Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Kropice na čarodějnice, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Koncem dubna ty čarodejnice. A to jsme vždycky vzali doma něco klacky.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A je tenkát už děvčata a tahle ten Bedřich Matoušků Oldřich Vladimír ty už šli. A už každej měl hrnec. A já nemohla najít.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A maminka měla tam běliště prádlo na. Louce a novou kropici.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A. Bedřich povídá.
[mluvčí: Josefa Š.] Povem tu kropici. Jí se nic nestane.
[mluvčí: Josefa Š.] No a to jsme šli tady ke zvoničce nejdřív chodili vedle. To se vodháněly čarodejnice.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A klackem se do toho řezalo.
[mluvčí: Josefa Š.] A tu průvodem jsme šli až tam nahoru víš kde jsou <překryv mluvčích> Skřiba </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích> no.
[mluvčí: Josefa Š.] Tam byla taková hrobka a tam se zapálil voheň a bubnovali.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A nebožtík Jarouš Matoušků. Ten byl starší ten už chodil po honách. Tak von zas střílel ještě.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A to víš. Když jsem měla novou kropici. Tak každej si uhodil. Schválně kluci bouchali.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A já už ji tam pak nechala na hrobce.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] No jo ale maminka pak říkala pořád.
[mluvčí: Josefa Š.] Kdo mně ukrad kropici?. No vždyť tady v životě se nám nic neztratilo já jdu večer sbírat prádlo. Kropice pryč!
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ale pak.
[mluvčí: Josefa Š.] Měli jsme pole. A vona nějak šla voves hrabat a nedalo jí to a šla na tu hrobku.
[mluvčí: Josefa Š.] Kouká.
[mluvčí: Josefa Š.] Jé tady je nová kropice rozmlácená.
[mluvčí: Josefa Š.] No tak už -.
[mluvčí: Miriam Š.] Už věděla.
[mluvčí: Josefa Š.] Pak zas já měla kropici na zádech.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).


Rok: 197X, Typ sídla: městská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Šaty pro princezny, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Tam byla velká parta chasy a tak jsme chodívali k Matouškovem.
[mluvčí: ] (hlasitý hovor v pozadí).
[mluvčí: Josefa Š.] Paní Matoušková šla na Bratříkov na pobyt a my se tam ty děti držely.
[mluvčí: Josefa Š.] A Bedřich měl vyřezanejch břitvou mnoho panáků ze dřeva.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale krásný princezny a všechno.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A to bylo ve světový válce že byla nouze vo látku a vo všechno.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ale paní Matoušková si ňekde za brambory vyměnila v Huti vod Němců ty jí přinesli takovou látku a vona nim dala brambory a tak že bude mít šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No ale Bedřich potřeboval vodpoledne ti princezny byly vyřezaný na to divadlo panáčkový potřeboval na šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Dvě princezny neměly šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Říká.
[mluvčí: Josefa Š.] A počkejme tamhle má máma látku já kousek z rohu vezmu. Vždyť vono to bude stačit na šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No látka byla takhle složená a tak von ustříh takovej kus no a tam byla ta Růžena Ducháčková. Ta to ušila.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ta uměla dost šít. Tak princezny šaty krásný.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.]  no přišla Matoušková kvečeru bylo to v neděli a říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Aninko.
[mluvčí: Josefa Š.] Dceři.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Jdeme k švadleně na Bratříkov. Pojď dojdem s těma šatama budeš mít hezký šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No tak jo.
[mluvčí: Josefa Š.] Vezme tu látku. A teď se jí to nějak nezdálo. Tak tu látku takhle rozdělá ale vona jak byla složená tak jak von to ustříh tak von byl v prostředku takovej velikej čtverec. Vystřiženej a zůstaly jen kraje.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Švadlena ani blůzu z toho nemohla dát udělat.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] Jé to byl <překryv mluvčích> cirkus </překryv mluvčích>!
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale princezny měly šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] Hrálo se to byl cirkus.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Vánoční stromeček, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Ta příhoda Bedřicha Matouškovýho no bylo mu asi patnáct let.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak první byl Štědrej večer a teď jsem u Loumů. Tedy to je v sousedství najednou přijde pan Matoušek a říká.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ježiš honem karbulku karbulku!.
[mluvčí: Josefa Š.] Dřív se  rány čistily karbulkou.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Prej.
[mluvčí: Josefa Š.] Na co?.
[mluvčí: Josefa Š.] No vždyť malou chvíli jsme postavili vánoční stromek na stůl vysokej a ten pitomec Bedřich už šel trhat.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] Stoup si na rám vokna a na stůl. A teď jak chtěl z vršku aby to nebylo znát kde trhá utrhnout stromek se zvrt nějak a von spad do vokna vobě vokna jak. Zvenčí tak i zvnitřku prorazil a von letěl až ven.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A celej <překryv mluvčích> pořezanej </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak honem Loumovi s karbulkou a a honem k doktoru. No ale dřív to bylo dobrý že dole byl truhlář. Honem vokna zas zadělal takže nemuseli tak dlouho mrznout. Ale Bedřich byl dlouho v obvazech.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ale představ si ráno postavějí stromeček a za chvíli se jde česat.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A zas druhej případ.
[mluvčí: Josefa Š.] Zas. Bratr jeho Vladimír taky.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] To vždycky u Matoušků. Na Štědrej den se strojil stromeček a přijdu tam na Boží n* narození k Matouškovem a najednou  pan Matoušek chytil stromek a hodil ho do půlou setnice.
[mluvčí: Josefa Š.] A já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Co už co stromek?
[mluvčí: Josefa Š.] (vydechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Von už byl skoro vočesanej.
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Josefa Š.] Na Štědrej den byl. Pověšenej a na Boží narození ráno se stromek už dává pryč chlapi ho maj vožratej!
[mluvčí: Josefa Š.] (vydechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Smetana, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Že už budeme tlouct.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Byl chlív a vzadu byla ještě taková cimra. Komora jsme tomu říkali. Tam mívala maminka takhle smetany a to.
[mluvčí: Josefa Š.] A tenkrát měla sud já nevím co ji napadlo sud. A přes to široký prkno a tam měla ten hrnec smetany.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] To bylo ve světový válce.
[mluvčí: Josefa Š.] A že přijde sestra z Maršovic. Pro mlíko podmáslí no a vždycky kousek másla.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A teď já přišla ze školy a  říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Mami já si vezmu chleba.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak chleba mně ukrojila.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ale nic na něj nemám. Není stlučený.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Jsem si myslela.
[mluvčí: Josefa Š.] V komoře je smetana!
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak zticha jsem vlezla do komory a já se vopřela jak to prkno bylo přes sud. A  ten hrnec vona maminka ho dala do prostředka ale já se zkraje vopřela vo to prkno a vono. Se nadzvedlo do výšky. A teď ten hrnec se smetanou na mě.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Maminka vyběhla prej.
[mluvčí: Josefa Š.] No tak už mám máslo sežraný! To prej nesežere kousek chleba suchýho teď přijdou z Maršovic a.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A takovou lamentaci. Já utíkala.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A teď jsem měla strach až. Tatínek přijde z polí. Ten byl s hochma na poli. Co dostanu.
[mluvčí: Josefa Š.] A nedostala.
[mluvčí: Josefa Š.] Tatínek říká.
[mluvčí: Josefa Š.] A no vždyť to bylo smetana. No tak pojíme nemastný.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tenkrát nehuboval.
[mluvčí: Josefa Š.] (dlouhá pauza).


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Výlet do Turnova, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] To mně bylo patnáct let. Šestnáctej. S Mařkou Holou s Loumovou.
[mluvčí: Josefa Š.] A šly jsme do Turnova ráno no devítkou jsme jely na Turnov. Pak jsme byly na Hlavatici. Na Valdštejně v tom skalním městě. A zas to vzaly zpátky přišly jsme do Turnova nohy mě bolely. To ještě byly ty vysoký kramflíčky jako teď jdou že. A to jsem si na výlet vzala ty boty s kramflíčkama.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tenkrát ale to byla taky móda bílý etamínový šaty. Na tom letní kabát.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tam jsme v Turnově. No a tam hoši asi dva byli z Dolánek hoši a voni se k nám připletli.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A Mařka se s nima bavila a já moc ne.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A teď jí říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Víš Máňo já s klukma nejedu v jednom voze. To nejedu to si jeď ale já ne.
[mluvčí: Josefa Š.] A byla tam taky Růžena Bartoníčková s Růženou Kopalovou jsme se setkaly no ale ty jen koukaly.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Najednou přijel vlak ale dřív to nebylo jako teď jsou ty  Železný Brod Praha. To nebylo nic.
[mluvčí: Josefa Š.] Vždyť náš Vítězslav strojvůdce zajel.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] A vlaky spojený holky vlezly vo dva vozy dál dopředu. A ty hoši do posledního asi vlezli.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A já povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Já jdu semhle vo jeden vůz ještě dál copak musíme jet s hochma?
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tak jsme vylezli no a vlak. Začal jet a já už to víš jak jsem jezdila do Kněžmosta povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Máňo. My jedem špatně. My jedem ku Praze.
[mluvčí: Josefa Š.] Ať prej jedem kam jedem já budu spát.
[mluvčí: Miriam Š.] (hvízdání).
[mluvčí: Josefa Š.] Ujitý. Bylo. Půl. Po šesti hodinách. Začátkem května že už se tak šeřilo.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ježiš přijde ten co proskřipuje. Průvodčí říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Jé holčičky kam jedete?.
[mluvčí: Josefa Š.] A já povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Do Železného Brodu.
[mluvčí: Josefa Š.] Vždyť jedete ku Praze.
[mluvčí: Josefa Š.] Já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Vidíš Mařko já ti to říkala.
[mluvčí: Josefa Š.] Vždyť #s prej ty vlezla první do vozu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak prej tedy.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak si jeďte a dojedete do Příšovic a tam vystoupíte a půjdete přes hodinu pěšky. A vodsud jede vlak. A to jede jen z Turnova asi po devítich hodinách tak ve čtvrt na deset nebo tak.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No a tak jsme šly. To je přes hodinu z Příšovic do Turnova.
[mluvčí: Josefa Š.] Byly jsme na náměstí. Byla tma a já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Pojď Máňo jdeme na nádraží.
[mluvčí: Josefa Š.] Nejdu ty #s šla vo vůz dál tak já zas nejdu na nádraží na nádraží nejdu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak my se ptaly na náměstí kudy se dostanem do Brodu.
[mluvčí: Josefa Š.] Cestu jsme neznaly. Teď nám to vysvětlovali tak jsme přešly celej Turnov a tam mezi polema jsme s* šly někde k Loučkám dlouho po poli jsme šly potmě přišly jsme k do takový silnice a tam. Byl velká zahrada a mlýn. U vody Jizera no a tam lesy.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Já jen říkala pořád.
[mluvčí: Josefa Š.] Víš půjdu všude ale lesem ti nepůjdu Mařko lesem ti nepůjdu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Teď psi se tam na nás vrhli v tom dvoře rámus tam votevře. Ten mlynář asi vokno a říká.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ježiš!
[mluvčí: Josefa Š.] Prej.
[mluvčí: Josefa Š.] Co vy tady co vy někde?.
[mluvčí: Josefa Š.] Myslil nějaký bludičky.
[mluvčí: Josefa Š.] Co tady děláte?.
[mluvčí: Josefa Š.] A my říkaly že tedy jsme zabloudily a že se chcem dostat do Železného Brodu kudy.
[mluvčí: Josefa Š.] Ach prej.
[mluvčí: Josefa Š.] Pojďte do rána.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Já povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Kdepak naši by mě hledali já do rána nemůžu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak nám to vysvětlil ať jdem takhle kousek zpátky. Ale tam že půjdem přes nějaký Peklo. Ale ať nespadnem břehem dolů že tam je taková stráň a že tam teče voda že bysme se rozbily.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No to byl taky rozum takovou cestou nás poslat.
[mluvčí: Josefa Š.] Že si nadejdem a že tam pak přijdem do nějakejch Sekyrkovejch Louček.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tak zas zpátky po takovejch mezích. A to ti byl takovej háječek a tam břeh taková úzká cestička a dole hučela voda.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] To bylo to přes to přes to Peklo.
[mluvčí: Josefa Š.] Jé. Já jsem říkala.
[mluvčí: Josefa Š.] Mařko my mohly sedět v Turnově na nádraží a takhle vždyť my zabloudíme my ani domů nedojdem.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No ale přece do těch Sekyrkovejch Louček jsme došly. Vlastně my ani s* nějak jsme se jich vyhnuly a přišly jsme na kraj Koberov. Ale ne k Brodu.
[mluvčí: Josefa Š.] A tam byl hostinec a my jsme se šly do hostince dlužit hrníček na vodu.
[mluvčí: Josefa Š.] A peníze jsme měly.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Takový dva mladíci s námi vyšli a říkali.
[mluvčí: Josefa Š.] No ale pojďte my vám dáme limonádu. Nepijte tu vodu pojďte my vám dáme limonádu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A my nechtěly napily se vody cestovaly jsme v Propastným a vlak už byl v Brodě.
[mluvčí: Josefa Š.] A my ještě z Propastnýho zas musely šlapat než se dostanem  do Brodu.
[mluvčí: Josefa Š.] Já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak vidíš vlak je dřív v Brodě nežli my.
[mluvčí: Josefa Š.] No a pak ale u Černýho mostu vystupovali to tenkrát takovejch lajdáků a my z Brodu zas ještě než jsme došly strachy domů že.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tahle byla u. Puličků u Doleckejch taková lavička já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Máňo. Posedněme si já už nemůžu.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak jsme si sedly. Teď já kouknu na boty já ty kramflíčky tu gumičku měla utrženou takhle postavenou a po tom jsem šla.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak s* seřízený to víte v takový celej deň chodit a teď ještě až z Příšovic pěšky do Loužnice.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Bylo asi hodina náš tatínek se jakorát voblíkal to víš maminka lamentaci Louma se voblíkal že nás půjdou hledat.
[mluvčí: Josefa Š.] Von říkal.
[mluvčí: Josefa Š.] Já Boženu zmlátím jen až přijde domů.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale když viděl. Jak zmučený jsme přišly zhingrovaný tak povídal že by nad námi <para type="se smíchem"> zaplakal </para>.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] To bylo. No to víš strach byl co se s námi stalo že jsme nešly domů.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> a v kolik </překryv mluvčích> jste to přišly domů?
[mluvčí: Josefa Š.] <překryv mluvčích> a my </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Josefa Š.] No asi po hodině z půlnoci.
[mluvčí: Josefa Š.] A vod <para type="se smíchem"> rána </para> na výletě.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A Vítězslav ze mě měl smích a pak jel taky.
[mluvčí: Josefa Š.] Pěkně v Turnově. Jak z pražskýho vystoupil myslel že přesedá na brodskej vo jeden vůz dál a jel zas na Prahu.
[mluvčí: Josefa Š.] A byl to strojvůdce.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] Ách jó to víš za života se stane ledacos.


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Pětikoruna za holiče, Počet mluvčích: 3
[mluvčí: Josefa Š.] N* tak to máte rozbitý.
[mluvčí: ] (hlasitý hovor v pozadí).
[mluvčí: Miriam Š.] Už to bere?
[mluvčí: Josefa Š.] Jo.
[mluvčí: Miriam Š.] Ale málo pořád. No.
[mluvčí: Josefa Š.] To mně bylo osmnáct let a Mařce Holý asi to už šly mikáda takový. Ale tak trošku víc vystříhaný vzadu.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No já taky že půjdu k holiči nedostala na Bratříkov do zábavy to se chodilo v neděli večer.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A to s* byla u nás v neděli vodpoledne teď já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Je Máňo já nešla k holiči. Já snad do tý zábavy nepůjdu.
[mluvčí: Josefa Š.] A já prej taky ne.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tatínek. Můj otec říká.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ale já vás vostříhnu. Vždyť já umím.
[mluvčí: Albert N.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A já už věděla. Náš tatínek. Nůžky nevostrý.
[mluvčí: Josefa Š.] To já povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak Máňo jdi napřed.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No Máňa sedla. Tatínek začal stříhat že ale voni se mu dělaly schody. A tak von to bral <překryv mluvčích> pořád vejš </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Albert N.] <překryv mluvčích> čím dál tím </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A von už i byl tady až skoro na vršek vystříhaný teď ještě břitvou.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Já už spínala ruce tak jsem říkala.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Ne já se nedám. To lepší půjdu zarostlá než to.
[mluvčí: Josefa Š.] No tak ji dostříhal a teď Máňa s* chudák říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Božko mám to pěkný ale mám to moc vysoko že. <para type="se smíchem"> mám to vysoko </para>.
[mluvčí: Albert N.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] A tatínek říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak Boženo sedni teď vostříhám tebe.
[mluvčí: Albert N.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] Ach tati já nechci já nechci.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No jo. Ty musíš dávat pětikoruny holiči. Kdepak naše Božena to je panská. Vona musí k holiči donýst pětikorunu vode mě nechce.
[mluvčí: Josefa Š.] A takovej rámus.
[mluvčí: Albert N.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] No ale nedala jsem se.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Přišli jsme na Bratříkov mládenci. Hoši po ní koukaj a říkaj.
[mluvčí: Josefa Š.] Máňo kdes byla u holiče. Ty seš krásně vostříhaná no ty seš pě* -.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Vona ještě ty schůdky <para type="se smíchem"> že a na vršku  jé to bylo j* </para> -.
[mluvčí: Albert N.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] Já jsem byla šťastná že jsem se nedala!
[mluvčí: Josefa Š.] Tak mně říká.
[mluvčí: Albert N.] (odkašlání).
[mluvčí: Josefa Š.] Ty Božko dělají si hoši ze mě smích anebo. Mám to tak vošklivě vostříhaný?.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A povídám.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale máš to dobrý!
[mluvčí: Josefa Š.] (dlouhá pauza).


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Ježky, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Šla jsem do Brodu bylo to vo trhu . Jsem koupila hlavatku to zelí a jdu k Hlavovi tady byl cukrář tam byl velikej obchod a tak jsem tam vlezla a že si tam nechám hlavatku.
[mluvčí: Josefa Š.] A voni mě znali a.
[mluvčí: Josefa Š.] Beze všeho.
[mluvčí: Josefa Š.] Ještě ten mladej s takovou ochotou.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No jo ale dejte si ji.
[mluvčí: Josefa Š.] Prej.
[mluvčí: Josefa Š.] Tam dozadu.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak jsem šla až k těm hlavním dveřím ale voni s nima nechodili. Voni chodili krámem.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Já si myslím.
[mluvčí: Josefa Š.] No tamhle si dám do. K těm dveřím tu hlavatku. Ten murclík.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tak jsem šla a dala no a šla jsem na trh.
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Josefa Š.] No a asi za dvě hodiny jdu zpátky plnej krám lidu a já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Já si vezmu tu hlavatku.
[mluvčí: Josefa Š.] Jo. Beze všeho.
[mluvčí: Josefa Š.] No tak jsem přešla tu cimru a teď jdu po tý chodbě ale já pitomec kdybych se podívala hned na zem. Já si jdu.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A to bylo kus k těm dveřím a myslím si.
[mluvčí: Josefa Š.] Pane. Ty maj rohože!
[mluvčí: Josefa Š.] Nebo jak se to říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Č* ty špuntový. To se to houpe.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] A nepodívala jsem se až přijdu k těm dveřím co končím votočím se. Jaký to asi mají a voni měli ty veliký plechy s těma malejma ježkama. A to už byla nouze. To bylo za Hitlera a voni měli napečenejch těch ježků malejch ty mandlový!
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A já šla po těch. Teď kouknu. To bylo dopuštění tam byly ty ježky nev* jedny plechy takhle narovnaný.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Tam si myslí žádnej nechodí. Tak ty cukráři to narovnali tam k těm dveřím a zas ještě i druhou řadu. Taky to byly ty velký plechy.
[mluvčí: Josefa Š.] A já šla nejdřív po jedný straně po těch ježkách a teď po druhejch zas.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] A já myslela že to je jak se pucujou nohy. Ježiš.
[mluvčí: Josefa Š.] A já onem utíkala. Už jsem nečekala na autobus a běžela k Volšinám nahoru s mundálkem a.
[mluvčí: Josefa Š.] To víš. Táta byl z Německa zmrzačenej a halíře nebylo. Dluhu a teď kdybych měla ty ježky ty plechy platit.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Jen co asi řekli tolika národa a šli pro ježky na prodej. A teď to všechno rozdupaný.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] On věděl ten Hlava mladej že jinej tam nebyl. Že jsem si tam dala tu hlavatku.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A tak jsem honem už jsem šla radši půldruhý hodiny pěšky. Než bych čekala aby mě chytli v Brodě.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] A teď táta mně říkal.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Co seš zamyšlená. Co se ti stalo?.
[mluvčí: Josefa Š.] Já čekala kdy mně přijde účet.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No a co ses nepodívala hned?
[mluvčí: Josefa Š.] No nepodívala. Až jsem byla zas zpátky. Tak teprve jsem se p* podívala. Po čem jsem to šla. Já po ježkách.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] A já tam nešla asi půl roku a za půl roku jsem tam šla a ani se nezmínila. Paní Hlavová ani von.
[mluvčí: Josefa Š.] Vždyť <překryv mluvčích> mě znali </překryv mluvčích>. Já se tam tolik let <překryv mluvčích> nachodila voni byli </překryv mluvčích> strašně hodný.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> <unclear> 1 </unclear> </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> a voni byli hodný víš to nebyli zlí lidi </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Vona dřív paní Hlavová šila vždyť mně jako na robě maminka mi. Voni dřív zůstávali tam v Betlémě a tam mně maminka vždycky dávala u ní šít šaty.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] No a pak cukrářství. A. A von ale chudák s takovou ochotou. Ať si to tam dám do chodby. No tak já sem si to ne na kraj. Já až přes celou chodbu tam k hlavním dveřím aby mně <para type="se smíchem"> neulámali hlavatku </para>.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (smích).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Na to nikdy nezapomenu. Na ty ježky.


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Štěstí ve sportce, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] Byli jsme na poli. Kopali brambory. Že.
[mluvčí: Josefa Š.] A dřív poštmistr bral sportku. Do půl třetí skoro.
[mluvčí: ] (hluk v pozadí).
[mluvčí: Josefa Š.] No a já že půjdu a . Napsala jsem si to na lísteček.
[mluvčí: ] (hluk v pozadí).
[mluvčí: Josefa Š.] A Ola šla dřív dělali jen do půl druhý hodiny tak. Ke dvoum hodinám šla domů já volám.
[mluvčí: Josefa Š.] Oli  vem tam ten papírek a dojdi na poštu. A kup sportku a vopiš to tam!
[mluvčí: Josefa Š.] Ola by to udělala.
[mluvčí: Josefa Š.] Jo ale táta že. Manžel měl doma sportku ten nechal brambory kopání. S těma špinavejma rukama vod hlíny běžel vytáh sportku a psal čísla z lístku.
[mluvčí: Josefa Š.] A já to měla jedna. Šest jedna šest osm devatenáct čtyřicet pět a třicet. Nebo jak to bylo.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale von si myslel.
[mluvčí: Josefa Š.] Takový ze začátku hloupý číslice!
[mluvčí: Josefa Š.] Tu osmičku nedal dal mně tam dvanáctku.
[mluvčí: Josefa Š.] No Ola to popadla tu sportku. Donesla ji a já měla pěkně jen pět set patnáct korun. Ale ještě že mně ji dali protože byla dost umazaná vod tý hlíny.
[mluvčí: Josefa Š.] A já bych bejvala měla druhou. A bylo třiatřicet tisíc pět set.
[mluvčí: ] (hluk v pozadí).
[mluvčí: Josefa Š.] A pak dělal rámus. Že já jsem ti to psal.
[mluvčí: Josefa Š.] A já nevím. Já jindy bych se zlobila. A ne.
[mluvčí: Josefa Š.] Já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Nemám to vyhrát teď nerámusuj!
[mluvčí: Miriam Š.] Hmm.
[mluvčí: Josefa Š.] A podruhý zas vo sportce.
[mluvčí: Josefa Š.] Zas jsem měla sportku napsanou.
[mluvčí: Josefa Š.] Já měla vařit voběd. Byla u nás Jana Tomíčková.
[mluvčí: Josefa Š.] A já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Jano. Já si teď po vobědě sběhnu se sportkou.
[mluvčí: Josefa Š.] Vona vyjde ven a říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Teto chci jet domů koukej tamhle se mračí. Pojďme na jahody!
[mluvčí: Josefa Š.] Já nechtěla jít že si jdu se sportkou a no tak jsem si říkala.
[mluvčí: ] (hluk v pozadí).
[mluvčí: Josefa Š.] Až přijdu. Já si do půl třetí hodiny dojdu. Je půl jedný. My budem hned zpátky.
[mluvčí: Josefa Š.] Dojdem do Končin jo začala bouřka. My šly domů a přijdem domů. Ale strašná bouřka byla trvala možná přes hodinu. Já se sportkou nemohla no tak jsem nešla. Říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale já bych stejně nic nevyhrála!
[mluvčí: Josefa Š.] A měla bych deset tisíc sedm set.
[mluvčí: Miriam Š.] Hmm.
[mluvčí: Josefa Š.] No a zas sportka zůstala doma.
[mluvčí: Josefa Š.] U. U půllitru jahod.
[mluvčí: Miriam Š.] Hmm.


Rok: 197X, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Loužnice, Téma: Vždyť se tak čudí, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Josefa Š.] V sobotu ráno to už je kolik let  táta přijde a říká.
[mluvčí: Josefa Š.] Ty kravička se bude telit dojdi pro Milouše Hnídkovýho a pro Jarouše!.
[mluvčí: Josefa Š.] Ty vždycky u toho taky pomáhali.
[mluvčí: Josefa Š.] Ale nejdřív vypucujem trouby u bubínku.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Bylo to v zimě.
[mluvčí: Josefa Š.] Tak jo.
[mluvčí: Josefa Š.] Honem vypucovali trouby a já vodešla pro ty  hoši no a př* vrátím se n* než hoši přišli. Já šla napřed.
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] (nadechnutí).
[mluvčí: Josefa Š.] Přijdu do. Sednice plno kouře. Ani vidět nebylo jenom manžel běhá s. Hadrem a furt říká.
[mluvčí: ] (smích více mluvčích najednou).
[mluvčí: Josefa Š.] Já nevím co nám to dělá vidíš. Vždyť se tak čudí ani vidět.
[mluvčí: Josefa Š.] Vokna dveře všechno votevřený. Jako jako když hoří.
[mluvčí: Josefa Š.] A já říkám.
[mluvčí: Josefa Š.] No a co ty? Vždyť máš trouby na zemi!
[mluvčí: Josefa Š.] Von zapomněl nasadit trouby.
[mluvčí: ] (smích více mluvčích najednou).
[mluvčí: Josefa Š.] A tak von topil. A trouby mu ležely na zemi.
[mluvčí: ] (smích více mluvčích najednou).
[mluvčí: Josefa Š.] A pak mu to nemělo kouřit když  kamínka neměly trouby do komína.


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Zásada, Téma: Trojka, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Linda S.] V pětačtyřicátym roce to jsem ještě chodila  do obecný školy tady sem a vždycky jsem měla pěkný známky a najednou jsem přinesla trojku.
[mluvčí: Linda S.] No  co se mnou naše máti dělala za kusy.
[mluvčí: Linda S.] A paní učitelka říkala. No že se jí zdá že nevidím.
[mluvčí: Linda S.] Žádný učebnice moc nebyly to se všechno psalo a že já ten příklad mám dobře vypočítanej ale úplně jinej že ho vopíšu z tabule špatně.
[mluvčí: Linda S.] (nadechnutí).
[mluvčí: Linda S.] A teďka co se mnou.
[mluvčí: Linda S.] Tak strejček. Ten z Vrchu říkal.
[mluvčí: Linda S.] Tak ji ráno přiveď. A já s ní dojdu do Jablonce. Já tam mám známýho doktora.
[mluvčí: Linda S.] Tak ráno mě maminka dovedla do Vrchu a šli jsme do toho Jablonce přes Smržovku pěšky.
[mluvčí: Linda S.] A říkala jsem.
[mluvčí: Linda S.] No. My jdem k doktoru a proč nese strejček. Košík vajec?
[mluvčí: Linda S.] Přesně vím ten barák. Kde to bylo.
[mluvčí: Linda S.] Přišli jsme tam. Strejček uměl dobře německy ale doktor byl Čech.
[mluvčí: Linda S.] A strejček tam zaťukal  mluvil se služkou. Měla takovou tu čelenku a dal jí ten košík a hned jsme byli na řadě.
[mluvčí: Linda S.] No a doktor mně dal teda brejle. No a pak už jsem  neměla trojky.
[mluvčí: Linda S.] A když jsme šli zpátky to byl zrovna nálet na Drážďany a na Smržovce houkali na  nálet. Jako všichni do krytu.
[mluvčí: Linda S.] Strejček mě popad za ruku a utíkali jsme nahoru na ten hřeben a říkal.
[mluvčí: Linda S.] Pojď teď si tadyhle posednem. Vodpočinem si jestli nás to má chytit tak radši venku než ve sklepě.
[mluvčí: Linda S.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích> takovýhle věci já si pamatuju.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> hmm hmm </překryv mluvčích>.


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Zásada, Téma: O divadlech, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Linda S.] Ochotníci tu byli to se hrálo  divadlo. Ale to vopravdu.  Hodnotný kusy. Ne nějaký. Slátaniny.
[mluvčí: Linda S.] Zuzanu Vojířovu hráli Strakonickýho dudáka. To jsem už já  taky jsme dělali ty víly a tohleto to jsem ještě chodila do školy no vopravdu tady bylo  herců  takovejch.
[mluvčí: Linda S.] Tatínek Michala Pavlatovýho i maminka ty hodně jako hráli.
[mluvčí: Linda S.] Vona teda to byla herečka a hodně jich takovejch tady bylo.
[mluvčí: Linda S.] A pak se s tím třeba někam jelo ještě no jenže dneska kdo vám večer půjde někde na nějaký zkoušky.
[mluvčí: Linda S.] <překryv mluvčích> to </překryv mluvčích> byla i zábava. I jsme se bavili. Když jsme tam chodili.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Linda S.] Vopravdu bylo to hezký a šla ves dohromady.
[mluvčí: Linda S.] No to hrál ještě můj tatínek a  to hráli já už teď nevím jakej to byl kus a von měl tam vypít flašku nějaký.  Kořalky a říkal.
[mluvčí: Linda S.] Já jsem si musel dávat takovej pozor.
[mluvčí: Linda S.] Von si tam dal čaj a voni mu to  vyměnili ale von na to přišel tak to vylil a dal si tam zas ten čaj no voni pak strašně se divili. Co vydrží. Co snese když vypil tu flašku a moh hrát dál.
[mluvčí: Linda S.] Pak se hrála. Bílá nemoc taky se tady hrála.
[mluvčí: Linda S.] A teď no jak to na vesnici je že jo žádný  ty scény teď tam byli ty pacienti že jak to je u toho doktora Galéna a  voni leželi na těch  postelí*. Na těch lehátkách tam no a teď se mělo zhasnout. Každej měl vzít to lehátko a vodejít. A byla zas jiná scéna.
[mluvčí: Linda S.] Ale osvětlovač byl nemocnej. Byl tam jinej a von rozsvítil v tom nejlepším když voni tam lítali s těma lehátkama.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Linda S.] <překryv mluvčích> jednou </překryv mluvčích> jsme byli na zájezdu to jsem měla taky permanent*. To jsem chodila pokaždý a to pan učitel to organizoval.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> jo </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Linda S.] A už jsme byli tahle nad Hutěj. Von říkal.
[mluvčí: Linda S.] No jo. Ale musím vám říct že je změna  programu.
[mluvčí: Linda S.] A teď že nějaká detektivka to bude. Já říkám.
[mluvčí: Linda S.] No to bude třeba taky dobrý že jo?
[mluvčí: Linda S.] Jenže voni to moderně  sehráli tam jezdila motorka vlak a byl to starej kus.
[mluvčí: Linda S.] (nadechnutí).
[mluvčí: Linda S.] A teď.  Ty. Jablonecký. Co měli ty pěkný lístky ty vodešli a my jsme tam museli vostat že nám autobus nejel.
[mluvčí: Linda S.] To bylo drama my se tak ohromně smáli to jsem se dlouho tak nenasmála jako v tom divadle.
[mluvčí: Linda S.] (nadechnutí).
[mluvčí: Linda S.] Byla jsem se sestřenicej. Vona myslela že brečím vona říká.
[mluvčí: Linda S.] Nebreč!
[mluvčí: Linda S.] A já říkám.
[mluvčí: Linda S.] A <para type="se smíchem"> vždyť </para> já nebrečím!
[mluvčí: Linda S.] A za mnou seděla. Jedna paní a povídala.
[mluvčí: Linda S.] No takovej kvalt s večeřej ani jsem se pořádně nenajedla. To jsem mohla radši vostat doma.


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Zásada, Téma: Krejčí Halíř, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Lada P.] Tak vám povím vo tom  Halíři ze Zásady. Krejčím kterej tady bydlel v Dolenci ve starym statku po Tomšovejch.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Von ten pan Tomeš byl zubař ve vile bydleli. A tam ten statek vopustili. Když už se přestávalo hospodařit.
[mluvčí: Lada P.] No a my jako děti jsme tam k němu chodívaly na návštěvy. Protože ty holky Tomšovy byly moje kamarádky. Ty vlastně  vlastnily ten statek. A z toho titulu von se k nám taky právě choval jako strejda řekněme.
[mluvčí: Lada P.] Ale nebyl to strejda byl to Halíř.
[mluvčí: Lada P.] No a tak s tím Halířem jsme prožívaly všelijaký legrácky.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Ještě si vzpomínám. Že jsme tam taky hrávaly divadla na půdě.
[mluvčí: Lada P.] Když jsme tam přišly. Říkaly jsme.
[mluvčí: Lada P.] Pane Halíř my si budeme hrát vodpoledne na vaší půdě divadlo. Tak to tam trochu uklidíme.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A von.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> jo. Děvčata. Tak si to tam ukliďte </para>!
[mluvčí: Lada P.] Von takhle jako mluvil tak rozvážně.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Tak my jsme vzaly kyblíky s vodou před  barákem byla ještě pumpa tenkrát. Napumpovaly jsme si kyblíky s vodou hadry a už jsme tam šly na půdu uklízet.
[mluvčí: Lada P.] Jak tam jsme tu vodu vylily že jo ty stropy byly  takový jenom prkna a pod tím byla takhle nasypaná nějaká ta. Šotolina a hned potom byl strop.
[mluvčí: Lada P.] No a teď von najednou přiběh nahoru a mimořádně protože jinak nám všechno dovolil že jo tak na nás začal hrozit.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> ale už mně z tý půdy ven vždyť mně to tam teče na šití. Já tam mám pod tím šití a vono mně to tam teče </para>!
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Protože von byl krejčím.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A měl tam takovou  jako postel. Přes tu postel měl prkno pod tím prknem v noci spal a ve dne na tom prkně šil.
[mluvčí: Lada P.] No tak vono mu to zrovna teklo na to šití tak jsme museli nechat úklidu a bylo po divadle.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No tak to je jedna <para type="se smíchem"> taková vzpomínka na něj </para>.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Lada P.] No a potom von  šil von tedy uměl podle zákazníků se říkalo že Halíř umí postavit hadry pořádně.
[mluvčí: Lada P.] Tak si k němu dával taky šít hadry pan Matoušek. To byl podnikatel ze Zásady. Byl to jak se říkalo faktor.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No a von si taky jednou z nějakejch cest přivez sebou manželku a říkalo se jí Pařížanka ale jestli byla z Paříže to se neví ale Pařížanka to byla na pohled zjevná. Protože byla nádherně pořád namalovaná nehty měla krásný červený. To jsme jako děti děsně obdivovaly. Protože to tady žádná taková osoba nikdy nehty červený neměla a měla blonďatý vodbarvený vlasy. Někdy je měla do zrzava.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No ale abych se dostala k věci kvůli tomu Halíři.
[mluvčí: Lada P.] Tak pan Matoušek si taky u něj nechal šít kvádro jak se říkalo na sokolskej bál. Protože v Zásadě bejvaly ohromně slavný sokolský bály a každej musel mít nějaký nóbl šaty. Ženský  musely mít na ty bály nový šaty každej rok. No a chlapi když už to jako bylo nutný tak taky i nový  panský obleky.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A tak si ten Matoušek nechal u toho Halíře šít oblek ale <para type="přeřeknutí"> navrušil </para> se čas pan Matoušek přišel že už pozejtří nebo kdy je bál a Halíř neměl nic ušito.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No ale říkal.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> Láďo neboj se to já to spíchnu. To budeš vidět. To bude kvádro jak se patří přijď si zejtra nebo pozejtří </para>.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No tak pan Matoušek přišel zejtra nebo pozejtří a Haléř zase že říkal.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace">  Láďo ještě to nemám. Přijď zítra. Ale do bálu to bude jistě </para>!
[mluvčí: Lada P.] No tak se to takhle posunovalo pan Matoušek sice do t* ty hadry do toho bálu měl. Ale když přišel na sál tak z něj jeho kamarádi vytahovali ještě bílý nitě. Ty kterejma to stehoval.
[mluvčí: Lada P.] A takže takhle  to s ním bylo s tím  Halířem.
[mluvčí: Lada P.] Když jsem už byla jako taková slečna kolem těch patnácti šestnácti let tak jsem šla ze Zásady na naši samotu.
[mluvčí: Lada P.] Tak jdu z kopečka dolů a vidím pan Halíř jde z lesa na trakaři nějaký větve nebo nějaký dřevo z lesa to se tak dřív chodívalo no a tak jsme se potkali akorát a teď vidím pan Halíř se zastavuje položil si ten trakař na tu cestu a já na něj.
[mluvčí: Lada P.] Dobrý den pane Halíř!
[mluvčí: Lada P.] A von.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> nazdar děvče </para>!
[mluvčí: Lada P.] Dal si ruce do boku a říká.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> ty děvče já jsem ti něco chtěl p* říct ty seš takový pěkný šikovný děvče a von tam za tebou chodí takovej vyšklíbenec furt tam jezdí na kolištěti </para>.
[mluvčí: Lada P.] A já mu říkám.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A jakej vyšklíbenec pane Halíř?
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> no ten Belďas odpornej. Vždyť to je vodpornej kluk já bejt tebou. Tak na něj vezmu posranej knytlík a ženu ho vod baráku </para>.
[mluvčí: Lada P.] No nevím co jsem mu už na to <para type="se smíchem"> tenkrát řekla </para> ale  vysvětlila jsem si to tím. Že zkrátka Belďas jak. Ho nazval a ještě jeho nějakej kamarád voni si z něj dělali legraci nebo zkrátka využívali jeho osoby jako figurky mimořádný a tak s ním taky zacházeli že jo.
[mluvčí: Lada P.] A takže si vzpomínám že za ním přišli a říkali mu.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Pane Halíř mluvili jsme s Jiruškou.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] To byl. Jiruška měl přezdívku.
[mluvčí: Lada P.] A vzkazuje vám. Že tady má na kalhoty připravený. A že mu máte ušít roury jak se teďko dělaj.
[mluvčí: Lada P.] A Halíř povídá.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> a proč nepřišel Jiruška sám mně to povědět </para>?
[mluvčí: Lada P.] No von nemá čas. Protože má rozdělanou práci.
[mluvčí: Lada P.] Von tenkrát Jiruška mačkal v driketě. No tak se to mohlo  řekněme tak jako hodit že by ta příležitost mohla bejt. Že nemá čas.
[mluvčí: Lada P.] A vzkazuje vám. Že mu máte udělat roury deset centimetrů nebo třináct vysokou záložku a dvaadvacet široký.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A to se tenkrát dělaly tak. Zvaný roury to bylo někde tak v těch konec padesátých let a ještě se k tomu nosily boty na vysoké podrážce. A tomu se říkalo maďarky.
[mluvčí: Lada P.] No ty nohy vypadaly příšerně.
[mluvčí: Lada P.] To když se člověk na ty kluky podíval no to byla housenka <para type="se smíchem"> hotová </para>.
[mluvčí: Lada P.] No a Halíř povídá.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> ale hoši to je nějaká divná míra no ale když to Jiruška chce tak já mu to tak teda ušiju </para>.
[mluvčí: Lada P.] No tak Jiruška přišel na zkoušku. Stanovenou a teď se do těch rour nemoh dostat.
[mluvčí: Lada P.] A jak ty kalhoty zkoušel tak s tou nohou klepal tak dlouho až potom dostal křeč do nohy a tam jak měl ten Halíř v tom svym příbytku měl všechno. Tam měl šlupky vod vajec brambory přinešený ze sklepa pití pro kozy a všechno možný dohromady a Jiruška jak dostal tu křeč do tý nohy tak tak dlouho skákal <para type="se smíchem"> po tom nepořádku až spad. Do pití. Pro kozy </para>.


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Zásada, Téma: Pan Jarolímek, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Lada P.] Tak teď ještě vo Jarolímkovi.
[mluvčí: Lada P.] To byl taky. Krejčí a to byl takovej fajnovější krejčí. Bydlel v obecňáku v Zásadě a šil všechno možný.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Dámský šaty pláště pánský obleky na všechny možný postavy no ale jelikož byl šikovnej měl těch zakázek hodně tak nepřetržitě neměl hotovo.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No a když tady bejvaly dřív poutě nebo i ty bály. Tak se pořád šily na ty bály všelijaký obleky nový protože to byla nóbl tady společnost v Zásadě. Tady se tomu říkalo malá Paříž.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No vono to tak nebylo ve skutečnosti byli to zbohatlíci který nevěděli co s penězma a neuměli se s těma penězma ani vyrovnávat no ale musely bejt hadry pořád nový to jinak nebylo.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No a to byla zásadská pouť a ještě dopoledne a vodpoledne si lidi chodili pro obleky aby k tý kapli zásadský na tu pouť mohli přijít v novým.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No a. Byli jednotlivci že tam ťukali klepali na ty dveře a von šil jak drak <para type="se smíchem"> a když se lidi dobouchávali pro ty. Svý nehotový šaty </para> tak Jarolímek říká.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> nejsem doma </para>!
[mluvčí: Lada P.] <para type="se smíchem"> mašina šila jako blázen. A lidi se svýho obleku nebo šatů nedočkali až napřesrok </para>.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Lada P.] Pan Jarolímek měl za manželku Františku Blažkovou ze Zásady.
[mluvčí: Lada P.] Vona byla taky švadlena a byla už takhle starší jako svobodná a Jarolímek byl vdovec.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Von si vzal před mnoha lety tetu mýho tatínka. Tak se říkalo. Že je trochu strejček. Ale von ve skutečnosti strejček nebyl protože to bylo úplně z druhý strany příbuzenstva.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No ale k našemu tatínkovi choval určitý přátelství. Jako že by to teda byl synovec no a tatínek ho takhle potkal. A říkal mu.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] Tak Josefe slyšel jsem že se budete ženit že si berete Františku Blažkovou!
[mluvčí: Lada P.] A Josef se rozčílil a říkal.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> to jsou samý kecy. To jsou samý kecy kdo zase dělá takový drby já si nikoho neberu </para>!.
[mluvčí: Lada P.] Von byl <para type="se smíchem"> takovej jako splašenej nebo jak bych to tak řekla </para>.
[mluvčí: Lada P.] No a tatínek se mu ještě omlouval a říkal.
[mluvčí: Lada P.] No tak se Josefe nezlobte že jsem se ptal no já to slyšel. Já už nevím kde jestli u holiče nebo podobně.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> to jsou zbytečný starostě </para>!
[mluvčí: Lada P.] No a uplynul asi týden nebo jak dlouho a najednou Jarolímek k nám přišel a říkal.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> tak Mildo jdu tě požádat jestli bys mně šel na tu svatbu. Dělat svědka </para>.
[mluvčí: Lada P.] Tatínek říká.
[mluvčí: Lada P.] No tak samozřejmě půjdu no.
[mluvčí: Lada P.] Přešlo se to jako že h* mu předtím vynadal. Že ho málem <para type="se smíchem"> vyhodil </para> ze schodů no a tatínek šel na tu svatbu dělat toho svědka.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] No a ta jeho nastávající byla vopravdu ještě svobodná. A tak ty její starší sestry už to byly dámy hodně  přes padesát tak  přichystaly tu svatbu ta se konala u nich v domě u tý nevěsty a tatínek tam přišel s tím Josefem a teďko ty ženský začaly ten úvod k tý svatbě říkaly.
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> tak Josefe </para>!.
[mluvčí: Lada P.] Náš tatínek to předváděl. Tak já to říkám tak jak von to hrál.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> tak Josefe my vám tady předáváme Františku čistou </para>!
[mluvčí: Lada P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Lada P.] A Josef se postavil a říká.
[mluvčí: Lada P.] <para type="imitace"> kde je pivo. Kde je pivo já mám žízeň. Kde je pivo </para>?.
[mluvčí: Lada P.] Nechal chudáka Františku čistou. Ta tam stála v kloboučku. A v kostýmku připravená nevěsta a Josef začal tam to pivo a tatínek říkal.
[mluvčí: Miriam Š.] (smích).
[mluvčí: Lada P.] Víte děti ale já jsem se tak <para type="se smíchem"> styděl </para>!
[mluvčí: Lada P.] (smích).


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Radčice, Téma: Lyže, Počet mluvčích: 1
Tady svýho času jezdil ještě vlek protože voni jezdili furt jenom tady na týhlenctý sjezdovce tak si tam lyže vždycky nechávali v takový šupičce. No a teďko teda že je potřebuje do školy. No ale tam se jezdilo vždycky sobota neděle nebo maximálně pátek nějak přes tejden tam nikdo nebyl. To sem tam někdo měl takhle službu. No a tak teda že von ty lyže potřebuje v tejdnu. Teďko že ti snad někdo měl  tamhle někde z Jílova službu a snad ti Mirek Hádků dokonce. A. Že teda musí si k němu dojít pro klíček. Aby se pro ty lyže dostal. Teďkon tr* v zejmě to je tma hnedko že jo von šel asi někde ve tři ve čtyři hodiny. Teď vono pět hodin vono šest hodin vono sedm von nikde. (nadechnutí). Já byla na mrtvici!. To ještě v tý době šly dva večerníčky. Tak první večerníček jsem překoukla druhej to už mně šel žaludek nahoru říkám. Kde jen von asi je? Tak jsem zas vystrčila hlavu kde uslyším někde nějaký děti. (nadechnutí). (nadechnutí). Von kamarádíval  s Petrem Ivaňukovým a my jsme mu říkali Neštěstí. Protože ten vymejšlel takový bejkárny. To byly různý střelný takový věci a teď tady všude těch všelijakejch děr co je. Že by tam člověk moh vopravdu že jo taky tam chodil aby se někde neprobořil. (nadechnutí). (nadechnutí). Tak já vobešla všechno všude. Von nikde nebyl. Říkám. Ne. Tak to už nevím jak. (nadechnutí). Tak teda jdu na kraj vsi vezmu to vod tý sjezdovky a vezmu to po silnici a do všech cest a budu teda nahlížet. Kde teda jako asi je. (nadechnutí). Už jsem byla skoro na konci za polovinou už jsem byla. Teď slyším hlasy. A von šel vod tý sjezdovky vod toho vleku. Říkám. Ježišmarja kde #s byl? (nadechnutí). No voni měli jako Mirek. Von jezdil s autobusem no tak než skončil že jo. (nadechnutí). Tak my jsme museli čekat. Až von dojezdí s tím autobusem až jsme si pro ty klíčky šli. Ale já teda. Jak to ve mně bylo nastřádaný já jak ho viděla já ho lajstrovala hlava nehlava abych si vůbec ulevila aby to ze mě šlo ven. Já u toho pomalu brečela. Teďko ale von byl citlivej na nos. A jakmile se mu cvrnklo do nosu. Tak mu tekla krev. (nadechnutí). Teď von byl celej vod krve. Já jsem mu <para type="se smíchem"> zas </para> takový jako rány nedávala. Já byla tak ráda jak to šlo ze mě. Že ho teda vidím celýho. A von mně to do toho vysvětloval. Ježišmarja já se celá klepala. Ale já jsem z toho byla špatná kolik dní teda. To chodil někde asi já nevím možná do takový třetí čtvrtý třídy někde a měli mít do školy na tělocvik ty lyže že jo. No to jsem teda dopadla.


Rok: 2005, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Radčice, Téma: Dneska ty lidi nevědí nic, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Květoslava G.] Já říkám že já nepamatuju. V Loužnici neznám barák ve kterým bych nebyla.
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] Vono teda chodívalo se hodně pobejt že. Já jako s babkou protože voni poměrně dost ty lidi jako  přáli vona uměla ohromně vypravovat.
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] Po těch barákách se chodilo já všude s tou babkou chodila. Já ti všechny baráky měla zvizitýrovaný já nepamatuju že bych v nějakým baráku nebyla.
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] Všechny lidi znala. Všude všechno jsem ja*.
[mluvčí: Květoslava G.] Dneska tady já ani nevím když řeknou jméno. Já nevím vůbec.
[mluvčí: Květoslava G.] <překryv mluvčích> přijdou </překryv mluvčích> děti já říkám.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Květoslava G.] Čí jste?
[mluvčí: Miriam Š.] Hmm.
[mluvčí: Květoslava G.] Ale to ještě teda tady je dětí asi deset.
[mluvčí: Květoslava G.] To někdo přijde a říká.
[mluvčí: Květoslava G.] Kde tady kdo bydlí?.
[mluvčí: Květoslava G.] Já říkám.
[mluvčí: Květoslava G.] No to já vůbec nevím!
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] No když řeknou po těch starejch lidech. Který ještě si trochu pamatuju.
[mluvčí: Květoslava G.] Ale teďko vždyť já vůbec nikoho <překryv mluvčích> neznám </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Miriam Š.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Květoslava G.] Protože když se chodilo do krámu tak tam se to všechno sešlo. Tam se to všechno probralo vod návleku komu co leze komu co neleze. Kdo má fraky kdo má dvojáky. Jestli je jedenáctka menší než dvanáctka. A že to už je v jiný třídě a že ty nitky a čtyřnitky a tuhleto to všechno se to tam probralo kolik kdo co má kdo má nedovleky a jaký a kam co má.
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] To už všechno všude se vědělo. A tam se probralo všechno to #s šla do krámu a dozvěděla ses lautr všechno.
[mluvčí: Květoslava G.] Dřív se říkalo k holiči. Tady holič nebyl. Tak. Do krámu to už ženský než se votevřelo. Tak to už tam vždycky někde půl hodiny předem čekaly. Nebo když přijela masna. No tak ta taky měla  ten rozvoz všelijakej. Ta pojízdná. No tak nebo když jezdila pojízdná prodejna když byly  dovolený tak to se to tam všechno shromáždilo všechny tetky se tam už srotily a to už všichni všechno věděli.
[mluvčí: Květoslava G.] (nadechnutí).
[mluvčí: Květoslava G.] Já nevím že by někdy někdo něco nevěděl v Radčicích.
[mluvčí: Květoslava G.] Dneska ty lidi jsou zalezlí doma nevěděj nic.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Chleba, Počet mluvčích: 1
No a když jsme chodili do měšťanky. To bylo od tej šestej třídy tož jsme měli aj jakousi takovú povinnost. Protože bylo nás doma hromadu a chleba sa pékal u pekařů. Takže maminka. Večer zamísila chleba dala ho ráno do slaměnky no a já když jsem šla do Brumova do školy. Tož jsem vzala na vozík chleba. Dovezla jsem ho ke Hruškom ke kostelu do pekárny a potom iďa ze školy si. Vzala chleba dom. A nebyla jsem sama. To vozilo víc děcek. No a když jsme to od tých Hrušků brávali. Tož ten chleba krásně voněl a a to byl takový rozpuklý. A tož ten kraj už jsme nevydrželi. Každý jsme si to ulomili a tož tak jsme to krásně prožívali. Bylo to pro nás úplně. Úplně největší pochoutka takový čerstvý chleba. No a v Brumově. Jsem chodila do té měšťanky čtyři roky šestá sedmá osmá a. Devátá třída.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Domácí povinnosti dětí, Počet mluvčích: 1
Když jsme přišli ze školy tak. Když naši nebyli doma tak už byl na stole lístek. To že jsme měli pást koze. To jsme všeci věděli ale když byl lipový květ tož byl lístek. Dones lipového květu když byly šípky. Dones šípky když byly hřiby. Dones hřiby takže my jako děcka jsme měli. Takovú povinnost tady toto všecko naznášet aby bylo v zimě z čeho. Vařit čaj. No. Když jsme pásali. Tak jistěže. Létali jsme až koze nadělaly škody to bylo křiku. Kolikrát k nám přišli ti. Co jim patřilo to pole že jsme nedávali pozor. Že měli pošmatlané zemáky. Nebo že měli spasenú jetelinu. A mně sa také jedenkrát zadařilo když jsem ty koze pásla. Tož také naši kázali že abych donesla tým kozám něco na ráno. Když půjdu do školy. A nebude mít kdo hnát. No. Tož jsem si pravila. Koze měly rády slak no tak že půjdu natrhat toho slaku. To je takový plevel a v zemákoch to roste. No. Tak sem toho šla natrhat. Jenomže to byly zemáky Novákovy jim pravili Novákovi a. Ti strýček mňa viděli. No. Tož zemáky pošmatlané. Tož za mňú pohli. A tož strýc hrávali roky na klarinet tož měli také dobrý dech. Tak za mňú pohli. Sice mňa nedoběhli ale já jsem. Utíkala dom vrchem. Dolů přes zahradu. A strýc už otvírali čaganem branku. Už to šli našim požalovat že jsem byla v zemákoch. No tož <para type="přeřeknutí"> neobešla </para> sa to bez křiku. No ale přežila jsem to.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Řepovi, Počet mluvčích: 1
V tých Hliníkoch jsme měli  kopu tých sousedů. A naproti nás bývali nějací Hruškovi. Ti. Tetička měli také pět cérek a jednoho chlapca. Oni byli  už staří. Já si jich pamatuju už v sukňách. Už měli jistě hromadu roků. Když já jsem byla děcko. Ale oni byli opravdu taková. Šikovná stařenka a uměli napravovat. Když třeba ogaři hráli fotbal a podvrtli si nebo vyvalili nohu. Jak sa to praví. Že tak. Tetička to všecko spravovali. Uměli to a. Opravdu byli takoví hodní ale  manžel její jako. Hruškovi strýc. Tož ti byli jedliví ti. To. Bylo úplně sto a jedna <para type="se smíchem"> proti babičce </para>. A měli. Toho jednoho syna. Jak jsem vzpomínala a ty cérky. A on byl ten Jožin na vojně a stala sa taková tragédia že  chlapec. Voják čistil zbraň na. Té. Světnici. Kde byli spolu a on toho Jožina zastřelil. No a to si vzpomínám. To jsem byla také děcko že. Dovezli jim ho dom. Měl jenom okénko. Měl vojenskú uniformu  ten průvod. Který šel z Bylnice s tým pohřebem až do Brumova byl možná kilometr. A tenkrát to bývalo. Černá nevěsta. Bílá nevěsta tak to na tých pohřeboch dřív bývalo. A šlo sa pěšky. Žádná obřadní síň nebyla  žádné pohřební auto chodívalo sa pěšky s tým muzikú. Že. Smuteční pochody hrály celú cestu až. Do Brumova.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Zabíjačky, Počet mluvčích: 1
No během tej bálovej sezóny to je. Zimní sezóna bývaly aj zabijačky. A dřív sa zabíjelo v každej chalupě to bez toho zabíjení by ani nešlo. Každý když měl ty koze měl aj prasa protože tým kozím mlékem prasata. Dobře rostly. (nadechnutí). (nadechnutí). No a. Zabijačka sa také roznášela po celej rodině. Po celých Hliníkoch. (nadechnutí). (nadechnutí). A já si pamatuju že to. Jsme dělávali coby děcka velice rádi protože všudy jsme dostali za tu výslužku. Buď už nějakú tu korunu nebo nějaké to cukrové. A  co sa mně vždycky nejvíc líbilo a kde jsem nejvíc dostala. To bylo u Nováků. (nadechnutí). (nadechnutí). Novákovi bývali u dolní školy a. Měli jenom také takovú jenom kuchyňku a takovú jizbu. A ten  pan Novák. Jmenoval sa Václav. Byl také muzikant hrál na housle a měl velikú snahu mňa aj na ty housle naučit ale jaksi nešlo mně to. Chodila jsem k nim a pamatuju si. On kouřil fajku. Oni měli tu kuchyň takovú maličkú a tam měli jak to bývalo dřív takové ty pohovky to ta kuchyň byla tak zadýmená že tam nebylo ani na krok vidět. (nadechnutí). Ale také jsem k nim nosila tu zabijačku a vždycky jsem dostala čtyřlitrový skleňák <para type="přeřeknutí"> ok* </para> oharků kyselých. (nadechnutí). (nadechnutí). On to uměl stoprocentně nakládat s koprem s  celerem a takové oharky jsem dodneška nejedla. Za tú dolní školú. Oni bývali u dolní školy. Za dolní školú byla zahrada a on ju obhospodařoval a tam to všecko měl. Co k tomu potřeboval takže. Nejlepší bylo. Nosit. Zabijačku. K Novákom. (nadechnutí). (nadechnutí).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Fašanky a další svátky, Počet mluvčích: 1
Po zabijačkách byly fašanky. Protože na fašanky musely být už aj slaniny. (nadechnutí). Fašanky ty sa odbývaly s velikú slávú. Chodilo sa po dědině. Vypravené maškary vyhrávalo sa večer byla muzika pořádali to většinou hasiči a také sa pochovávala basa před tým. Dlouhým půstem. No. A po fašankoch sa vyhrávalo Josefkom. A Františkám. (nadechnutí). Moja maminka byla také Františka takže. Také k nám ti muzikanti chodili. (nadechnutí). Dávalo sa jim takové.  Pohoštění. (rušivý zvuk). No pohoštění. Tož d* bylo zabité. Byly slaniny a co bylo doma no a ta slivovica. Byla vždycky napálená. Tož po tej štamprli. (nadechnutí). A tak chodili muzikanti po chalupách tam. Kde byly Františky. A také po chalupách tam kde byli Josefci no.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Boží tělo a jiné zvyky, Počet mluvčích: 1
Potom přes léto bývalo byla slavnost Božího těla. A ta bývala v Brumově. Protože v Brumově je kostel zasvěcený svatém Václavovi. (nadechnutí). Bylo to na náměstí a coby děcka jsme měli. Takové malé košíčky někdo proutěné. Někdo měl skleněné. A už byly pivoňky. Takže z tých pivoněk už jsme si to tam  nasypali. A už jsme chodili. A jak sa u tých oltáříků zastavovalo tož celú tu cestu jsme posypávali týma kvítečkama. No a potom. Když přišel podzim tož podzim. To bylo velikej slávy. Kopaly sa zemáky. (nadechnutí). Coby děcka jsme si jich pékali. Když jsme pásali ty koze tož už bylo všudy ohniště. A ty zemáky v tom popelu. No to byla také veliká pochoutka. Dnes o to nikdo nezavadí. No a veliká sláva sbírání trnek na kvas. Že tož v každej chalupě bečka a tož do bečky. A trnky jsme museli přebírat žádná stopka. Žádný lístek. Žádná plesnivá. Všecko to muselo být akorát protože jaký byl kvas. Taková byla aj slivovica. (nadechnutí). (nadechnutí). A že jsme mívali tu slivovicu dobrú. No tož to bylo to tým kvasem no. (nadechnutí).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Vaření trnek, Počet mluvčích: 1
A ne že sa jenom sbíraly trnky na kvas. Ale vybíraly sa pěkné zralé trnky. A vařily sa trnky neboli dneskaj povidla. U Nováků v tých Hliníkoch měli. Takovú sušárňu sa tom pravívalo. A tam byl ten kotel na ty trnky. (nadechnutí). (nadechnutí). Bylo to ohniště  bylo to všecko zazděné. Tam byl ten velikánský kotel a přes ten kotel. Nebo vedle toho kotla byly dvě takové takové sedačky. Takové lavky. A tam jsme my jako děcka sedávali a tu točenicu jsme točili. A vařily sa ty trnky. (nadechnutí). Museli jsme řádně mi*. Míchat. Aby sa to aby sa nepřipálily. Aby nepřihořely. (nadechnutí). No a potom. Když už to bylo rozvařené. Tak oni to. Přecedili a potom to vraceli zpátky a to už točívali  dospělí nebo velicí. Protože jak trnky houstly to šlo těžko a. Trnky kdyby sa připálily. Byly by k ničem. (nadechnutí). No ale pro nás pro děcka bylo nejdůležitější to cedění. (nadechnutí). Tom jsme pravili lekvár. A to když cedili. To bylo hrozně dobré. Tož oni nás tým podělili. (nadechnutí). (nadechnutí). Tak jsme sa trnek nalízali a tam jsme trávívali moc času v tých sušárňách. Protože sa tam užilo srandy vykládali jsme si. Zpívalo sa tam. A dělaly sa tam všelijaké pestva.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Mikuláš a Vánoce, Počet mluvčích: 1
No. Po Dušičkách už jsme sa potom chystali na Mikuláša. Když jsem byla opravdu malá. Já jsem sa tých Mikulášů a čertů hrozně bála. Hrozně. To jak začalo venku. Já ani nevím kde jsem byla všudy poskovávaná ale určitě jsem skovaná byla. (nadechnutí). No a tož potom když mňa naši s hrůzú vytáhli řvala jsem. No a tož už jsem dostala nějaké ty perníky anebo punčocháče nebo rukavice. Jak sa to dřív dávalo na Mikuláša. (nadechnutí). No to bylo slávy. A už když jsme byli potom ale větší děcka. Tož už jsme za týma čertama létali. Že. Už jsme sa vypravili. No ale to byla hrůza. To bylo po celých Hliníkoch. To bylo po poloch. To bylo všudy. Ale krásně jsme sa báli a bylo to pěkné. Dostali jsme kolikrát od tých čertů ale patřilo to k tom. (nadechnutí). No a po Mikuláši potom už sa zas chystalo všecko na Vánoce. (odkašlání). Nevypékalo sa tak jak dneskaj ale ty. Vanilkové rohlíčky a slepované kolečka byly vždycky. (nadechnutí). A bývaly tlapky. Ty už sa také možná dneskaj velice nepečú. A to jsme dávali jako do formiček. (nadechnutí). (nadechnutí). No a na to jsem sa také velice těšívala. A dávali sa. Perníčky aj na stromeček. A jabka jsme dávali na stromeček. A. Kolekcu nevím jestli jsme měli ale možná až potom až jsem chodila. Možná do třetí třídy nebo tak. (nadechnutí). Ale když jsem byla malá určitě tu kolekcu jsme neměli. (nadechnutí). Protože tatínek byl od osmatřiceti roků v důchodu invalidním a maminka. Ta uklízela ve škole takže  velikej tej slávy s týma penězama nebylo. (nadechnutí). (nadechnutí). Ale tož tak to měli všeci v chalupách. Neměli jsme si co závidět. (nadechnutí). Co #s dostal pod stromeček?. Rukavice. Co #s dostal pod stromeček?. Ponožky. Takže všeci to měli jednaké takže žádné tak jak dnes. Od výmyslu světa. (nadechnutí). Ani to děcka si toho neváží ani. (nadechnutí). Zkrátka majú dneskaj všecko co majú. Takže sa nemajú ani na co těšit tak jak jsme sa těšívali my.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Draní peří, Počet mluvčích: 1
A potom po Vánocách a hned aj po Novém roku sa drhlo peří protože  na dědině měli skoro všeci husy. Protože tékaly ještě ty potůčky měly sa husy aj kde oprat. (nadechnutí). A potom jistě bylo to kus živobytí. (nadechnutí). No. A tak když sa drhlo peří. Tak to sa vždycky sešlo hromadu tých bab a už sa. Vykládalo všecko možné. Děcka uši jsme měly natáhlé aby nám něco neušlo. (nadechnutí). A tož. Baby už si povykládaly co sa jim zadařilo. Co sa jim ne* nezadařilo. (nadechnutí). A tož jedna tetička tam také vykládala. (nadechnutí). Tož já jsem vám roby chtěla jít na kopřivy ale měla jsem sekanú že ju budu dávat do trouby. Tož jsem si sedla na stolec a pravila jsem si. No tož než sa ta sekaná upeče. Já si tady posedím. A potom půjdu na ty kopřivy. No už sedím půl hodiny včil sa podívám a vidím že tu sekanú mám na kredenci a nemám ju v troubě. (nadechnutí). No tož jsem drapla pekáč píchla jsem ho do trouby. V tu ránu jsem zapomněla že jsem ju. Dala do trouby a šla jsem na kopřivy. Až jsem byla na kopřivách jsem si vzpomněla že mám sekanú v troubě. Tož jsem sa vrátila zpátky a bylo po sekanej. (nadechnutí). No takže ta sa nezadařilo. (nadechnutí). A tož ta druhá tetička sa toho hned chytla a pravila. Ó já jsem dopadla horší. (nadechnutí). Já jsem si dala na elektrický sporák zehřát husu od prvního dňa. Vyjdu ven. Vidím opříté kolo. Pravím si. Zajedu k dceře. (nadechnutí). Tož jsem drapla kolo jela jsem k dceře. Tam bylo kafe. Vykládáme si. Já drapnu kolo jedu dom. (nadechnutí). Přijížďím dom z chalupy sa kouřilo. (nadechnutí). Hrůza! Pekáč spálený chalupa zadýmená celá kroka jsem tam udělat nemohla. (nadechnutí). A starý když přišel z práce pravil mně. (nadechnutí). Co ty starý blázne zasejc děláš? Však ty zdi musíme všecky umývat mýdlem! (nadechnutí). A tož ta třetí aby neostala pozadu pravila. A já jsem vařila kohouta. Dala jsem ho do toho hrnca jak to včil sú ty papiňáky nebo co to je. Zadělala jsem to a šla jsem na vrchy obracet seno. Bože přijdu na vrchy vzpomenu si že kohout je v papiňáku. (nadechnutí). Vrátila jsem sa dom kohout s papiňákem na tle. A byli jsme všeci po obědě. (rušivý zvuk).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Začátek 2. světové války, Počet mluvčích: 1
Druhý zážitek když. To bylo zas. Už ve druhé třídě  v osmatřicátém roku vlastně vlastně už. V devětatřicátém kdy nás  prostě. Začali okupovat Němci. Učil nás pan učitel Novák a přišel do třídy řekl. Děcka půjdete dom zabírajú nás Němci. Ne no a tak jsme šli ze školy a už jak jsme šli dolů dědinú. Jako  to tak už německá kolona. Německých vojáků. Na tom už. Prostě byli byli tady. Poprašek. Takový sněhový a toto b* b* bylo bylo to to. Po tom patnáctém březnu že kdy nás zabírali. Němci. To byl také pro školáka který už  o tom něco věděl protože otec nám v osmatřicátém narukoval tak jak ostatní otcové. Rodin tehdejší. Že. Byla mobilizace tak  no a potom vykládal ty jeho zážitky co zažili v v prostě v tom pohraničí. Z z jako kdy už vlastně. I takové bojůvky těch ordnerů prostě vyháněli. N* naše občany jako Čechy z toho pohraničí a vojáci prostě jim v tom jako  bránili. Že ale nesměli používat zbraně jako. No jenomže co sa stalo v Krnově to je  přijeli tam na to náměstí a. Kde už ti ordneři hnali ty naše lidi  prostě v v od od tama a na* navíc. Z jedné budovy začal po nich st* kulomet střílet. Ne. Tak potom nezbývalo nic jiného než jít odkud. Kde. A on mě* oni měli vybudovaný takový bunkr v tej střeše no a od tama postřelovali jako na to náměstí po tých vojákoch a tak dál. No. To to zažil jako otec. Když no a když. Tak už jsme měli samozřejme o o tom jakýsi šajn. Vždycky když sa  mluvilo jak už už byla. Jak to pokračovalo a eskalovalo. Prostě kdy už s* zabrali nás začalo Polsko že v jednačtyřicátém no a b* byla z toho. Ta druhá světová válka. Ale ten začátek ta atmosféra v tej  v tej dědině když jsme měli jedině. Takové možnosti informací. Pan řídící měl krystalku na uši a to. Tak ten měl vždycky jakési ty čerstvé informace no a tak  od od tama z toho jsme sa dověděli co sa děje. Že. Protože rádio tehdy nebylo vlastně ani elektrika ještě ne u nás tady takže co jsme sa z* <para type="se smíchem"> dověděli </para>. Tak jedině túto ces* cestú no.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Situace na východomoravských hranicích za 2. světové války, Počet mluvčích: 1
Jak probíhalo prostě tady  jak jsme to jako. Jako občané  pozorovali. No tak. Přišli sem Němci postavily sa tři baráky že. Dřevěné. Ta finanční stráž sa tam nastěhovala. Navrchu na Peňažné sa postavila pro tu. Pro ty hlídky na hranicách  jako kde z jedné strany hlídali vlastně Němci hranicu. Že a z druhé strany slovenští gardisti. Takže no a my jsme  jistě. My jsme do tej do tej hory s* jezdívali prostě na dřevo. Dělalo sa tam dřevo a tak dál že. No a jeden to takový zážitek mám když jsme jeli jako už. Se spřežením  do hory že. Pro pro to dřevo zastavil nás Ruda Novák hos* hos*. Hospodský. Štítenský povídá otcovi. Franto dám ti dva pacholky jako nech je do*. No napřed sa ptá. Kde jedeme. Povídám. Na Š*. Na Šanec jedeme ne pro dřevo. Faň. Povídá. Dám ti dva pacholky tak ty jim jenom ukážeš kde je hranica a víc sa o ně nestaraj. Jo tak vyjeli jsme. Nic cestú jsme nikoho nepotkali žádného Němca. Že. Vyjeli jsme až na Šanec. No a hranica byla už jako kousek. Tam byla vlastně. Panská obora. To bylo zadrátované. Tak přes ty dráty sa museli dostat no ale to už byla j* jako jejich záležitost. (nadechnutí). Pomohli nám ještě nahodit dřevo co jsme <para type="se smíchem"> jako tam měli </para> ne a a oni prostě <unclear> 1 </unclear>. (rušivý zvuk). Potom jsem sa dověděl. Že to byli vlastně z oficíři z nějakej ško* školy tady. A museli před Němcama prostě utéct do toho zahraničí že. No. To a ten právě Ruda. Byl v tej Obraně národa jako zainteresovaný protože on byl sám jako d*. Jako důstojník.  to tak. Takže ten. Přes něho tady tito co utíkali. Tož v takých d*. Dvou případech co jsme jich takto <para type="se smíchem"> dopravili </para> až na k tej hranici a . No a pak. Pak jsem sa dověděl že  sa dostali až do Anglie po válce. Kterýsi sa vrátil a přišel panímámě poděkovat Novákové že sa tam přeživili a. Že jich. Vypravili ještě dál jako přes to no. Taková byla. Tehdy. Doba že. No. Tak.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Poslední Němec, Počet mluvčích: 1
Poslední Němec Němec šel kterého jsme viděli tady na toho asi zapomněli někde. N* n* na Šanci nebo kde přes tu hranicu. On tam možná zadřímal. Jako zajišťovací hlídka. Šel Těšovýma lází ne a strýc vyše* vyšel akorát a tož sa dívá kdo to jde. Že. Tož. Taký postarší chlap. Němec  kulomet na rameni. Ne a strýca pozdravil. Pochválen buď Ježíš Kristus! Po česky ne. No tak.  Strýc mu odpověděl. Povídá chlap byl ale zlundaný unavený povídá. Toho bych.  Si troufal aj sám z* zneškodnit ale. Pozdravil po křesťansky ne. Že k* že kd* a kde G* Germán jako že kde sú Němci? No tak strýc mu ukázal. Tam a tam sú a toto. Po* poděkoval a šel svojú cestú. To byl poslední. Němec co jsme tady za druhú světovú válku co jsme ho viděli.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Štítná nad Vláří-Popov (Štítná nad Vláří), Téma: Přestřelka s Rusy, Počet mluvčích: 1
No a odpoledňa v ve to by* ve čtyři hodiny. (dlouhá pauza). Ten náš učitel. To už byl demobilizovaní že. Tak jak aj náš otec že když už. Bylo toto. Tak ten tento. Učitel Novák jak šla. Už ta fronta pe* ru* ruská hlídka Rumuni. Šli za za něma že a t*. A teprv šli Rusé. A ten prostě navázal kontakt s něma. A z toho. Z té Bylnice prostě  ty  ty vojáky prostě ty ty  to prostě ten ten první slet že  jich zavedl prostě zadem. Jelikož to znal. Tam z Bylnice přes tu Stráž že. A tady u nás přes ty P* Podobravky přes tu Horku. A k* jak sú ty Nováci. Ty kopaničáři tak tam vyšli no a už měli na ty Křiby měli na postřel. No a ve čtyři hodiny. Ve čtyři hodiny začala prostě střelba. Vzájemně sa po sobě střílelo ne a.  tak von ten učitel Novák to tady znal ty poměry. Proto jich vedl tým zadem ne nikde l*. Tú cestú ale tama. (nadechnutí). No muselo jich být moc. Protože na tom poli. Když jsme tam potom pod týma doubravkama  byli. No tož to t* to bylo. To byl štrúdl prostě tak udupané vyšlapané že jich muselo být moc že. (nadechnutí). (nadechnutí). On jich vyvedl navrch no a jak to začalo v ty čtyři hodiny my jsme stáli. Jak máme ty stodoly naše a pěkně jsme na ty Křiby viděli. Ne co sa jako děje tam. (kýchání). (nadechnutí). No a jak jak <para type="se smíchem"> zač* začala ta </para> střelba tož jedna taková šupa kdesi tam k nám. No to b* tak to b* prostě  no. Jsme sa schovali že. Za za za roh za ty za ty stodoly. Tak to bylo. No a večer. Večer potom už přijela ruská hlídka. (nadechnutí). A tady na konci dolního konca u Králového mlýna ostali. Ty byli motorizovaní a už tam  do rána jako b* byli. (nadechnutí). No a ráno ráno už  jsme viděli aj po dědině sakra.  Rusák jede na koni. Že a už už jde. To už Němci byli pryč že už byl klid na druhý deň. No a otec povídá. No musíme s*. Musím zajít k tým Novákom sa podívat. Však tam máme mouku složenú jak jsme posledně namleli. (nadechnutí). (nadechnutí). Kdyby ve frontu sa tady v dědině něco dělo že. Tak na kopanice.  Si to schoval. Tu mouku že. (nadechnutí). (nadechnutí). Abysme prostě měli na chleba. Protože teda tehdy sa pekl chleba dom* doma v obchodě nebýval chleba že. (dlouhá pauza). No a tož  povídá. Musím sa tam jít podívat. Tož Němci už byli pryč. To to bylo. No a přišel za tým strýcem No*  Novákovým no a tož on mu říkal. (nadechnutí). Co nic mouka je v pořádku ne. A já jsem jich musel ten večer přes tu noc vést přes ty Tatra přes tu horu. (nadechnutí). No donutili ho jako. A na Vlachovice jich převedl že a vrátil sa zpátky bylo no a. (nadechnutí). Musel tam kterýsi padnout  při tej přestřelce vodpolední. Jako  nebo co. Protože otec jak sa tam byl dívat s tým strýcem on mu ukazoval kadyma šli ne. Tož tam . U smrku postavený kvér. Bednička s nábojama čtyři granáty v tom byly. Pláštěnka. Tak. Asi asi tam někde. Možná ho zahrabali že. Jak ustupovali. Těžko to b*. To byli pěšáci že tak. Ale  to tam ostalo. <para type="se smíchem"> tak otec </para> to samozřejmě sebral. Tu pušku ne a aj  t* tu bedýnku a šel šel dom. (nadechnutí). (nadechnutí).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Seznámení s manželem, Počet mluvčích: 1
Ale manžela jsem měla o dvanáct roků staršího. On byl chytrý a já hloupá. Ono sa nám to jaksi <para type="se smíchem"> šiklo sa to dohromady </para> no. (smích). A pak když jsem to jsem to vyprávěla aj tady jak jsem sa vdávala. Jak jsem. (mlasknutí). Chodívali prvej sa chodívalo po dědině večer drhnout peří. Vždycky sa nás sešlo aj aj pětadvacet v jednej no kolik sa vlezlo do jizby no. A já. Jsem. Tož. Měla jsem kamarádku. Takú Míšu. To bylo. Víš. A přišli jsme tam drhnout. A sedělo nás tam takových už. Co už byly všecko dívky. No a já mezi nima taký šušeň měla jsem tých devět deset roků. (nadechnutí). A mu*. Tetička. Můj. Přijel z vojny jako. (nadechnutí). A tetička Mišoj mu praví to byli jeho tetička vlastně její v* vlastní. (nadechnutí). A on přišel tam na návštěvu na na besedu a tetička mu praví. (nadechnutí). A tož Janku tady máš včil na výběr plná chalupa cérek kterú si vybereš? A on sa tak díval a praví. (mlasknutí). Hmm já si dočkám hen na tu kovářku. (smích). <para type="se smíchem"> a já </para> jsem byla opravdu tam nejmladší deset roků cérčisko. (nadechnutí). A a tým to zhaslo. No. Jelo. Jel. S koňami na jetelinu. Pojď mně naházet pojeď se mňú. (nadechnutí). A na maminku vždycky. Maměnko. Vy* vychovávejte mně dobře tu cérku! Ale já jsem si pravila. Bože Janku však ty už  jsi na ženění a. Ale ráda jsem s ním jezdila. No. (rušivý zvuk). A tak jsme jeden pásli jsme za javory sa hnalo. On vedl koně já hnala krávy a tak jsme šest roků furt tak jsme sa tak jsme sa kamarádili. (nadechnutí). Naučila jsem sa na koni rajtovat aj jsem z koňa spadla. <para type="se smíchem"> vš* všecko to bylo </para>. Všecko to bylo takové. Takové spontánní nic. Nikdo mně nic nekázal všecko jsem musela <para type="se smíchem"> podl* sama podle sebe aj zkusit </para>. (smích). Dobře mně tak. Tož no a no a. Měla jsem sedmnáct roků a týdeň jsem sa vdávala. (nadechnutí). Velebný pán Novák praví. Bože cérko do čeho to jdeš? (vydechnutí). Já pravím. No tož však sa všecky vdávajú no tož co bych sa aj já nevdávala. Museli mně tatínek ještě rok  připlatit protože to ješ* ještě jsem nebyla plnoletá. Ale v jedenadvaceti rokoch jsem měla tři děti. (nadechnutí). (smích). <para type="se smíchem"> takže </para> pánbůh zaplať za ně. Potom ještě. Ještě dva. Pět dětí jsem měla. No to bylo no a ti maměnka tito Novákoj babička vždycky. Bože cérko co sa ti líbilo. To sis vzala. No je starší ale nic si z teho nedělaj Janek je hodný chlapec. Pravím. No kdybych to nevěděla že je hodný. Tož bych si ho nevzala. On byl  však #s ho poznal takže on byl takový veselý partiju nezkazil dříč byl až až . Jak včilkaj by tom pravili workoholik či který parom já tom ani <para type="se smíchem"> ty slova neumím používat </para>. (smích). No a tož tak jsme. Tak jsme. (nadechnutí).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Chození na listí, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> no </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> maminka </překryv mluvčích> tak to chodila na list.
[mluvčí: Marián P.] No. A ta. <překryv mluvčích> ten list </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> <unclear> 1 </unclear> </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] Ó jéjky když vám. To vám povyprávjám. Protože to bylo zajímavé. Jak jsme byli spolu na list.
[mluvčí: Marián P.] Tož sa ty na ten list jezdilo na podzim do do tých húščú do hory sa jezdilo nahrabalo sa to a bylo to stelivo pod dobytek.
[mluvčí: Marián P.] No a chovali jsme třeba čtyři.
[mluvčí: Marián P.] Mívali jsme vždycky dvě <překryv mluvčích> krávy </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> ano </překryv mluvčích> ano.
[mluvčí: Marián P.] A a dvě telata a. To to už sa muselo čímsi pod to nastlat.
[mluvčí: Julie Č.] Hospodařilo sa velice úsporně.
[mluvčí: Julie Č.] Nastlat slámu to teda <překryv mluvčích> neexistovalo. Proto </překryv mluvčích> sa jezdilo na stelivo. Na ten list. Do hory aby sa ušetřilo řezala sa sečka.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> né to sa <unclear> 1 </unclear> </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Marián P.] Sečka pro krávy.
[mluvčí: Julie Č.] Pro krávy z ze <překryv mluvčích> z každej slámy </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> musela <unclear> 1 </unclear> </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Julie Č.] Nejlepší byla jará.
[mluvčí: Marián P.] No ale tož -.
[mluvčí: Julie Č.] Ale zkrmilo sa všecko.
[mluvčí: Marián P.] No to však. Ale ozimá když byla byla rež <překryv mluvčích> druhá </překryv mluvčích> tož ta sa omlátila na mlatebni cepami.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] Jenom jenom. To zrno aby sa nepomrvilo a pěkně sa vytřepala a ta sa dávala do pohrátek do postele.
[mluvčí: Julie Č.] Do strožochů.
[mluvčí: Marián P.] Aj na na normálně ještě doma.
[mluvčí: Julie Č.] Ve <překryv mluvčích> strožochách sa </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> ještě ve </překryv mluvčích> strožochách <překryv mluvčích> sa dala </překryv mluvčích> na. Ano. A na to sa dala režná plachta a tak sa spávalo.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> ustlala </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] Třeba za to. Za dva měsíce vyměnilo alebo za měsíc. Podle teho kdo tam spával. Či děti. Kdyby sa to počuralo lebo co.
[mluvčí: Marián P.] Ale zkrátka že nebyly. No nebyly strožochy nebo matračky. No to <překryv mluvčích> neexistovalo </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] Takže všecko na tu. Na tej slámě sa spávalo.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Příhoda o sběru listí, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Marián P.] A tož jsme jeli na ten list s mojím.
[mluvčí: Marián P.] Bylo to na Dušičky. Přišli jsme z kostela.
[mluvčí: Marián P.] Nic jsem velice nesnídala. Protože honem honem a sebrali dobytek a jeli jsme. Nad Přítěže. <překryv mluvčích> n* na list </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] Přijeli jsme tam a tam nafoukaného listu krásného.
[mluvčí: Marián P.] Mám to vykládat?
[mluvčí: Marián P.] Nafoukaného hromady tož honem. Nacpali fu* jednu fůru a můj praví.
[mluvčí: Marián P.] Čuješ nasekaj haluzí do boku. Nachystaj. Přihrabaj ještě já už sjedu jenom dolů a vyměním vůz přeměním vůz a přijedu. A vezmeme druhú fůru.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] Tož dobře.
[mluvčí: Marián P.] Já mu nepravila nic. On mně sa mňa také nic neptal a on přišel a dovezl mně čtvereček másla.
[mluvčí: Marián P.] Jako z celého másla včil půlku. Tak to bývalo dřív ty půlky másla.
[mluvčí: Marián P.] Tu půlku másla bez chleba.
[mluvčí: Marián P.] Myslel si jistě že mám se sebú. Já jsem neměla nic.
[mluvčí: Marián P.] Toho másla a litr békavého vína. Sa tom pravilo békavé víno.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> sladké </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> za </překryv mluvčích> sedm korun to bylo teda a sladké jak med.
[mluvčí: Marián P.] Na já od božího rána tam na tom vrchu tam nebylo vody ani ničeho. Já už jsem nemohla ani mluvit a jak jsem uviděla že sa to třepe. To mokré tak já sa s chutí napila.
[mluvčí: Marián P.] (dlouhá pauza).
[mluvčí: Marián P.] A. Toto už dlouho vykládám.
[mluvčí: Marián P.] Šup a byla jsem n* n* <para type="se smíchem"> na </para> +.
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Julie Č.] + na zemi.
[mluvčí: Marián P.] + <para type="se smíchem"> na zemi </para>.
[mluvčí: Julie Č.] (smích).
[mluvčí: Marián P.] Tak můj mňa pěkně na to haluzí naložil popřivazoval mňa aby mňa neztratil aby mňa nezlámal. <para type="se smíchem"> a dovezl místo fůry místo fůry </para> listu. Ožralú babu.
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Marián P.] <para type="se smíchem"> to jsem byla poprvní v životě napitá </para>. Naposledy.
[mluvčí: Julie Č.] (smích).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Vození kamene, těžká práce, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Marián P.] Ale povykládejte o tom. Jak jste do bláta jezdili na kameň protože ta chalupa je postavená celá z kameňa z <překryv mluvčích> bláta </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> s kravami </překryv mluvčích>. Protože koni měli. Koně měli. Jako rodiče. Mojeho měli koně no a ty jsme si nemohli vzít vždycky.
[mluvčí: Julie Č.] Tak sebrali krávy a jeli s kravami do bláta. Krávy sa pásly. A my jsme tam dolovali kameň.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] Do ka*. Do konvičky litrovéj. Čaj a ze dvě vajíčka. A celý celý deň jsme tam vozi*.
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: Julie Č.] (smích).
[mluvčí: Julie Č.] No tož. Tu to tak bylo. To co jsme opravdu opravdu. Co jenom jak bych to pověděla no  co sa dalo ručně získat. Tož to jsme získali. No.
[mluvčí: Julie Č.] Protože  peníze nebyly. Můj nechodil do práce.
[mluvčí: Julie Č.] (vydechnutí).
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Julie Č.] Byl  byl . Teho kulaka jakože prej syn to už bylo. Z* za totality no a do práce ho nechtěli vzít. Protože. Měl údajně být Novákoj. Nechtěli dát do. Do statku tož jako za trest nemohl být v toto.
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: Julie Č.] Ale potom.
[mluvčí: Julie Č.]  potom. Po jak. Aj. Už jsme měli mít Anku a. Strýček Tiché to ji jaksi to. Udělali. Že ho vzali do MEZu.
[mluvčí: Marián P.] Ano.
[mluvčí: Julie Č.] No. Tak potom začal chodit do MEZu. No a já jsem byla. Jenom s děckami. Furt nikde jsem nemohla protože už jsme chovali ty krávy a. A to. Tož jsem poklízela. A opatrovala děti.
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] Pračku jsme neměli.
[mluvčí: Julie Č.] Až sa Zdenek narodil. Ten třetí teprv jsme do tej doby všecko na valše. Kdejakú hadru ze třú děcek. Plenky chodila prát na říku  vysekala si v ledě jamku měch pod kolena. A máchala. Všecko v říce.
[mluvčí: Julie Č.]  to snad  dneskaj vám ho. Já mám má jedno děcko a a koupí si všecky plenky. Koupí s* mu všecko ve skleňáčku. Jakési gigly a furt má pilno. A furt m* nemá čas.
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: Julie Č.] Já bych to podle mého pozabíjela.
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Julie Č.] (smích).


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Zpracovávání lnu I, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> když jste na </překryv mluvčích> říce. A perete.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> to nevím </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] No.
[mluvčí: Marián P.] A tom jedné. Tej jednej části sa pravil. <překryv mluvčích> pí* píst </překryv mluvčích>. A <překryv mluvčích> práč </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> práč </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> práč </překryv mluvčích> byl na. Ve vodě <překryv mluvčích> postavený </překryv mluvčích> deska na nohách.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> deska </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] No a píst takový jak pálka.  Na raketa. To to. Na na ping pong. Či co to hrajú.
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Julie Č.] (smích).
[mluvčí: Julie Č.] Tým sa bouchalo a třeba to.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> nebo moc sa moc sa používalo </překryv mluvčích> to lněné prádlo co sa doma také udělalo.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> prádlo sa stočilo. A tým pístem </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.]  to jsme předli celú zimu.
[mluvčí: Julie Č.] Potom sa to doneslo. Tkalcovi to byl strýc.  Novákoj. Kostelníkoj <překryv mluvčích> b* měli tady </překryv mluvčích> stav a ještě aj u Králoj.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] Ano.
[mluvčí: Julie Č.] (mlasknutí).
[mluvčí: Julie Č.] U Králů.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] No a to bylo. Na ty prostěradla ale tož to už já. Tady jsem nepoužívala.
[mluvčí: Julie Č.] To už používali jsme doma. Když ještě když ještě.
[mluvčí: Julie Č.] Ale to sa prvej do popela. Dřevěného sa namočily třeba ty prostěradla. Chlapské košile. Chlapi chodili <překryv mluvčích> v tých </překryv mluvčích> režných košilách.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> režné </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] A to sa namočilo do popela nechalo sa to dva dni. V tom popele potom sa to šlo na tu říku vyprat a tým pístem sa to vybouchalo. A věšelo sa to na slunéčko a tak sa to vybílilo. Bývaly čisťoučké. Krásné ty košile.
[mluvčí: Marián P.] Ano. Maminka pravila.
[mluvčí: Marián P.] Nachystám si luh na <překryv mluvčích> praní </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích>  luh </překryv mluvčích> no luh. Tom pravívali. Ano.
[mluvčí: Julie Č.] A do teho sa to namočilo. V tom sa to tak jak odleželo. Lebo to vyžralo.
[mluvčí: Julie Č.]  svým <překryv mluvčích> způsobem to muselo </překryv mluvčích>. Být no takže -.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> ano ano </překryv mluvčích>.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Zpracovávání lnu II, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Marián P.] No každá. Každá hospodyň měla kousek teho lnu nasetého no a  aj konopě.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] Konopí sa selo ale tož to bylo to technické ne. Včil to na  <unclear> 1 </unclear>.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] (smích).
[mluvčí: Marián P.] A  tož jak. Tož len sa. Len sa máčel na zahradě na st* na strnisku. Třeba víš až byl až byl usušený. No.
[mluvčí: Marián P.] Tož musel sa zkrátka vytrhat. Nechat usušit a na podzim už včil když sú takové rose tak sa rozprostřel po po tej rosi. Potom aj čtrnáct dní aj tři týdně to bylo prostřené na tom strnisku.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] Potom sa to muselo usušit. Sušilo sa to v sušárňách tam. Kde sa sušívalo ovoce.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] To sa sušilo ve vnitřku na lésách a a ty ten len to sa sušilo na tých kamnoch. Na vrchu.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] No až až už sa. Až už s* když jste ho zkusili  tak ros* rozetřít až už to pazdeří z něho začalo jít tak sa zavolaly tetky. Aj pět šest  sa jich zavolalo a a šly lámat patírat len  a aj to aj ty <překryv mluvčích> konopě. Konopě </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Julie Č.] <překryv mluvčích> ano a ten </překryv mluvčích>. Ten t* postup toho lámání byla. Napřed byla lamačka <překryv mluvčích> potom byla patíračka a potom </překryv mluvčích> to šlo bábě na ochlu.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> lamačka. Potom byla patíračka. A potom </překryv mluvčích> -.
[mluvčí: Marián P.] No.
[mluvčí: Julie Č.] Ta to vyčesala.
[mluvčí: Marián P.] A bylo z teho -.
[mluvčí: Julie Č.] Už z toho bylo vlákno takové a to sa potom <překryv mluvčích> spřádalo a </překryv mluvčích> věšelo sa to. Při tom spřádání sa to věšelo na <překryv mluvčích> přeslicu </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> spřádalo předlo </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> přeslicu </překryv mluvčích> na přeslicu sa to zavázalo no a -.


Rok: 2014, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Nedašov, Téma: Zpracovávání konopí, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Julie Č.] Podívaj z konopí sa dělaly. Dělala  to přadlo. Aby to bylo na košile protože konopí když sa udělalo z teho plátno tak to bylo bílé.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] Konopí bylo bělší jak len.
[mluvčí: Julie Č.] Len mohl kolik chtěl máčet a to vždycky byl takový žlutkavý.
[mluvčí: Marián P.] Ano.
[mluvčí: Julie Č.] Taký dohněda a konopí sa vybílilo nabílo.
[mluvčí: Julie Č.] Proto sa z teho šily ty chlapské košile a ty ty prostěradla a ze lnu byly měchy na na zboží. Trávné plachty <překryv mluvčích> a takový po* ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> podřadnější věci </překryv mluvčích> <překryv mluvčích> do hospodářství </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] Do hospodářství.
[mluvčí: Julie Č.] Len byl  len byl  jako bylo ho víc protože  byl aj no potřebovali ho víc už ty už <překryv mluvčích> ty košile a toto sa </překryv mluvčích> už jenom spíš tak krajově  po* nosilo i už sa dalo koupit už sa dalo koupit bílého víš na toto takže.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> ano <unclear> 1 </unclear> ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] A len  konopí když sa selo tak to sa muselo nadvakrát trhat.
[mluvčí: Julie Č.] Napřed sa musely vytrhat semenáče protože to žrali hrozně ptáci.
[mluvčí: Marián P.] Aha.
[mluvčí: Julie Č.] To sa muselo vytrhat jak už. Jak už to kvetlo jak už to začalo zazrávat tak už sa šlo a trhaly sa. Trhali sa ty vyšší.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] Ty sa posvazovaly s* a přikryly něčím aby to ptáci nevyžrali.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] A potom teprv sa. Teprv sa trha* a to bývalo ty semenáče bývali také silné ty stvoly <překryv mluvčích>  také silnější </překryv mluvčích> to sa nedalo velice lámat to bylo jak haluzí.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> pevnější ano </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] Ale až ty ty ty k nižší to už potom bylo  a to sa zas muselo v máčet v potůčku.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] To sa nedávalo na lo* na rosu jak len to sa muselo dát do tej řeky přiložit <překryv mluvčích> deskami a </překryv mluvčích> kameněm a tam to bylo také až za tři týdně no tož t*.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: ] (klepání).
[mluvčí: Marián P.] <překryv mluvčích> kameněm <unclear> 1 </unclear> </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Marián P.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] A jak už měla být bouřka. Už všecky baby letěly honem vytahovat konopě lebo aby jim <para type="se smíchem"> jich voda nevzala </para>.
[mluvčí: Julie Č.] (nadechnutí).
[mluvčí: Julie Č.] (smích).


Rok: 2007, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Lhota u Vsetína, Téma: Jak se dělají brousky, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Boris Z.] No tak já když jsem byl ještě malý ogar měl jsem možná takých pět nebo šest roků tak. My jsme lámali tady na Veliké.
[mluvčí: Boris Z.] To je tady za hřbitovem a potom směrem <překryv mluvčích> na vrch. Možná víš. Kde to je </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Kristina S.] <překryv mluvčích> hmm. Hmm </překryv mluvčích>. Hmm.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A  otec tam dělal. Lámal ten kameň a dělal ty rážky.
[mluvčí: Boris Z.] (mlasknutí).
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A  moja máti <para type="přeřeknutí"> vždycka </para> říká.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] Slávku tady máš svačinu zanes tatínkovi.
[mluvčí: Boris Z.] Tak mně dala  v tom nějaké ty . Chleby se sýrem a s tým a  čaj nebo co mu tam dala nebo kafe.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A já jsem tam za ním šel do toho lomu.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A si vzpomínám. On byl chlap on byl  též zápasník řeckořímský.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A. Chlap jak hora silný. Vždycky tam stál do půl pasu vysvlečený a ty svaly teď ty kameně tam vytahoval. A házel.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A on mně nadělal vždycky takových čtverců aj mně to načáral.
[mluvčí: ] (pláč dítěte).
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A teď mně říká.
[mluvčí: Boris Z.] Tak takhle sa to dělá.
[mluvčí: Boris Z.] Tak  ukázal mně to. Tak jsem vzal kladívko. Tak jsem do toho poťukal a to pěkně potom prasklo. To byl výborný kameň tady.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] Takže to byly moje první začátky s kameněm.
[mluvčí: Boris Z.] No a doma jsme to dělávali tedy  třeba aj  byly aj motory. Ale jeden čas nebyly motory.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] Takže  to bylo jak je na žentour velké kolo +.
[mluvčí: Kristina S.] Hmm.
[mluvčí: Boris Z.] +  na kterém byla klika a točilo sa.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A malé kolo šlo už potom na ty  na ten brus a ten převod z toho velkého do malého byl do rychla.
[mluvčí: Kristina S.] Hmm.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] Takže já jsem točil. Vždycky jsem to roztočil a otec chvílu brousil.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] A jak už to přestalo. Tak z* pře* zase zastavil a zas jsem to roztočil a tož tak jsme ty brousky dělali. Aj  v takové kolni jsme to tam měli.
[mluvčí: Kristina S.] Hmm.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] No a potom už sehnal ventilátor sehnal  motor jakýsi.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] No a dal to na motor a to sa. Prášilo ten takový takové měl potrubí ze dřeva udělané. A vedl to až tam do zahrady dole. A tam to vypouštěl a sousedi <překryv mluvčích> nadávali </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Kristina S.] <překryv mluvčích> <para type="se smíchem"> hmm </para> </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Boris Z.] (pousmání).
[mluvčí: Boris Z.] Jak všeci sousedi aj  si vzpomínáš jak ve mlýně sa to dělalo také tam <překryv mluvčích> ten </překryv mluvčích>  šel ten prach z toho že?
[mluvčí: Kristina S.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).
[mluvčí: Boris Z.] Takže to neměl nikdo rád no.
[mluvčí: Boris Z.] Takže lidi si chodili stěžovat. Na hygienik*  hygienu no a oni to potom zastavili tadytu výrobu -.
[mluvčí: Boris Z.] (nadechnutí).


Rok: 2007, Typ sídla: venkovská lokalita, Místo: Lhota u Vsetína, Téma: Jak otec prodával brousky, Počet mluvčích: 2
[mluvčí: Boris Z.] No a otec ten to dělal tak že třeba udělal. Já nevím sto brousků. Nebo dvěsta brousků.
[mluvčí: Boris Z.] A teď si poslal. Já nevím. Padesát brousků do Čadce na Slovensko na nádr*  na dráhu.
[mluvčí: Boris Z.] Na  vydat na  papír. Který tady dostávál z dráhy jako na tu  toho doručovatele.
[mluvčí: Boris Z.] A další si poslal do Žiliny a až do Košic sa dostal s tým.
[mluvčí: Boris Z.] A tak on sedl na kolo a dal si po dvaceti pěti brouskách do měcha. Od zemáků na půlky.
[mluvčí: Boris Z.] Takhle toto  předělal a přes štanglu na kole a už s tým fičel.
[mluvčí: Kristina S.] (smích).
[mluvčí: Boris Z.] A. Začínal začínal tam na Makově tam sú ty dva kopce.
[mluvčí: Kristina S.] Hmm.
[mluvčí: Boris Z.] Pr* první  v Makově. Hned tady dole.
[mluvčí: Boris Z.] A potom přejel ten další kopec a tam už v tých vesnicách. A už dojel do Čadce. A už neměl ani brouska.
[mluvčí: Kristina S.] (pousmání).
[mluvčí: Boris Z.] Všecko mu to vybrali.
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Boris Z.] A říkal. Že to dělal tak že nejlepší v nedělu před kostelem.
[mluvčí: Boris Z.] Jak šli <překryv mluvčích> lidi do </překryv mluvčích> kostela nekoupil ani jeden.
[mluvčí: Kristina S.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.
[mluvčí: Boris Z.] Podívali sa na to jak šli z kostela vykoupili mu to všecko.
[mluvčí: Boris Z.] <para type="se smíchem"> takže </para> tak s tým aj obchodoval  a různě a potom dodával nějakému židovi do ži*. Do Košic.
[mluvčí: Boris Z.] To už měl. To už tých brousků ani tolik nenadělal a musel to vzít tady od sousedů. Kteří brousky dělali.
[mluvčí: ] (rušivý zvuk).
[mluvčí: Boris Z.] Ale zas jich nemohli prodat. Takže on to od nich vzal a.  Tam mu to <překryv mluvčích> poslal </překryv mluvčích> a.
[mluvčí: Kristina S.] <překryv mluvčích> hmm </překryv mluvčích>.