PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 375/2012
ze dne 2. května 2012,
kterým se mění nařízení (ES) č. 885/2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (1), a zejména na článek 42 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 6 odst. 1 písm. e) nařízení (ES) č. 1290/2005 akreditované platební agentury členských států zajišťují, aby doklady, pokud jde o platby, které provádějí, byly přístupné a uchovávané tak, že je zaručena jejich úplnost, platnost a dohledatelnost v čase. S cílem zohlednit vývoj v informačních a komunikačních technologiích, díky kterým je možné uchovávat podklady pro žádosti o podporu v elektronické podobě bezpečným a z hlediska nákladů efektivním způsobem, by se mělo členským státům umožnit, aby uchovávaly podklady pro žádosti o podporu spíše v elektronické než tištěné podobě. Pokud vnitrostátní právní předpisy umožňují použití dokladů v elektronické podobě jako důkazu účtovaných transakcí ve vnitrostátních soudních řízeních, členský stát by měl být schopen této možnosti využít. Doklady v elektronické podobě by měly být chráněny v souladu s mezinárodními normami pro zabezpečení informací, stejně jako ostatní informace, kterými disponuje platební agentura, a to v souladu s nařízením Komise (ES) č. 885/2006 (2), aby se zajistilo, že jsou přístupné k požadované kontrole Komise v podobě, která přesně odráží původní doklady v tištěné podobě.
(2)
Podle čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1290/2005, jestliže výdaje nebyly uskutečněny v souladu s pravidly Unie, Komise rozhodne, které částky mají být vyloučeny z financování Unií. V zájmu účinnosti a účelnosti procesu schvalování účetní závěrky je třeba Komisi umožnit, aby se nezabývala případy, kdy výsledky jejího vyšetřování vedou k závěru, že předpokládané příslušné maximální částky jsou nižší než 50 000 EUR a představují méně než 10 % příslušných výdajů.
(3)
Aby se zajistilo, že postup při výkonu rozhodnutí přijatých podle článků 30 a 31 nařízení (ES) č. 1290/2005, pokud jde o EZFRV, je účinný a průhledný, je nezbytné zajistit, že postavení dotčeného členského státu je takové, aby byly zohledněny finanční důsledky těchto rozhodnutí při předkládání prohlášení o výdajích uvedených v článku 27 zmíněného nařízení.
(4)
S ohledem na možnost, že členský stát může mít vážné finanční obtíže způsobené značným zhoršením mezinárodního hospodářského prostředí, by měla mít Komise možnost odložit odpočty z financování Unií těch výdajů, jež nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, jestliže to dotyčný členský stát požaduje. Odklad odpočtu na dobu nejvýše osmnácti měsíců by měl být poskytnut také těm členským státům, které o to požádají a které zároveň využívají finanční pomoci v souladu s nařízením Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (3), s nařízením Rady (EU) č. 407/2010 ze dne 11. května 2010 o zavedení evropského mechanismu finanční stabilizace (4), Smlouvou o založení Evropského mechanismu stability podepsanou dne 11. července 2011 a smlouvou o úvěru podepsanou s Řeckem dne 8. května 2010. Členské státy využívající rozhodnutí o odkladu zajistí, aby nedostatky, které byly důvodem pro odpočty a které stále přetrvávají i v době přijetí rozhodnutí, byly odstraněny na základě akčního plánu vypracovaného po konzultaci s Komisí a obsahujícího zřetelné ukazatele pokroku. Pokud členský stát využívající takového odkladu nezjedná nápravu nedostatků v souladu s akčním plánem, a vystavuje tak rozpočet Unie dodatečným finančním rizikům, měla by Komise zrušit své rozhodnutí, kterým se odkládá datum provedení odpočtů při dodržení zásady proporcionality.
(5)
Nařízení (ES) č. 885/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(6)
Výbor zemědělských fondů nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 885/2006 se mění takto:
1)
V článku 9 se doplňuje nový odstavec 5, který zní:
„5. Podklady uvedené v odstavcích 1 až 4 se uchovávají k dispozici Komisi v tištěné podobě a/nebo v elektronické podobě.
Členský stát se může rozhodnout uchovávat doklady výhradně v elektronické podobě, pouze pokud jeho vnitrostátní právní předpisy povolují používání elektronických dokumentů jako důkazu účtovaných transakcí ve vnitrostátních soudních řízeních.
Pokud jsou doklady uchovávány pouze v elektronické podobě, musí být dotyčný systém v souladu s bodem 3 B) přílohy I.“
2)
V čl. 10 odst. 2 se druhá věta druhého pododstavce nahrazuje tímto:
„Komise tuto částku odečte od první platby nebo ji k ní přičte; jde o první platbu, za niž členský stát předkládá prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 30 nařízení (ES) č. 1290/2005.“
3)
Článek 11 se mění takto:
a)
V odstavci 3 se doplňuje čtvrtý pododstavec, který zní:
„Komise může v jakékoli fázi ukončit řízení, pokud očekává, že případné finanční důsledky nesouladu zjištěné na základě šetření uvedeného v prvním odstavci by neměly překročit 50 000 EUR a 10 % příslušných výdajů.“
b)
V odstavci 4 se druhý a třetí pododstavec nahrazují tímto:
„Pokud jde o EZFRV, provádí Komise odpočty z financování Unií od platby, za niž členský stát předložil prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 31 nařízení (ES) č. 1290/2005.
Na žádost členského státu a po konzultaci s Výborem zemědělských fondů však Komise může přijmout rozhodnutí:
a)
kterým se stanoví různé lhůty pro provedení odpočtů nebo povoluje jejich náhrada v jedné či více splátkách, pokud je to odůvodněno závažností odpočtů zahrnutých do prováděcího aktu přijatého na základě článku 31 nařízení (ES) č. 1290/2005; nebo
b)
kterým se odkládá na období nejvýše osmnácti měsíců od data jeho přijetí provádění všech odpočtů, které mají být realizovány v průběhu tohoto období, a současně schvaluje jejich provádění po skončení odkladu v nejvýše třech stejných ročních splátkách pro ty členské státy, které využívají finanční pomoci podle nařízení Rady (ES) č. 332/2002 (5), nařízení Rady (EU) č. 407/2010 (6), Smlouvy o založení Evropského mechanismu stability a smlouvy o úvěru podepsané s Řeckem dne 8. května 2010.
Období odkladu podle písmene b) třetího pododstavce nemůže být prodlouženo a žádné další rozhodnutí povolující odklad nemůže být v případě téhož členského státu přijato. Členský stát využívající rozhodnutí o odkladu zajistí, aby nedostatky, které byly důvodem pro odpočty a které stále přetrvávají i v době přijetí rozhodnutí o odkladu, byly odstraněny na základě akčního plánu vypracovaného po konzultaci s Komisí a obsahujícího zřetelné ukazatele pokroku. Pokud členský stát nepřijme nezbytná opatření k odstranění těchto nedostatků, jak předpokládá akční plán, pokud pokrok nápravné akce podle ukazatelů pokroku není dostatečný nebo pokud výsledek akce není uspokojivý, Komise zruší své rozhodnutí, kterým se odkládá datum provedení odpočtů při dodržení zásady proporcionality.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 2. května 2012.
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 375/2012 DER KOMMISSION
vom 2. Mai 2012
zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 885/2006 mit Durchführungsvorschriften zur Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 des Rates hinsichtlich der Zulassung der Zahlstellen und anderen Einrichtungen sowie des Rechnungsabschlusses für den EGFL und den ELER
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 des Rates vom 21. Juni 2005 über die Finanzierung der gemeinsamen Agrarpolitik (1), insbesondere auf Artikel 42,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß Artikel 6 Absatz 1 Buchstabe e der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 müssen die zugelassenen Zahlstellen der Mitgliedstaaten sicherstellen, dass die Unterlagen über die von ihnen getätigten Zahlungen zugänglich sind und so aufbewahrt werden, dass ihre Integrität, Gültigkeit und Lesbarkeit langfristig gewährleistet sind. Um den Entwicklungen in der Informations- und Kommunikationstechnologie Rechnung zu tragen, die es ermöglichen, die Belege zu den Beihilfeanträgen sicher und kostengünstig in elektronischer Form aufzubewahren, sollte den Mitgliedstaaten gestattet sein, die Belege zu den Beihilfeanträgen in elektronischer Form statt auf Papier aufzubewahren. Die Mitgliedstaaten sollten diese Option wählen können, wenn nach nationalem Recht die Verwendung von elektronischen Dokumenten in nationalen Gerichtsverfahren als Belege zur Untermauerung der betreffenden Vorgänge zugelassen ist. Elektronische Dokumente sollten im Einklang mit den internationalen Sicherheitsstandards für Informationssysteme auf dieselbe Weise geschützt sein wie sonstige bei der Zahlstelle aufbewahrten Informationen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 885/2006 der Kommission (2), um sicherzustellen, dass sie bei Bedarf für Kontrollen der Kommission in einer Form zur Verfügung stehen, die genau den Originaldokumenten auf Papier entspricht.
(2)
Gemäß Artikel 31 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 muss die Kommission entscheiden, welche Beträge von der EU-Finanzierung auszuschließen sind, wenn Ausgaben nicht in Übereinstimmung mit den EU-Vorschriften getätigt worden sind. Im Interesse der Wirksamkeit und Effizienz des Konformitätsabschlussverfahrens sollte es für die Kommission möglich sein, Fälle nicht weiterzuverfolgen, bei denen sich aus den Ergebnissen ihrer Untersuchung darauf schließen lässt, dass die betreffenden veranschlagten Höchstbeträge 50 000 EUR und 10 % der entsprechenden Ausgaben nicht überschreiten würden.
(3)
Um zu gewährleisten, dass das Verfahren für gemäß den Artikeln 30 und 31 der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 getroffenen Durchführungsbeschlüssen im Bereich des ELER wirksam und transparent ist, ist sicherzustellen, dass der betreffende Mitgliedstaat in der Lage ist, bei der Vorlage seiner Ausgabenerklärung gemäß Artikel 27 der genannten Verordnung die finanziellen Auswirkungen solcher Beschlüsse zu berücksichtigen.
(4)
Da ein Mitgliedstaat aufgrund einer ernsthaften Verschlechterung der internationalen Wirtschaftslage mit schwerwiegenden finanziellen Schwierigkeiten konfrontiert sein kann, sollte die Kommission die Möglichkeit haben, auf entsprechenden Antrag des betreffenden Mitgliedstaats für Ausgaben, die nicht in Übereinstimmung mit den Unionsvorschriften getätigt worden sind, den Ausschluss von der EU-Finanzierung zu verschieben. Ein Aufschub der Kürzungen für einen Zeitraum von bis zu 18 Monaten sollte auch auf Antrag denjenigen Mitgliedstaaten gewährt werden, die einen finanziellen Beistand gemäß der Verordnung (EG) Nr. 332/2002 des Rates vom 18. Februar 2002 zur Einführung einer Fazilität des mittelfristigen finanziellen Beistands zur Stützung der Zahlungsbilanzen der Mitgliedstaaten (3), der Verordnung (EU) Nr. 407/2010 des Rates vom 11. Mai 2010 zur Einführung eines europäischen Finanzstabilisierungsmechanismus (4), des am 7. Juni 2010 unterzeichneten Rahmenvertrags für die European Financial Stability Facility (EFSF) sowie des am 11. Juli 2011 unterzeichneten Vertrags über die Einrichtung des Europäischen Stabilitätsmechanismus erhalten. Die Mitgliedstaaten, denen ein Aufschub gewährt wird, müssen sicherstellen, dass die Mängel, die zu den Kürzungen führten und die zum Zeitpunkt des Aufschubbeschlusses weiterhin bestanden, auf der Grundlage eines im Einvernehmen mit der Kommission aufgestellten Aktionsplans mit klaren Fortschrittsindikatoren behoben werden. Behebt ein Mitgliedstaat, dem ein solcher Aufschub zugute kommt, die Mängel nicht nach dem Aktionsplan und setzt somit den EU-Haushalt zusätzlichen finanziellen Risiken aus, so sollte die Kommission unter Wahrung des Grundsatzes der Verhältnismäßigkeit ihren Beschluss über den Aufschub der Ausführung der Kürzungen widerrufen.
(5)
Die Verordnung (EG) Nr. 885/2006 ist daher entsprechend zu ändern.
(6)
Der Ausschusses für die Agrarfonds hat nicht innerhalb der ihm von seinem Vorsitzenden gesetzten Frist Stellung genommen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Verordnung (EG) Nr. 885/2006 wird wie folgt geändert:
1.
In Artikel 9 wird folgender Absatz 5 angefügt:
„(5) Die Unterlagen gemäß den Absätzen 1 bis 4 sind auf Papier, in elektronischer Form und/oder in beiden Formen zur Verfügung der Kommission zu halten.
Unterlagen dürfen nur dann ausschließlich in elektronischer Form aufbewahrt werden, wenn nach dem nationalen Recht des betreffenden Mitgliedstaats die Verwendung von elektronischen Dokumenten in nationalen Gerichtsverfahren als Belege zur Untermauerung der betreffenden Vorgänge zugelassen ist.
Werden die Unterlagen nur in elektronischer Form aufbewahrt, so muss das verwendete System den Anforderungen von Anhang I Nummer 3 Buchstabe B genügen.“
2.
Artikel 10 Absatz 2 Unterabsatz 2 Satz 2 erhält folgende Fassung:
„Die Kommission kürzt bzw. erhöht die erste Zahlung, für die der Mitgliedstaat nach Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 30 der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 eine Ausgabenerklärung vorlegt, um den betreffenden Betrag.“
3.
Artikel 11 wird wie folgt geändert:
a)
In Absatz 3 wird folgender Unterabsatz 4 angefügt:
„Die Kommission kann jederzeit das Verfahren ohne finanzielle Folgen für den betreffenden Mitgliedstaat beenden, wenn sie davon ausgeht, dass die möglichen finanziellen Auswirkungen der im Laufe einer Untersuchung festgestellten Unregelmäßigkeit gemäß Absatz 1 weniger als 50 000 EUR und weniger als 10 % der entsprechenden Ausgaben oder der wiedereinzuziehenden Beträge ausmachen.“
b)
Absatz 4 Unterabsätze 2 und 3 erhalten folgende Fassung:
„Für den ELER zieht die Kommission die von der EU-Finanzierung auszuschließenden Beträge von der Zahlung ab, für die der Mitgliedstaat nach Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 31 der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 eine Ausgabenerklärung vorlegt.
Auf Antrag eines Mitgliedstaats und nach Anhörung des Ausschusses für die Agrarfonds kann die Kommission jedoch beschließen,
a)
einen anderen Zeitpunkt für die Vornahme der Kürzungen festzusetzen oder die Erstattung der Beträge in einer oder mehreren Tranchen gestatten, wenn dies wegen der Höhe der in dem Durchführungsrechtsakt gemäß Artikel 31 der Verordnung (EG) Nr. 1290/2005 enthaltenen Beträge gerechtfertigt ist, oder
b)
für einen Zeitraum von 18 Monaten ab dem Zeitpunkt des Beschlusses über die Kürzungen die Vornahme sämtlicher während dieses Zeitraums zu erfolgender Kürzungen aufzuschieben und gleichzeitig zu genehmigen, dass die Vornahme der Kürzungen für diejenigen Mitgliedstaaten, die einen finanziellen Beistand gemäß der Verordnung (EG) Nr. 332/2002 des Rates (5), der Verordnung (EU) Nr. 407/2010 des Rates (6), des am 7. Juni 2010 unterzeichneten Rahmenvertrags für die European Financial Stability Facility (EFSF) oder des Vertrags über die Einrichtung des Europäischen Stabilitätsmechanismus erhalten, nach Ablauf des Aufschubs in bis zu drei gleichen Jahrestranchen vorgenommen wird.
Die Aufschubsfrist gemäß Unterabsatz 3 Buchstabe b kann nicht verlängert werden, und für denselben Mitgliedstaat kann kein weiterer Aufschub genehmigt werden. Der Mitgliedstaat, dem ein Aufschub gewährt wird, muss sicherstellen, dass die Mängel, die zu den Kürzungen führten und die zum Zeitpunkt des Aufschubbeschlusses weiterhin bestanden, auf der Grundlage eines im Einvernehmen mit der Kommission aufgestellten Aktionsplans mit klaren Fortschrittsindikatoren behoben werden. Trifft der Mitgliedstaat nicht die im Aktionsplan vorgesehenen erforderlichen Abhilfemaßnahmen, um diese Mängel zu beheben, sind anhand der Fortschrittsindikatoren keine ausreichenden Fortschritte bei den Abhilfemaßnahmen festzustellen oder sind die Ergebnisse nicht zufriedenstellend, so widerruft die Kommission unter Wahrung des Grundsatzes der Verhältnismäßigkeit ihren Beschluss über den Aufschub der Ausführung der Kürzungen.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 2. Mai 2012