NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/63
ze dne 21. října 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby členské státy zavedly mechanismy financování k řešení krizí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly účinně uplatňovat nástroje a pravomoci k řešení krize. Tyto mechanismy financování k řešení krizí by měly mít k dispozici odpovídající finanční zdroje, které by umožnily účinné fungování rámce pro řešení krizí, a proto by měly být oprávněny vybírat od institucí povolených na jejich území, včetně poboček v Unii (dále jen „instituce“) příspěvky předem.
(2)
Členské státy jsou povinny vybírat příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí nejen od institucí, ale podle čl. 103 odst. 1 uvedené směrnice též od poboček v Unii. Pravomoc Komise přijímat akty v přenesené pravomoci podle čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice se vztahuje i na pobočky v Unii. Avšak vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 47 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (2) spadají požadavky obezřetnosti pro pobočky úvěrových institucí třetích zemí a zacházení s těmito pobočkami z hlediska dohledu do odpovědnosti členských států, není u mnohých parametrů pro úpravu podle rizikového profilu stanovených v tomto nařízení v přenesené pravomoci vhodné, aby se přímo vztahovaly na pobočky v Unii. Proto, ačkoli pobočky v Unii nespadají do oblasti působnosti tohoto nařízení, mohou být předmětem zvláštního režimu, který Komise vypracuje v příštím aktu v přenesené pravomoci.
(3)
Podle článků 6, 15, 16, 95 a 96 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (3) nepodléhají určité investiční podniky s povolením provozovat pouze omezené služby a činnosti jistým kapitálovým požadavkům a požadavkům na likviditu nebo od nich mohou být osvobozeny. V důsledku toho by se na ně mnohé parametry, které je třeba stanovit pro úpravu podle rizikového profilu, nevztahovaly. Protože členské státy podléhají podle čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU povinnosti vybírat od těchto investičních podniků příspěvky předem, je vhodné ponechat pravomoc zavést úpravu příspěvků podle rizikového profilu členským státům, aby tyto podniky nebyly neúměrně zatěžovány. Uvedené investiční podniky by proto neměly spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(4)
Podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU by členské státy měly v období od vstupu uvedené směrnice v platnost do 31. prosince 2024 zajistit, aby finanční prostředky v jejich mechanismech financování dosáhly výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území. Během tohoto období by příspěvky do mechanismů financování měly být co nejrovnoměrněji rozloženy v čase, dokud nebude dosaženo cílové úrovně, přičemž se zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční pozici přispívajících institucí.
(5)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby za účelem dosažení cílové úrovně uvedené v článku 102 byly příspěvky vybírány nejméně jednou ročně. Podle čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU byroční příspěvek měl odrážet velikost instituce, neboť by se měl zakládat na pevné částce stanovené na základě závazků dané instituce („základní roční příspěvek“); zadruhé odráží úroveň rizika příslušných činností instituce, neboť základní roční příspěvek by měl být uzpůsoben v poměru k rizikovému profilu dané instituce („dodatečná úprava podle rizikového profilu“). Velikost instituce je prvním ukazatelem rizika, které instituce představuje. Čím větší instituce je, tím je pravděpodobnější, že orgán příslušný k řešení krize by v případě problémů měl za to, že je ve veřejném zájmu, aby její krizi řešil a k zajištění účinného uplatňování nástrojů k řešení krize použil mechanismus financování.
(6)
K vyjasnění toho, jak by orgány příslušné k řešení krize měly upravit příspěvky v poměru k rizikovému profilu institucí, je nutné určit soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele rizik, které by se měly ke stanovení rizikového profilu institucí použít, mechanismus pro použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu a základní roční příspěvek jako výchozí bod pro úpravu podle rizikového profilu. Zmíněné prvky, jež by měly doplnit kritéria rizik stanovená v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, by měly být zavedeny tak, aby se zabránilo nejednotnému přístupu členských států k výpočtu příspěvků do jejich příslušných mechanismů financování k řešení krizí, a tím se zachovaly rovné podmínky mezi členskými státy a silný vnitřní trh. To umožní, aby příspěvky placené institucemi do mechanismů financování k řešení krizí byly pro jednotlivé druhy bank srovnatelné a předvídatelné, což je důležitou součástí rovných podmínek na vnitřním trhu.
(7)
V čl. 5 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (4) se stanoví, že výbor pro řešení krizí (dále jen „výbor“) zřízený podle čl. 42 odst. 1 uvedeného nařízení se považuje pro účely uvedeného nařízení a směrnice 2014/59/EU za relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, pokud tento výbor plní úkoly a vykonává pravomoci, které má podle uvedené směrnice plnit nebo vykonávat vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize. Vzhledem k tomu, že čl. 70 odst. 7 nařízení (EU) č. 806/2014 zmocňuje výbor, aby vypočítal příspěvky institucí do Jednotného fondu pro řešení krizí, který by od 1. ledna 2016 nahradil mechanismy financování členských států zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí použitím tohoto nařízení založeného na čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, pojem orgánu příslušného k řešení krize pro účely tohoto nařízení by měl zahrnovat také tento výbor.
(8)
Výpočet příspěvků na individuální úrovni by vedl v případě skupin při určování základního ročního příspěvku jednotlivých subjektů skupiny k dvojímu započtení některých závazků, protože závazky související s dohodami, jež subjekty téže skupiny uzavřely mezi sebou, by byly součástí celkových závazků, které se berou v úvahu ke stanovení základního ročního příspěvku každého subjektu skupiny. Proto by v případě skupin mělo být stanovení základního ročního příspěvku dále specifikováno, aby se zohlednila vzájemná propojenost subjektů skupiny a předešlo se dvojímu započtení expozic uvnitř skupiny. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se mělo na tyto instituce vztahovat stejné zacházení.
(9)
Pro účely výpočtu základního ročního příspěvku subjektu skupiny by se do celkových závazků, které se berou v úvahu, neměly zahrnout závazky plynoucí ze smlouvy, jež daný subjekt skupiny uzavřel s jiným subjektem, jenž je členem téže skupiny. Vyloučení těchto závazků by však mělo být možné pouze, je-li každý subjekt skupiny usazen v Unii, je zahrnut v téže konsolidaci v plném rozsahu, podléhá odpovídajícím centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a neexistují-li současné či předvídatelné podstatné věcné či právní překážky bránící okamžitému splacení dotčených závazků, jakmile nabudou splatnosti. Tím by se mělo zabránit tomu, aby závazky byly vyloučeny ze základu pro výpočet příspěvků v případě, že neexistují záruky, že úvěrové expozice uvnitř skupiny by byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší. Navíc, aby se zabránilo tomu, že vyloučením závazků uvnitř skupiny se poskytne výhoda subjektům skupiny, které na ně mají nárok, nemělo by vyloučení těchto závazků dotčeným institucím umožnit, aby využívaly systému zjednodušených příspěvků určeného pro malé instituce, i kdyby po vyloučení závazků uvnitř skupiny daná instituce podmínky pro zjednodušený systém splňovala. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se na tyto instituce mělo vztahovat stejné zacházení.
(10)
Odchylně od pravidla, že výpočet příspěvků by se měl provádět na individuálním základě, v případě ústředního subjektu s přidruženými institucemi, které jsou zcela nebo částečně osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, by se pravidla o příspěvcích předem měla uplatnit jen na ústřední subjekt a přidružené úvěrové instituce jako celek na konsolidovaném základě, protože platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí se sleduje jako celek na základě konsolidované účetní závěrky těchto institucí.
(11)
Stanovení základního ročního příspěvku by se mělo rovněž dále specifikovat v případě infrastruktur finančního trhu. Některé infrastruktury finančního trhu, například ústřední protistrany nebo centrální depozitáře cenných papírů, jsou rovněž povoleny jako úvěrové instituce. Zejména některé centrální depozitáře cenných papírů poskytují služby bankovního typu, které jsou doplňkové k jejich činnosti v roli infrastruktury trhu. Centrální depozitáře cenných papírů na rozdíl od úvěrových institucí nedrží pojištěné vklady, ale většinou vnitrodenní nebo jednodenní vklady, které pocházejí z vypořádání operací s cennými papíry, jež depozitáře zajišťují pro finanční instituce nebo centrální banky. Výsledkem těchto operací zpravidla nejsou peněžní zůstatky, které by se mohly připodobnit finančním prostředkům získaným za účelem provádění bankovních činností. Protože služby bankovního typu prováděné infrastrukturami finančního trhu jsou doplňkové k jejich hlavním činnostem clearingu a vypořádání, pro něž tyto subjekty podléhají přísným obezřetnostním požadavkům podle nařízení (EU) č. 648/2012 (5) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (6), jakož i podle příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU, a protože z obchodního modelu infrastruktur finančního trhu nevyplývají rizika srovnatelná s riziky úvěrových institucí, měly by se při stanovení objemu jejich celkových závazků pro účely výpočtu jejich základního ročního příspěvku brát v úvahu pouze závazky související s jejich činnostmi bankovního typu.
(12)
Účetnictví derivátů není v Unii harmonizováno ve vztahu k jednotlivým účtům a to by mohlo mít dopad na objem závazků, které se berou v úvahu pro výpočet příspěvků každé banky. Metodika pákového poměru uvedená v čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013 se vztahuje na všechny banky a zajišťuje, že tatáž derivátová smlouva, a zejména vzájemné započtení (netting) derivátových smluv, se bude brát v úvahu stejným způsobem bez ohledu na účetní rámec, kterému daná banka podléhá. Proto, aby se při určování základního ročního příspěvku zajistilo harmonizované zacházení s deriváty, které umožní srovnatelnost jejich oceňování mezi institucemi a rovné podmínky v celé Unii, by se hodnota derivátů měla určovat v souladu s čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013. Aby však byla zajištěna předvídatelnost oceňování derivátů podle nařízení (EU) č. 575/2013, mělo by být stanoveno, že takové oceňování nesmí vyústit v hodnotu, která je nižší než 75 % hodnoty dotčených derivátů určené podle příslušného účetního rámce.
(13)
Některé úvěrové instituce jsou bankami poskytujícími podporu, jejichž účelem je prosazovat cíle veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády členského státu či místního orgánu především poskytováním podpůrných úvěrů na nesoutěžním, neziskovém základě. Úvěry, které tyto instituce poskytují, jsou přímo či nepřímo částečně zaručeny ústřední nebo regionální vládou nebo místním orgánem. Podpůrné úvěry jsou poskytovány na nesoutěžním, neziskovém základě za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády členského státu. Podpůrné úvěry jsou někdy poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry). V takových případech obdrží zprostředkovatelská úvěrová instituce podpůrné úvěry od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru a poskytne je jiným úvěrovým institucím, které by je poskytly konečným zákazníkům. Protože zprostředkovatelské úvěrové instituce předávají likviditu těchto úvěrů od původní banky poskytující podporu instituci poskytující úvěr nebo jiné zprostředkovatelské instituci, tyto závazky by neměly být zahrnuty do celkových závazků, které se pro účely výpočtu základního ročního příspěvku mají vzít v úvahu.
(14)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby do mechanismů financování k řešení krizí přispívaly všechny instituce. Je však třeba nalézt úměrnou a spravedlivou rovnováhu mezi povinností určité instituce přispívat do mechanismu financování k řešení krizí a její velikostí, rizikovým profilem, rozsahem a složitostí jejích činností, jejím propojením s ostatními institucemi nebo finančním systémem obecně, dopadem jejího selhání na finanční trhy, na ostatní instituce, na podmínky financování nebo na širší ekonomiku, tedy pravděpodobností, že u instituce bude zahájen proces řešení krize a že k tomu bude použit mechanismus financování. Orgány příslušné k řešení krize tyto prvky zohlední v souladu s článkem 4 směrnice 2014/59/EU při rozhodování, zda by určitá instituce měla požívat zjednodušených povinností ohledně požadavků navypracování ozdravných plánů a plánů řešení krize. Při posuzování správné rovnováhy mezi dodržováním požadavků stanovených ve směrnici 2014/59/EU a zvláštnostmi rozličných institucí podléhajících směrnici by též měla být zohledněna administrativní zátěž, která pro určité instituce a orgány příslušné k řešení krize z výpočtu ročních příspěvků vyplývá.
(15)
Malé instituce většinou nemají vysoce rizikový profil, ve srovnání s velkými institucemi jsou méně rizikové pro systém a v mnoha případech je dopad jejich selhání na širší ekonomiku menší než dopad velkých institucí. Zároveň však nelze potenciální dopad selhání malých institucí na finanční stabilitu zcela vyloučit, neboť i malé instituce mohou vytvořit systémové riziko v důsledku své úlohy v širším bankovním systému, kumulativním účinkům svých sítí nebo mohou krizi rozšířit tím, že způsobí ztrátu důvěry v bankovní systém.
(16)
S ohledem na to, že malé instituce ve většině případů nepředstavují systémové riziko a že je méně pravděpodobné, že u nich bude zahájen postup řešení krize, což ve srovnání s velkými institucemi snižuje pravděpodobnost, že budou využívat mechanismy financování k řešení krizí, měla by být metodika pro výpočet jejich ročních příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí zjednodušena. Roční příspěvek malých institucí by měl sestávat z jednorázové částky, která se zakládá pouze na jejich základním ročním příspěvku úměrnému jejich velikosti. Taková metodika by měla umožnit poměrný systém ročních příspěvků, jelikož při určování ročních příspěvků každé instituce musí orgán příslušný k řešení krize dodržet roční cílovou úroveň mechanismu financování. Jednorázová částka tedy odráží skutečnost, že malé instituce jsou v mnoha případech méně rizikové, a umožňuje větší úpravu příspěvků velkých institucí, které jsou pro systém obecně významnější, v poměru k jejich rizikovému profilu.
(17)
K určení, které instituce se považují za malé, by se měly použít dva prahy, přičemž první práh založený na celkových závazcích (bez započtení kapitálu), od nichž jsou odečteny pojištěné vklady, by měl být nejvýše 300 milionů EUR a druhý práh založený na celkových závazcích by neměl být vyšší než 1 miliarda EUR. Druhý práh by měl zamezit větším institucím, které splňují první práh související s celkovými závazky, aby mohly těžit ze zjednodušeného systému.
(18)
V kategorii malých institucí by se mělo dále rozlišovat, protože některé jsou velmi malé, zatímco jiné se blíží maximálním prahům, které jim umožňují využívat zjednodušeného systému. Pokud by byla stanovena pouze jedna jednorázová částka, roční příspěvky velmi malých institucí by byly nepřiměřeně vysoké oproti příspěvkům malých institucí, které se blíží maximálním prahům. Současně je třeba zabránit tomu, aby zjednodušený systém způsobil nepoměrné rozdíly v ročních příspěvcích mezi největšími z malých institucí a institucemi, které nesplňují podmínky pro zjednodušený systém, neboť se nacházejí těsně nad prahy. K zabránění těmto nechtěným účinkům by proto bylo vhodné zavést systém několika kategorií malých institucí, jejichž roční příspěvky by byly stanoveny jako různě vysoké jednorázové částky. Tím by se umožnilo odstupňovat příspěvky ve zjednodušeném systému a mezi nejvyšší jednorázovou částkou a nejnižším příspěvkem vypočítaným podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upravuje v závislosti na rizikovém profilu instituce.
(19)
Určí-li orgán příslušný k řešení krize, že malá instituce má obzvláště vysoký rizikový profil, měl by mít tento orgán možnost rozhodnout, že dotčená instituce by již neměla požívat zjednodušeného systému, ale její příspěvek by se měl místo toho vypočítat podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upraví podle faktorů rizika jiných než velikost instituce.
(20)
Instituce uvedené v čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU nebudou rekapitalizovány s použitím mechanismů financování k řešení krizí v souladu s články 44 a 101 směrnice 2014/59/EU, protože budou zlikvidovány ve vnitrostátním úpadkovém řízení nebo jiném postupu prováděném v souladu s článkem 38, 40 nebo 42 směrnice 2014/59/EU a ukončí svou činnost. Tato řízení zajistí, aby věřitelé těchto institucí, včetně případných držitelů krytých dluhopisů, nesli ztráty způsobem, který dosahuje účelu řešení krize. Jejich příspěvky do mechanismů financování k řešení krizí by proto měly tyto zvláštnosti odrážet. Mechanismy financování k řešení krizí by však mohly být využity pro ostatní účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU. V případě, že taková instituce použije mechanismus financování k řešení krizí pro některý z těchto účelů, orgán příslušný k řešení krize by měl mít možnost porovnat rizikový profil všech ostatních institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, s profilem instituce, která využila mechanismu financování k řešení krizí, a použít metodiku stanovenou v tomto aktu v přenesené pravomoci na ty instituce, jež mají podobný nebo vyšší rizikový profil nežinstituce, které využily mechanismu financování k řešení krizí. Je vhodné sestavit seznam prvků, které by orgán příslušný k řešení krize měl při porovnávání rizikových profilů vzít v úvahu.
(21)
Aby se orgánům členských států příslušných k řešení krize umožnil harmonizovaný výklad kritérií stanovených v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, takže určování ukazatele rizik institucí pro účely výpočtu jednotlivých příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí se bude provádět v celé Unii podobným způsobem, mělo by být poskytnuto několik souborů ukazatelů rizik a odpovídající ukazatele pro každý soubor, jež mají orgány příslušné k řešení krize při posuzování rizikového profilu institucí vzít v úvahu. K zajištění soudržnosti s postupy dohledu by ukazatele rizik měly sestávat ze současných regulačních kritérií, která jsou již dostupná nebo se právě stanovují.
(22)
Stanoví-li příslušné právní předpisy výjimky, jež instituce osvobozují od stanovování některých ukazatelů rizik na úrovni instituce, a případně za předpokladu, že příslušné orgány použití takových výjimek povolí, měly by orgány příslušné k řešení krize posoudit dotčené ukazatele na konsolidované, případně subkonsolidované úrovni, aby dosáhly souladu s postupy dohledu a zajistily, že skupiny, jež tyto výjimky využívají, nejsou nepřiměřeně penalizovány.
(23)
Aby se orgánům příslušným k řešení krize umožnil konzistentní přístup, pokud jde o význam souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů, jež by měly pro účely určení rizikového profilu institucí vzít v úvahu, mělo by toto nařízení rovněž stanovit relativní váhu každého souboru ukazatelů rizik i jednotlivých ukazatelů. Je však důležité, aby orgánům příslušným k řešení krize byla udělena dostatečná flexibilita při posuzování rizikového profilu institucí, aby mohly přizpůsobit uplatňování souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů podle zvláštností každé instituce. Jelikož toho nelze dosáhnout výhradně poskytnutím rozmezí pro posuzování rizikového profilu, ale vyžaduje to jistý stupeň volnosti v rozhodování o významu určitých ukazatelů rizik v jednotlivých případech, měla by být váha některých ukazatelů rizik pouze orientační, nebo by pro ně mělo být stanoveno rozmezí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly rozhodnout o důležitosti dotčených ukazatelů v daném případě.
(24)
Při rozhodování o významu různých ukazatelů odpovídajících jistému souboru ukazatelů by se měla v rámci souboru použít agregace určením aritmetického váženého průměru jednotlivých ukazatelů. Pokud jde o výpočet konečného složeného ukazatele rizik odpovídajícího jednotlivé instituci, aby nedocházelo ke kompenzaci mezi soubory tak, že instituce, která má poměrně dobré výsledky v několika souborech a velmi špatný výsledek jednom dalším souboru, by podle aritmetického průměru všech souborů obecně získala středně dobré hodnocení, měl by se takový výpočet zakládat na váženém geometrickém průměru jednotlivých souborů.
(25)
Rozmezí pro posuzování stupně rizika, jež instituce představuje, by mělo být takové, aby umožnilo dostatečné přizpůsobení rizikového profilu institucí podle různých souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů stanovených v tomto nařízení, a zároveň by mělo poskytovat dostatek jistoty a předvídatelnosti ohledně ročních částek, kterými by instituce měly podle směrnice 2014/59/EU a tohoto nařízení přispívat.
(26)
K zajištění toho, že příspěvky budou řádně placeny, je nutné upřesnit podmínky a způsoby platby. Zejména pro příspěvky, jež nejsou placeny v hotovosti, ale prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů podle článku 103 směrnice 2014/59/EU, je nezbytné upřesnit podíl neodvolatelných platebních příslibů, který může každá instituce použít, a druh zajištění, který je pro krytí těchto neodvolatelných platebních příslibů přijatelný, aby se orgánu příslušnému k řešení krize umožnilo při realizaci neodvolatelného platebního příslibu zajistit skutečnou platbu, narazí-li orgán příslušný k řešení krize při realizaci neodvolatelného platebního příslibu na obtíže. K zajištění toho, že roční příspěvky budou řádně placeny, je nutné udělit orgánům příslušným k řešení krize zvláštní pravomoc ukládat správní sankce a jiná správní opatření institucím, které nedodržují požadavky stanovené v tomto nařízení ohledně výpočtu a úpravy příspěvků, například za nedodržení povinnosti poskytovat informace požadované orgánem příslušným pro řešení krize. Orgán příslušný k řešení krize by rovněž měl mít pravomoc uložit instituci penále, zaplatí-li dotčená instituce splatný roční příspěvek pouze z části, nezaplatí-li ho vůbec nebo nesplní-li požadavky stanovené v oznámení, které orgán příslušný k řešení krize učinil. Kromě toho je nezbytné stanovit zvláštní povinnosti týkající se sdílení informací mezi příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize.
(27)
K zajištění toho, aby úprava příspěvku podle rizikového profilu odrážela vývoj v bankovním sektoru, a tím neustále splňovala požadavky směrnice 2014/59/EU, Komise na základě zkušeností s jejím prováděním přezkoumá úpravu příspěvku podle rizikového profilu pro účely výpočtu ročních příspěvků, a zejména přiměřenost multiplikátoru úpravy podle rizikového profilu stanoveného v tomto nařízení a potřebu možného zvýšení horního limitu multiplikátoru úpravy do 1. června 2016.
(28)
Protože podle čl. 130 odst. 1 směrnice 2014/59/EU se povinnost členských států vybírat roční příspěvky od institucí povolených na jejich území použije od 1. ledna 2015, toto nařízení by se mělo použít od 1. ledna 2015,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, kterými se upřesňují:
a)
metodika výpočtu příspěvků, jež mají instituce zaplatit do mechanismů financování k řešení krizí, a metodika úpravy podle rizikového profilu institucí;
b)
povinnosti institucí týkající se jednak informací, jež mají poskytnout pro účely výpočtu příspěvků, a jednak placení příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí;
c)
opatření zajišťující, že orgány příslušné k řešení krize ověřují, že příspěvky byly zaplaceny správně.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na instituce uvedené v čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU a definované v čl. 2 odst. 1 bodu 23. Rovněž se vztahuje na ústřední subjekt a jeho přidružené instituce na konsolidovaném základě, jsou-li přidružené instituce zcela nebo zčásti osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Odkazuje-li se v tomto nařízení na skupinu, měl by být v tomto pojmu zahrnut také ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu uvedené v článku 10 nařízení (EU) č. 575/2013 a jejich dceřiné podniky.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice obsažené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (7) a směrnici 2014/59/EU. Pro účely tohoto nařízení se dále použijí tyto definice:
1)
„institucemi“ se rozumějí úvěrové instituce definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 směrnice 2014/59/EU nebo investiční podniky definované v bodě 2 tohoto článku i ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013 jako celek na konsolidovaném základě, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1;
2)
„investičními podniky“ se rozumějí investiční podniky definované v čl. 2 odst. 1 bodě 3 směrnice 2014/59/EU, s výjimkou investičních podniků vyhovujících definici uvedené v čl. 96 odst. 1 písm. a) nebo b) nařízení (EU) č. 575/2013 nebo investičních podniků, které vykonávají činnost 8 uvedenou v oddílu A přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (8), ale nevykonávají činnosti 3 nebo 6 uvedené v oddílu A přílohy I dané směrnice;
3)
„roční cílovou úrovní“ se rozumí celková hodnota ročních příspěvků, které orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každé příspěvkové období s cílem dosáhnout cílové úrovně uvedené v čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
4)
„mechanismem financování“ se rozumí mechanismus k zajištění účinného používání nástrojů a pravomocí k řešení krize orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 100 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
5)
„ročním příspěvkem“ se rozumí částka uvedená v článku 103 směrnice 2014/59/EU, kterou orgán příslušný k řešení krize vybírá za příslušné příspěvkové období pro vnitrostátní mechanismus financování od každé instituce uvedené v článku 2 tohoto nařízení;
6)
„příspěvkovým obdobím“ se rozumí kalendářní rok;
7)
„orgánem příslušným k řešení krize“ se rozumí orgán uvedený v čl. 2 odst. 1 bodě 18 směrnice 2014/59/EU nebo jakýkoli jiný příslušný orgán jmenovaný členskými státy pro účely čl. 100 odst. 2 a 6 směrnice 2014/59/EU;
8)
„příslušným orgánem“ se rozumí příslušný orgán definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 40 nařízení (EU) č. 575/2013;
9)
„systémy pojištění vkladů“ se rozumějí systémy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) nebo c) směrnice 2014/49/EU;
10)
„pojištěnými vklady“ se rozumějí vklady uvedené v čl. 6 odst. 1 směrnice 2014/49/EU, bez dočasných vysokých zůstatků, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 2 dané směrnice;
11)
„celkovými závazky“ se rozumějí celkové závazky definované v oddíle 3 směrnice Rady 86/635/EHS (9) nebo definované v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení Evropskéhoa parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 (10);
12)
„celkovými aktivy“ se rozumějí celková aktiva definovaná v oddíle 3 směrnice 86/635/ES nebo definovaná v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení (ES) č. 1606/2002;
13)
„celkovou rizikovou expozicí“ se rozumí celková hodnota rizikové expozice definovaná v čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
14)
„poměrem kmenového kapitálu tier 1“ se rozumí poměr uvedený v čl. 92 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013;
15)
„minimálním požadavkem na kapitál a způsobilé závazky“ se rozumí minimální požadavek definovaný v čl. 45 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
16)
„kapitálem“ se rozumí kapitál definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„způsobilými závazky“ se rozumějí závazky a kapitálové nástroje definované v čl. 2 odst. 1 bodě 71 směrnice 2014/59/EU;
18)
„pákovým poměrem“ se rozumí pákový poměr definovaný v článku 429 nařízení (EU) č. 575/2013;
19)
„ukazatelem krytí likvidity“ se rozumí ukazatel krytí likvidity definovaný v článku 412 nařízení (EU) č. 575/2013 a dále upřesněný v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/61 (11);
20)
„ukazatelem čistého stabilního financování“ se rozumí ukazatel čistého stabilního financování vykázaný v souladu s článkem 415 nařízení (EU) č. 575/2013;
21)
„ústřední protistranou“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
22)
„deriváty“ se rozumějí deriváty podle přílohy II nařízení (EU) č. 575/2013;
23)
„centrálním depozitářem cenných papírů“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 bodě 1 a článku 54 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (12);
24)
„vypořádáním“ se rozumí dokončení transakce s cennými papíry definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 nařízení (EU) č. 909/2014;
25)
„clearingem“ se rozumí proces určení pozic definovaný v čl. 2 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012;
26)
„infrastrukturou finančního trhu“ se pro účely tohoto nařízení rozumí ústřední protistrana podle bodu 21 tohoto článku nebo centrální depozitář cenných papírů podle bodu 23 tohoto článku, které jsou povoleny jako instituce v souladu s článkem 8 směrnice 2013/36/EU;
27)
„podpůrnou bankou“ se rozumí jakýkoli podnik nebo subjekt zřízený členským státem, ať už ústřední nebo regionální vládou, který na nekonkurenční a neziskové bázi poskytuje podpůrné úvěry za účelem prosazování cílů veřejné politiky této vlády, za předpokladu, že tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu tohoto podniku nebo subjektu a zachovávat jeho životaschopnost po celou dobu jeho existence, nebo za předpokladu, že nejméně 90 % původních finančních prostředků nebo podpůrných úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno ústřední nebo regionální vládou daného členského státu;
28)
„podpůrným úvěrem“ se rozumí úvěr poskytnutý podpůrnou bankou nebo prostřednictvím zprostředkující banky na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem prosazování cílů veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády v členském státě;
29)
„zprostředkovatelem“ se rozumí úvěrová instituce, která zprostředkovává podpůrné úvěry, pokud je neposkytuje jako úvěr koncovému zákazníkovi.
ODDÍL 2
METODIKA
Článek 4
Stanovení ročních příspěvků
1. Orgány příslušné k řešení krize stanoví roční příspěvky splatné jednotlivými institucemi v poměru k jejich rizikovému profilu na základě informací, které tyto instituce poskytly podle článku 14, a za použití metodiky stanovené v tomto oddílu.
2. Orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek uvedený v odstavci 1 na základě roční cílové úrovně mechanismu financování k řešení krizí, přičemž zohlední cílovou úroveň, jíž má být podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dosaženo do 31. prosince 2024, a na základě čtvrtletně počítané průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jeho území.
Článek 5
Úprava základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Při výpočtu příspěvků uvedených v čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU se nezapočítají tyto závazky:
a)
vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže skupiny, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
i)
každá z institucí je usazena v Unii;
ii)
každá z institucí podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení (EU) č. 575/2013 v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a
iii)
neexistuje žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti;
b)
závazky vytvořené institucí, která je členem institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 2 odst. 1 bodě 8 směrnice 2014/59/EU a které příslušný orgán povolil použít čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, prostřednictvím dohody s jinou institucí, která je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
v případě ústřední protistrany usazené v členském státě, který využil možnost stanovenou v čl. 14 odst. 5 nařízení (EU) č. 648/2012, závazky související s clearingovými činnostmi podle definice uvedené v čl. 2 odst. 3 daného nařízení, včetně závazků plynoucích z jakéhokoli opatření, které ústředí protistrana přijme, aby splnila maržové požadavky, zřídila fond pro riziko selhání a udržovala dostatečný předem financovaný fond pro riziko selhání ke krytí potenciálních ztrát jako součást postupné ochrany proti selhání v souladu s uvedeným nařízením nebo aby investovala své finanční zdroje v souladu s článkem 47 uvedeného nařízení;
d)
v případě centrálního depozitáře cenných papírů závazky související s činností centrálního depozitáře cenných papírů, včetně závazků vůči účastníkům nebo poskytovatelům služeb centrálního depozitáře cenných papírů se splatností kratší než sedm dní, které vznikly z činností, pro něž získal povolení k poskytování bankovních doplňkových služeb v souladu s hlavou IV nařízení (EU) č. 909/2014, ale bez dalších závazků vznikajících z takovýchto bankovních činností;
e)
v případě investičních firem závazky, které vznikly v důsledku držení aktiv nebo finančních prostředků klientů, včetně aktiv nebo finančních prostředků klientů držených jménem SKIPCP ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (13) nebo alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU (14), je-li takový klient chráněn příslušným insolvenčním právem;
f)
v případě institucí poskytujících podpůrné úvěry závazky zprostředkovatele vůči původní nebo jiné podpůrné bance nebo jinému zprostředkovateli a závazky původní podpůrné banky vůči subjektům, které jí poskytují finanční prostředky, v míře, v níž je hodnota těchto závazků vyrovnána podpůrnými úvěry dané instituce.
2. Závazky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se na základě jednotlivých transakcí rovnoměrně odečtou od hodnoty celkových závazků institucí, které jsou stranami transakcí nebo dohod uvedených v odst. 1 písm. a) a b).
3. Pro účely tohoto oddílu se průměrná roční hodnota závazků uvedených v odstavci 1 plynoucích z derivátů, počítaná na čtvrtletním základě, ocení podle čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013.
Hodnota přidělená závazkům plynoucím z derivátů však nemůže být nižší než 75 % hodnoty stejných závazků plynoucí z použití účetních pravidel, které pro danou instituci platí pro účely účetního výkaznictví.
Pokud podle vnitrostátních účetních standardů platných pro instituci neexistuje u některých derivátů žádná účetní expozice, protože jsou podrozvahové, vykáže daná instituce orgánu příslušnému k řešení krize souhrn kladných reálných hodnot těchto derivátů jako reprodukční náklady a připočítá je ke svým rozvahovým účetním hodnotám.
4. Pro účely tohoto oddílu celkové závazky uvedené v odstavci 1 nezahrnují účetní hodnotu závazků plynoucích z derivátů a zahrnují odpovídající hodnotu stanovenou podle odstavce 3.
5. Orgán příslušný k řešení krize vychází při ověřování splnění všech podmínek a požadavků uvedených v odstavcích 1 až 4 z relevantních hodnocení provedených příslušnými orgány, která jsou k dispozici podle článku 90 směrnice 2014/59/EU.
Článek 6
Soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele
1. Orgán příslušný k řešení krize hodnotí rizikový profil institucí na základě čtyř souborů ukazatelů rizik, jimiž jsou:
a)
riziková expozice;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize.
2. Soubor „riziková expozice“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky;
b)
pákový poměr;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy.
3. Soubor „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
ukazatel čistého stabilního financování (NSFR),
b)
ukazatel krytí likvidity (LCR).
4. Soubor „význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství“ se skládá z ukazatele „podíl mezibankovních úvěrů a vkladů v Evropské unii“, který odráží význam instituce pro hospodářství členského státu, v němž je usazena.
5. Soubor „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se skládá z následujících ukazatelů:
a)
obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize;
b)
účast v institucionálním systému ochrany;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory.
Při určování různých ukazatelů rizika ze souboru „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize,“ vezme tento orgán v úvahu význam těchto ukazatelů podle toho, s jakou pravděpodobností by v dané instituci mohl být zaveden režim řešení krize, a podle toho, s jakou pravděpodobností by pak při řešení krize této instituce došlo k využití mechanismu financování k řešení krizí.
6. Při stanovení ukazatelů „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“, které jsou uvedeny v odst. 5 písm. a), bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zvýšení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
významu obchodních činností v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání;
ii)
významu podrozvahových expozic v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu a rizikovostí expozic;
iii)
významu hodnoty derivátů v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání,
iv)
rozsahu, v němž se podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU má za to, že model podnikání a organizační struktura instituce jsou složité;
b)
snížení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
relativní hodnoty derivátů zúčtovaných ústřední protistranou;
ii)
rozsahu, v němž podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU lze krizi instituce řešit rychle a bez právních překážek.
7. Při stanovení ukazatele uvedeného v odst. 5 písm. b) bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zda je hodnota finančních prostředků, které jsou okamžitě k dispozici pro rekapitalizaci a financování likvidity, jejichž cílem je podpořit postiženou instituci v případě problémů, tak vysoká, že by této instituci mohla poskytnout důvěryhodnou a účinnou podporu;
b)
stupeň právní nebo smluvní jistoty potvrzující, že finanční prostředky uvedené v písmeni a) budou plně využity před tím, než bude případně požádáno o mimořádnou veřejnou podporu.
8. Ukazatel rizika uvedený v odst. 5 písm. c) má maximální hodnotu rozmezí uvedeného v kroku 3 přílohy I v případě:
a)
instituce, která je součástí skupiny, u níž byla zahájena restrukturalizace poté, co obdržela státní nebo rovnocenné finanční prostředky, například prostředky z mechanismu financování k řešení krizí, a je stále v restrukturalizaci nebo likvidaci, s výjimkou dvou posledních let provádění restrukturalizačního plánu;
b)
instituce, která je v likvidaci, až do konce likvidačního plánu (v míře, v níž ještě má platit příspěvek).
U všech ostatních institucí má minimální hodnotu uvedenou v kroku 3 přílohy I.
9. Pro účely odstavců 6, 7 a 8 orgán příslušný k řešení krize vychází z hodnocení provedených příslušnými orgány, jsou-li taková hodnocení k dispozici.
Článek 7
Relativní váha každého souboru ukazatelů rizika a jednotlivých ukazatelů
1. Při posuzování rizikového profilu každé instituce použije orgán příslušný k řešení krize na každý soubor ukazatelů rizik tyto váhy:
a)
riziková expozice: 50 %;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů: 20 %;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství: 10 %;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize: 20 %.
2. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „riziková expozice“, se použijí tyto váhy:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky: 25 %;
b)
pákový poměr: 25 %;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1: 25 %;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy: 25 %.
3. Všechny ukazatele rizika v souboru „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ mají stejnou váhu.
4. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se použijí tyto váhy:
a)
obchodní činnosti a podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize: 45 %;
b)
členství v mezinárodním systému ochrany: 45 %;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory: 10 %.
Při použití ukazatele uvedeného v písmeni b) orgán příslušný k řešení krize přihlédne k relativní váze ukazatele uvedeného v písmeni a).
Článek 8
Použití ukazatelů rizika ve zvláštních případech
1. Jestliže příslušný orgán udělil určité instituci výjimku v souladu s články 8 a 21 nařízení (EU) č. 575/2013, použije orgán příslušný k řešení krize ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 3 písm. b) tohoto nařízení na úrovni podskupiny pro účely likvidity. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na úrovni podskupiny pro účely likvidity přidělí každé instituci, která je součástí dané podskupiny pro účely likvidity.
2. Pokud příslušný orgán v případě konkrétní instituce úplně upustil od uplatňování kapitálových požadavků v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a orgán příslušný k řešení krize rovněž v případě téže instituce úplně upustil od uplatňování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky v souladu s čl. 45 odst. 12 směrnice 2014/59/EU, lze ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
3. Pokud příslušný orgán udělil určité instituci výjimku za jiných podmínek vymezených v nařízení (EU) č. 575/2013, lze příslušné ukazatele vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatelů rizika takové instituce se hodnota těchto ukazatelů na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
Článek 9
Použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každou instituci dodatečný multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu tím, že zkombinuje ukazatele rizika uvedené v článku 6 podle vzorců a postupů uvedených v příloze I.
2. Aniž je dotčen článek 10, orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek každé instituce pro každé příspěvkové období vynásobením základního ročního příspěvku dodatečným multiplikátorem pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu v souladu se vzorci a postupy stanovenými v příloze I.
3. Hodnoty multiplikátoru pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu se pohybují v rozmezí 0,8 až 1,5.
Článek 10
Roční příspěvky malých institucí
1. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu 50 000 000 EUR nebo nižší a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 1 000 EUR.
2. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 50 000 000 EUR ale nejvýše 100 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 2 000 EUR.
3. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 100 000 000 EUR ale nejvýše 150 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 7 000 EUR.
4. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 150 000 000 EUR ale nejvýše 200 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 15 000 EUR.
5. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 200 000 000 EUR ale nejvýše 250 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 26 000 EUR.
6. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 250 000 000 EUR ale nejvýše 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 50 000 EUR.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, jestliže instituce dostatečným způsobem prokáže, že paušální částka uvedená v odstavcích 1 až 6 je vyšší než příspěvek vypočítaný podle článku 5, použije orgán příslušný k řešení krize nižší částku.
8. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 až 6, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí stanovující, že rizikový profil instituce je nepřiměřený její malé velikosti, a uplatnit na danou instituci články 5, 6, 7, 8 a 9. Takové rozhodnutí je založeno na těchto kritériích:
a)
model podnikání instituce;
b)
informace, které daná instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele uvedené v článku 6;
d)
posouzení rizikového profilu dané instituce příslušným orgánem.
9. Odstavce 1 až 8 se nepoužijí na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají po vyloučení závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
10. K vyloučením uvedeným v čl. 5 odst. 1 se nepřihlíží při použití odstavců 1 až 9 na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají před vyloučením závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
Článek 11
Roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU
1. Aniž je dotčen článek 10, roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU se vypočítá v souladu s článkem 9, přičemž se použije 50 % jejich základního ročního příspěvku.
2. Pokud se pro některou instituci, na niž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, použije v některém členském státě mechanismus financování k řešení krize pro účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí, v němž stanoví, že se na ty instituce, jejichž rizikový profil je obdobný nebo vyšší než rizikový profil instituce, která použila mechanismus financování krize pro některý z účelů uvedených v článku 101 směrnice 2014/59/EU, použijí články 5, 6, 7, 8 a 9. Při přijímání odůvodněného rozhodnutí vezme orgán příslušný k řešení krize pro účely stanovení obdobnosti rizikového profilu v úvahu všechny tyto prvky:
a)
model podnikání dané instituce;
b)
informace, které tato instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů a jednotlivé ukazatele rizik uvedené v článku 6;
d)
hodnocení příslušného orgánu ohledně rizikového profilu dané instituce.
Článek 12
Instituce, které začaly podléhat dohledu nebo změnily status
1. Jedná-li se o instituci, nad níž se dohled začal provádět nově, pouze po část příspěvkového období, stanoví se částečný příspěvek použitím metodiky stanovené v oddíle 3 na hodnotu jejího ročního příspěvku vypočítanou během následujícího příspěvkového období podle počtu celých měsíců příspěvkového období, po něž byl nad danou institucí vykonáván dohled.
2. Změna postavení instituce, včetně malé instituce, během příspěvkového období nemá vliv na roční příspěvek, který má být zaplacen v daném roce.
Článek 13
Postup výběru ročního příspěvku
1. Nejpozději do 1. května každého roku vyrozumí orgán příslušný k řešení krize každou instituci uvedenou v článku 2 o svém rozhodnutí, v němž stanovil roční příspěvek dané instituce.
2. Orgán příslušný k řešení krize o svém rozhodnutí vyrozumí jedním z následujících způsobů:
a)
elektronicky nebo jiným srovnatelným komunikačním prostředkem, který umožňuje obdržet potvrzení o doručení;
b)
doporučenou poštou s doručenkou.
3. V rozhodnutí jsou upřesněny podmínky a způsob platby ročního příspěvku i podíl neodvolatelných platebních příslibů uvedených v článku 103 směrnice 2014/59/EU, které může daná instituce využít. Orgán příslušný k řešení krize přijme pouze kolaterál takového druhu a za takových podmínek, které umožní rychlou realizaci, a to i v případě, že bude rozhodnutí o řešení krize přijato během víkendu. Kolaterál by měl být oceněn konzervativně, aby se přihlédlo k výrazně zhoršeným podmínkám na trhu.
4. Aniž jsou dotčeny další opravné prostředky, které má orgán příslušný k řešení krize k dispozici, v případě částečného splacení, nesplacení nebo nedodržení požadavků stanovených v rozhodnutí nabíhá dané instituci denní penále z nesplacené částky pohledávky.
Úrok z denního penále narůstá ze splatné částky denně podle úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní operace refinancování, zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, platné prvního kalendářního dne měsíce, v němž končí splatnost, a zvýšené o 8 procentních bodů ode dne splatnosti pohledávky.
5. V případě instituce, která začala nově podléhat dohledu a podléhala mu pouze po část příspěvkového období, se její částečný roční příspěvek vybere spolu s ročním příspěvkem splatným za následující příspěvkové období.
ODDÍL 3
SPRÁVNÍ ASPEKTY A SANKCE
Článek 14
Vykazovací povinnosti institucí
1. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize poslední schválené roční účetní závěrky, které mají k dispozici před 31. prosincem roku, jenž předchází příspěvkovému období, spolu s výrokem statutárního auditora nebo auditorské firmy v souladu s článkem 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU (15).
2. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize alespoň informace uvedené v příloze II na úrovni jednotlivého subjektu.
3. Informace uvedené v příloze II, které jsou zahrnuty do požadavků na oznamování orgánům dohledu stanovených v prováděcím nařízení Komise (EU) č. 680/2014 (16) nebo případně do jakýchkoli jiných požadavků na oznamování orgánům dohledu platných pro instituci na základě vnitrostátního práva, se poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize v podobě, v níž je instituce vykázala v poslední relevantní zprávě, kterou pro účely dohledu předložila příslušnému orgánu v souvislosti s referenčním rokem roční účetní závěrky uvedené v odstavci 1.
4. Informace uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se poskytnou nejpozději 31. ledna každého roku ohledně roku, který skončil 31. prosince předcházejícího roku nebo ohledně relevantního použitelného účetního období. Jestliže 31. leden není pracovním dnem, poskytnou se informace následující pracovní den.
5. Jsou-li informace nebo údaje předložené orgánům příslušným k řešení krize předmětem aktualizací nebo oprav, předloží se takové aktualizace nebo opravy orgánům příslušným k řešení krize bez zbytečného prodlení.
6. Instituce předají informace uvedené v příloze II v takových datových formátech a reprezentacích, které upřesnil orgán příslušný k řešení krize.
7. Informace poskytnuté v souladu s odstavci 2 a 3 podléhají požadavkům na důvěrnost a profesní tajemství stanoveným v článku 84 směrnice 2014/59/EU.
Článek 15
Povinnost orgánů příslušných k řešení krize zajistit výměnu informací
1. Pro účely výpočtu jmenovatele stanoveného v souboru ukazatelů rizik uvedeném v čl. 7 odst. 1 písm. c) poskytnou orgány příslušné k řešení krize Evropskému orgánu pro bankovnictví (EBA) do 15. února každého roku informace, které získaly od všech institucí usazených na jejich území v souvislosti s mezibankovními závazky a vklady uvedenými v příloze I na agregované úrovni.
2. Do 1. března každého roku EBA každému orgánu příslušnému k řešení krize sdělí hodnotu jmenovatele pro soubor ukazatelů rizika uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. c).
Článek 16
Vykazovací povinnosti systémů pojištění vkladů
1. Systémy pojištění vkladů poskytnou orgánům příslušným k řešení krize do 31. ledna každého roku výpočet průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce, vypočítaný na čtvrtletním základě, za všechny jejich členské úvěrové instituce.
2. Tyto informace poskytnou jak na individuální úrovni, tak na agregované úrovni dotčených úvěrových institucí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly stanovit roční cílovou úroveň mechanismu financování k řešení krizí v souladu s čl. 4 odst. 2 a určit základní roční příspěvek každé instituce podle článku 5.
Článek 17
Vynucování
1. Jestliže instituce nepředloží všechny informace uvedené v článku 14 v časovém rámci stanoveném v daném článku, použije orgán příslušný k řešení krize k výpočtu ročního příspěvku dané instituce odhady nebo své vlastní předpoklady.
2. Nejsou-li informace poskytnuty do 31. ledna každého roku, může orgán příslušný k řešení krize přidělit dané instituci nejvyšší multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu, který je uveden v článku 9.
3. Jsou-li informace předložené institucemi orgánu příslušnému k řešení krize upraveny nebo opraveny, upraví tento orgán roční příspěvek podle aktualizovaných informací po výpočtu ročního příspěvku dané instituce za následující příspěvkové období.
4. Jakýkoli rozdíl mezi ročním příspěvkem vypočítaným a zaplaceným na základě informací, které byly upraveny nebo opraveny, a ročním příspěvkem, který by měl být zaplacen po úpravě, se zahrne do částky ročního příspěvku splatného za následující příspěvkové období. Tato úprava se provede snížením nebo zvýšením příspěvků za následující příspěvkové období.
Článek 18
Správní sankce a jiná správní opatření
Orgány příslušné k řešení krize mohou osobám nebo subjektům odpovědným za porušení tohoto nařízení uložit správní sankce a jiná správní opatření uvedená v článku 110 směrnice 2014/59/EU.
ODDÍL 4
UJEDNÁNÍ O SPOLUPRÁCI
Článek 19
Ujednání o spolupráci
1. Pro zajištění skutečného zaplacení příspěvků jsou příslušné orgány nápomocny orgánům příslušným k řešení krize při provádění jakéhokoli úkolu stanoveného v tomto nařízení, pokud je o to tyto orgány požádají.
2. Příslušné orgány poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize na jeho žádost kontaktní údaje institucí, jimž je třeba oznámit rozhodnutí uvedené v čl. 13 odst. 1, nejpozději do 1. dubna každého roku nebo v následující pracovní den, pokud 1. duben není pracovním dnem. Kontaktními údaji se rozumí název právnické osoby, jméno fyzické osoby, která danou právnickou osobu zastupuje, adresa, e-mailová adresa, telefonní číslo, faxové číslo nebo jakékoli další informace umožňující identifikaci instituce.
3. Příslušné orgány poskytnou orgánům příslušným k řešení krize veškeré informace, které těmto orgánům umožní vypočítat roční příspěvky, zejména informace související s dodatečnou úpravou podle rizika a informace o relevantních výjimkách, které příslušné orgány institucím udělily podle směrnice 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 574/2013.
ODDÍL 5
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Přechodná ustanovení
1. Pokud informace vyžadované v souvislosti s některým ukazatelem podle přílohy II nejsou pro daný referenční rok zahrnuty do použitelných požadavků na oznamování orgánům dohledu uvedených v článku 14, daný ukazatel rizika se nepoužije, dokud nezačne být daný požadavek na oznamování orgánům dohledu použitelný. Váha ostatních dostupných ukazatelů rizika se přepočítá úměrně jejich váze v souladu s článkem 7, aby součet jejich vah činil 1. V roce 2015 v případě, že systémy pojištění vkladů nebudou mít do 31. ledna k dispozici některé informace uvedené v článku 16 pro účely výpočtu cílové roční úrovně podle čl. 4 odst. 2 nebo základního ročního příspěvku každé instituce podle článku 5, poskytnou orgánům příslušným k řešení krize tyto informace k uvedenému datu příslušné úvěrové instituce poté, co je k tomu systém pojištění vkladů vyzve. Odchylně od čl. 13 odst. 1 v případě příspěvků splatných v roce 2015 orgán příslušný k řešení krize vyrozumí každou instituci o svém rozhodnutí, jímž stanovil její roční příspěvek, nejpozději do 30. listopadu 2015.
2. Odchylně od čl. 13 odst. 4 v případě příspěvků splatných v roce 2015 musí být částka stanovená v rozhodnutí uvedeném v čl. 13 odst. 3 zaplacena do 31. prosince 2015.
3. Odchylně od čl. 14 odst. 4 v případě informací, které mají být orgánu příslušnému k řešení krize poskytnuty v roce 2015, musí být informace uvedené v daném odstavci poskytnuty nejpozději do 1. září 2015.
4. Odchylně od čl. 16 odst. 1 systémy pojištění vkladů poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize do 1. září 2005 informace o hodnotě vkladů pojištěných k 31. červenci 2015.
5. Až do konce počátečního období uvedeného v čl. 69 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014/EU mohou členské státy povolit institucím, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu nad 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu 3 000 000 000 EUR nebo méně, aby za prvních 300 000 000 EUR celkových závazků bez kapitálu a pojištěných vkladů zaplatily paušální částku 50 000 EUR. Pokud jde o celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů nad limitem 300 000 000 EUR, zaplatí tyto instituce příspěvek vypočítaný podle článků 4 až 9 tohoto nařízení.
Článek 21
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. října 2014.
KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) 2015/63,
21. oktoober 2014,
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex-ante-osamaksetega
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määrusi (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012, (1) eriti selle artikli 103 lõikeid 7 ja 8,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivis 2014/59/EL on nõutud, et liikmesriigid looksid kriisilahendusrahastud, tagamaks, et kriisilahendusasutus rakendab kriisilahenduse vahendeid ja kasutab kriisilahenduse õigusi tulemuslikult. Kriisilahendusrahastutel peaks olema piisavalt rahalisi vahendeid, et kriisilahendusraamistik saaks nõuetekohaselt toimida, ning seega on neile antud õigus koguda nende territooriumil tegevusluba omavatelt krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt, kaasa arvatud liidu filiaalidelt, ex-ante-osamakseid.
(2)
Liikmesriigid on kohustatud koguma kriisilahendusrahastutesse ex-ante-osamakseid mitte üksnes krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt, vaid nimetatud direktiivi artikli 103 lõike 1 alusel ka liidu filiaalidelt. Ka komisjoni õigus võtta nimetatud direktiivi artikli 103 lõigete 7 ja 8 alusel vastu delegeeritud õigusakte hõlmab liidu filiaale. Arvestades aga asjaolu, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL (2) artikli 47 alusel kuulub liidu filiaalide usaldatavusnõuete täitmine ja järelevalvealane kohtlemine liikmesriikide vastutusalasse, ei ole mitmed käesolevas delegeeritud õigusaktis sätestatud riskiga korrigeerimise parameetrid vahetult liidu filiaalide suhtes kohaldamiseks sobivad. Seepärast ei kuulu liidu filiaalid küll käesoleva määruse reguleerimisalasse, ent nende suhtes võidakse kehtestada erikord, mille komisjon töötab välja mõnes tulevases delegeeritud õigusaktis.
(3)
Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 (3) artiklitele 6, 15, 16, 95 ja 96 võib teatavad investeerimisühingud, kellel on lubatud tegeleda ainult piiratud teenuste ja tegevustega, vabastada teatavatest kapitali- ja likviidsusnõuetest, või ei ole need nende suhtes kohaldatavad. Seega ei kehtiks nende suhtes paljud riskiga korrigeerimise parameetrid, mis tuleks sätestada. Kuigi liikmesriikidel on kohustus koguda nendelt investeerimisühingutelt direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 1 alusel ex-ante-osamakseid, on asjakohane jätta liikmesriikidele õigus määrata nende riskiga korrigeerimine kindlaks viisil, mis ei põhjusta nendele äriühingutele ebaproportsionaalset koormust. Seega ei peaks need investeerimisühingud kuuluma käesoleva määruse reguleerimisalasse.
(4)
Vastavalt direktiivi 2014/59/EL artikli 102 lõikele 1 peaksid liikmesriigid tagama, et alates direktiivi jõustumisest kuni 31. detsembrini 2024 ulatuksid nende rahastute käsutuses olevad rahalised vahendid vähemalt 1 protsendini kõigi nende territooriumil tegevusluba omavate krediidiasutuste ja investeerimisühingute tagatud hoiuste summast. Selle aja jooksul tuleks rahastusse kogutavad osamaksed jaotada ajaliselt võimalikult võrdselt kuni sihttaseme saavutamiseni, võttes arvesse majandustsükli faasi ja mõju, mida protsüklilised osamaksed võivad avaldada rahastusse osamakseid tasuvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundile.
(5)
Direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikes 1 on nõutud, et osamakseid tuleb koguda vähemalt kord aastas, et saavutada kõnealuse direktiivi artiklis 102 sätestatud sihttase. Direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 2 kohaselt peaks aasta osamakse olema proportsionaalne krediidiasutuse või investeerimisühingu suurusega, kuna osamakse peaks põhinema fikseeritud summal, mis määratakse kindlaks kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu kohustuste põhjal (edaspidi „aasta baasosamakse”). Teiseks peegeldab see krediidiasutuse või investeerimisühingu asjakohase tegevuse riskitaset, sest aasta baasosamakset tuleks korrigeerida proportsionaalselt tema riskiprofiiliga (edaspidi „täiendav riskiga korrigeerimine”). Krediidiasutuse või investeerimisühingu suurus kujutab endast tema põhjustatava riski esimest näitajat. Mida suurem on krediidiasutus või investeerimisühing, seda tõenäolisem on, et juhul kui ta satub raskustesse, leiab kriisilahendusasutus, et on avalikes huvides algatada tema suhtes kriisilahendus ja kasutada kriisilahendusrahastut, et tagada kriisilahendusvahendite tulemuslik rakendamine.
(6)
Selleks et selgitada, kuidas tuleks kriisilahendusasutustel korrigeerida osamakseid proportsionaalselt krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiiliga, on vaja kindlaks määrata riskisambad ja -näitajad, mida tuleks kasutada krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili kindlaksmääramisel, mehhanism, mille kohaselt aasta baasosamakse suhtes rakendatakse riskiga korrigeerimist, ja aasta baasosamakse kui riskiga korrigeerimise lähtepunkt. Need elemendid, mis täiendaksid direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikes 7 sätestatud riskikriteeriume, tuleks kehtestada selliselt, et säilitada liikmesriikide vahel võrdsed tingimused ja tugev siseturg, vältides erinevusi selles, kuidas liikmesriigid arvutavad osamakseid oma kriisilahendusrahastutesse. Sel viisil on krediidiasutuste ja investeerimisühingute poolt kriisilahendusrahastutesse makstud osamaksed pangaliikide vahel võrreldavad ja prognoositavad, mis on oluline element siseturul võrdsete võimaluste tagamises.
(7)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 806/2014 (4) artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et nimetatud määruse artikli 42 lõikega 1 asutatud ühtset kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu”) peetakse kõnealuse määruse ja direktiivi 2014/59/EL kohaldamisel asjaomaseks riiklikuks kriisilahendusasutuseks, kui ta täidab ülesandeid ja kasutab õigusi, mida nimetatud direktiivi kohaselt peab täitma või kasutama liikmesriigi kriisilahendusasutus. Kuna määruse (EL) nr 806/2014 artikli 70 lõikega 7 antakse kriisilahendusnõukogule õigus arvutada krediidiasutuste ja investeerimisühingute osamaksed ühtsesse kriisilahendusfondi, millega alates 1. jaanuarist 2016 asendatakse ühtses kriisilahenduskorras osalevate liikmesriikide kriisilahendusrahastud, kohaldades käesolevat määrust lähtuvalt direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikest 7, peaks kriisilahendusasutuse mõiste käesolevas määruses hõlmama ka kriisilahendusnõukogu.
(8)
Osamaksete arvutamine individuaalsel tasandil tooks konsolideerimisgruppide puhul kaasa selle, et gruppi kuuluvate üksuste baasosamakse kindlaksmääramisel arvestatakse teatavaid kohustusi topelt, sest kohustused, mis tulenevad samasse konsolideerimisgruppi kuuluvate üksuste omavahelistest lepingutest, oleksid osa kohustuste kogusummast, mida tuleb arvesse võtta iga gruppi kuuluva üksuse aastase baasosamakse kindlaksmääramisel. Seepärast tuleks aasta baasosamakse kindlaksmääramist konsolideerimisgruppide puhul veelgi täpsustada, et kajastada gruppi kuuluvate üksuste omavahelist seotust ja vältida grupisiseste riskipositsioonide topeltarvestust. Et tagada võrdsed tingimused konsolideerimisgruppi kuuluvatele üksustele ning krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, mis on krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi liikmed või püsivalt seotud sama keskasutusega, tuleks viimaste suhtes rakendada sama korda.
(9)
Konsolideerimisgruppi kuuluva üksuse aastase baasosamakse arvutamisel ei tohiks arvesse võetavate kohustuste kogusumma hulka kuuluda kohustused, mis tulenevad lepingust, mille see konsolideerimisgruppi kuuluv üksus on sõlminud mõne muu samasse konsolideerimisgruppi kuuluva üksusega. Siiski peaks niisugune väljajätmine olema võimalik ainult juhul, kui iga konsolideerimisgruppi kuuluv üksus on asutatud liidus, on täielikult kaasatud samasse konsolideerimisse, tema suhtes rakendatakse asjakohaseid keskseid riski hindamise, mõõtmise ja kontrolli protseduure ning kui puuduvad praegused või prognoositavad olulised praktilised või õiguslikud takistused tähtaja saabumisel asjaomase kohustuse kiireks tagasimaksmiseks. See peaks vältima olukorda, et kohustused jäetakse osamaksete arvutusbaasist välja, kui puuduvad tagatised, et grupisisestest laenudest tulenevad riskipositsioonid oleksid tagatud ka juhul, kui konsolideerimisgrupi finantsolukord halveneb. Selleks et vältida olukorda, et grupisiseste kohustuste arvutustest väljajätmine annab sellisest väljajätmisest kasu saavatele konsolideerimisgruppi kuuluvatele üksustele eelise, ei tohiks niisugune väljajätmine võimaldada asjaomastel krediidiasutustel ja investeerimisühingutel kasutada lihtsustatud osamaksesüsteemi, mida lubatakse kasutada väikestel krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, isegi kui pärast grupisiseste kohustuste väljajätmist vastaks see krediidiasutus või investeerimisühing lihtsustatud süsteemi tingimustele. Et tagada võrdsed tingimused konsolideerimisgruppi kuuluvatele üksustele ning krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, mis on krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi liikmed või püsivalt seotud sama keskasutusega, tuleks viimaste suhtes rakendada sama korda.
(10)
Erandina reeglist, et osamaksed tuleks arvutada individuaalsel tasandil, peaks juhul, kui on tegemist keskasutusega, millega on seotud krediidiasutused, mis on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 artikli 10 kohaselt siseriikliku õigusega usaldatavusnõuete täitmisest täielikult või osaliselt vabastatud, rakendama ex-ante-osamaksete eeskirju üksnes keskasutuse ja temaga seotud krediidiasutuste suhtes tervikuna konsolideeritud alusel, sest keskasutuse ja kõikide temaga seotud krediidiasutuste solventsust ja likviidsust jälgitakse tervikuna nende asutuste konsolideeritud aastaaruannete põhjal.
(11)
Aasta baasosamakse kindlaksmääramist tuleks täpsustada ka finantsturu infrastruktuuride puhul. Mõnedel finantsturu infrastruktuuridel, nagu kesksetel vastaspooltel ja väärtpaberite keskdepositooriumidel, on ühtlasi krediidiasutuse tegevusluba. Näiteks osutavad mõned väärtpaberite keskdepositooriumid pangandusteenuseid, mis on nende kui finantsturu infrastruktuuride tegevuse juures kõrvaltegevuseks. Erinevalt krediidiasutustest ei hoia väärtpaberite keskdepositooriumid tagatud hoiuseid, vaid enamasti päevasiseseid või üleöösaldosid, mis tulenevad väärtpaberitehingute arveldamisest, mida nad pakuvad finantsasutustele ja keskpankadele. Need ei too üldjuhul kaasa rahalist saldot, mida saaks assimileerida pangandustegevusega tegelemiseks kaasatud rahaliste vahenditega. Kuna finantsturu infrastruktuuride osutatavad pangandusteenused on nende kliiringu- ja arveldustoimingute kui põhitegevuse kõrvaltegevused, ent oma põhitegevuse tõttu on need üksused Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruste (EL) nr 648/2012 (5) ja (EL) nr 909/2014 (6) alusel, aga ka määruse (EL) nr 575/2013 ja direktiivi 2013/36/EL asjakohastest sätetest tulenevalt allutatud rangetele usaldatavusnõuetele, ning kuna finantsturu infrastruktuuride ärimudel ei sisalda endas riske, mis oleksid võrreldavad krediidiasutuse omadega, tuleks nende kohustuste kogusumma kindlakstegemisel nende aasta baasosamakse arvutamise eesmärgil arvesse võtta üksnes selliseid kohustusi, mis on seotud nende üksuste pangandusteenustega.
(12)
Tuletisinstrumentide arvepidamine ei ole liidus üksikkontode puhul ühtlustatud ja seetõttu võib see mõjutada kohustuste summat, mida tuleb võtta arvesse iga panga osamakse arvutamisel. Määruse (EL) nr 575/2013 artikli 429 lõigetes 6 ja 7 osutatud finantsvõimenduse määra metoodika kehtib kõikide pankade suhtes ja tagab, et sama tuletislepingut, eriti aga tuletislepingute omavahelist tasaarvestamist, käsitatakse samal viisil, olenemata asjaomase panga suhtes kehtivast raamatupidamistavast. Seepärast tuleks selleks, et tagada tuletisinstrumentide ühtlustatud käsitlemine aasta baasosamakse kindlaksmääramisel, mis tagaks eri krediidiasutustes või investeerimisühingutes nende hindamise võrreldavuse, ning selleks, et saavutada liidus võrdsed tingimused, hinnata tuletisinstrumente määruse (EL) nr 575/2013 artikli 429 lõigete 6 ja 7 kohaselt. Et tagada määruse (EL) nr 575/2013 alusel tuletisinstrumentide hindamise prognoositavus, tuleks siiski ette näha, et selline hindamine ei tohiks anda tulemuseks väärtust, mis on väiksem kui 75 % asjaomaste tuletisinstrumentide väärtusest, mis on saadud vastava raamatupidamistava alusel.
(13)
Mõned krediidiasutused on tugipangad, mille eesmärk on edendada liikmesriigi keskvalitsuse, piirkondliku valitsuse või kohaliku omavalitsuse avaliku poliitika eesmärke, peamiselt pakkudes konkurentsivabal mittetulunduslikul alusel tugilaenusid. Laenusid, mida niisugused krediidiasutused annavad, tagavad otseselt või kaudselt osaliselt piirkondlikud või keskvalitsused või kohalikud omavalitsused. Tugilaenusid antakse konkurentsivabal mittetulunduslikul alusel, et edendada liidu või liikmesriigi piirkondliku või keskvalitsuse avaliku poliitika eesmärke. Mõnikord antakse neid tugilaenusid muu krediidiasutuse või investeerimisühingu vahendusel (vahendatud laenud). Sellistel juhtudel saab vahendav krediidiasutus tugilaenusid mitmepoolselt arengupangalt või avaliku sektori asutuselt ja annab neid muudele krediidiasutustele, kes omakorda annavad neid lõppklientidele. Kuna vahendavad krediidiasutused vahendavad nende laenude likviidsust laenu väljastanud tugipangalt laenu andvale krediidiasutusele või muule vahendavale krediidiasutusele, ei tohiks selliseid kohustusi lisada kohustuste kogusumma hulka, mida tuleb aasta baasosamakse arvutamisel arvesse võtta.
(14)
Direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 1 kohaselt peavad kõik krediidiasutused ja investeerimisühingud tegema kriisilahendusrahastutesse osamakseid. Siiski tuleb proportsionaalselt ja õiglaselt omavahel tasakaalustada iga krediidiasutuse või investeerimisühingu kohustus teha kriisilahendusrahastusse osamakseid ning selle krediidiasutuse või investeerimisühingu suurus, riskiprofiil, tema tegevuse ulatus ja keerukus, tema seotus teiste krediidiasutuste või investeerimisühingutega või finantssüsteemiga üldiselt, tagajärjed, mida tema maksejõuetus tooks kaasa finantsturgudele, teistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, rahastamistingimustele või majandusele laiemalt, ja seetõttu ka tõenäosus, et tema suhtes algatatakse kriisilahendus ja kasutatakse kriisilahendusrahastut. Neid elemente võtavad kriisilahendusasutused direktiivi 2014/59/EL artikli 4 kohaselt arvesse selle otsustamisel, kas teatava krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul võiks finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse kavade koostamise nõuete osas kasutada lihtsustatud kohustusi. Õige tasakaalu hindamisel direktiivis 2014/59/EL sätestatud nõuete ja mitmesuguste nimetatud direktiiviga hõlmatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute erijoonte vahel tuleb arvesse võtta ka halduskoormust, mis tuleneb teatavatele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele ning kriisilahendusasutustele aastaste osamaksete arvutamisest.
(15)
Väikesed krediidiasutused ja investeerimisühingud ei ole üldjuhul kõrge riskiprofiiliga, neil on sageli vähem süsteemseid riske, võrreldes suurte krediidiasutuste ja investeerimisühingutega, ning paljudel juhtudel toob nende maksejõuetus laiemale majandusele kaasa vähem tagajärgi kui suurte krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul. Samal ajal ei saa väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksejõuetuse võimalikke tagajärgi finantsstabiilsusele välistada, sest isegi väikesed krediidiasutused ja investeerimisühingud võivad põhjustada süsteemseid riske oma rolli tõttu laiemas pangandussüsteemis, oma võrgustike kumulatiivse mõju tõttu või nn nakkusefekti tõttu, mille nad võivad põhjustada kui kaob usaldus pangandussüsteemi vastu.
(16)
Kuna enamikul juhtudel ei tekita väikesed krediidiasutused ja investeerimisühingud süsteemseid riske ja nende puhul on vähem tõenäoline kui suurte krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, et nende suhtes algatatakse kriisilahendusmenetlus, mis omakorda vähendab tõenäosust, et nende heaks kasutatakse kriisilahendusrahastut, tuleks kriisilahendusrahastusse tehtavate aastaste osamaksete arvutamise metoodikat nende puhul lihtsustada. Väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute aastane osamakse peaks koosnema ühekordsest maksest, mis põhineb ainult nende aastasel baasosamaksel ja on võrdeline nende suurusega. Niisugune metoodika peaks võimaldama kasutada aasta osamaksete proportsionaalset süsteemi, sest iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta osamakse kindlaksmääramisel peab kriisilahendusasutus järgima kriisilahendusrahastu aasta sihttaset. Seega kajastab ühekordne makse asjaolu, et paljudel juhtudel on väikesed krediidiasutused ja investeerimisühingud vähem riskantsed, ja võimaldab suuremate ja ühtlasi üldjuhul süsteemsemate krediidiasutuste ja investeerimisühingute osamakset ulatuslikumalt kohandada vastavalt nende riskiprofiilile.
(17)
Et määrata kindlaks, milliseid krediidiasutusi või investeerimisühinguid pidada väikesteks, tuleks kasutada topeltkünnist: esimene oleks, et kohustuste kogusumma (välja arvatud omavahendid), millest on maha arvatud tagatud hoiused, ei tohiks olla üle 300 miljoni euro, teine künnis aga, et koguvara ei tohiks olla suurem kui üks miljard eurot. Viimane ei tohiks takistada suuremaid krediidiasutusi ja investeerimisühinguid, mis vastavad esimesele künnisele (kohustuste kogusumma), kasutamast lihtsustatud süsteemi.
(18)
Väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute kategoorias tuleks teha suuruse põhjal vahet, sest mõned on väga väikesed, teised aga lihtsustatud süsteemi kasutamise tingimuste maksimumkünnise lähedal. Ühtse ühekordsete maksete süsteemi korral oleks väga väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute aasta osamakse ebaproportsionaalselt kõrgem kui selliste väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute oma, mis on maksimumkünnise lähedal. Samal ajal tuleks vältida seda, et lihtsustatud süsteem toob kaasa aasta osamaksete ebaproportsionaalsed erinevused suurimate väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning selliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute vahel, kes ei vasta lihtsustatud süsteemi tingimustele, sest jäävad pisut ülespoole künnist. Selliste soovimatute tagajärgede vältimiseks on asjakohane näha ette süsteem, mis koosneb mitmest väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute kategooriast, kelle aasta osamaksed peaksid koosnema erinevatest ühekordsetest summadest. See peaks võimaldama tagada osamaksete astmelise kasvu nii lihtsustatud süsteemi piires kui ka kõrgeima ühekordse makse ja madalaima niisuguse meetodiga arvutatud osamakse vahel, mille korral aasta baasosamakset korrigeeritakse vastavalt krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiilile.
(19)
Kui kriisilahendusasutus otsustab, et väikesel krediidiasutusel või investeerimisühingul on eriti kõrge riskiprofiil, peaks kriisilahendusasutus saama otsustada, et asjaomane krediidiasutus või investeerimisühing ei peaks enam kasutama lihtsustatud süsteemi, ja tema osamakse tuleks selle asemel arvutada vastavalt meetodile, mille korral aastast baasosamakset korrigeeritakse vastavalt muudele riskiteguritele kui krediidiasutuse või investeerimisühingu suurus.
(20)
Direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikes 3 osutatud krediidiasutusi ja investeerimisühinguid ei rekapitaliseerita direktiivi 2014/59/EL artiklite 44 ja 101 kohaselt kriisilahendusrahastust, sest nad likvideeritakse siseriikliku maksejõuetusmenetluse või muud liiki menetluse teel vastavalt direktiivi 2014/59/EL artiklile 38, 40 või 42 ning nad lõpetavad oma tegevuse. Niisugused menetlused tagavad, et kõnealuste krediidiasutuste ja investeerimisühingute võlausaldajad, sealhulgas pandikirjade omanikud, kui see on asjakohane, katavad kahjumi viisil, mis vastab kriisilahenduse eesmärkidele. Seetõttu peaksid nende osamaksed kriisilahendusrahastusse kajastama kõnealust eripära. Kriisilahendusrahastut võiks siiski kasutada muudel direktiivi 2014/59/EL artiklis 101 mainitud otstarvetel. Juhul kui mõni selline krediidiasutus või investeerimisühing kasutab kriisilahendusrahastut mõnel sellisel otstarbel, peaks kriisilahendusasutusel olema võimalik võrrelda kõikide muude direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikega 3 hõlmatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili selle krediidiasutuse või investeerimisühingu omaga, kes kasutab kriisilahendusrahastut, ja rakendada käesolevas delegeeritud õigusaktis sätestatud metoodikat selliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, mille riskiprofiil on samasugune või kõrgem kui selle krediidiasutuse või investeerimisühingu oma, kes kasutas kriisilahendusrahastut. Samuti on asjakohane kehtestada loetelu elementidest, mida kriisilahendusasutus peaks riskiprofiilide võrdlemisel arvestama.
(21)
Selleks et liikmesriikide kriisilahendusasutused saaksid tõlgendada direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikes 7 sätestatud kriteeriume ühtselt, nii et kogu liidus määrataks krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskinäitajad kriisilahendusrahastu individuaalsete osamaksete arvutamiseks kindlaks samal viisil, tuleks kehtestada mitu riskisammast ja igale neist vastavad riskinäitajad, mida kriisilahendusasutused peaksid võtma arvesse krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili hindamisel. Et tagada kooskõla järelevalvetavadega, peaksid riskinäitajad koosnema praegustest regulatiivsetest võrdlusnäitajatest, mis on juba kättesaadavad või loomisel.
(22)
Kui asjaomaste õigusaktidega on ette nähtud erandid, millega vabastatakse krediidiasutused ja investeerimisühingud teatavate riskinäitajate kindlaksmääramisest asutuse või ühingu tasandil, ja tingimusel (kui see on kohaldatav), et pädevad asutused annavad selliste erandite kohaldamiseks loa, peaksid kriisilahendusasutused vastavaid näitajaid hindama konsolideeritud või allkonsolideeritud tasandil, olenevalt asjaoludest, et olla kooskõlas järelevalvetavaga ja tagada, et kõnealuseid erandeid kasutavaid konsolideerimisgruppe ei karistataks asjatult.
(23)
Selleks et kriisilahendusasutused saaksid käsitleda nende riskisammaste ja -näitajate olulisust, mida nad peaksid võtma arvesse krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili kindlaks määramisel, ühtmoodi, tuleks käesoleva määrusega määrata kindlaks ka iga riskisamba ja -näitaja suhteline kaal. Samas on oluline, et kriisilahendusasutustele antaks piisavalt vabadust krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili hindamisel, võimaldades neil moduleerida riskisammaste ja -näitajate kohaldamist vastavalt iga krediidiasutuse või investeerimisühingu eripärale. Kuna seda ei ole võimalik saavutada üksnes riskiprofiili hindamiseks vahemiku kehtestamisega, vaid selleks on teatavate riskinäitajate olulisuse üle igal üksikjuhul eraldi otsustamiseks vaja teatavat kaalutlusõigust, peaks mõningate riskinäitajate kaal olema üksnes soovituslik, või tuleks nendega seoses kehtestada vahemik, et kriisilahendusasutused saaksid otsustada mis tahes asjaomasel juhul kõnealuste näitajate olulisuse üle.
(24)
Asjaomasele sambale vastavate eri näitajate olulisuse üle otsustamisel tuleks samba raames agregeerimiseks arvutada üksikute näitajate aritmeetiline kaalutud keskmine. Mis puutub igale krediidiasutusele või investeerimisühingule vastavasse lõplikkusse riski koondnäitaja arvutamisse, siis selleks, et vältida sammaste vahelist kompenseerivat mõju, kui krediidiasutus või investeerimisühing toimib mõõdukalt hästi mitme samba raames ja väga halvasti mõne teise raames, mis annaks talle eri sammaste aritmeetilise keskmise alusel üldiselt keskmise tulemuse, peaks selline arvutus põhinema üksikuste sammaste geomeetriliselt kaalutud keskmisel.
(25)
Krediidiasutuse või investeerimisühinguga kaasneva riski taseme hindamise vahemik peaks võimaldama piisavalt moduleerida krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili vastavalt käesolevas määruses sätestatud eri riskisammastele ja -näitajatele, pakkudes samas piisavalt kindlust ja prognoositavust seoses summadega, mida krediidiasutused ja investeerimisühingud peavad vastavalt direktiivile 2014/59/EL ja käesolevale määrusele aastas tasuma.
(26)
Et tagada osamaksete tulemuslik tasumine, on vaja määrata kindlaks makse tegemise tingimused ja viisid. Eriti osamaksete puhul, mida ei tasuta rahas, vaid tagasivõtmatute maksekohustustena vastavalt direktiivi 2014/59/EL artiklile 103, on vaja täpsustada nende tagasivõtmatute maksekohustuste osakaal, mida iga krediidiasutus või investeerimisühing võib kasutada, ja tagatise liik, mida aktsepteeritakse kõnealuste tagasivõtmatute maksekohustuste tagamiseks, et kriisilahendusasutus saaks tagasivõtmatu maksekohustuse täitmisel tagada makse tegeliku tasumise, kui kriisilahendusasutus avastab tagasivõtmatu maksekohustuse täitmisel raskused. Selleks et tagada aasta osamaksete tulemuslik tasumine, on vaja kriisilahendusasutuste jaoks ette näha konkreetne õigus kehtestada halduskaristusi ja muid haldusmeetmeid sellistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, kes rikuvad osamaksete arvutamist ja kohandamist käsitlevaid käesolevas määruses sätestatud nõudeid, näiteks ei täida kohustust esitada kriisilahendusasutuse taotletud teavet. Kriisilahendusasutusel peaks olema ka õigus kehtestada krediidiasutusele või investeerimisühingule igapäevaseid trahve, kui asjaomane krediidiasutus või investeerimisühing tasub tasuda tuleva aasta osamakse ainult osaliselt või kui ta ei tasu seda või kui krediidiasutus või investeerimisühing ei täida kriisilahendusasutuse koostatud teadetega kehtestatud nõudeid. Peale selle on vaja ette näha erikohustused teabe jagamiseks pädevate asutuste ja kriisilahendusasutuste vahel.
(27)
Selleks et tagada, et riskiga korrigeerimine kajastab pangandussektori arengut ka edaspidi ja seega pidevalt täidab direktiivi 2014/59/EL nõudeid, vaatab komisjon selle kohaldamisel saadud kogemuste alusel läbi riskiga korrigeerimise aasta osamaksete arvutamise puhul ning eriti käesolevas määruses sätestatud riskiga korrigeerimise kordaja asjakohasuse ja vajaduse suurendada riskiga korrigeerimise kordaja ülemist piirväärtust enne 1. juunit 2016.
(28)
Kuna vastavalt direktiivi 2014/59/EL artikli 130 lõikele 1 kohaldatakse liikmesriikide kohustust koguda nende territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt aasta osamakseid alates 1. jaanuarist 2015, tuleks käesolevat määrust samuti kohaldada alates 1. jaanuarist 2015,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
1. JAGU
ÜLDSÄTTED
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesolevas määruses sätestatakse eeskirjad, millega määratakse kindlaks järgnev:
a)
krediidiasutuste ja investeerimisühingute poolt kriisilahendusrahastutesse makstavate osamaksete arvutamise ja nende riskiprofiiliga korrigeerimise meetod;
b)
krediidiasutuste ja investeerimisühingute kohustused seoses teabega, mis tuleb esitada osamaksete arvutamise eesmärgil, ja seoses kriisilahendusrahastutele osamaksete tasumisega ning
c)
meetmed selle tagamiseks, et kriisilahendusasutused kontrollivad, et osamaksed on tasutud õigesti.
Artikkel 2
Reguleerimisala
1. Käesolevat määrust kohaldatakse direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikes 1 osutatud ning artikli 2 lõike 1 punktis 23 määratletud krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes. Seda kohaldatakse ka keskasutuse ja sellega seotud krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes konsolideeritud alusel, kui seotud krediidiasutused ja investeerimisühingud on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 10 siseriikliku õigusega täielikult või osaliselt usaldatavusnõuete täitmisest vabastatud.
2. Mis tahes viide konsolideerimisgrupile peaks hõlmama määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 10 osutatud keskasutust ning kõiki sellega püsivalt seotud krediidiasutusi ning nende tütarettevõtjaid.
Artikkel 3
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/49/EL (7) ja direktiivi 2014/59/EL mõisteid. Lisaks kasutatakse käesolevas määruses järgmisi mõisteid:
1) „krediidiasutused ja investeerimisühingud”- direktiivi 2014/59/EL artikli 2 lõike 1 punktis 2 määratletud krediidiasutused ja käesoleva artikli punktis 2 osutatud investeerimisühingud, samuti määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 10 osutatud keskasutus ja kõik sellega püsivalt seotud krediidiasutused tervikuna konsolideeritud alusel, kui artikli 2 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud;
2) „investeerimisühingud”- direktiivi 2014/59/EL artikli 2 lõike 1 punktis 3 määratletud investeerimisühingud, välja arvatud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 96 lõike 1 punktis a või b sätestatud määratluse alla kuuluvad investeerimisühingud või investeerimisühingud, kes tegelevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/39/EÜ (8) I lisa A jaos sätestatud 8. tegevusega, kuid ei tegele kõnealuse direktiivi I lisa A jaos sätestatud 3. või 6. tegevusega;
3) „aasta sihttase”- aasta osamaksete kogusumma, mille kriisilahendusasutus määrab iga osamakseperioodi kohta kindlaks, et saavutada direktiivi 2014/59/EL artikli 102 lõikes 1 osutatud sihttase;
4) „rahastu”- rahastu, mille eesmärk on tagada, et kriisilahendusasutus rakendab kriisilahenduse vahendeid ja kasutab kriisilahenduse õigusi tulemuslikult, nagu osutatud direktiivi 2014/59/EL artikli 100 lõikes 1;
5) „aasta osamakse”- direktiivi 2014/59/EL artiklis 103 osutatud summa, mille kriisilahendusasutus kogub riikliku rahastu jaoks osamakseperioodil igalt käesoleva määruse artiklis 2 osutatud krediidiasutuselt või investeerimisühingult;
6) „osamakseperiood”- kalendriaasta;
7) „kriisilahendusasutus”- direktiivi 2014/59/EL artikli 2 lõike 1 punktis 18 osutatud asutus või mis tahes muu asjaomane asutus, mille liikmesriigid on määranud direktiivi 2014/59/EL artikli 100 lõigete 2 ja 6 kohaldamisel;
8) „pädev asutus”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 40 määratletud pädev asutus;
9) „hoiuste tagamise skeem”- direktiivi 2014/49/EL artikli 1 lõike 2 punktides a, b või c osutatud skeem;
10) „tagatud hoiused”- direktiivi 2014/49/EL artikli 6 lõikes 1 osutatud hoiused, välja arvatud kõnealuse direktiivi artikli 6 lõikes 2 määratletud ajutine suur kontojääk;
11) „kohustuste kogusumma”- kohustuste kogusumma, nagu määratletud nõukogu direktiivi 86/635/EMÜ (9) 3. jaos või Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1606/2002 (10) osutatud rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite kohaselt;
12) „koguvarad”- koguvarad, nagu määratletud direktiivi 86/635/EMÜ 3. jaos või määruses (EÜ) nr 1606/2002 osutatud rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite kohaselt;
13) „koguriskipositsioon”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 92 lõikes 3 määratletud koguriskipositsioon;
14) „esimese taseme põhiomavahendite suhtarv”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 92 lõike 2 punktis a osutatud suhtarv;
15) „omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue”- direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikes 1 määratletud omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõue;
16) „omavahendid”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 118 määratletud omavahendid;
17) „kõlblikud kohustused”- direktiivi 2014/59/EL artikli 2 lõike 1 punktis 71 määratletud kohustused ja kapitaliinstrumendid;
18) „finantsvõimenduse määr”- määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 429 määratletud finantsvõimenduse määr;
19) „likviidsuskattekordaja”- määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 412 määratletud likviidsuskattekordaja, mida on täiendavalt täpsustatud komisjoni delegeeritud määruses (EL) 2015/61 (11);
20) „stabiilse netorahastamise kordaja”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 415 kohaselt esitatavates aruannetes kajastatud stabiilse netorahastamise kordaja;
21) „keskne vastaspool”- määruse (EL) nr 648/2012 artikli 2 punktis 1 määratletud juriidiline isik;
22) „tuletisinstrumendid”- määruse (EL) nr 575/2013 II lisa kohased tuletisinstrumendid;
23) „väärtpaberite keskdepositoorium”- Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 909/2014 (12) artikli 2 lõike 1 punktis 1 ja artiklis 54 määratletud juriidiline isik;
24) „arveldus”- määruse (EL) nr 909/2014 artikli 2 lõike 1 punktis 2 määratletud väärtpaberitehingu lõpuleviimine;
25) „kliirimine”- määruse (EL) nr 648/2012 artikli 2 punktis 3 määratletud positsioonide kindlaksmääramise protsess;
26) „finantsturu infrastruktuur”- käesoleva määruse kohaldamisel käesoleva artikli punktis 21 osutatud keskne vastaspool või käesoleva artikli punktis 23 osutatud väärtpaberite keskdepositoorium, kellele on vastavalt direktiivi 2013/36/EL artiklile 8 antud krediidiasutuse või investeerimisühingu tegevusluba;
27) „tugipank”- liikmesriigi, kesk- või piirkondliku valitsuse asutatud mis tahes ettevõtja või üksus, mis annab tugilaene konkurentsivabal mittetulunduslikul alusel, et edendada kõnealuse valitsuse avaliku poliitika eesmärke, tingimusel et sellel valitsusel on kohustus kaitsta ettevõtja või üksuse majandusbaasi ning säilitada selle majanduslik elujõulisus kogu eksisteerimisaja jooksul või et vähemalt 90 % tema algsest rahastamisest või tema antud tugilaenust garanteerib otseselt või kaudselt liikmesriigi keskvalitsus või piirkondlik valitsus;
28) „tugilaen”- laen, mille on andnud tugipank või mis on antud vahendava panga kaudu konkurentsivabal mittetulunduslikul alusel, et edendada liikmesriigis keskvalitsuse või piirkondliku valitsuse avaliku poliitika eesmärke;
29) „vahendav krediidiasutus”- krediidiasutus, mis vahendab tugilaene tingimusel, et ta ei anna neid laenuna lõppkliendile.
2. JAGU
METOODIKA
Artikkel 4
Aasta osamaksete kindlaksmääramine
1. Kriisilahendusasutused määravad iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta osamakse kindlaks proportsionaalselt tema riskiprofiilile, võttes aluseks krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt vastavalt artiklile 14 esitatud teabe ja kohaldades käesolevas jaos sätestatud metoodikat.
2. Kriisilahendusasutus määrab lõikes 1 osutatud aasta osamakse kindlaks kriisilahendusrahastu aasta sihttaseme alusel, võttes arvesse sihttaset, mis tuleb direktiivi 2014/59/EL artikli 102 lõike 1 kohaselt 31. detsembriks 2024 saavutada, ja võttes aluseks kõigi tema territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutuste ja investeerimisühingute eelmise aasta tagatud hoiuste keskmise summa, mis arvutatakse kvartaalselt.
Artikkel 5
Aasta baasosamakse riskiga korrigeerimine
1. Direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõikes 2 osutatud osamaksete arvutamisel arvatakse välja järgmised kohustused:
a)
grupisisesed kohustused, mis tulenevad krediidiasutuse või investeerimisühingu tehingutest samasse gruppi kuuluva krediidiasutuse või investeerimisühinguga, juhul kui täidetud on kõik järgmised tingimused:
i)
kõik need krediidiasutused ja investeerimisühingud on asutatud liidus;
ii)
kõik need krediidiasutused ja investeerimisühingud kuuluvad vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklitele 6-17 täielikult sama konsolideeritud järelevalve alla ning nende suhtes kohaldatakse asjakohaseid keskseid riski hindamise, mõõtmise ja kontrolli protseduure ning
iii)
puuduvad praegused või prognoositavad olulised praktilised või õiguslikud takistused tähtaja saabumisel kohustuse kiireks tagasimaksmiseks;
b)
kohustused, mille krediidiasutus või investeerimisühing, kes kuulub direktiivi 2014/59/EL artikli 2 lõike 1 punktis 8 osutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi ja kellel pädev asutus on lubanud kasutada määruse (EL) nr 575/2013 artikli 113 lõiget 7, on loonud samasse krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi kuuluva teise krediidiasutuse või investeerimisühinguga sõlmitud lepingu kaudu;
c)
keskse vastaspoole puhul, mis on asutatud liikmesriigis, kes on otsustanud kasutada määruse (EL) nr 648/2012 artikli 14 lõikes 5 osutatud võimalust, kõnealuse määruse artikli 2 punktis 3 määratletud kliirimistegevusega seotud kohustused, sealhulgas kohustused, mis tulenevad mis tahes meetmetest, mille keskne vastaspool võtab, et täita võimendustagatise nõudeid, luua tagatisfond ja säilitada piisavad eelrahastatud rahalised vahendid, millega katta võimalik kahju kõnealuse määruse kohase kaskaadi põhimõtte alusel, ning et investeerida oma rahalised vahendid vastavalt kõnealuse määruse artiklile 47;
d)
väärtpaberite keskdepositooriumi puhul selle tegevustega seotud kohustused, sealhulgas väärtpaberite keskdepositooriumide osaliste või teenuse osutajate ees olevad alla seitsmepäevase lõpptähtajaga kohustused, mis tulenevad tegevustest, mille jaoks ta on saanud loa osutada panganduskõrvalteenuseid vastavalt määruse (EL) nr 909/2014 IV jaotisele, välja arvatud muud sellistest pangandustegevustest tulenevad kohustused;
e)
investeerimisühingute puhul kohustused, mis tulenevad kliendi varade või raha hoidmisest, sealhulgas juhul kui neid hoitakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/65/EÜ (13) artikli 1 punktis 2 määratletud eurofondi nimel või Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL (14) artikli 4 lõike 1 punktis a määratletud alternatiivse investeerimisfondi nimel, tingimusel et kõnealune klient on kohaldatava maksejõuetusõiguse alusel kaitstud;
f)
krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, kes haldavad tugilaene, vahendava krediidiasutuse kohustused laenu väljastava või muu tugipanga või muu vahendava krediidiasutuse ees ning algse tugipanga kohustused rahastamise osapoolte ees, juhul kui kõnealuste kohustuste summa on vastavuses kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu tugilaenudega.
2. Lõike 1 punktides a ja b osutatud kohustused arvatakse tehingupõhiselt võrdselt maha nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute kohustuste kogusummast, kes on lõike 1 punktides a ja b osutatud tehingute või lepingute osalised.
3. Käesoleva jao kohaldamisel hinnatakse tuletislepingutest tulenevate lõikes 1 osutatud kohustuste aasta keskmist summat, arvutatuna kvartaalselt, vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 429 lõigetele 6 ja 7.
Tuletislepingutest tulenevatele kohustustele määratud väärtus ei või siiski olla alla 75 % samade kohustuste väärtusest, mis saadakse asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes kohaldatavate raamatupidamissätete kohaldamisel finantsaruannete koostamise eesmärgil.
Kui krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes kohaldatavate siseriiklike raamatupidamisstandardite alusel puudub teatavate tuletisinstrumentide puhul raamatupidamislik riskipositsiooni näitaja, kuna neid hoitakse bilansiväliselt, esitab krediidiasutus või investeerimisühing kriisilahendusasutusele asenduskuluna kõnealuste tuletisinstrumentide positiivsete õiglaste väärtuste summa ja lisab need bilansilistele raamatupidamislikele väärtustele.
4. Käesoleva jao kohaldamisel arvatakse tuletislepingutest tulenevate kohustuste raamatupidamislik väärtus lõikes 1 osutatud kohustuste kogusummast välja ja vastav lõike 3 kohaselt kindlaks määratud väärtus arvatakse selle hulka.
5. Selle kontrollimisel, kas kõik lõigetes 1-4 osutatud tingimused ja nõuded on täidetud, tugineb kriisilahendusasutus pädevate asutuste asjakohastele hinnangutele, mis on tehtud kättesaadavaks vastavalt direktiivi 2014/59/EL artiklile 90.
Artikkel 6
Riskisambad ja -näitajad
1. Kriisilahendusasutus hindab krediidiasutuste ja investeerimisühingute riskiprofiili järgmise nelja riskisamba alusel:
a)
riskipositsioon;
b)
rahastamisallikate stabiilsus ja mitmekesisus;
c)
krediidiasutuse või investeerimisühingu olulisus finantssüsteemi või majanduse stabiilsuse seisukohast;
d)
kriisilahendusasutuse määratavad täiendavad riskinäitajad.
2. Riskipositsiooni sammas koosneb järgmistest riskinäitajatest:
a)
krediidiasutuse või investeerimisühingu hoitavad omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet ületavad omavahendid ja kõlblikud kohustused;
b)
finantsvõimenduse määr;
c)
esimese taseme põhiomavahendite suhtarv;
d)
koguriskipositsioon jagatuna koguvaradega.
3. Rahastamisallikate stabiilsuse ja mitmekesisuse sammas koosneb järgmistest riskinäitajatest:
a)
stabiilse netorahastamise kordaja;
b)
likviidsuskattekordaja.
4. Krediidiasutuse või investeerimisühingu olulisust finantssüsteemi või majanduse stabiilsuse seisukohast kajastava samba moodustab näitaja „pankadevaheliste laenude ja hoiuste osakaal Euroopa Liidus”, hõlmates krediidiasutuse või investeerimisühingu olulisust asutamiskoha liikmesriigi majandusele.
5. Kriisilahendusasutuse määratavate täiendavate riskinäitajate sammas koosneb järgmistest näitajatest:
a)
kauplemistegevus, bilansivälised riskipositsioonid, tuletisinstrumendid, keerukus ja kriisilahenduskõlblikkus;
b)
kuulumine krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi;
c)
avaliku sektori varasema erakorralise finantstoetuse ulatus.
Määrates kindlaks kriisilahendusasutuse määratavate täiendavate riskinäitajate samba eri riskinäitajaid, võtab kriisilahendusasutus arvesse nende näitajate olulisust, pidades silmas seda, millise tõenäosusega võib asjaomane krediidiasutus- või investeerimisühing sattuda kriisilahendusmenetlusse ja sellest tulenevalt millise tõenäosusega võetaks kasutusse kriisilahendusrahastu juhul, kui krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes võetaks tarvitusele kriisilahendusmeetmed.
6. Lõike 5 punktis a osutatud kauplemistegevuse, bilansiväliste riskipositsioonide, tuletisinstrumentide, keerukuse ja kriisilahenduskõlblikkuse näitajate kindlaks määramisel võtab kriisilahendusasutus arvesse järgmisi elemente:
a)
krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiili suurenemine järgmisest tingituna:
i)
kauplemistegevuse olulisus võrreldes bilansimahu, omavahendite taseme, riskipositsioonide riskisuse ja üldise ärimudeliga;
ii)
bilansiväliste riskipositsioonide olulisus võrreldes bilansimahu, omavahendite taseme ja riskipositsioonide riskisusega;
iii)
tuletisinstrumentide summa olulisus võrreldes bilansimahu, omavahendite taseme, riskipositsioonide riskisuse ja üldise ärimudeliga;
iv)
see, mil määral käsitatakse vastavalt direktiivi 2014/59/EL II jaotise II peatükile krediidiasutuse või investeerimisühingu ärimudelit ja organisatsioonilist struktuuri keerukana;
b)
krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiili vähenemine järgmisest tingituna:
i)
keskse vastaspoole kaudu kliiritud tuletisinstrumentide suhteline väärtus;
ii)
see, mil määral vastavalt direktiivi 2014/59/EL II jaotise II peatükile saab krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes rakendada kriisilahendusmeetmeid kiiresti ja ilma õiguslike takistusteta.
7. Lõike 5 punktis b osutatud näitaja kindlaks määramisel võtab kriisilahendusasutus arvesse järgmisi elemente:
a)
see, kas nii rekapitaliseerimiseks kui ka likviidsuse rahastamiseks ilma viivituseta kättesaadavate vahendite summa, millega probleemide korral krediidiasutust või investeerimisühingut toetada, on piisavalt suur, et võimaldada kõnealust üksust toetada usaldusväärselt ja tõhusalt;
b)
õigusliku või lepingulise kindluse tase, et punktis a osutatud vahendid kasutatakse täielikult ära enne seda, kui võib taotleda erakorralist avaliku sektori finantstoetust.
8. Lõike 5 punktis c osutatud riskinäitajal on I lisa 3. sammul osutatud vahemiku maksimumväärtus järgmise puhul:
a)
mis tahes krediidiasutus või investeerimisühing, kes kuulub gruppi, mille suhtes kohaldatakse restruktureerimist pärast riigi või mis tahes samaväärsete vahendite saamist näiteks kriisilahendusrahastust ja mis on jätkuvalt restruktureerimise või lõpetamise faasis, välja arvatud restruktureerimiskava rakendamise viimasel kahel aastal;
b)
mis tahes likvideerimisel olev krediidiasutus või investeerimisühing kuni likvideerimiskava lõpuni (sel määral, mil ta on veel kohustatud tasuma osamakset).
Kõigi muude krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul vastab see I lisa 3. sammus osutatud vahemiku miinimumväärtusele.
9. Lõigete 6, 7 ja 8 kohaldamisel tugineb kriisilahendusasutus pädevate asutuste hinnangutele, kui need on kättesaadavad.
Artikkel 7
Iga riskisamba ja -näitaja suhteline kaal
1. Iga krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiili hindamisel rakendab kriisilahendusasutus riskisammaste suhtes järgmisi riskikaalusid:
a)
riskipositsioon: 50 %;
b)
rahastamisallikate stabiilsus ja mitmekesisus: 20 %;
c)
krediidiasutuse või investeerimisühingu olulisus finantssüsteemi või majanduse stabiilsuse seisukohast: 10 %;
d)
kriisilahendusasutuse määratavad täiendavad riskinäitajad: 20 %.
2. Nende riskinäitajate suhteline kaal, mida kriisilahendusasutus hindab, et määrata kindlaks riskipositsiooni sammas, on järgmine:
a)
krediidiasutuse või investeerimisühingu hoitavad omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet ületavad omavahendid ja kõlblikud kohustused: 25 %;
b)
finantsvõimenduse määr: 25 %;
c)
esimese taseme põhiomavahendite suhtarv: 25 %;
d)
koguriskipositsioon jagatuna koguvaradega: 25 %.
3. Rahastamisallikate stabiilsuse ja mitmekesisuse samba kõigi riskinäitajate kaal on sama.
4. Iga sellise riskinäitaja suhteline kaal, mida kriisilahendusasutus hindab, et määrata kindlaks kriisilahendusasutuse määratavate täiendavate riskinäitajate sammas, on järgmine:
a)
kauplemistegevus, bilansivälised riskipositsioonid, tuletisinstrumendid, keerukus ja kriisilahenduskõlblikkus: 45 %;
b)
kuulumine krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi: 45 %;
c)
avaliku sektori varasema erakorralise finantstoetuse ulatus: 10 %.
Punktis b osutatud näitaja kohaldamisel võtab kriisilahendusasutus arvesse punktis a osutatud näitaja suhtelist kaalu.
Artikkel 8
Riskinäitajate kohaldamine erijuhtudel
1. Kui pädev asutus on teinud krediidiasutusele või investeerimisühingule vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklitele 8 ja 21 erandi, kohaldab kriisilahendusasutus käesoleva määruse artikli 6 lõike 3 punktis b osutatud näitajat likviidsusalagrupi tasandil. Kõnealuse näitajaga likviidsusalagrupi tasandil saadud tulemus määratakse kõigile krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, mis kuuluvad likviidsusalagruppi kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu riskinäitaja arvutamise eesmärgil.
2. Kui pädev asutus on vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artikli 7 lõikele 1 täielikult loobunud krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes kapitalinõuete individuaalsel tasandil kohaldamisest ning kriisilahendusasutus on vastavalt direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikele 12 samuti täielikult loobunud sama krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude individuaalsel tasandil kohaldamisest, võib käesoleva määruse artikli 6 lõike 2 punktis a osutatud näitaja arvutada konsolideeritud tasandil. Kõnealuse näitajaga konsolideeritud tasandil saadud tulemus määratakse kõigile krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, mis kuuluvad gruppi kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu riskinäitaja arvutamise eesmärgil.
3. Kui pädev asutus teeb krediidiasutusele või investeerimisühingule erandi muudel määruses (EL) nr 575/2013 määratletud asjaoludel, võib asjaomased näitajad arvutada konsolideeritud tasandil. Kõnealuste näitajatega konsolideeritud tasandil saadud tulemus määratakse kõigile krediidiasutustele ja investeerimisühingutele, mis kuuluvad gruppi kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu riskinäitaja arvutamise eesmärgil.
Artikkel 9
Riskiga korrigeerimise kohaldamine aasta baasosamakse suhtes
1. Kriisilahendusasutus määrab iga krediidiasutuse või investeerimisühingu jaoks kindlaks riskiga korrigeerimise täiendava kordaja, kombineerides artiklis 6 osutatud riskinäitajaid vastavalt I lisas sätestatud valemitele ja protseduuridele.
2. Ilma et see piiraks artikli 10 kohaldamist, määrab kriisilahendusasutus iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta osamakse kindlaks iga osamakseperioodi kohta, korrutades aasta baasosamakse riskiga korrigeerimise täiendava kordajaga vastavalt I lisas sätestatud valemitele ja protseduuridele.
3. Riskiga korrigeerimise kordaja on vahemikus 0,8-1,5.
Artikkel 10
Väikeste krediidiasutuste ja investeerimisühingute aasta osamaksed
1. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on 50 000 000 või väiksem ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 1 000 eurot.
2. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 50 000 000, kuid väiksem kui 100 000 000 eurot või sellega võrdne ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 2 000 eurot.
3. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 100 000 000, kuid väiksem kui 150 000 000 eurot või sellega võrdne ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 7 000 eurot.
4. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 150 000 000, kuid väiksem kui 200 000 000 eurot või sellega võrdne ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 15 000 eurot.
5. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 200 000 000, kuid väiksem kui 250 000 000 eurot või sellega võrdne ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 26 000 eurot.
6. Krediidiasutused ja investeerimisühingud, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 250 000 000, kuid väiksem kui 300 000 000 eurot või sellega võrdne ning kelle koguvarad on väiksemad kui 1 000 000 000 eurot, teevad iga osamakseperioodi eest aasta osamakse, milleks on ühekordne makse summas 50 000 eurot.
7. Kui krediidiasutus või investeerimisühing esitab piisavad tõendid selle kohta, et lõigetes 1-6 osutatud ühekordne makse on suurem kui vastavalt artiklile 5 arvutatud osamakse, kohaldab kriisilahendusasutus nendest väiksemat, ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist.
8. Olenemata lõigetest 1-6 võib kriisilahendusasutus võtta vastu põhjendatud otsuse, milles määratakse kindlaks, et krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiil on tema väikest suurust arvestades ebaproportsionaalne, ning kohaldada tema suhtes artikleid 5, 6, 7, 8 ja 9. Otsuse tegemisel võetakse aluseks järgmised kriteeriumid:
a)
krediidiasutuse või investeerimisühingu ärimudel;
b)
teave, mille krediidiasutus või investeerimisühing on esitanud vastavalt artiklile 14;
c)
artiklis 6 osutatud riskisambad ja -näitajad;
d)
pädeva asutuse hinnang krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiilile.
9. Lõikeid 1-8 ei kohaldata nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on pärast artikli 5 lõikes 1 osutatud kohustuste maha arvamist 300 000 000 eurot või väiksem.
10. Artikli 5 lõikes 1 osutatud mahaarvamisi ei võeta arvesse lõigete 1-9 kohaldamisel nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on enne artikli 5 lõikes 1 osutatud kohustuste maha arvamist 300 000 000 eurot või väiksem.
Artikkel 11
Direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõike 3 alla kuuluvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute aasta osamaksed
1. Ilma et see piiraks artikli 10 kohaldamist, arvutatakse direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikes 3 osutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute aasta osamaksed kooskõlas artikliga 9, kasutades 50 % nende aasta baasosamaksest.
2. Kui kriisilahendusrahastut kasutatakse liikmesriigis seoses direktiivi 2014/59/EL artikli 45 lõikes 3 osutatud krediidiasutuse või investeerimisühinguga mõnel direktiivi 2014/59/EL artiklis 101 osutatud eesmärgil, võib kriisilahendusasutus võtta vastu põhjendatud otsuse, milles sätestatakse, et artikleid 5, 6, 7, 8 ja 9 kohaldatakse selliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes, kelle riskiprofiil on sarnane niisuguse krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiiliga või sellest kõrgem, kes on kriisilahendusrahastut mõnel direktiivi 2014/59/EL artiklis 101 osutatud eesmärgil kasutanud. Kriisilahendusasutus võtab riskiprofiili sarnasuse kindlaksmääramisel seoses oma põhjendatud otsusega arvesse kõiki järgmiseid elemente:
a)
krediidiasutuse või investeerimisühingu ärimudel;
b)
teave, mille krediidiasutus või investeerimisühing on esitanud vastavalt artiklile 14;
c)
artiklis 6 osutatud riskisambad ja -näitajad;
d)
pädeva asutuse hinnang krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiilile.
Artikkel 12
Värskelt järelevalve alla võetud krediidiasutused ja investeerimisühingud või staatuse muutumine
1. Värskelt järelevalve alla võetud krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, mille üle ei tehtud järelevalvet kogu osamakseperioodi jooksul, määratakse osaline osamakse kindlaks, kohaldades 3. jaos sätestatud metoodikat järgmisel osamakseperioodil arvutatud aasta osamakse summa suhtes, lähtudes osamakseperioodi nende täiskuude arvust, mil krediidiasutuse või investeerimisühingu üle tehti järelevalvet.
2. Krediidiasutuse või investeerimisühingu, ka väikese krediidiasutuse või investeerimisühingu staatuse muutumine osamakseperioodi jooksul ei mõjuta asjaomasel aastal tasutavat aasta osamakset.
Artikkel 13
Aasta osamaksete kogumise protsess
1. Kriisilahendusasutus teavitab iga artikli 2 kohast krediidiasutust või investeerimisühingut oma otsusest, millega määratakse kindlaks iga krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt tasumisele kuuluv aasta osamakse, igal aastal hiljemalt 1. maiks.
2. Kriisilahendusasutus teatab oma otsuse ühel järgmisel viisil:
a)
elektrooniliselt või kasutades muud sellega võrdväärset sidevahendit, mis võimaldab saada kinnituse kättesaamise kohta;
b)
kasutades väljastusteatega tähtkirja.
3. Otsuses täpsustatakse aasta osamakse tasumise tingimused ja viis ning nende direktiivi 2014/59/EL artiklis 103 osutatud tagasivõtmatute maksekohustuste osakaal, mida iga krediidiasutus või investeerimisühing võib kasutada. Kriisilahendusasutus aktsepteerib ainult selliseid tagatisi ja ainult sellistel tingimustel, mis võimaldavad kiiret realiseerimist, muu hulgas nädalavahetusel tehtud kriisilahendusotsuse korral. Tagatis peaks olema hinnatud konservatiivselt ja see peaks kajastama märkimisväärselt halvenenud turutingimusi.
4. Kui summa makstakse osaliselt või jäetakse maksmata või kui otsuses sätestatud nõudmist ei täideta, maksab asjaomane krediidiasutus või investeerimisühing osamakse maksmata summalt igapäevast trahvi, ilma et see piiraks mis tahes muude kriisilahendusasutuse käsutuses olevate õiguskaitsevahendite kasutamist.
Igapäevase trahvi moodustab maksmata summalt iga päev arvutatav viivis, mis vastab selle kuu esimesel kalendripäeval, kuhu jääb maksetähtpäev, kehtivale Euroopa Keskpanga põhiliste refinantseerimisoperatsioonide suhtes kohaldatavale Euroopa Liidu Teataja C-seerias avaldatud intressimäärale, mida alates osamakse tasumise tähtpäevast suurendatakse 8 protsendipunkti võrra.
5. Värskelt järelevalve alla võetud krediidiasutus või investeerimisühing, mille üle ei tehtud järelevalvet kogu osamakseperioodi jooksul, tasub osalise aasta osamakse koos järgmise osamakseperioodi eest tasutava aasta osamaksega.
3. JAGU
HALDUSKÜSIMUSED JA TRAHVID
Artikkel 14
Krediidiasutuste ja investeerimisühingute aruandekohustused
1. Krediidiasutused ja investeerimisühingud esitavad kriisilahendusasutusele värskeimad heaks kiidetud aruandeaasta finantsaruanded, mis on kättesaadavad enne osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembrit, samuti vannutatud audiitori või audiitorühingu arvamuse kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/34/EL (15) artikliga 32.
2. Krediidiasutused ja investeerimisühingud esitavad kriisilahendusasutusele individuaalse ettevõtja tasandil vähemalt teabe, millele on osutatud II lisas.
3. II lisa kohane teave, mida hõlmavad komisjoni rakendusmääruses (EL) nr 680/2014 (16) sätestatud järelevalveliste aruannete nõuded, või kui see on asjakohane, mis tahes muud järelevalveliste aruannete nõuded, mida siseriikliku õiguse alusel kohaldatakse krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes, esitatakse kriisilahendusasutusele samamoodi nagu krediidiasutus või investeerimisühing esitas selle pädevale asutusele värskeimas asjakohases järelevalvelises aruandes, mis käsitleb vaatlusalust aastat, mille kohta on esitatud lõikes 1 osutatud aruandeaasta finantsaruanne.
4. Lõigetes 1, 2 ja 3 osutatud teave eelneva aasta 31. detsembril lõppenud aasta või asjaomase majandusaasta kohta esitatakse igal aastal hiljemalt 31. jaanuariks. Kui 31. jaanuar ei ole tööpäev, esitatakse teave järgmisel tööpäeval.
5. Kui kriisilahendusasutustele esitatud teavet või andmeid ajakohastatakse või parandatakse, esitatakse ajakohastused või parandused kriisilahendusasutustele põhjendamatu viivituseta.
6. Krediidiasutused ja investeerimisühingud esitavad II lisa kohase teabe kriisilahendusasutuste täpsustatud andmevormingutes ja viisil.
7. Vastavalt lõigetele 2 ja 3 esitatud teabe suhtes kohaldatakse direktiivi 2014/59/EL artiklis 84 sätestatud konfidentsiaalsuse ja ametisaladuse hoidmise nõudeid.
Artikkel 15
Kriisilahendusasutuste kohustus vahetada teavet
1. Artikli 7 lõike 1 punktis c osutatud riskisamba nimetaja arvutamise eesmärgil esitavad kriisilahendusasutused igal aastal 15. veebruariks Euroopa Pangandusjärelevalvele (EBA) koondtasandil kõigilt nende territooriumil asutatud krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt saadud teabe pankadevaheliste kohustuste ja hoiuste kohta, millele on osutatud I lisas.
2. EBA teatab igal aastal 1. märtsiks igale kriisilahendusasutusele artikli 7 lõike 1 punktis c osutatud riskisamba nimetaja väärtuse.
Artikkel 16
Hoiuste tagamise skeemide aruandekohustused
1. Hoiuste tagamise skeemid esitavad kriisilahendusasutustele igal aastal 31. jaanuariks arvutuse kõigi oma liikmetest krediidiasutuste ja investeerimisühingute eelmise aasta tagatud hoiuste keskmise summa kohta, mis arvutatakse kord kvartalis.
2. Kõnealune teave esitatakse nii üksiku krediidiasutuse või investeerimisühingu tasandil kui ka koondtasandil, et kriisilahendusasutused saaksid määrata kooskõlas artikli 4 lõikega 2 kindlaks kriisilahendusrahastu aasta sihttaseme ning kooskõlas artikliga 5 iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta baasosamakse.
Artikkel 17
Täitmise tagamine
1. Kui krediidiasutused ja investeerimisühingud ei esita kogu artiklis 14 osutatud teavet selles artiklis sätestatud tähtajaks, kasutab kriisilahendusasutus asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta osamakse arvutamiseks hinnanguid või oma eeldusi.
2. Kui teavet ei esitata iga aasta 31. jaanuariks, võib kriisilahendusasutus määrata asjaomasele krediidiasutusele või investeerimisühingule suurima artiklis 9 osutatud riskiga korrigeerimise kordaja.
3. Kui teavet, mille krediidiasutused ja investeerimisühingud on kriisilahendusasutusele esitanud, muudetakse või korrigeeritakse, kohandab kriisilahendusasutus asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt järgmise osamakseperioodi eest tehtava aasta osamakse arvutamisel asjaomast aasta osamakset vastavalt ajakohastatud teabele.
4. Mis tahes erinevused muudetava või korrigeeritava teabe põhjal arvutatud ja tasutud aasta osamakse ning sellise osamakse vahel, mis oleks olnud vaja tasuda pärast aasta osamakse kohandamist, tasutakse järgmise osamakseperioodi eest tasumisele kuuluva aasta osamakse summa osana. Kõnealune kohandus tehakse järgmise osamakseperioodi osamakseid vähendades või suurendades.
Artikkel 18
Halduskaristused ja muud haldusmeetmed
Kriisilahendusasutused võivad käesolevat määrust rikkunud isikute või ettevõtjate suhtes kohaldada halduskaristusi ja muid haldusmeetmeid, millele on osutatud direktiivi 2014/59/EL artiklis 110.
4. JAGU
KOOSTÖÖ
Artikkel 19
Koostöö
1. Selleks et tagada osamaksete tegelik tasumine, abistavad kriisilahendusasutusi käesoleva määruse kohaste ülesannete täitmisel pädevad asutused, kui kriisilahendusasutused seda paluvad.
2. Pädevad asutused edastavad kriisilahendusasutustele taotluse korral nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute kontaktandmed, kellele teatatakse artikli 13 lõikes 1 osutatud otsusest, hiljemalt iga aasta 1. aprilliks või juhul, kui 1. aprill ei ole tööpäev, järgmisel tööpäeval. Kõnealused kontaktandmed on juriidilise isiku nimi, juriidilist isikut esindava füüsilise isiku nimi, aadress, e-posti aadress, telefoninumber, faksinumber või mis tahes muu teave, mis võimaldab krediidiasutuse või investeerimisühingu identifitseerida.
3. Pädevad asutused esitavad kriisilahendusasutustele mis tahes teabe, mis võimaldab kriisilahendusasutustel aasta osamaksed arvutada, eelkõige teabe, mis on seotud täiendava riskiga korrigeerimisega, ja asjakohased erandid, mille pädevad asutused on krediidiasutustele ja investeerimisühingutele teinud vastavalt direktiivile 2013/36/EL ja määrusele (EL) nr 575/2013.
5. JAGU
LÕPPSÄTTED
Artikkel 20
Üleminekusätted
1. Kui vaatlusaluse aasta suhtes kohaldatav järelevalveliste aruannete nõue, millele on osutatud artiklis 14, ei hõlma II lisas osutatud konkreetse näitajaga seoses nõutud teavet, ei kohaldata seda riskinäitajat seni, kuni kõnealune järelevalveliste aruannete nõue muutub kohaldatavaks. Muude kättesaadavate riskinäitajate kaal skaleeritakse ümber proportsionaalselt nende artikli 7 kohasele kaalule, nii et nende kaalude summa oleks 1. Kui hoiuste tagamise skeemile ei ole 2015. aasta 31. jaanuariks kättesaadav teatav artikliga 16 nõutud teave, mida kasutatakse artikli 4 lõikes 2 osutatud aasta sihttaseme või artiklis 5 osutatud iga krediidiasutuse või investeerimisühingu aasta baasosamakse arvutamiseks pärast hoiuste tagamise skeemi edastatud teadet, esitavad kriisilahendusasutustele kõnealuse teabe nimetatud kuupäevaks asjaomased krediidiasutused. Erandina artikli 13 lõikest 1 teavitavad kriisilahendusasutused iga krediidiasutust ja investeerimisühingut oma otsusest, millega määratakse kindlaks 2015. aastal nende poolt tasutavad aasta osamaksed, hiljemalt 30. novembriks 2015.
2. Erandina artikli 13 lõikest 4 tasutakse 2015. aastal tasutav osamakse, s.o artikli 13 lõikes 3 osutatud otsuse kohaselt maksmisele kuuluv summa, 31. detsembriks 2015.
3. Erandina artikli 14 lõikest 4 esitatakse nimetatud lõikes osutatud teave, mis tuleb esitada kriisilahendusasutusele 2015. aastal, hiljemalt 1. septembriks 2015.
4. Erandina artikli 16 lõikest 1 esitavad hoiuste tagamise skeemid kriisilahendusasutusele tagatud hoiuste summa kohta 31. juuli 2015. aasta seisuga teabe 1. septembriks 2015.
5. Kuni määruse (EL) nr 806/2014 artikli 69 lõikes 1 osutatud algse perioodi lõpuni võivad liikmesriigid lubada krediidiasutustel ja investeerimisühingutel, kelle kohustuste kogusumma ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta on suurem kui 300 000 000 eurot ja kelle koguvarad on 3 000 000 000 eurot või väiksemad, teha kohustuste kogusumma (v.a omavahendid ja tagatud hoiused) esimese 300 000 000 euro eest ühekordse makse summas 50 000 eurot. 300 000 000 eurot ületava kohustuste kogusumma (ilma omavahendite ja tagatud hoiusteta) eest teevad need krediidiasutused ja investeerimisühingud osamakse vastavalt käesoleva määruse artiklitele 4-9.
Artikkel 21
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2015.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 21. oktoober 2014