NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 258/2012
ze dne 14. března 2012,
kterým se provádí článek 10 protokolu Organizace spojených národů proti nedovolené výrobě střelných zbraní a jejich součástí, dílů a střeliva a obchodování s nimi, který doplňuje Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu (protokol OSN o střelných zbraních), a stanoví vývozní povolení, opatření pro dovoz a tranzit střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu s rozhodnutím Rady 2001/748/ES ze dne 16. října 2001 o podpisu jménem Evropského společenství Protokolu o nedovolené výrobě a distribuci střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva, připojeného k Úmluvě Organizace spojených národů o boji proti mezinárodnímu organizovanému zločinu (2), Komise uvedený protokol (dále jen „protokol OSN o střelných zbraních“) podepsala jménem Společenství dne 16. ledna 2002.
(2)
Protokol OSN o střelných zbraních, jehož cílem je podpořit, usnadnit a posílit spolupráci mezi stranami při prevenci, potírání a vymýcení nedovolené výroby střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva a obchodování s nimi, vstoupil v platnost dne 3. července 2005.
(3)
Za účelem snazšího sledování střelných zbraní a účinného potírání nedovoleného obchodování se střelnými zbraněmi, jejich součástmi a hlavními částmi a střelivem je nezbytné, aby se zlepšila výměna informací mezi členskými státy, a to zejména lepším využitím stávajících komunikačních kanálů.
(4)
Osobní údaje musí být zpracovávány v souladu s pravidly stanovenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (3) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (4).
(5)
Ve sdělení ze dne 18. července 2005 o opatřeních k zajištění větší bezpečnosti výbušnin, rozbušek, materiálů k výrobě bomb a střelných zbraní (5) Komise oznámila svůj záměr provést článek 10 protokolu OSN o střelných zbraních v rámci opatření, která je nutno přijmout, aby Unie mohla uvedený protokol uzavřít.
(6)
Protokol OSN o střelných zbraních vyžaduje, aby strany zavedly nebo zlepšily správní postupy nebo systémy, a mohly tak provádět účinnou kontrolu výroby, označování, dovozu a vývozu střelných zbraní.
(7)
Dodržení protokolu OSN o střelných zbraních rovněž vyžaduje, aby nedovolená výroba střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí a střeliva či obchodování s nimi byly kvalifikovány jako trestný čin a aby byla přijata opatření, která umožní konfiskaci takto vyrobeného nebo prodávaného zboží.
(8)
Toto nařízení by se nemělo vztahovat na střelné zbraně, jejich součásti a hlavní části nebo střelivo výhradně určené pro vojenské účely. Opatření ke splnění požadavků článku 10 protokolu OSN o střelných zbraních by měla být přizpůsobena, aby bylo možné stanovit zjednodušené postupy pro střelné zbraně pro civilní použití. Mělo by být tedy zajištěno určité usnadnění, pokud jde o povolení k vícenásobným přepravám, tranzitní opatření a dočasný vývoz pro zákonné účely.
(9)
Tímto nařízením není dotčeno uplatňování článku 346 Smlouvy o fungování Evropské unie, který odkazuje na podstatné zájmy bezpečnosti členských států, a toto nařízení ani nemá vliv na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/43/ES ze dne 6. května 2009 o zjednodušení podmínek transferů produktů pro obranné účely uvnitř Společenství (6) ani na směrnici Rady 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní (7). Protokol OSN o střelných zbraních, a tudíž ani toto nařízení, se kromě toho nevztahují na mezistátní transakce nebo na státní převody v případech, kdy by bylo použitím protokolu dotčeno právo smluvního státu přijmout opatření v zájmu národní bezpečnosti v souladu s Chartou Organizace spojených národů.
(10)
Směrnice 91/477/EHS upravuje převod střelných zbraní pro civilní použití na území Unie, zatímco toto nařízení se zaměřuje na opatření ohledně vývozu z celního území Unie do třetích zemí nebo přes jejich území.
(11)
Střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo podléhají při dovozu z třetích zemí právu Unie, a zejména požadavkům směrnice 91/477/EHS.
(12)
Měla by být zajištěna konzistence ohledně ustanovení o vedení záznamů platných podle práva Unie.
(13)
Za účelem zajištění řádného uplatňování tohoto nařízení by členské státy měly přijmout opatření, kterými by příslušným orgánům poskytly příslušné pravomoci.
(14)
Za účelem vedení seznamu střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva, pro které je podle tohoto nařízení vyžadováno povolení, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o udržování souladu přílohy I tohoto nařízení s přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (8) a s přílohou I směrnice Rady 91/477/EHS. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(15)
Unie přijala soubor celních předpisů obsažených v nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (9), a v prováděcích ustanoveních k němu stanovených v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (10). V úvahu je třeba vzít také nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (modernizovaný celní kodex) (11), jehož ustanovení jsou podle článku 188 uvedeného nařízení použitelná v různých fázích. Žádným ustanovením tohoto nařízení nejsou omezeny pravomoci přiznané podle celního kodexu Společenství a jeho prováděcích ustanovení.
(16)
Členské státy by měly stanovit pravidla pro sankce za porušení tohoto nařízení a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(17)
Tímto nařízením není dotčen režim Unie pro kontrolu vývozu, přepravy, zprostředkování a tranzitu zboží dvojího užití zavedený nařízením Rady (ES) č. 428/2009 ze dne 5. května 2009 (12).
(18)
Toto nařízení je v souladu s ostatními příslušnými ustanoveními o střelných zbraních, jejich součástech, hlavních částech a střelivu pro vojenské použití, o bezpečnostních strategiích, nedovoleném obchodování s ručními palnými a lehkými zbraněmi a o vývozu vojenské technologie, včetně společného postoje Rady 2008/944/SZBP ze dne 8. prosince 2008, kterým se stanoví společná pravidla pro kontrolu vývozu vojenských technologií a vojenského materiálu (13).
(19)
Komise a členské státy by se měly navzájem informovat o opatřeních přijatých podle tohoto nařízení a o jiných důležitých informacích, které jsou v souvislosti s tímto nařízením dostupné.
(20)
Toto nařízení nebrání členským státům v uplatňování jejich ústavních předpisů týkajících se přístupu veřejnosti k úředním dokumentům, a to při zohlednění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (14),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla upravující vývozní povolení a opatření pro dovoz a tranzit střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva pro účely provedení článku 10 protokolu Organizace spojených národů proti nedovolené výrobě střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva a obchodování s nimi, který doplňuje Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu (dále jen „protokol OSN o střelných zbraních“).
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„střelnou zbraní“ jakákoli ruční zbraň s hlavní, která vystřeluje nebo je konstruována či může být upravena tak, aby vystřelovala jednotnou, hromadnou nebo plynovou střelu (obecně projektil) působením okamžitého uvolnění chemické energie, jak je uvedeno v příloze I.
Má se za to, že zbraň lze uschopnit ke střelbě projektilem působením okamžitého uvolnění chemické energie, jestliže:
-
má vzhled střelné zbraně a
-
v důsledku své konstrukce nebo materiálu, z něhož je vyrobena, může být uschopněna ke střelbě;
2)
„součástmi“ jakákoli součást nebo náhradní součást, jak je uvedeno v příloze I, zvlášť zkonstruovaná pro střelnou zbraň a nezbytná pro její funkci včetně hlavně, rámu, pouzdra závěru, závěru nebo nábojového válce revolveru, závorníku, nosiče závorníku a jakéhokoli zařízení zkonstruovaného nebo upraveného k utlumení hluku výstřelu;
3)
„hlavními částmi“ mechanismus závěru, nábojová komora a hlaveň střelné zbraně, které se, jako oddělené předměty, zahrnují do kategorie těch střelných zbraní, kterých jsou nebo mají být součástí;
4)
„střelivem“ kompletní náboj nebo jeho komponenty, jako jsou nábojnice, zápalky, výmetné náplně nebo projektily, které se používají ve střelných zbraních, jak je uvedeno v příloze I, za podmínky, že tyto komponenty samotné podléhají v příslušném členském státě povolení;
5)
„znehodnocenými střelnými zbraněmi“ předměty jinak odpovídající definici střelné zbraně, které byly trvale znehodnoceny způsobem, který zajišťuje, že všechny hlavní části střelné zbraně jsou trvale nepoužitelné a není možné je jakkoli odstranit, nahradit nebo upravit za účelem uschopnění ke střelbě.
Členské státy přijmou opatření k ověření těchto znehodnocení příslušným orgánem. Členské státy v rámci uvedeného ověření zajistí vydání osvědčení nebo dokladu, který potvrzuje znehodnocení střelné zbraně, nebo zřetelné odpovídající označení takové zbraně;
6)
„vývozem“:
a)
režim vývozu ve smyslu článku 161 nařízení (EHS) č. 2913/92;
b)
zpětný vývoz ve smyslu článku 182 nařízení (EHS) č. 2913/92, nikoliv však včetně zboží přepravovaného v režimu vnějšího tranzitu podle článku 91 uvedeného nařízení, pokud nejsou splněny formality zpětného vývozu podle čl. 182 odst. 2 uvedeného nařízení;
7)
„osobou“ fyzická osoba, právnická osoba nebo, pokud takovou možnost stanoví platné právní předpisy, sdružení osob uznané jako způsobilé k právním úkonům, ačkoli nemá právní postavení právnické osoby;
8)
„vývozcem“ jakákoli osoba usazená v Unii, která podává nebo jejímž jménem je podáváno vývozní prohlášení, totiž osoba, která je v okamžiku přijetí prohlášení smluvní stranou smlouvy uzavřené s příjemcem ve třetí zemi a která je oprávněna rozhodnout o odeslání zboží mimo celní území Unie. Nebyla-li uzavřena smlouva o vývozu nebo nejedná-li tato osoba svým jménem, rozumí se vývozcem osoba, která je oprávněna rozhodnout o odeslání zboží mimo celní území Unie.
Náleží-li podle smlouvy, na které je vývoz založen, právo nakládat se střelnými zbraněmi, jejich součástmi a hlavními částmi nebo střelivem osobě usazené mimo Unii, považuje se za vývozce smluvní strana usazená v Unii;
9)
„celním územím Unie“ území ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2913/92;
10)
„vývozním prohlášením“ právní úkon, kterým projevuje osoba předepsanou formou a způsobem svůj záměr propustit střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo do režimu vývozu;
11)
„dočasným vývozem“ přeprava, při níž střelné zbraně opustí celní území Unie a předpokládá se jejich zpětný dovoz ve lhůtě nepřesahující 24 měsíců;
12)
„tranzitem“ přeprava zboží, které opouští celní území Unie a je přepravováno přes území jedné nebo více třetích zemí s konečným místem určení v jiné třetí zemi;
13)
„překládkou“ tranzit zahrnující fyzickou vykládku zboží z dopravního prostředku použitého k dovozu, po níž následuje nové naložení za účelem zpětného vývozu, zpravidla na jiný dopravní prostředek;
14)
„vývozním povolením“:
a)
jednorázové povolení či licence udělená jednomu konkrétnímu vývozci pro jednotlivou přepravu jedné nebo více střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva jednomu určitému konečnému příjemci nebo deklarovanému příjemci ve třetí zemi nebo
b)
vícenásobné povolení či licence udělená jednomu konkrétnímu vývozci pro vícenásobnou přepravu jedné nebo více střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva jednomu určitému konečnému příjemci nebo deklarovanému příjemci ve třetí zemi nebo
c)
souhrnné povolení či licence udělená jednomu konkrétnímu vývozci pro vícenásobnou přepravu jedné nebo více střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva několika určitým konečným příjemcům nebo deklarovaným příjemcům v jedné či více třetích zemích;
15)
„nedovoleným obchodováním“ dovoz, vývoz, prodej, dodávání, přeprava nebo převod střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí nebo střeliva z území jednoho členského státu nebo přes jeho území na území třetí země, pokud platí jakákoliv z následujících podmínek:
a)
dotčený členský stát to nepovoluje v souladu s tímto nařízením;
b)
střelné zbraně nejsou označeny v souladu s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 91/477/EHS;
c)
dovážené střelné zbraně nejsou při dovozu opatřeny ani jednoduchým označením umožňujícím zjistit první zemi dovozu v rámci Evropské unie nebo pokud střelné zbraně takto označené nejsou, jedinečným označením identifikujícím dovážené střelné zbraně;
16)
„sledováním“ systematické sledování střelných zbraní a tam, kde je to možné, jejich součástí, hlavních částí a střeliva od výrobce ke kupujícímu za účelem pomoci příslušným orgánům členských států zjistit, vyšetřit a analyzovat nedovolenou výrobu a nedovolené obchodování.
Článek 3
1. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
mezistátní transakce nebo státní převody;
b)
střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo, pokud jsou určeny speciálně pro vojenské použití, a v žádném případě na střelné zbraně plně automatického typu;
c)
střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo, jsou-li určeny pro ozbrojené síly, policii nebo orgány veřejné správy členských států;
d)
sběratele a subjekty se zaměřením na kulturní a historické stránky střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva, kteří jsou jako takoví pro účely tohoto nařízení uznáni členským státem, na jehož území jsou usazeni, za předpokladu, že jsou zajištěna opatření ke sledování;
e)
znehodnocené střelné zbraně;
f)
starožitné střelné zbraně a jejich repliky, jak jsou definovány v souladu s vnitrostátními právními předpisy, za předpokladu, že ke starožitným střelným zbraním nepatří střelné zbraně vyrobené po roce 1899.
2. Tímto nařízením není dotčeno nařízení (EHS) č. 2913/92 (celní kodex Společenství), nařízení (EHS) č. 2454/93 (prováděcí ustanovení k celnímu kodexu Společenství), nařízení (ES) č. 450/2008 (modernizovaný celní kodex), ani režim pro kontrolu vývozu, přepravy, zprostředkování a tranzitu zboží dvojího užití zavedený nařízením (ES) č. 428/2009 (nařízení o dvojím užití).
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ POVOLENÍ, POSTUPY A KONTROLY A OPATŘENÍ PRO DOVOZ A TRANZIT
Článek 4
1. Pro vývoz střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva uvedených v příloze I je vyžadováno vývozní povolení v souladu s formulářem uvedeným v příloze II. Povolení udělí příslušné orgány členského státu, ve kterém je vývozce usazen, a vydají je v písemné podobě či elektronicky.
2. V případech, kdy vývoz střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva vyžaduje vývozní povolení podle tohoto nařízení a uvedený vývoz zároveň podléhá požadavkům na povolení v souladu se společným postojem 2008/944/SZBP, mohou členské státy pro splnění povinností jim uložených tímto nařízením a uvedeným společným postojem použít jednotný postup.
3. Pokud jsou střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo umístěny v jednom či více členských státech jiných, než je stát, v němž byla podána žádost o vývozní povolení, musí být tato skutečnost v této žádosti uvedena. Příslušné orgány členského státu, jimž byla žádost o vývozní povolení podána, neprodleně konzultují příslušné orgány dotčeného členského státu nebo členských států a poskytnou jim příslušné informace. Konzultovaný členský stát nebo členské státy oznámí ve lhůtě deseti pracovních dnů případné námitky proti udělení takového povolení, jimiž je členský stát, v němž byla žádost podána, vázán.
Článek 5
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 6, pokud jde o změny přílohy I na základě změn přílohy I nařízení (EHS) č. 2658/87 a na základě změn přílohy I směrnice 91/477/EHS.
Článek 6
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 5 je svěřena Komisi na dobu neurčitou.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 5 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 5 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 7
1. Před vydáním vývozního povolení pro střelné zbraně, jejich součásti, hlavní části a střelivo dotyčný členský stát ověří, zda:
a)
dovážející třetí země povolila příslušný dovoz a
b)
třetí země tranzitu, pokud existují, písemně a nejpozději před zahájením přepravy oznámily, že nemají proti tranzitu námitky. Toto ustanovení se nevztahuje na:
-
přepravu námořní nebo vzdušnou cestou a přes přístavy či letiště třetích zemí za předpokladu, že nedojde k překládce nebo změně dopravního prostředku,
-
dočasný vývoz k ověřitelným zákonným účelům, k nimž patří lov, sportovní střelba, znalecké posouzení, výstavy bez prodeje a opravy.
2. Jestliže nebyly doručeny žádné námitky proti tranzitu do 20 pracovních dnů ode dne písemné žádosti vývozce o oznámení, že proti tranzitu nejsou námitky, mohou členské státy rozhodnout, že se má za to, že konzultovaná třetí země tranzitu nemá námitky.
3. Vývozce poskytne příslušnému orgánu členského státu odpovědnému za vydávání vývozního povolení potřebné doklady, které prokazují, že dovážející třetí země povolila dovoz a že třetí země tranzitu neměla proti tranzitu námitky.
4. Členské státy zpracují žádosti o vývozní povolení ve lhůtě stanovené podle vnitrostátního práva nebo praxe, která nepřekročí 60 pracovních dní ode dne, k němuž byly příslušným orgánům poskytnuty všechny požadované informace. Za výjimečných okolností a v náležitě odůvodněných případech může být uvedená lhůta prodloužena na 90 pracovních dní.
5. Doba platnosti vývozního povolení nesmí překročit dobu platnosti dovozního povolení. Pokud v dovozním povolení není uvedena doba jeho platnosti, je doba platnosti vývozního povolení, kromě výjimečných okolností a náležitě odůvodněných případů, nejméně devět měsíců.
6. Členské státy se mohou rozhodnout používat pro účely zpracování žádostí o vývozní povolení elektronické dokumenty.
Článek 8
1. Pro účely sledování musí vývozní povolení a dovozní licence nebo dovozní povolení vydané dovážející třetí zemí a průvodní doklady společně obsahovat mimo jiné tyto údaje:
a)
datum vydání a skončení platnosti;
b)
místo vydání;
c)
země vývozu;
d)
země dovozu;
e)
případně třetí země tranzitu;
f)
příjemce;
g)
konečný příjemce, je-li znám při zahájení přepravy;
h)
podrobnosti umožňující identifikaci střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva a jejich množství včetně označení střelných zbraní provedené nejpozději před zahájením přepravy.
2. Vývozce předem, nejpozději před zahájením přepravy, poskytne údaje podle odstavce 1, jsou-li uvedeny v dovozní licenci nebo dovozním povolení, třetím zemím tranzitu.
Článek 9
1. Zjednodušené postupy pro dočasný vývoz či zpětný vývoz střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva se použijí takto:
a)
vývozní povolení se nevyžaduje:
i)
od lovců či sportovních střelců pro dočasný vývoz zbraní, které jsou součástí jejich cestovních osobních věcí, během cesty do třetí země za předpokladu, že příslušným orgánům svou cestu řádně odůvodní, zejména předložením pozvání nebo jiného důkazu své lovecké nebo sportovní činnosti v cílové třetí zemi, a to pro dočasný vývoz:
-
jedné či více střelných zbraní,
-
jejich hlavních částí, pokud jsou označeny, a součástí,
-
střeliva souvisejícího s těmito zbraněmi do počtu nejvýše 800 nábojů pro jednoho lovce a nejvýše 1 200 nábojů pro jednoho sportovní střelce,
ii)
od lovců či sportovních střelců pro zpětný vývoz střelných zbraní, které jsou součástí jejich cestovních osobních věcí, po jejich dočasném používání pro účely lovu nebo sportovní střelby za předpokladu, že tyto střelné zbraně zůstávají ve vlastnictví osoby usazené mimo celní území Unie a jsou zpětně vyváženy této osobě.
b)
Při opouštění celního území Unie přes území jiného členského státu než toho členského státu, kde mají bydliště, předloží lovci a sportovní střelci příslušným orgánům evropský zbrojní pas podle článků 1 a 12 směrnice 91/477/EHS. V případě letecké přepravy se evropský zbrojní pas předloží příslušným orgánům při předání příslušného zboží letecké společnosti za účelem jejich přepravy mimo celní území Unie.
Lovci a sportovní střelci mohou při opouštění celního území Unie přes členský stát, kde mají bydliště, předložit namísto evropského zbrojního pasu jiný dokument, který příslušné orgány tohoto členského státu považují za platný pro tento účel.
c)
Příslušné orgány členského státu pozastaví na dobu nepřesahující deset dní postup vývozu nebo, pokud je to nezbytné, jiným způsobem zabrání tomu, aby střelné zbraně, jejich součásti a hlavní části nebo střelivo opustily celní území Unie přes území tohoto členského státu, mají-li důvodné podezření, že důvody, které lovci či sportovní střelci uvedli, nejsou v souladu s příslušnými hledisky a povinnostmi stanovenými v článku 10. Za výjimečných okolností a v náležitě odůvodněných případech může být lhůta uvedená v tomto písmenu prodloužena na 30 dní.
2. Členské státy zavedou v souladu se svým vnitrostátním právem zjednodušené postupy pro:
a)
zpětný vývoz střelných zbraní po jejich dočasném používání pro účely znaleckého posouzení nebo výstav bez prodeje nebo v režimu aktivního zušlechťovacího styku za účelem opravy za předpokladu, že tyto střelné zbraně zůstávají ve vlastnictví osoby usazené mimo celní území Unie a jsou zpětně vyváženy této osobě;
b)
zpětný vývoz střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva v případě jejich dočasného uskladnění od okamžiku jejich vstupu na celní území Unie do jeho opuštění;
c)
dočasný vývoz střelných zbraní pro účely znaleckého posouzení, oprav a výstav bez prodeje za předpokladu, že vývozce doloží oprávněné držení těchto střelných zbraní a vyváží je v režimu pasivního zušlechťovacího styku nebo dočasného vývozu.
Článek 10
1. Při rozhodování o tom, zda mají udělit vývozní povolení podle tohoto nařízení, zohlední členské státy veškerá významná hlediska, a to případně i:
a)
své závazky a povinnosti, které mají jako strany příslušných mezinárodních dohod o kontrole vývozu nebo příslušných mezinárodních smluv;
b)
hlediska národní zahraniční a bezpečnostní politiky, včetně těch, na která se vztahuje společný postoj 2008/944/SZBP;
c)
hlediska týkající se zamýšleného konečného použití, příjemce, určeného konečného příjemce a nebezpečí zneužití.
2. Při posuzování žádosti o vývozní povolení zohledňují členské státy kromě příslušných hledisek stanovených v odstavci 1 i to, zda vývozce používá přiměřené a vhodné prostředky a postupy pro zajištění souladu s ustanoveními a cíli tohoto nařízení a s podmínkami povolení.
Při rozhodování, zda mají udělit vývozní povolení podle tohoto nařízení, dodržují členské státy své závazky, pokud jde o sankce uložené na základě rozhodnutí přijatých Radou nebo na základě rozhodnutí Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) nebo na základě závazné rezoluce Rady bezpečnosti OSN, zejména pokud jde o zbrojní embarga.
Článek 11
1. Členské státy:
a)
zamítnou udělení vývozního povolení, jestliže má žadatel záznam v rejstříku trestů týkající se jednání, které představovalo trestný čin uvedený v čl. 2 odst. 2 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (15), nebo jiného jednání za předpokladu, že představovalo trestný čin, za který může být uložen trest odnětí svobody na nejméně čtyři roky nebo přísnější trest;
b)
zruší, pozastaví, změní nebo odvolají vývozní povolení, jestliže podmínky pro jeho udělení nejsou splněny nebo již nejsou splněny.
Tímto odstavcem nejsou dotčena přísnější pravidla vnitrostátních právních předpisů.
2. Pokud členské státy zamítnou, zruší, pozastaví, změní nebo odvolají vývozní povolení, oznámí to příslušným orgánům ostatních členských států a sdělí jim nezbytné informace. Pozastavily-li příslušné orgány členského státu platnost vývozního povolení, oznámí na konci doby pozastavení platnosti povolení konečné posouzení ostatním členským státům.
3. Dříve než příslušné orgány členského státu udělí vývozní povolení podle tohoto nařízení, zohlední všechna zamítavá rozhodnutí podle tohoto nařízení, jež jim byla oznámena, aby se ujistily, zda udělení povolení nebylo zamítnuto příslušnými orgány jiného členského státu nebo členských států v podstatě pro totožnou transakci (pokud jde o zboží mající v podstatě stejné parametry nebo technické vlastnosti a pro stejného dovozce nebo příjemce).
Nejdříve mohou konzultovat příslušné orgány členského státu nebo členských států, které vydaly rozhodnutí o zamítnutí, zrušení, pozastavení, změně nebo odvolání vývozního povolení podle odstavců 1 a 2. Jestliže po této konzultaci příslušné orgány členského státu rozhodnou, že povolení udělí, oznámí to příslušným orgánům ostatních členských států a poskytnou veškeré nezbytné informace vysvětlující toto rozhodnutí.
4. Veškeré informace sdílené v souladu s ustanoveními tohoto článku musí být v souladu s ustanoveními čl. 19 odst. 2, jež se týkají jejich důvěrnosti.
Článek 12
V souladu se svým platným vnitrostátním právem nebo praxí členské státy uchovávají po dobu nejméně dvaceti let všechny informace týkající se střelných zbraní a tam, kde je to vhodné a proveditelné, i jejich součástí, hlavních částí a střeliva, které jsou nezbytné pro sledování a identifikaci těchto střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva a pro prevenci a odhalování nedovoleného obchodování s nimi. Uvedené informace musí zahrnovat místo, datum vydání a datum skončení platnosti vývozního povolení, zemi vývozu, zemi dovozu, v případě potřeby třetí zemi tranzitu, příjemce, konečného příjemce, je-li znám v době zahájení vývozu, a popis a množství zboží včetně veškerých jeho označení.
Tento článek se nevztahuje na vývoz uvedený v článku 9.
Článek 13
1. Členské státy požádají v případě podezření dovážející třetí zemi o potvrzení přijetí odeslané zásilky střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí nebo střeliva.
2. Členské státy na žádost vyvážející třetí země, která je v době vývozu stranou protokolu OSN o střelných zbraních, potvrdí přijetí odeslané zásilky střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí nebo střeliva na celním území Unie, což v zásadě zajistí předložením příslušných celních dovozních dokladů.
3. Členské státy musí splňovat podmínky odstavců 1 a 2 v souladu se svým platným vnitrostátním právem nebo praxí. Zejména pokud jde o vývoz, může se příslušný orgán členského státu rozhodnout, zda se obrátí na vývozce nebo se přímo spojí s dovážející třetí zemí.
Článek 14
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby jejich postupy povolování byly bezpečné a aby bylo možné ověřit nebo potvrdit pravost povolení.
Ověřování a potvrzování lze případně zajistit rovněž diplomatickou cestou.
Článek 15
Za účelem zajištění řádného uplatňování tohoto nařízení přijmou členské státy nezbytná a přiměřená opatření umožňující jejich příslušným orgánům:
a)
shromažďovat informace o jakékoli objednávce nebo transakci týkající se střelných zbraní, jejich součástí, hlavních částí a střeliva a
b)
zajistit správné uplatňování opatření pro kontrolu vývozu, což může zahrnovat zejména právo vstupu do prostor osob, které se na vývozní transakci podílejí.
Článek 16
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
KAPITOLA III
CELNÍ FORMALITY
Článek 17
1. Při plnění celních formalit pro vývoz střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí nebo střeliva na celním úřadě vývozu vývozce prokáže, že obdržel nezbytné vývozní povolení.
2. Od vývozce může být požadován překlad všech dokumentů, které byly poskytnuty jako průkazní doklady, do úředního jazyka členského státu, ve kterém je vývozní prohlášení předkládáno.
3. Aniž je dotčena jakákoli pravomoc členských států, která jim byla svěřena podle nařízení (EHS) č. 2913/92, pozastaví členské státy na dobu, která nepřesahuje deset dní, postup vývozu ze svého území nebo, pokud je to nezbytné, jiným způsobem zabrání tomu, aby střelné zbraně, jejich součásti a hlavní části nebo střelivo, na které se vztahuje platné vývozní povolení, opustily celní území Unie přes jejich území, mají-li důvodné podezření, že:
a)
při udělení povolení nebyly vzaty v úvahu příslušné informace nebo
b)
od doby, kdy bylo povolení uděleno, se změnily skutkové okolnosti.
Za výjimečných okolností a v náležitě odůvodněných případech může být uvedená lhůta prodloužena na 30 dní.
4. Členské státy ve lhůtě nebo v prodloužené lhůtě uvedené v odstavci 3 buď uvolní střelné zbraně, jejich součásti a hlavní části nebo střelivo, nebo učiní opatření podle čl. 11 odst. 1 písm. b).
Článek 18
1. Členské státy mohou stanovit, že celní formality pro vývoz střelných zbraní, jejich součástí a hlavních částí nebo střeliva mohou být splněny pouze u celních úřadů k tomu zmocněných.
2. Využijí-li členské státy možnost stanovenou v odstavci 1, informují Komisi o náležitě zmocněných celních úřadech nebo o jejich následných změnách. Komise každý rok zveřejní a aktualizuje tyto informace v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
KAPITOLA IV
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 19
1. Členské státy ve spolupráci s Komisí a v souladu s čl. 21 odst. 2 přijmou veškerá vhodná opatření, aby zavedly přímou spolupráci a výměnu informací mezi příslušnými orgány s cílem zvýšit účinnost opatření stanovených tímto nařízením. Takové informace mohou zahrnovat:
a)
podrobné údaje o vývozcích, jejichž žádost o povolení je zamítnuta, nebo o vývozcích, na něž se vztahují rozhodnutí přijatá členskými státy na základě článku 11;
b)
údaje o příjemcích nebo jiných osobách zapojených do podezřelých činností a údaje o použitých trasách, jsou-li dostupné.
2. Nařízení Rady (ES) č. 515/97 (16) o vzájemné pomoci, a zejména jeho ustanovení o důvěrnosti informací, se použijí obdobně na opatření podle tohoto článku, aniž je dotčen článek 20 tohoto nařízení.
KAPITOLA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
1. Zřizuje se koordinační skupina pro vývoz střelných zbraní (dále jen „koordinační skupina“), které předsedá zástupce Komise. Každý členský stát jmenuje do této skupiny jednoho zástupce.
Koordinační skupina posoudí jakoukoli otázku týkající se uplatňování tohoto nařízení, kterou může vznést předseda nebo zástupce některého členského státu. Je vázána pravidly důvěrnosti nařízení (ES) č. 515/97.
2. Předseda koordinační skupiny nebo koordinační skupina konzultuje v případě potřeby příslušné zúčastněné subjekty, jichž se toto nařízení týká.
Článek 21
1. Každý členský stát uvědomí Komisi o právních a správních předpisech přijatých k provedení tohoto nařízení, včetně opatření uvedených v článku 16.
2. Do 19. dubna 2012 informuje každý členský stát ostatní členské státy a Komisi o vnitrostátních orgánech příslušných k provádění článků 7, 9, 11 a 17. Na základě těchto informací Komise každý rok zveřejní a aktualizuje seznam těchto orgánů v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
3. Do 19. dubna 2017 a po tomto dni na žádost koordinační skupiny a v každém případě jednou za deset let Komise přezkoumá provádění tohoto nařízení a předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o jeho uplatňování, která může zahrnovat návrhy na jeho změnu. Členské státy poskytnou Komisi veškeré příslušné informace pro přípravu této zprávy, včetně informací o používání jednotného postupu stanoveného v čl. 4 odst. 2.
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 30. září 2013.
Čl. 13 odst. 1 a 2 se však použijí od třicátého dne po dni, kdy protokol OSN o střelných zbraních vstoupí v Evropské unii v platnost, poté, co bude uzavřen podle článku 218 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 14. března 2012.
VERORDNUNG (EU) Nr. 258/2012 DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS UND DES RATES
vom 14. März 2012
zur Umsetzung des Artikels 10 des Protokolls der Vereinten Nationen gegen die unerlaubte Herstellung von Schusswaffen, dazugehörigen Teilen und Komponenten und Munition und gegen den unerlaubten Handel damit, in Ergänzung des Übereinkommens der Vereinten Nationen gegen die grenzüberschreitende organisierte Kriminalität (VN-Feuerwaffenprotokoll) und zur Einführung von Ausfuhrgenehmigungen für Feuerwaffen, deren Teile, Komponenten und Munition sowie von Maßnahmen betreffend deren Einfuhr und Durchfuhr
DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT UND DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 207,
auf Vorschlag der Europäischen Kommission,
nach Zuleitung des Entwurfs des Gesetzgebungsakts an die nationalen Parlamente,
gemäß dem ordentlichen Gesetzgebungsverfahren (1),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Kommission hat gemäß dem Beschluss 2001/748/EG des Rates vom 16. Oktober 2001 zur Unterzeichnung - im Namen der Europäischen Gemeinschaft - des Protokolls betreffend die Bekämpfung der unerlaubten Herstellung von und des unerlaubten Handels mit Schusswaffen, Teilen von Schusswaffen und Munition zum Übereinkommen der Vereinten Nationen gegen die grenzüberschreitende organisierte Kriminalität (2) das genannte Protokoll (im Folgenden das „VN-Feuerwaffenprotokoll“) am 16. Januar 2002 im Namen der Gemeinschaft unterzeichnet.
(2)
Das VN-Feuerwaffenprotokoll, mit dem die Zusammenarbeit zwischen den Parteien gefördert, erleichtert und verstärkt werden soll, um die unerlaubte Herstellung von Feuerwaffen, deren Teilen und Komponenten und Munition und den unerlaubten Handel damit zu verhüten, zu bekämpfen und zu beseitigen, ist am 3. Juli 2005 in Kraft getreten.
(3)
Um die Rückverfolgung von Feuerwaffen zu erleichtern und den unerlaubten Handel mit Feuerwaffen, deren Teilen und wesentlichen Komponenten und Munition wirksam zu bekämpfen, muss der Informationsaustausch zwischen den Mitgliedstaaten insbesondere durch eine bessere Nutzung der bestehenden Kommunikationskanäle verbessert werden.
(4)
Die Verarbeitung personenbezogener Daten muss im Einklang mit der Richtlinie 95/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 24. Oktober 1995 zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten und zum freien Datenverkehr (3) und mit der Verordnung (EG) Nr. 45/2001 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 18. Dezember 2000 zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten durch die Organe und Einrichtungen der Gemeinschaft und zum freien Datenverkehr (4) erfolgen.
(5)
In ihrer Mitteilung vom 18. Juli 2005 über Maßnahmen für mehr Sicherheit in Bezug auf Explosiv- und Sprengstoffe, Materialien für die Bombenherstellung und Schusswaffen (5) kündigte die Kommission die Umsetzung von Artikel 10 des VN-Feuerwaffenprotokolls als Teil der Maßnahmen an, die zu treffen sind, damit die Union dem Protokoll beitreten kann.
(6)
Das VN-Feuerwaffenprotokoll verpflichtet die Vertragsparteien, Verwaltungsverfahren oder -systeme einzuführen oder zu verbessern, um die Herstellung, Kennzeichnung, Einfuhr und Ausfuhr von Feuerwaffen wirksam zu kontrollieren.
(7)
Auch sind dem VN-Feuerwaffenprotokoll zufolge Straftatbestände für die unerlaubte Herstellung von oder den unerlaubten Handel mit Feuerwaffen, deren Teilen und wesentlichen Komponenten und Munition zu schaffen und Maßnahmen zu ergreifen, um die Einziehung solcher unerlaubt hergestellten oder gehandelten Gegenstände zu ermöglichen.
(8)
Diese Verordnung sollte nicht für Feuerwaffen, deren Teile und wesentliche Komponenten oder Munition gelten, die besonders für militärische Zwecke bestimmt sind. Die Maßnahmen, die ergriffen werden, um den Anforderungen des Artikels 10 des VN-Feuerwaffenprotokolls zu entsprechen, sollten so angepasst werden, dass für Feuerwaffen, die für den zivilen Gebrauch bestimmt sind, vereinfachte Verfahren vorgesehen werden. Dementsprechend sollten Erleichterungen für die Genehmigung von Mehrfachlieferungen, für Durchfuhrmaßnahmen und für die vorübergehende Ausfuhr zu rechtmäßigen Zwecken gewährleistet werden.
(9)
Diese Verordnung lässt die Anwendung von Artikel 346 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union, der auf die wesentlichen Sicherheitsinteressen der Mitgliedstaaten verweist, unberührt, und diese Verordnung hat keine Auswirkungen auf die Richtlinie 2009/43/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 6. Mai 2009 zur Vereinfachung der Bedingungen für die innergemeinschaftliche Verbringung von Verteidigungsgütern (6) oder auf die Richtlinie 91/477/EWG des Rates vom 18. Juni 1991 über die Kontrolle des Erwerbs und des Besitzes von Waffen (7). Das VN-Feuerwaffenprotokoll und damit auch diese Verordnung gelten zudem nicht für zwischenstaatliche Transaktionen oder für staatliche Transfers in Fällen, in denen die Anwendung des Protokolls das Recht eines Vertragsstaats berühren würde, im Interesse der nationalen Sicherheit Maßnahmen zu ergreifen, die mit der Charta der Vereinten Nationen im Einklang stehen.
(10)
Die Richtlinie 91/477/EWG regelt die Verbringung von Feuerwaffen für den zivilen Gebrauch innerhalb der Union, während diese Verordnung auf Maßnahmen gerichtet ist, die die Ausfuhr aus dem Zollgebiet der Union in oder durch Drittländer betreffen.
(11)
Aus Drittländern eingeführte Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition unterliegen dem Unionsrecht und insbesondere den Bestimmungen der Richtlinie 91/477/EWG.
(12)
Es sollte Übereinstimmung mit den nach Unionsrecht geltenden Aufzeichnungspflichten hergestellt werden.
(13)
Um sicherzustellen, dass diese Verordnung ordnungsgemäß angewandt wird, sollten die Mitgliedstaaten Maßnahmen ergreifen, um den zuständigen Behörden die erforderlichen Befugnisse einzuräumen.
(14)
Um das Verzeichnis der Feuerwaffen, der Teile und wesentlichen Komponenten von Feuerwaffen sowie der Munition, für die nach dieser Verordnung eine Genehmigung erforderlich ist, zu führen, sollte der Kommission die Befugnis übertragen werden, gemäß Artikel 290 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union Rechtsakte hinsichtlich der Anpassung des Anhangs I dieser Verordnung an Anhang I der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 des Rates vom 23. Juli 1987 über die zolltarifliche und statistische Nomenklatur sowie den Gemeinsamen Zolltarif (8) und an Anhang I der Richtlinie 91/477/EWG zu erlassen. Es ist von besonderer Bedeutung, dass die Kommission im Zuge ihrer Vorbereitungsarbeit angemessene Konsultationen, auch auf der Ebene von Sachverständigen, durchführt. Bei der Vorbereitung und Ausarbeitung delegierter Rechtsakte sollte die Kommission gewährleisten, dass die einschlägigen Dokumente dem Europäischen Parlament und dem Rat gleichzeitig, rechtzeitig und auf angemessene Weise übermittelt werden.
(15)
Die Union verfügt über ein Regelwerk an Zollvorschriften, das in der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates vom 12. Oktober 1992 zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaften (9) und der entsprechenden Durchführungsverordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission (10) festgelegt ist. Zu berücksichtigen ist auch die Verordnung (EG) Nr. 450/2008 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 23. April 2008 zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaft (Modernisierter Zollkodex) (11), dessen Bestimmungen nach deren Artikel 188 zeitlich gestaffelt anwendbar sind. Durch die vorliegende Verordnung werden Befugnisse im Rahmen und nach Maßgabe des Zollkodex der Gemeinschaften und seiner Durchführungsbestimmungen in keiner Weise eingeschränkt.
(16)
Die Mitgliedstaaten sollten festlegen, welche Sanktionen bei einem Verstoß gegen diese Verordnung zu verhängen sind, und für ihre Durchsetzung sorgen. Diese Sanktionen sollten wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
(17)
Diese Verordnung lässt die mit Verordnung (EG) Nr. 428/2009 des Rates (12) eingeführte Unionsregelung für die Kontrolle der Ausfuhr, der Verbringung, der Vermittlung und der Durchfuhr von Gütern mit doppeltem Verwendungszweck unberührt.
(18)
Diese Verordnung steht im Einklang mit den anderen einschlägigen Bestimmungen zu Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition für militärische Zwecke, Sicherheitsstrategien, dem illegalen Handel mit Kleinwaffen und leichten Waffen sowie der Ausfuhr von Militärtechnologie, einschließlich des Gemeinsamen Standpunkts 2008/944/GASP des Rates vom 8. Dezember 2008 betreffend gemeinsame Regeln für die Kontrolle der Ausfuhr von Militärtechnologie und Militärgütern (13).
(19)
Die Kommission und die Mitgliedstaaten sollten einander über die im Rahmen dieser Verordnung getroffenen Maßnahmen unterrichten und andere ihnen vorliegende sachdienliche Informationen im Zusammenhang mit dieser Verordnung austauschen.
(20)
Diese Verordnung hindert die Mitgliedstaaten nicht daran, ihre verfassungsmäßigen Vorschriften bezüglich des Zugangs der Öffentlichkeit zu amtlichen Dokumenten unter Berücksichtigung der Verordnung (EG) Nr. 1049/2001 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 30 Mai 2001 über den Zugang der Öffentlichkeit zu Dokumenten des Europäischen Parlaments, des Rates und der Kommission (14) anzuwenden -
HABEN FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL I
GEGENSTAND, BEGRIFFSBESTIMMUNGEN UND ANWENDUNGSBEREICH
Artikel 1
Diese Verordnung enthält Vorschriften für Ausfuhrgenehmigungen und für Maßnahmen betreffend die Einfuhr und Durchfuhr von Feuerwaffen, deren Teilen und wesentlichen Komponenten und Munition zum Zwecke der Umsetzung des Artikels 10 des Protokolls der Vereinten Nationen gegen die unerlaubte Herstellung von Schusswaffen, dazugehörigen Teilen und Komponenten und Munition und gegen den unerlaubten Handel damit, in Ergänzung des Übereinkommens der Vereinten Nationen gegen die grenzüberschreitende organisierte Kriminalität (im Folgenden das „VN-Feuerwaffenprotokoll“).
Artikel 2
Im Sinne dieser Verordnung bezeichnet der Ausdruck
1.
„Feuerwaffe“ jede tragbare Waffe gemäß Anhang I, die Schrot, eine Kugel oder ein anderes Geschoss mittels Treibladung durch einen Lauf verschießt, die für diesen Zweck gebaut ist oder die für diesen Zweck umgebaut werden kann.
Ein Gegenstand gilt als zum Umbau geeignet, um Schrot, Kugel oder ein anderes Geschoss mittels Treibladung zu verschießen, wenn er
-
das Aussehen einer Feuerwaffe hat und
-
sich aufgrund seiner Bauweise oder des Materials, aus dem er hergestellt ist, zu einem Umbau eignet;
2.
„Teile“ jedes besonders für eine Feuerwaffe konstruierte und für ihr Funktionieren wesentliche Teil oder Ersatzteil gemäß Anhang I, insbesondere der Lauf, der Rahmen oder das Gehäuse, der Schlitten oder die Trommel, der Verschluss oder das Verschlussstück und jede zur Dämpfung des Knalls einer Feuerwaffe bestimmte oder umgebaute Vorrichtung;
3.
„wesentliche Komponenten“ den Verschlussmechanismus, das Patronenlager und den Lauf einer Feuerwaffe, die als Einzelteile unter dieselbe Kategorie fallen wie die Feuerwaffe, zu der sie gehören oder für die sie bestimmt sind;
4.
„Munition“ die vollständige Munition oder ihre Komponenten gemäß Anhang I, einschließlich Patronenhülsen, Zündhütchen, Treibladungspulver, Kugeln oder Geschosse, die in einer Feuerwaffe verwendet werden, vorausgesetzt, dass diese Bestandteile selbst in dem betreffenden Mitgliedstaat genehmigungspflichtig sind;
5.
„deaktivierte Feuerwaffe“ einen Gegenstand, der der Definition einer Feuerwaffe in sonstiger Hinsicht entspricht, der jedoch durch ein Deaktivierungsverfahren auf Dauer unbrauchbar gemacht wurde, das gewährleistet, dass alle wesentlichen Teile der Feuerwaffe auf Dauer unbrauchbar gemacht worden sind und nicht mehr entfernt, ausgetauscht oder in einer Weise umgebaut werden können, die eine Reaktivierung der Feuerwaffe ermöglicht.
Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Vorkehrungen, um solche Maßnahmen zur Deaktivierung durch eine zuständige Behörde überprüfen zu lassen. Die Mitgliedstaaten sorgen im Rahmen dieser Überprüfung dafür, dass die Deaktivierung der Feuerwaffe entweder durch die Ausstellung einer entsprechenden Bescheinigung oder Aufzeichnung oder durch die Anbringung eines deutlich sichtbaren Zeichens auf der Feuerwaffe bestätigt wird;
6.
„Ausfuhr“
a)
ein Ausfuhrverfahren im Sinne des Artikels 161 der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92;
b)
eine Wiederausfuhr im Sinne des Artikels 182 der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92, jedoch nicht die Beförderung von Gütern im Rahmen des externen Versandverfahrens gemäß Artikel 91 jener Verordnung, bei der keine Wiederausfuhrförmlichkeiten gemäß deren Artikel 182 Absatz 2 angewandt wurden;
7.
„Person“ eine natürliche Person, eine juristische Person und eine Personenvereinigung ohne eigene Rechtspersönlichkeit, die aber im Rechtsverkehr wirksam auftreten kann, wenn diese Möglichkeit im geltenden Recht vorgesehen ist;
8.
„Ausführer“ jede in der Union niedergelassene Person, die eine Ausfuhranmeldung abgibt oder in deren Namen eine solche Anmeldung abgegeben wird, d. h. die Person, die zum Zeitpunkt der Entgegennahme der Anmeldung Vertragspartner des Empfängers im Drittland ist und die Befugnis hat, über die Versendung der Güter aus dem Zollgebiet der Union zu bestimmen. Wurde kein Ausfuhrvertrag geschlossen oder handelt der Vertragspartner nicht in eigenem Namen, so ist Ausführer, wer die Befugnis hat, die Versendung der Güter aus dem Zollgebiet der Union tatsächlich zu bestimmen.
Steht nach dem Ausfuhrvertrag das Verfügungsrecht über Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten oder Munition einer außerhalb der Union niedergelassenen Person zu, so gilt als Ausführer die in der Union niedergelassene Vertragspartei;
9.
„Zollgebiet der Union“ die Gebiete gemäß Artikel 3 der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92;
10.
„Ausfuhranmeldung“ die Rechtshandlung, durch die eine Person in der vorgeschriebenen Form und Weise den Willen bekundet, Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition zu einem Ausfuhrverfahren anzumelden;
11.
„vorübergehende Ausfuhr“ der Transport von Feuerwaffen aus dem Zollgebiet der Union, deren Wiedereinfuhr innerhalb eines Zeitraums von höchstens 24 Monaten beabsichtigt ist;
12.
„Durchfuhr“ die Beförderung von Gütern aus dem Zollgebiet der Union durch das Hoheitsgebiet eines oder mehrerer Drittländer mit Bestimmungsziel in einem anderen Drittland;
13.
„Umladung“ eine Durchfuhr, bei der die Güter von dem für die Einfuhr verwendeten Beförderungsmittel entladen und anschließend für die Zwecke der Wiederausfuhr auf ein - in der Regel - anderes Beförderungsmittel verladen werden;
14.
„Ausfuhrgenehmigung“
a)
eine einem bestimmten Ausführer erteilte Einzelgenehmigung oder Lizenz für die Einzellieferung von einer oder mehreren Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition an einen bezeichneten Endempfänger oder Empfänger in einem Drittland oder
b)
eine einem bestimmten Ausführer erteilte Mehrfachgenehmigung oder Lizenz für die mehrfache Lieferung von einer oder mehreren Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition an einen bezeichneten Endempfänger oder Empfänger in einem Drittland oder
c)
eine einem bestimmten Ausführer erteilte Globalgenehmigung oder Lizenz für die mehrfache Lieferung von einer oder mehreren Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition an mehrere bezeichnete Endempfänger oder Empfänger in einem oder mehreren Drittländern;
15.
„unerlaubter Handel“ die Einfuhr, die Ausfuhr, den Verkauf, die Lieferung, den Transport oder die Verbringung von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten oder Munition aus dem Hoheitsgebiet eines Mitgliedstaats oder durch dessen Hoheitsgebiet in das Hoheitsgebiet eines Drittlands, wenn einer der folgenden Fälle gegeben ist:
a)
der betreffende Mitgliedstaat genehmigt dies nicht im Einklang mit dieser Verordnung;
b)
die Feuerwaffen sind nicht gemäß Artikel 4 Absätze 1 und 2 der Richtlinie 91/477/EWG gekennzeichnet;
c)
die eingeführten Feuerwaffen sind zum Zeitpunkt der Einfuhr nicht zumindest mit einer einfachen Kennzeichnung versehen, die die Identifizierung des ersten Einfuhrlands in der Europäischen Union ermöglicht, oder, falls die Feuerwaffen keine derartige Kennzeichnung aufweisen, mit einer eindeutigen Kennzeichnung zur Identifizierung der eingeführten Feuerwaffen;
16.
„Rückverfolgung“ die systematische Verfolgung der Wege von Feuerwaffen und nach Möglichkeit deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition vom Hersteller bis zum Käufer zu dem Zweck, die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten bei der Aufdeckung, Untersuchung und Analyse der unerlaubten Herstellung oder des unerlaubten Handels zu unterstützen.
Artikel 3
(1) Diese Verordnung gilt nicht für:
a)
zwischenstaatliche Transaktionen oder staatliche Transfers,
b)
Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition, die besonders für militärische Zwecke konstruiert sind, und in keinem Fall für vollautomatische Feuerwaffen,
c)
Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition, die für die bewaffneten Streitkräfte, die Polizei oder die Behörden der Mitgliedstaaten bestimmt sind,
d)
Sammler und Einrichtungen mit einem kulturellen und historischen Interesse an Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition, die für die Zwecke dieser Verordnung von dem Mitgliedstaat, in dem sie ihren Geschäfts- oder Wohnsitz haben, als solche anerkannt sind, sofern die Rückverfolgbarkeit gewährleistet ist,
e)
deaktivierte Feuerwaffen,
f)
antike Feuerwaffen und deren Nachbildungen im Sinne des innerstaatlichen Rechts, wobei nach 1899 hergestellte Feuerwaffen nicht als antike Feuerwaffen gelten.
(2) Diese Verordnung lässt die Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 (Zollkodex der Gemeinschaften), die Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 (Durchführungsverordnung zum Zollkodex der Gemeinschaften), die Verordnung (EG) Nr. 450/2008 (Modernisierter Zollkodex) und die Verordnung (EG) Nr. 428/2009 über eine Regelung für die Kontrolle der Ausfuhr, der Verbringung, der Vermittlung und der Durchfuhr von Gütern mit doppeltem Verwendungszweck (Dual-Use-Verordnung) unberührt.
KAPITEL II
AUSFUHRGENEHMIGUNG, VERFAHREN UND KONTROLLEN SOWIE MASSNAHMEN BETREFFEND DIE EINFUHR UND DURCHFUHR
Artikel 4
(1) Für die Ausfuhr der in Anhang I aufgeführten Feuerwaffen, ihrer Teile, wesentlichen Komponenten und Munition ist eine entsprechend dem Formblatt in Anhang II erstellte Ausfuhrgenehmigung erforderlich. Die Genehmigung wird schriftlich oder in elektronischer Form von den zuständigen Behörden des Mitgliedstaats erteilt, in dem der Ausführer seinen Geschäfts- oder Wohnsitz hat.
(2) Sollte die Ausfuhr von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition eine Ausfuhrgenehmigung nach Maßgabe dieser Verordnung erforderlich machen und sollte die Ausfuhr auch Genehmigungsanforderungen nach dem Gemeinsamen Standpunkt 2008/944/GASP unterliegen, so können die Mitgliedstaaten ein einheitliches Verfahren anwenden, um den ihnen durch diese Verordnung und durch den besagten Gemeinsamen Standpunkt auferlegten Verpflichtungen nachzukommen.
(3) Wenn sich die Feuerwaffen, deren Teile und wesentliche Komponenten und Munition in einem oder mehreren anderen Mitgliedstaaten als demjenigen, in dem der Antrag auf Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung gestellt wurde, befinden, so ist dies in dem Antrag anzugeben. Die zuständigen Behörden des Mitgliedstaats, in dem die Ausfuhrgenehmigung beantragt wurde, konsultieren unverzüglich die zuständigen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats bzw. der betreffenden Mitgliedstaaten und übermitteln die sachdienlichen Angaben. Der konsultierte Mitgliedstaat bzw. die konsultierten Mitgliedstaaten teilen innerhalb von zehn Arbeitstagen etwaige Einwände gegen die Erteilung einer solchen Genehmigung mit; diese Einwände sind für den Mitgliedstaat, in dem der Antrag gestellt worden ist, bindend.
Artikel 5
Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 6 in Bezug auf Änderungen des Anhangs I aufgrund von Änderungen des Anhangs I der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 und aufgrund von Änderungen des Anhangs I der Richtlinie 91/477/EWG delegierte Rechtakte zu erlassen.
Artikel 6
(1) Die Befugnis zum Erlass delegierter Rechtsakte wird der Kommission unter den in diesem Artikel festgelegten Bedingungen übertragen.
(2) Die Befugnis zum Erlass delegierter Rechtsakte gemäß Artikel 5 wird der Kommission auf unbestimmte Zeit übertragen.
(3) Die Befugnisübertragung gemäß Artikel 5 kann vom Europäischen Parlament oder vom Rat jederzeit widerrufen werden. Der Beschluss über den Widerruf beendet die Übertragung der in diesem Beschluss angegebenen Befugnis. Er wird am Tag nach seiner Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union oder zu einem im Beschluss über den Widerruf angegebenen späteren Zeitpunkt wirksam. Die Gültigkeit von delegierten Rechtsakten, die bereits in Kraft sind, wird von dem Beschluss über den Widerruf nicht berührt.
(4) Sobald die Kommission einen delegierten Rechtsakt erlässt, übermittelt sie ihn gleichzeitig dem Europäischen Parlament und dem Rat.
(5) Ein delegierter Rechtsakt, der gemäß Artikel 5 erlassen wurde, tritt nur in Kraft, wenn weder das Europäische Parlament noch der Rat innerhalb einer Frist von zwei Monaten nach Übermittlung dieses Rechtsakts an das Europäische Parlament und den Rat Einwände erhoben haben oder wenn vor Ablauf dieser Frist das Europäische Parlament und der Rat beide der Kommission mitgeteilt haben, dass sie keine Einwände erheben werden. Auf Initiative des Europäischen Parlaments oder des Rates wird diese Frist um zwei Monate verlängert.
Artikel 7
(1) Vor Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung für Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition überprüft der betreffende Mitgliedstaat, dass
a)
das Einfuhrdrittland die jeweilige Einfuhr genehmigt hat und
b)
gegebenenfalls die Durchfuhrdrittländer spätestens vor dem Versand schriftlich mitgeteilt haben, dass sie keine Einwände gegen die Durchfuhr haben. Diese Bestimmung gilt nicht
-
für den Versand auf dem See- oder Luftweg und über Häfen oder Flughäfen in Drittländern, sofern damit keine Umladung oder ein Wechsel des Beförderungsmittels verbunden ist;
-
im Falle einer vorübergehenden Ausfuhr zu nachweislich rechtmäßigen Zwecken wie Jagd, Schießsport, Begutachtungen, Ausstellungen ohne Verkauf und Reparaturen.
(2) Die Mitgliedstaaten können beschließen, dass, wenn nicht innerhalb von 20 Arbeitstagen nach Vorlage des schriftlichen Antrags des Ausführers auf Erklärung der Unbedenklichkeit der Durchfuhr Einwände eingehen, angenommen wird, dass das konsultierte Drittland keine Einwände gegen die Durchfuhr hat.
(3) Der Ausführer legt der zuständigen Behörde des Mitgliedstaats, der die Ausfuhrgenehmigung erteilt, die notwendigen Nachweise dafür vor, dass das Einfuhrdrittland die Einfuhr genehmigt hat und das Durchfuhrdrittland keine Einwände gegen die Durchfuhr erhoben hat.
(4) Die Mitgliedstaaten bearbeiten Anträge auf Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung innerhalb einer nach innerstaatlichem Recht oder nach innerstaatlicher Praxis bestimmten Frist, spätestens innerhalb von 60 Arbeitstagen nach dem Zeitpunkt, zu dem den zuständigen Behörden alle erforderlichen Angaben übermittelt worden sind. Unter außergewöhnlichen Umständen und in hinreichend begründeten Fällen kann diese Frist auf 90 Arbeitstage ausgedehnt werden.
(5) Die Geltungsdauer einer Ausfuhrgenehmigung darf nicht länger als die Geltungsdauer der Einfuhrgenehmigung sein. Ist in der Einfuhrgenehmigung keine Geltungsdauer festgelegt, so beträgt die Geltungsdauer einer Ausfuhrgenehmigung außer unter außergewöhnlichen Umständen und in hinreichend begründeten Fällen mindestens neun Monate.
(6) Die Mitgliedstaaten können beschließen, Anträge auf Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung anhand von elektronischen Dokumenten zu bearbeiten.
Artikel 8
(1) Zum Zwecke der Rückverfolgung enthalten die Ausfuhrgenehmigung und die vom Einfuhrdrittland ausgestellte Einfuhrlizenz oder -genehmigung sowie die Begleitunterlagen in ihrer Gesamtheit zumindest folgende Angaben:
a)
Datum der Ausstellung und Ende der Geltungsdauer,
b)
Ort der Ausstellung,
c)
Ausfuhrland,
d)
Einfuhrland,
e)
Durchfuhrdrittland oder -länder, falls zutreffend,
f)
Empfänger,
g)
Endempfänger, soweit zum Zeitpunkt des Versands bekannt,
h)
die zur Identifikation der Feuerwaffen, ihrer Teile, wesentlichen Komponenten und Munition erforderlichen Einzelheiten mit Angabe der Menge und spätestens vor dem Versand die auf den Feuerwaffen angebrachte Kennzeichnung.
(2) Sind die Angaben in Absatz 1 in der Einfuhrlizenz oder -genehmigung enthalten, so werden sie den Durchfuhrdrittländern im Voraus spätestens vor dem Versand vom Ausführer übermittelt.
Artikel 9
(1) Vereinfachte Verfahren für die vorübergehende Ausfuhr oder die Wiederausfuhr von Feuerwaffen, ihrer Teile, wesentlichen Komponenten und Munition finden wie folgt Anwendung:
a)
Es ist keine Ausfuhrgenehmigung erforderlich für
i)
die vorübergehende Ausfuhr durch Jäger oder Sportschützen als Teil ihres begleiteten persönlichen Gepäcks während einer Reise in ein Drittland, sofern sie den zuständigen Behörden den Grund für die Reise glaubhaft machen, insbesondere durch Vorlage einer Einladung oder eines sonstigen Nachweises für die Teilnahme an Jagd- oder Schießsportveranstaltungen im Bestimmungsdrittland, von
-
einer oder mehrerer Feuerwaffen;
-
deren wesentlichen Komponenten, wenn sie gekennzeichnet sind, sowie deren Teilen;
-
der dazugehörigen Munition mit einer Höchstmenge von 800 Schuss für Jäger und 1 200 Schuss für Sportschützen;
ii)
die Wiederausfuhr durch Jäger oder Sportschützen als Teil ihres begleiteten persönlichen Gepäcks nach der vorübergehenden Zulassung zu Jagd- oder Schießsportveranstaltungen, sofern die Feuerwaffen Eigentum einer außerhalb des Zollgebiets der Union ansässigen Person bleiben und die Feuerwaffen für diese Person wiederausgeführt werden.
b)
Jäger und Sportschützen, die von einem anderen Mitgliedstaat aus als ihrem Wohnsitzmitgliedstaat das Zollgebiet der Union verlassen, legen den zuständigen Behörden den Europäischen Feuerwaffenpass im Sinne der Artikel 1 und 12 der Richtlinie 91/477/EWG vor. Bei einer Flugreise wird der Europäische Feuerwaffenpass den zuständigen Behörden dort vorgelegt, wo die entsprechenden Gegenstände der Fluggesellschaft für den Transport aus dem Zollgebiet der Union übergeben werden.
Jäger und Sportschützen, die von ihrem Wohnsitzmitgliedstaat aus das Zollgebiet der Union verlassen, können sich für die Vorlage eines anderen für diese Zwecke von den zuständigen Behörden dieses Mitgliedstaats als gültig erachteten Dokuments anstelle des Europäischen Feuerwaffenpasses entscheiden.
c)
Die zuständigen Behörden eines Mitgliedstaats setzen für einen Zeitraum, der zehn Tage nicht überschreitet, das Verfahren zur Ausfuhr aus oder verhindern erforderlichenfalls auf andere Weise, dass Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten oder Munition das Zollgebiet der Union von diesem Mitgliedstaat aus verlassen, wenn sie Grund zu der Annahme haben, dass die von den Jägern oder Sportschützen glaubhaft gemachten Gründe nicht den sachdienlichen Erwägungen und den Verpflichtungen gemäß Artikel 10 entsprechen. Unter außergewöhnlichen Umständen und in hinreichend begründeten Fällen kann die in diesem Buchstaben genannte Frist auf 30 Tage ausgedehnt werden.
(2) Die Mitgliedstaaten legen im Einklang mit ihrem innerstaatlichen Recht vereinfachte Verfahren fest für
a)
die Wiederausfuhr von Feuerwaffen im Anschluss an die vorübergehende Zulassung zum Zweck einer Begutachtung oder Ausstellung ohne Verkauf oder einer aktiven Veredelung zur Reparatur, sofern die Feuerwaffen Eigentum einer außerhalb des Zollgebiets der Union ansässigen Person bleiben und die Feuerwaffen für diese Person wieder ausgeführt werden;
b)
die Wiederausfuhr von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition im Falle ihrer vorübergehenden Verwahrung von dem Zeitpunkt an, zu dem sie in das Zollgebiet der Union gelangen, bis zum Verlassen des Zollgebiets;
c)
die vorübergehende Ausfuhr von Feuerwaffen zum Zweck der Begutachtung, der Reparatur und der Ausstellung ohne Verkauf, sofern der Ausführer den rechtmäßigen Besitz dieser Feuerwaffen glaubhaft macht und sie nach dem Verfahren der passiven Veredelung oder dem Verfahren der vorübergehenden Zollausfuhr ausführt.
Artikel 10
(1) Bei der Entscheidung darüber, ob eine Ausfuhrgenehmigung nach dieser Verordnung erteilt wird, berücksichtigen die Mitgliedstaaten alle sachdienlichen Erwägungen, unter anderem gegebenenfalls:
a)
ihre Verpflichtungen und Bindungen als Partei einschlägiger internationaler Ausfuhrkontrollvereinbarungen oder einschlägiger internationaler Verträge;
b)
Überlegungen der nationalen Außen- und Sicherheitspolitik, einschließlich der Aspekte, die im Gemeinsamen Standpunkt 2008/944/GASP erfasst sind;
c)
Überlegungen über die beabsichtigte Endverwendung, den Empfänger, den identifizierten Endempfänger und die Gefahr einer Umlenkung.
(2) Neben den in Absatz 1 genannten sachdienlichen Erwägungen berücksichtigen die Mitgliedstaaten bei der Prüfung eines Antrags auf Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung auch, ob der Ausführer angemessene und verhältnismäßige Mittel und Verfahren anwendet, um die Einhaltung der Bestimmungen und Ziele dieser Verordnung und der Genehmigungsauflagen zu gewährleisten.
Bei der Entscheidung darüber, ob eine Ausfuhrgenehmigung nach dieser Verordnung erteilt wird, kommen die Mitgliedstaaten ihren Verpflichtungen im Hinblick auf Sanktionen nach, die aufgrund eines Beschlusses des Rates oder aufgrund einer Entscheidung der Organisation für Sicherheit und Zusammenarbeit in Europa (OSZE) oder aufgrund einer verbindlichen Resolution des Sicherheitsrats der Vereinten Nationen, insbesondere hinsichtlich Waffenembargos, verhängt wurden.
Artikel 11
(1) Die Mitgliedstaaten
a)
verweigern die Erteilung einer Ausfuhrgenehmigung, wenn der Antragsteller wegen einer Handlung, die eine Straftat im Sinne des Artikels 2 Absatz 2 des Rahmenbeschlusses des Rates 2002/584/JI vom 13. Juni 2002 über den Europäischen Haftbefehl und die Übergabeverfahren zwischen den Mitgliedstaaten (15) darstellt, oder wegen einer sonstigen Handlung vorbestraft ist, sofern diese eine Straftat darstellt, die mit einer Höchstfreiheitsstrafe von mindestens vier Jahren oder einer härteren Strafe bedroht ist;
b)
erklären eine Ausfuhrgenehmigung für ungültig, setzen sie aus, ändern sie ab, widerrufen sie oder nehmen sie zurück, wenn die Voraussetzungen für ihre Erteilung nicht gegeben sind oder nicht mehr gegeben sind.
Dieser Absatz lässt strengere Regelungen nach innerstaatlichem Recht unberührt.
(2) Wird eine Ausfuhrgenehmigung von einem Mitgliedstaat verweigert, für ungültig erklärt, ausgesetzt, geändert, widerrufen oder zurückgenommen, so setzt er die zuständigen Behörden der anderen Mitgliedstaaten hiervon in Kenntnis und gibt die sachdienlichen Informationen an sie weiter. Haben die zuständigen Behörden eines Mitgliedstaats eine Ausfuhrgenehmigung ausgesetzt, so setzen sie die anderen Mitgliedstaaten am Ende der Aussetzung vom Ergebnis ihrer abschließenden Prüfung in Kenntnis.
(3) Bevor die zuständigen Behörden eines Mitgliedstaats eine Ausfuhrgenehmigung nach dieser Verordnung erteilen, berücksichtigen sie alle nach Maßgabe dieser Verordnung ergangenen Ausfuhrverweigerungen, die ihnen mitgeteilt wurden, um sich zu vergewissern, ob von den zuständigen Behörden eines anderen Mitgliedstaats oder anderer Mitgliedstaaten eine Genehmigung für einen im Wesentlichen identischen Vorgang (in Bezug auf Güter mit im Wesentlichen denselben Parametern oder technischen Eigenschaften und im Hinblick auf denselben Einführer oder Empfänger) verweigert worden ist.
Sie können zunächst die zuständigen Behörden des Mitgliedstaats oder der Mitgliedstaaten, die Verweigerungen, Ungültigerklärungen, Aussetzungen, Änderungen, Widerrufe oder Rücknahmen nach den Absätzen 1 und 2 erlassen haben, konsultieren. Beschließen die zuständigen Behörden des Mitgliedstaats nach diesen Konsultationen, eine Genehmigung zu erteilen, so setzen sie die zuständigen Behörden der anderen Mitgliedstaaten unter Angabe aller sachdienlichen Informationen zur Erklärung der Entscheidung hiervon in Kenntnis.
(4) Die gemeinsame Nutzung aller Informationen nach diesem Artikel erfolgt in Einklang mit den Vorschriften des Artikels 19 Absatz 2 über deren Vertraulichkeit.
Artikel 12
Die Mitgliedstaaten bewahren im Einklang mit ihrem innerstaatlichen Recht oder ihrer innerstaatlichen Praxis mindestens 20 Jahre lang alle Informationen über Feuerwaffen und - soweit zweckmäßig und möglich - über deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition auf, die notwendig sind, um diese Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten und Munition rückzuverfolgen und zu identifizieren und um den unerlaubten Handel damit zu verhüten und aufzudecken. Zu diesen Informationen zählen der Ausstellungsort und das Ausstellungsdatum der Ausfuhrgenehmigung sowie deren Gültigkeitsende, das Ausfuhrland, das Einfuhrland, gegebenenfalls das Durchfuhrdrittland, der Empfänger, der Endempfänger - sofern zum Zeitpunkt der Ausfuhr bekannt - und die Beschreibung und Menge der Güter einschließlich etwaiger Kennzeichnungen, die sie tragen.
Dieser Artikel gilt nicht für die Ausfuhr gemäß Artikel 9.
Artikel 13
(1) Die Mitgliedstaaten ersuchen im Verdachtsfall das Einfuhrdrittland, den Eingang der Lieferung von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten oder Munition zu bestätigen.
(2) Auf Ersuchen eines Ausfuhrdrittlands, das zum Zeitpunkt der Ausfuhr Vertragspartei des VN-Feuerwaffenprotokolls ist, bestätigen die Mitgliedstaaten grundsätzlich mittels Vorlage der einschlägigen Einfuhrzolldokumente den Eingang der versandten Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten oder Munition im Zollgebiet der Union.
(3) Die Mitgliedstaaten kommen den Absätzen 1 und 2 im Einklang mit ihrem innerstaatlichen Recht oder ihrer innerstaatlichen Praxis nach. Insbesondere bei Ausfuhren kann die zuständige Behörde des Mitgliedstaats beschließen, sich entweder an den Ausführer oder direkt an das Einfuhrdrittland zu wenden.
Artikel 14
Die Mitgliedstaaten ergreifen die notwendigen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass ihre Genehmigungsverfahren sicher sind und dass die Echtheit der Genehmigungsdokumente überprüft oder bestätigt werden kann.
Die Überprüfung und Bestätigung kann gegebenenfalls auch über diplomatische Kanäle erfolgen.
Artikel 15
Um die ordnungsgemäße Anwendung dieser Verordnung sicherzustellen, trifft jeder Mitgliedstaat erforderliche und angemessene Maßnahmen, damit seine zuständigen Behörden
a)
Auskünfte über jede Bestellung oder jeden Vorgang im Zusammenhang mit Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten und Munition einholen können und
b)
die einwandfreie Durchführung der Ausfuhrkontrollmaßnahmen überprüfen können, wobei dies insbesondere die Befugnis umfassen kann, sich Zugang zu den Geschäftsräumen von an einem Ausfuhrgeschäft interessierten Personen zu verschaffen.
Artikel 16
Die Mitgliedstaaten legen fest, welche Sanktionen bei Verstößen gegen diese Verordnung zu verhängen sind, und treffen alle zu deren Durchsetzung erforderlichen Maßnahmen. Die Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
KAPITEL III
ZOLLFORMALITÄTEN
Artikel 17
(1) Bei der Erledigung von Zollformalitäten für die Ausfuhr von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten oder Munition bei der für die Ausfuhr zuständigen Zollstelle erbringt der Ausführer den Nachweis, dass sämtliche erforderlichen Ausfuhrgenehmigungen eingeholt wurden.
(2) Von dem Ausführer kann eine Übersetzung aller als Nachweis vorgelegten Belege in eine Amtssprache des Mitgliedstaats verlangt werden, in dem die Ausfuhranmeldung vorgelegt wird.
(3) Die Mitgliedstaaten setzen außerdem unbeschadet der Befugnisse, die ihnen nach Maßgabe der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 übertragen wurden, während eines Zeitraums, der zehn Tage nicht überschreitet, das Verfahren zur Ausfuhr aus ihrem Hoheitsgebiet aus oder verhindern erforderlichenfalls auf andere Weise, dass Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten oder Munition, für die eine gültige Ausfuhrgenehmigung vorliegt, das Zollgebiet der Union von ihrem Hoheitsgebiet aus verlassen, wenn sie Grund zu der Annahme haben, dass
a)
bei Erteilung der Genehmigung sachdienliche Informationen nicht berücksichtigt wurden oder
b)
sich die Umstände seit Erteilung der Genehmigung wesentlich verändert haben.
Unter außergewöhnlichen Umständen und in hinreichend glaubhaft gemachten Fällen kann diese Frist auf 30 Tage verlängert werden.
(4) Die Mitgliedstaaten geben die Feuerwaffen, deren Teile, wesentliche Komponenten oder Munition innerhalb des in Absatz 3 genannten bzw. verlängerten Zeitraums frei oder ergreifen eine Maßnahme gemäß Artikel 11 Absatz 1 Buchstabe b.
Artikel 18
(1) Die Mitgliedstaaten können vorsehen, dass die Zollformalitäten für die Ausfuhr von Feuerwaffen, deren Teilen, wesentlichen Komponenten oder Munition nur bei dazu ermächtigten Zollstellen erledigt werden können.
(2) Nehmen die Mitgliedstaaten die Möglichkeit des Absatzes 1 in Anspruch, so teilen sie der Kommission mit, welche Zollstellen von ihnen ordnungsgemäß ermächtigt worden sind, und melden etwaige spätere Änderungen dieser Angaben. Die Kommission veröffentlicht diese Angaben im Amtsblatt der Europäischen Union, Reihe C, und bringt sie jährlich auf den neuesten Stand.
KAPITEL IV
ZUSAMMENARBEIT DER VERWALTUNGEN
Artikel 19
(1) Die Mitgliedstaaten ergreifen in Zusammenarbeit mit der Kommission und gemäß Artikel 21 Absatz 2 alle zweckdienlichen Maßnahmen für eine direkte Zusammenarbeit und einen direkten Informationsaustausch zwischen den zuständigen Behörden, um die Wirksamkeit der in dieser Verordnung festgelegten Maßnahmen zu verbessern. Zu diesen Informationen kann Folgendes zählen:
a)
Angaben zu Ausführern, deren Antrag auf Erteilung einer Genehmigung abgelehnt wurde oder gegen die ein Mitgliedstaat eine Entscheidung nach Artikel 11 erlassen hat;
b)
Angaben zu Empfängern oder anderen Akteuren, die an verdächtigen Vorgängen beteiligt sind, und, soweit vorhanden, Angaben zu Beförderungswegen.
(2) Unbeschadet des Artikels 20 dieser Verordnung findet die Verordnung (EG) Nr. 515/97 des Rates (16) über die gegenseitige Amtshilfe und insbesondere deren Bestimmungen zur Vertraulichkeit der Angaben auf Maßnahmen nach diesem Artikel sinngemäß Anwendung.
KAPITEL V
ALLGEMEINE UND SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 20
(1) Es wird eine Koordinierungsgruppe „Ausfuhr von Feuerwaffen“ (im Folgenden „Koordinierungsgruppe“) eingesetzt, in der der Vertreter der Kommission den Vorsitz führt. Jeder Mitgliedstaat entsendet einen Vertreter in diese Gruppe.
Die Koordinierungsgruppe prüft alle Fragen im Zusammenhang mit der Anwendung dieser Verordnung, die entweder vom Vorsitzenden oder von einem Vertreter eines Mitgliedstaats vorgelegt werden. Sie unterliegt den Vertraulichkeitsregeln der Verordnung (EG) Nr. 515/97.
(2) Der Vorsitzende der Koordinierungsgruppe oder die Koordinierungsgruppe konsultiert die von dieser Verordnung betroffenen Interessenträger, wann immer dies erforderlich ist.
Artikel 21
(1) Die Mitgliedstaaten unterrichten die Kommission über die Rechts- und Verwaltungsvorschriften, die sie zur Durchführung dieser Verordnung erlassen, einschließlich der Maßnahmen gemäß Artikel 16.
(2) Die Mitgliedstaaten setzen die Kommission und einander bis zum 19. April 2012 darüber in Kenntnis, welche nationalen Behörden für die Durchführung der Artikel 7, 9, 11 und 17 zuständig sind. Die Kommission veröffentlicht anhand dieser Angaben im Amtsblatt der Europäischen Union, Reihe C ein Verzeichnis dieser Behörden, das jedes Jahr aktualisiert wird.
(3) Die Kommission überprüft bis zum 19. April 2017 und im Anschluss an diesen Zeitraum auf Antrag der Koordinierungsgruppe und auf jeden Fall alle zehn Jahre die Anwendung dieser Verordnung und legt dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht darüber vor; dieser Bericht kann Vorschläge zur Änderung der Verordnung enthalten. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission alle sachdienlichen Angaben zur Ausarbeitung dieses Berichts, einschließlich zur Anwendung des in Artikel 4 Absatz 2 vorgesehenen einheitlichen Verfahrens.
Artikel 22
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab dem 30. September 2013.
Artikel 13 Absätze 1 und 2 gelten indessen ab dem dreißigsten Tag nach dem Datum, an dem das VN-Feuerwaffenprotokoll nach seinem Abschluss gemäß Artikel 218 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union in der Europäischen Union in Kraft tritt.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Straßburg am 14. März 2012.