ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 9. června 2011
o schválení Haagské úmluvy ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů jménem Evropské unie
(2011/432/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 3 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 6 druhým písm. b) druhým pododstavcem a čl. 218 odst. 8 druhým pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného justičního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Haagská úmluva ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů (dále jen „úmluva“) představuje dobrý základ pro celosvětový systém správní spolupráce a pro uznávání a výkon rozhodnutí a úmluv ve věcech výživného, neboť stanoví bezplatnou právní pomoc prakticky ve všech věcech výživného na děti a zjednodušené řízení pro uznávání a výkon.
(3)
Článek 59 úmluvy umožňuje organizacím regionální hospodářské integrace, jako je Unie, aby úmluvu podepsaly, přijaly, schválily nebo aby k ní přistoupily.
(4)
Věci, které jsou upraveny úmluvou, jsou rovněž předmětem nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (2). Jak bylo dohodnuto při přijetí rozhodnutí Rady 2011/220/EU (3) o podpisu úmluvy, měla by úmluvu schválit pouze Unie, která by vykonávala svou pravomoc ve všech věcech, které úmluva upravuje. V důsledku toho by členské státy měly být touto úmluvou vázány z titulu jejího schválení Unií.
(5)
Při schválení úmluvy by proto Unie měla učinit prohlášení o pravomoci v souladu s čl. 59 odst. 3 úmluvy.
(6)
Unie by navíc při schválení úmluvy měla formulovat všechny výhrady podle článku 62 úmluvy a všechna prohlášení podle článku 63 úmluvy, jež považuje za nezbytné.
(7)
V této souvislosti by Unie měla v souladu s čl. 2 odst. 3 úmluvy učinit prohlášení, že rozšíří působnost kapitol II a III úmluvy na vyživovací povinnosti mezi manžely a bývalými manžely. Současně by měla učinit jednostranné prohlášení, ve kterém se zaváže, že později posoudí možnost rozšíření působnosti úmluvy na další oblasti.
(8)
Unie by měla rovněž vznést výhradu podle čl. 44 odst. 3 úmluvy týkající se jazyků přijatelných pro komunikaci mezi ústředními orgány. Členské státy, které požadují, aby Unie v jejich případě tuto výhradu učinila, by o tom měly předem informovat Komisi a měly by upřesnit obsah této výhrady.
(9)
Unie by měla v neposlední řadě učinit prohlášení podle čl. 11 odst. 1 písm. g) a čl. 44 odst. 1 a 2 úmluvy. Členské státy, které požadují, aby Unie v jejich případě taková prohlášení učinila, by o tom měly předem informovat Komisi a měly by upřesnit obsah těchto prohlášení.
(10)
Členský stát, který by měl zapotřebí následně odvolat výhradu uvedenou v příloze II, která se ho týká, nebo pozměnit nebo odvolat prohlášení uvedené v příloze III, které se ho týká, nebo přidat prohlášení uvedené v příloze III, které se ho týká, o tom musí předem informovat Radu a Komisi. Na tomto základě by Unie měla učinit příslušné oznámení depozitáři.
(11)
Členské státy by měly oznámit Komisi ústřední orgány určené v souladu s čl. 4 odst. 3 úmluvy a měly by jí předat informace o právních předpisech, postupech a službách uvedené v článku 57 úmluvy. Komise by tyto informace měla předat Stálému výboru Haagské konference mezinárodního práva soukromého (dále jen „stálý výbor“) v okamžiku, kdy Unie uloží listinu o schválení, jak požaduje úmluva.
(12)
Členské státy by při poskytování příslušných informací Komisi o svých ústředních orgánech a svých právních předpisech, postupech a službách měly používat formulář profilu země doporučený a zveřejněný Haagskou konferencí mezinárodního práva soukromého, pokud možno jeho elektronickou verzi.
(13)
Členský stát, který by poté potřeboval provést změny informací o svém ústředním orgánu a svých právních předpisech, postupech a službách, musí o těchto změnách informovat přímo stálý výbor a současně i Komisi.
(14)
V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, se Spojené království a Irsko účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Haagská úmluva ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů (dále jen „úmluva“) se schvaluje jménem Evropské unie.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné uložit jménem Unie listinu uvedenou v čl. 58 odst. 2 úmluvy.
Článek 3
Při uložení listiny uvedené v čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie prohlášení o pravomoci v souladu s čl. 59 odst. 3 úmluvy.
Znění prohlášení je uvedeno v části A přílohy I tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie v souladu s čl. 2 odst. 3 úmluvy prohlášení, že rozšíří použitelnost kapitol II a III úmluvy na vyživovací povinnosti mezi manžely a bývalými manžely.
Znění prohlášení je uvedeno v části B přílohy I tohoto rozhodnutí.
2. Při ukládání listiny uvedené v čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie jednostranné prohlášení, jehož znění je uvedeno v příloze IV tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy formuluje Unie výhradu podle čl. 44 odst. 3 úmluvy týkající se členských států, které nesouhlasí s používáním buď francouzštiny nebo angličtiny při komunikaci mezi ústředními orgány.
Znění této výhrady je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy Unie učiní prohlášení podle čl. 11 odst. 1 písm. g) úmluvy o informacích nebo dokumentech vyžadovaných členskými státy a podle čl. 44 odst. 1 úmluvy o jazycích, které jsou pro členské státy přijatelné pro komunikaci kromě jejich úředních jazyků, jakož i prohlášení podle čl. 44 odst. 2 úmluvy.
Znění těchto prohlášení je uvedeno v příloze III tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději dne 10. prosince 2012:
a)
kontaktní údaje ústředních orgánů určených podle čl. 4 odst. 3 úmluvy a
b)
informace o právních předpisech, postupech a službách uvedené v článku 57 úmluvy.
2. Pro předání těchto informací Komisi použijí členské státy formulář profilu země doporučený a zveřejněný Haagskou konferencí mezinárodního práva soukromého, a pokud možno jeho elektronickou verzi.
3. Komise předá jednotlivé formuláře profilu země vyplněné členskými státy Stálému výboru Haagské konference mezinárodního práva soukromého (dále jen „stálý výbor“) v okamžiku, kdy Unie uloží listinu uvedenou v čl. 58 odst. 2 úmluvy.
Článek 8
Členský stát, který požaduje odvolání výhrady uvedené v příloze II, která se ho týká, nebo změnu nebo odvolání prohlášení uvedeného v příloze III, které se ho týká, nebo doplnění prohlášení uvedeného v příloze III, které se ho týká, informuje o požadované odvolání, změně nebo doplnění Radu a Komisi.
Unie poté učiní příslušné oznámení depozitáři v souladu s čl. 63 odst. 2 úmluvy.
Článek 9
Členský stát, který poté, co Komise předá původní formulář profilu země, který se ho týká, požaduje změnu informací v něm obsažených, o tom informuje přímo stálý výbor, nebo v případě použití elektronické verze formuláře profilu země provede nezbytnou změnu přímo. Současně o tom informuje Komisi.
Článek 10
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Lucemburku dne 9. června 2011.
BESCHLUSS DES RATES
vom 9. Juni 2011
über die Genehmigung des Haager Übereinkommens vom 23. November 2007 über die internationale Geltendmachung der Unterhaltsansprüche von Kindern und anderen Familienangehörigen im Namen der Europäischen Union
(2011/432/EU)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 81 Absatz 3 Unterabsatz 1 in Verbindung mit Artikel 218 Absatz 6 Buchstabe b und Absatz 8 Unterabsatz 2 Satz 1,
auf Vorschlag der Europäischen Kommission,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (1),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Union wirkt auf die Errichtung eines gemeinsamen Rechtsraums hin, der auf dem Grundsatz der gegenseitigen Anerkennung von Entscheidungen basiert.
(2)
Das Haager Übereinkommen vom 23. November 2007 über die internationale Geltendmachung der Unterhaltsansprüche von Kindern und anderen Familienangehörigen („Übereinkommen“) stellt ein solides Fundament für ein weltweites System der Zusammenarbeit auf Verwaltungsebene und für eine Regelung für die Anerkennung und Vollstreckung von Unterhaltsentscheidungen und Unterhaltsvereinbarungen dar, da es eine unentgeltliche juristische Unterstützung in nahezu allen Fällen, die den Unterhalt für Kinder betreffen, sowie eine Vereinfachung der Anerkennungs- und Vollstreckungsverfahren vorsieht.
(3)
Nach Artikel 59 des Übereinkommens können Organisationen der regionalen Wirtschaftsintegration wie die Union das Übereinkommen unterzeichnen, annehmen, genehmigen oder ihm beitreten.
(4)
In dem Übereinkommen sind Angelegenheiten geregelt, die auch von der Verordnung (EG) Nr. 4/2009 des Rates vom 18. Dezember 2008 über die Zuständigkeit, das anwendbare Recht, die Anerkennung und Vollstreckung von Entscheidungen und die Zusammenarbeit in Unterhaltssachen (2) erfasst werden. Wie bei Annahme des Beschlusses 2011/220/EU des Rates (3) über die Unterzeichnung des Übereinkommens vereinbart wurde, sollte die Union das Übereinkommen allein genehmigen und ihre Zuständigkeit für alle darin geregelten Angelegenheiten ausüben. Das Übereinkommen sollte daher aufgrund seiner Genehmigung durch die Union für die Mitgliedstaaten bindend sein.
(5)
Die Union sollte folglich bei Genehmigung des Übereinkommens die Zuständigkeitserklärung nach Artikel 59 Absatz 3 des Übereinkommens abgeben.
(6)
Die Union sollte außerdem bei Genehmigung des Übereinkommens alle Vorbehalte und Erklärungen anbringen bzw. abgeben, die nach Artikel 62 beziehungsweise Artikel 63 des Übereinkommens zulässig sind und die sie für erforderlich hält.
(7)
So sollte die Union gemäß Artikel 2 Absatz 3 des Übereinkommens erklären, dass sie die Anwendung der Kapitel II und III des Übereinkommens auf Unterhaltspflichten zwischen Ehegatten und früheren Ehegatten erstrecken wird. Sie sollte zugleich eine einseitige Erklärung abgeben, in der sie sich verpflichtet, zu einem späteren Zeitpunkt die Möglichkeit zu prüfen, eine weitere Ausdehnung des Anwendungsbereichs vorzunehmen.
(8)
Die Union sollte den Vorbehalt nach Artikel 44 Absatz 3 des Übereinkommens zu den für den Schriftwechsel zwischen Zentralen Behörden akzeptierten Sprachen anbringen. Die Mitgliedstaaten, die wünschen, dass die Union diesen Vorbehalt für sie anbringt, sollten die Kommission zuvor davon unterrichten und ihr den Inhalt des anzubringenden Vorbehalts mitteilen.
(9)
Die Union sollte die Erklärungen nach Artikel 11 Absatz 1 Buchstabe g und Artikel 44 Absätze 1 und 2 des Übereinkommens abgeben. Die Mitgliedstaaten, die wünschen, dass die Union diese Erklärungen für sie abgibt, sollten die Kommission zuvor davon unterrichten und ihr den Inhalt der abzugebenden Erklärungen mitteilen.
(10)
Ein Mitgliedstaat, der den ihn betreffenden in Anhang II wiedergegebenen Vorbehalt zu einem späteren Zeitpunkt zurücknehmen muss oder der die ihn betreffende in Anhang III wiedergegebene Erklärung zu einem späteren Zeitpunkt ändern oder zurücknehmen muss oder der eine ihn betreffende Erklärung dem Anhang III hinzufügen muss, sollte den Rat und die Kommission davon unterrichten. Die Union sollte auf dieser Grundlage die entsprechende Notifikation beim Depositar vornehmen.
(11)
Die Mitgliedstaaten sollten die Kommission über die nach Artikel 4 Absatz 3 des Übereinkommens bestimmte(n) Zentrale(n) Behörde(n) unterrichten und sollten der Kommission die Informationen zu den Rechtsvorschriften, Verfahren und Dienstleistungen gemäß Artikel 57 des Übereinkommens übermitteln. Die Kommission sollte diese Angaben, wie im Übereinkommen vorgeschrieben, an das Ständige Büro der Haager Konferenz für Internationales Privatrecht („Ständiges Büro“) zu dem Zeitpunkt übermitteln, an dem die Union die Urkunde über die Genehmigung hinterlegt.
(12)
Wenn die Mitgliedstaaten der Kommission die Informationen zu ihrer/ihren Zentralen Behörde(n) und zu ihren Rechtsvorschriften, Verfahren und Dienstleistungen mitteilen, sollten sie das von der Haager Konferenz für Internationales Privatrecht empfohlene und veröffentlichte Formular „Landesprofil“ verwenden, wenn möglich in elektronischer Form.
(13)
Ein Mitgliedstaat, der die Informationen zu der/den Zentralen Behörde(n) oder zu den Rechtsvorschriften, Verfahren und Dienstleistungen zu einem späteren Zeitpunkt ändern muss, sollte das Ständige Büro direkt darüber unterrichten und die Änderung zugleich der Kommission mitteilen.
(14)
Gemäß Artikel 3 des dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union beigefügten Protokolls Nr. 21 über die Position des Vereinigten Königreichs und Irlands hinsichtlich des Raums der Freiheit, der Sicherheit und des Rechts beteiligen sich das Vereinigte Königreich und Irland an der Annahme und Anwendung dieses Beschlusses.
(15)
Gemäß den Artikeln 1 und 2 des dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union beigefügten Protokolls Nr. 22 über die Position Dänemarks beteiligt sich Dänemark nicht an der Annahme dieses Beschlusses und ist weder durch diesen Beschluss gebunden noch zu seiner Anwendung verpflichtet -
HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
Artikel 1
Das Haager Übereinkommen vom 23. November 2007 über die internationale Geltendmachung der Unterhaltsansprüche von Kindern und anderen Familienangehörigen („Übereinkommen“) wird im Namen der Europäischen Union genehmigt.
Der Wortlaut des Übereinkommens ist diesem Beschluss beigefügt.
Artikel 2
Der Präsident des Rates wird ermächtigt, die Person(en) zu bestellen, die befugt ist (sind), die Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens im Namen der Union zu hinterlegen.
Artikel 3
Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens gibt die Union die Zuständigkeitserklärung nach Artikel 59 Absatz 3 des Übereinkommens ab.
Der Wortlaut dieser Erklärung ist diesem Beschluss als Anhang I Teil A beigefügt.
Artikel 4
(1) Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens erklärt die Union gemäß Artikel 2 Absatz 3 des Übereinkommens, dass sie die Anwendung der Kapitel II und III des Übereinkommens auf Unterhaltspflichten zwischen Ehegatten und früheren Ehegatten erstreckt.
Der Wortlaut dieser Erklärung ist diesem Beschluss als Anhang I Teil B beigefügt.
(2) Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens gibt die Union die einseitige Erklärung ab, deren Wortlaut diesem Beschluss als Anhang IV beigefügt ist.
Artikel 5
Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens bringt die Union den Vorbehalt nach Artikel 44 Absatz 3 des Übereinkommens hinsichtlich der Mitgliedstaaten an, die gegen die Verwendung entweder des Englischen oder des Französischen im Schriftwechsel zwischen Zentralen Behörden Einspruch erheben.
Der Wortlaut dieses Vorbehalts ist diesem Beschluss als Anhang II beigefügt.
Artikel 6
Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens gibt die Union die Erklärungen nach Artikel 11 Absatz 1 Buchstabe g des Übereinkommens zu den von den Mitgliedstaaten verlangten Angaben oder Schriftstücken und nach Artikel 44 Absatz 1 des Übereinkommens zu den Sprachen, die von den Mitgliedstaaten außer ihren Amtssprachen akzeptiert werden, sowie die Erklärung nach Artikel 44 Absatz 2 des Übereinkommens ab.
Der Wortlaut dieser Erklärungen ist diesem Beschluss als Anhang III beigefügt.
Artikel 7
(1) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission spätestens bis zum 10. Dezember 2012 Folgendes mit:
a)
die Kontaktdaten der gemäß Artikel 4 Absatz 3 des Übereinkommens bestimmten Zentralen Behörde(n) und
b)
die Informationen zu den Rechtsvorschriften, Verfahren und Dienstleistungen nach Artikel 57 des Übereinkommens.
(2) Für die Übermittlung der in Absatz 1 genannten Informationen an die Kommission verwenden die Mitgliedstaaten das von der Haager Konferenz für Internationales Privatrecht empfohlene und veröffentlichte Formular „Landesprofil“, wenn möglich in elektronischer Form.
(3) Bei der Hinterlegung der Urkunde nach Artikel 58 Absatz 2 des Übereinkommens durch die Union übermittelt die Kommission die von den Mitgliedstaaten ausgefüllten Formulare „Landesprofil“ an das Ständige Büro der Haager Konferenz für Internationales Privatrecht („Ständiges Büro“).
Artikel 8
Ein Mitgliedstaat, der den ihn betreffenden, in Anhang II niedergelegten Vorbehalt zurückzunehmen oder der die ihn betreffende, in Anhang III niedergelegte Erklärung zu ändern oder zurückzunehmen oder der eine ihn betreffende, in Anhang III niederzulegende Erklärung hinzuzufügen wünscht, unterrichtet den Rat und die Kommission über die gewünschte Rücknahme, Änderung oder Hinzufügung.
Die Union nimmt nachfolgend nach Maßgabe des Artikels 63 Absatz 2 des Übereinkommens die entsprechende Notifikation beim Depositar vor.
Artikel 9
Ein Mitgliedstaat, der nach der ursprünglichen Übermittlung des ihn betreffenden Formulars „Landesprofil“ durch die Kommission die in diesem Formular enthaltenen Angaben ändern möchte, unterrichtet das Ständige Büro direkt darüber oder nimmt, falls er die elektronische Form des Formulars „Landesprofil“ verwendet, darin direkt die erforderliche Änderung vor. Er unterrichtet gleichzeitig die Kommission über diese Änderungen.
Artikel 10
Dieser Beschluss tritt am Tag seiner Annahme in Kraft.
Geschehen zu Luxemburg am 9. Juni 2011.