SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/40/EU
ze dne 12. srpna 2013
o útocích na informační systémy a nahrazení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 83 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem této směrnice je sblížit ustanovení trestního práva členských států v oblasti útoků na informační systémy prostřednictvím stanovení minimálních pravidel týkajících se definice trestných činů a příslušných sankcí a zlepšit spolupráci mezi příslušnými orgány, včetně policie a dalších specializovaných donucovacích orgánů členských států, jakož i mezi příslušnými specializovanými agenturami a institucemi Unie, jako je Eurojust, Europol a jeho Evropské centrum pro boj proti kyberkriminalitě a Evropská agentura pro bezpečností sítí a informací (ENISA).
(2)
Informační systémy jsou klíčovým prvkem politické, sociální a hospodářské interakce v Unii. Společnost je na takových systémech značně závislá a tato závislost se neustále zvyšuje. Hladké fungování a bezpečnost těchto systémů v Unii jsou nezbytné pro rozvoj vnitřního trhu a konkurenceschopného a inovativního hospodářství. Zajištění odpovídajících úrovní ochrany informačních systémů by mělo být součástí účinného komplexního rámce preventivních opatření doprovázejících kroky v oblasti trestního práva podnikané v reakci na kybernetickou kriminalitu.
(3)
Útoky na informační systémy, zejména útoky spojené s organizovanou trestnou činností, představují rostoucí hrozbu jak v Unii, tak i v celosvětovém měřítku, a zvyšuje se obava z potenciálních teroristických anebo politicky motivovaných útoků na informační systémy, které jsou součástí kritické infrastruktury členských států a Unie. Tato skutečnost ohrožuje vytváření bezpečnější informační společnosti a oblasti svobody, bezpečnosti a práva, a proto je třeba na ni reagovat na úrovni Unie a dosáhnout intenzivnější spolupráce a koordinace na mezinárodní úrovni.
(4)
V Unii existuje řada kritických infrastruktur, jejichž narušení nebo zničení by mělo závažné přeshraniční dopady. Z nutnosti zvýšit schopnost ochrany kritické infrastruktury v Unii je zřejmé, že opatření pro boj proti kybernetickým útokům by měla být doprovázena přísnými trestními sankcemi odpovídajícími závažnosti takových útoků. Kritickou infrastrukturou můžeme rozumět prostředky, systémy a jejich části nacházející se v členském státě, které jsou zásadní pro zachování nejdůležitějších společenských funkcí, zdraví, bezpečnosti, zabezpečení nebo dobrých hospodářských či sociálních podmínek obyvatel, jako jsou elektrárny, dopravní sítě nebo vládní sítě, a jejichž narušení nebo zničení by mělo pro členský stát závažný dopad v důsledku selhání těchto funkcí.
(5)
Existují důkazy o směřování k čím dál tím nebezpečnějším a opakovaným rozsáhlým útokům na informačním systémy, které mají často kritický význam pro členské státy nebo pro konkrétní funkce ve veřejném nebo soukromém sektoru. Tuto tendenci doprovází rozvoj čím dál tím vyspělejších metod, jako je vytváření a používání tzv. „botnetů“, což se vyznačuje několika stádii trestného činu, kdy by každé samotné stádium mohlo představovat vážné nebezpečí pro veřejné zájmy. Tato směrnice usiluje mimo jiné o zavedení trestních sankcí za vytváření „botnetů“, tedy skutku, kdy na základě cílených kybernetických útoků dojde v důsledku napadení škodlivým softwarem k dálkovému ovládání značného počtu počítačů. Jakmile dojde k takovému propojení, může být napadená síť počítačů, která tvoří „botnet“, aktivována bez vědomí uživatelů počítačů s cílem spustit rozsáhlé kybernetické útoky, které jsou obvykle schopné způsobit závažnou škodu, jak je uvedeno v této směrnici. Členské státy by měly mít možnost stanovit, co se rozumí závažnou škodou podle jejich vnitrostátního práva a praxe, jako jsou například narušení systémových služeb značného veřejného významu, nebo vznik velkých finančních nákladů či způsobení ztrát osobních údajů nebo citlivých informací.
(6)
Rozsáhlé kybernetické útoky mohou způsobit závažné hospodářské škody, a to jak v důsledku přerušení informačních systémů a komunikací, tak i v důsledku ztráty nebo pozměnění důvěrných informací nebo jiných údajů důležitých z obchodního hlediska. Zvláštní pozornost je třeba věnovat tomu, aby se v důsledku větší závislosti inovativních malých a středních podniků na řádném fungování a dostupnosti informačních systémů a často omezených zdrojů, jež mají k dispozici pro účely informační bezpečnosti, zvyšovalo jejich povědomí o hrozbách souvisejících s takovými útoky a jejich zranitelnosti vůči těmto útokům.
(7)
Pro zajištění konzistentního přístupu členských států k uplatňování této směrnice jsou v této oblasti důležité společné definice.
(8)
Je třeba dosáhnout společného přístupu k základním prvkům trestných činů zavedením společných trestných činů neoprávněného přístupu k informačním systémům, neoprávněného zasahování do informačních systémů, neoprávněného zasahování do údajů a neoprávněného sledování.
(9)
Sledování zahrnuje mimo jiné poslech, monitorování nebo kontrolu obsahu komunikace a získávání obsahu údajů, a to buď přímo přístupem a využitím informačních systémů, nebo nepřímo pomocí technických prostředků pro elektronický či jiný odposlech.
(10)
Členské státy by měly stanovit sankce za útoky na informační systémy. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující a jejich součástí by měl být trest odnětí svobody nebo peněžitý trest.
(11)
Tato směrnice stanoví trestní sankce alespoň pro případy, které se nepovažují za méně závažné. Členské státy by měly mít možnost stanovit, co se rozumí méně závažným případem v souladu s jejich vnitrostátním právem a praxí. Za méně závažný případ lze považovat například situaci, kdy škoda vzniklá v důsledku trestného činu nebo ohrožení veřejných nebo soukromých zájmů nastalé v důsledku trestného činu, jako je například nedotknutelnost počítačového systému nebo počítačových údajů nebo nedotknutelnost osoby, jejích práv či jiných zájmů, jsou zanedbatelné nebo takové povahy, že uložení trestní sankce v rámci zákonné hranice trestních sazeb nebo uložení trestní odpovědnosti není nutné.
(12)
Zjišťování a oznamování hrozeb a rizik vyplývajících z kybernetických útoků a zranitelnost informačních systémů s nimi související představují rozhodný faktor pro účinné předcházení kybernetickým útokům a reakci na ně a pro zdokonalování bezpečnosti informačních systémů. Poskytování pobídek k oznamování bezpečnostních nedostatků by mohlo přispět k tomuto zdokonalování. Členské státy by měly vynaložit úsilí k poskytnutí příležitostí pro zákonné odhalování a oznamování bezpečnostních nedostatků.
(13)
Je vhodné zavést přísnější sankce v případě, že je útok na informační systém spáchán v rámci zločinného spolčení vymezeného v rámcovém rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti (3), nebo pokud se jedná o rozsáhlý kybernetický útok, který má dopad na velký počet informačních systémů, včetně případu, kdy má útok vytvořit „botnet“, nebo pokud kybernetický útok způsobí závažnou škodu, včetně případu, kdy je útok proveden prostřednictvím „botnetu“. Je rovněž vhodné stanovit přísnější sankce, pokud je útok veden na kritickou infrastrukturu členského státu nebo Unie.
(14)
Dalším důležitým prvkem integrovaného přístupu k boji proti kybernetické kriminalitě je zavedení účinných opatření proti krádeži totožnosti a jiným trestným činům týkajícím se totožnosti. Případnou akci na úrovni Unie proti tomuto druhu trestné činnosti by bylo možné zvážit také v rámci vyhodnocení potřeby existence komplexního horizontálního nástroje Unie.
(15)
V závěrech ze zasedání Rady ve dnech 27. a 28. listopadu 2008 bylo uvedeno, že by se ve spolupráci s členskými státy a Komisí měla vypracovat nová strategie, která by přihlížela k obsahu Úmluvy Rady Evropy o kyberkriminalitě z roku 2001. Tato úmluva představuje právní referenční rámec pro boj s kybernetickou kriminalitou, včetně útoků na informační systémy. Tato směrnice z úmluvy vychází. Bezodkladné dokončení procesu ratifikace uvedené úmluvy ze strany všech členských států by proto mělo být považováno za prioritu.
(16)
S ohledem na různé způsoby, jimiž lze útoky provést, a na rychlý vývoj hardwaru a softwaru odkazuje tato směrnice na nástroje, které lze používat k páchání trestných činů stanovených v této směrnici. Tyto nástroje by mohly zahrnovat škodlivý software, včetně softwaru schopného vytvářet botnety, používaný k páchání kybernetických útoků. I pokud je takový nástroj vhodný nebo obzvláště vhodný k páchání trestných činů stanovených v této směrnici, je možné, že byl vyroben pro zákonný účel. Je potřeba zabránit kriminalizaci v případech, kdy jsou tyto prostředky vyrobeny a uvedeny na trh pro zákonný účel, jako je testování spolehlivosti výrobků informačních technologií nebo bezpečnosti informačních systémů, a proto musí být kromě požadavku obecného úmyslu splněn také požadavek přímého úmyslu použít tyto prostředky pro účely spáchání některého z trestných činů stanovených v této směrnici.
(17)
Cílem této směrnice není stanovit trestní odpovědnost v případech, kdy jsou naplněny znaky skutkové podstaty trestných činů stanovených v této směrnici, avšak tyto činy jsou spáchány bez protiprávního úmyslu, například pokud určitá osoba nevěděla, že se jedná o neoprávněný přístup, nebo v případě nařízeného testování či ochrany informačních systémů, například svěřila-li společnost či prodejce určité osobě úkol provést test odolnosti jejich bezpečnostního systému. V rámci této směrnice smluvní závazky nebo dohody o omezení přístupu k informačním systémům prostřednictvím uživatelské politiky nebo služebních podmínek, jakož i pracovněprávní spory ohledně přístupu k informačním systémům zaměstnavatele a jejich využívání k soukromým účelům by neměly vést ke vzniku trestní odpovědnosti v případech, kdy by přístup za těchto podmínek byl považován za neoprávněný, a představoval by tak jediný základ pro trestní řízení. Touto směrnicí není dotčeno právo na přístup k informacím, jak je stanoveno ve vnitrostátním právu a v právu Unie, toto právo však zároveň nesmí sloužit jako odůvodnění neoprávněného nebo svévolného přístupu k informacím.
(18)
Kybernetické útoky by mohly být usnadněny různými okolnostmi, například pokud má pachatel v rámci svého zaměstnání přístup k bezpečnostním systémům spojeným se zasaženými informačními systémy. V rámci vnitrostátního práva by tyto okolnosti měly být v průběhu trestního řízení odpovídajícím způsobem zohledněny.
(19)
Členské státy by ve svém vnitrostátním právu měly v souladu s příslušnými pravidly týkajícími se přitěžujících okolností danými jejich právním řádem stanovit přitěžující okolnosti. Měly by zajistit, aby soudci mohli k těmto přitěžujícím okolnostem přihlédnout při stanovení druhu trestu a jeho výměry pachateli. Je na uvážení soudce, aby tyto okolnosti posoudil spolu s ostatními skutečnostmi daného případu.
(20)
Tato směrnice neupravuje, pokud jde o trestné činy v ní uvedené, podmínky pro provádění trestního stíhání, jako je oznámení oběti učiněné v místě, kde byl trestný čin spáchán, oznámení ze strany státu, na jehož území byl trestný čin spáchán, nebo nestíhání pachatele v místě, kde byl trestný čin spáchán.
(21)
V rámci této směrnice musí státy a veřejnoprávní subjekty plně zajišťovat respektování lidských práv a základních svobod v souladu se stávajícími mezinárodními závazky.
(22)
Tato směrnice posiluje význam sítí, jako je síť G8 nebo síť kontaktních míst Rady Evropy s nepřetržitým provozem. Tato kontaktní místa by měla být schopna poskytovat účinnou pomoc, a usnadňovat tak například výměnu příslušných dostupných informací poskytování technické pomoci či právních informací pro účely vyšetřování nebo soudních řízení ohledně trestných činů týkajících se informačních systémů a souvisejících údajů dožadujícího členského státu. Za účelem zajištění bezproblémového fungování sítí by mělo být každé kontaktní místo schopno urychleně komunikovat s kontaktním místem jiného členského státu za podpory mimo jiné vyškoleného a technicky vybaveného personálu. Vzhledem k rychlosti, kterou lze provést rozsáhlé kybernetické útoky, by členské státy měly mít možnost rychle reagovat na naléhavé žádosti z této sítě kontaktních míst. V těchto případech se může jevit účelné, aby žádost o informace obsahovala kontaktní telefonní číslo, díky němuž může dožadovaný členský stát zajistit, že žádost bude zpracována okamžitě a že do osmi hodin bude poskytnuta odpověď.
(23)
Pro předcházení útokům na informační systémy a boj proti nim je velmi důležitá spolupráce veřejných orgánů na jedné straně a soukromého sektoru a občanské společnosti na straně druhé. Je nezbytné upevnit a zlepšit spolupráci mezi poskytovateli služeb, výrobci, donucovacími orgány a justičními orgány, a to při plném dodržování právních norem. Taková spolupráce by mohla zahrnovat podporu ze strany poskytovatelů služeb úsilí o zajištění potenciálních důkazů, při poskytování prvků přispívajících k identifikaci pachatelů a v krajním případě při úplném nebo částečném přerušení fungování informačních systémů nebo funkcí, jež byly ohroženy nebo zneužity pro protiprávní účely, provedeném v souladu s vnitrostátním právem a praxí. Členské státy by měly rovněž uvážit zřízení sítí pro spolupráci a partnerství, do nichž by byli zapojeni poskytovatelé služeb a výrobci za účelem výměny informací týkajících se trestných činů v oblasti působnosti této směrnice.
(24)
Je třeba shromažďovat srovnatelné údaje o trestných činech stanovených v této směrnici. Pro získání ucelenější představy o problému kybernetické kriminality a o bezpečnosti sítí a informací na úrovni Unie a pro nalezení účinnějších forem reakce, by relevantní údaje měly být zpřístupněny příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie, jako je Europol a agentura ENISA, v souladu s jejich úkoly a informačními potřebami. Členské státy by měly předávat informace o způsobu, jímž pachatelé páchají trestnou činnost, Europolu a jeho Evropskému centru pro boj proti kyberkriminalitě za účelem provedení posouzení hrozeb a strategických analýz kybernetické kriminality v souladu s rozhodnutím Rady 2009/371/SVV ze dne 6. dubna 2009 o zřízení Evropského policejního úřadu (Europol) (4). Poskytování informací může napomoci lepšímu porozumění stávajících budoucích hrozeb, a přispět tak k vhodnějšímu a cílenému rozhodování o boji proti útokům zaměřeným na informační systémy a k jejich předcházení.
(25)
Komise by měla předložit zprávu o uplatňování této směrnice a připojit nezbytné legislativní návrhy, jež by mohly vést k rozšíření její oblasti působnosti, přičemž zohlední vývoj v oblasti kybernetické činnosti kriminality. Tento vývoj by mohl zahrnovat technologický vývoj, který například umožní účinnější prosazování práva v oblasti útoků na informační systémy či usnadní prevenci nebo zmírňování dopadů těchto útoků. Komise by za tímto účelem měla zohlednit dostupné analýzy a zprávy vypracované příslušnými aktéry a zejména Europolem a agenturou ENISA.
(26)
Má-li být boj proti kybernetické kriminalitě účinný, je nutné zvýšit odolnost informačních systémů přijetím vhodných opatření s cílem účinněji je chránit před kybernetickými útoky. Členské státy by měly přijmout opatření nezbytná k ochraně své kritické infrastruktury před kybernetickými útoky, přičemž by v daném rámci měly zvážit ochranu svých informačních systémů a souvisejících údajů. Základní součástí komplexního přístupu účinnému boji proti kybernetické kriminalitě je zajištění odpovídající úrovně ochrany bezpečnosti informačních systémů právnickými osobami, například v souvislosti poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací v souladu se stávajícími právními předpisy Unie v oblasti ochrany soukromí a elektronických komunikací a ochrany údajů. Je třeba poskytnout dostatečnou úroveň ochrany před přiměřeně rozpoznatelnými hrozbami a ochranu zranitelným místům v souladu se stavem techniky v konkrétním odvětví a s ohledem na konkrétní situaci zpracování údajů. Náklady a zátěž vzniklé v souvislosti s touto ochranou by měly odpovídat pravděpodobné výši škody, která by dotčeným subjektům v důsledku kybernetického útoku vznikla. Členské státy se vybízí, aby pro případy, kdy právnická osoba jednoznačně nezajistila odpovídající úroveň ochrany proti kybernetickým útokům, stanovily příslušná opatření k zajištění odpovědnosti podle jejich vnitrostátního práva.
(27)
Výrazné nedostatky a rozdíly v právu a v trestních řízeních členských států v oblasti útoků na informační systémy mohou bránit boji s organizovanou trestnou činností a terorismem a mohou komplikovat efektivní policejní a justiční spolupráci v této oblasti. Z nadnárodní hranicemi neomezené povahy moderních informačních systémů vyplývá, že útoky na tyto systémy mají přeshraniční rozměr, což podtrhuje naléhavou potřebu dalších opatření na sbližování ustanovení trestního práva v této oblasti. Kromě toho by koordinace stíhání případů útoků na informační systémy měla být usnadněna odpovídajícím prováděním uplatňováním rámcového rozhodnutí Rady 2009/948/SVV ze dne 30. listopadu 2009 předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení (5). Členské státy by ve spolupráci s Unií měly také usilovat o zlepšení mezinárodní spolupráce týkající se bezpečnosti informačních systémů, počítačových sítí a počítačových údajů. V případě jakékoli mezinárodní dohody zahrnující výměnu údajů by měla být věnována řádná pozornost bezpečnosti předávání a uchovávání údajů.
(28)
Lepší spolupráce mezi příslušnými donucovacími orgány a justičními orgány v celé Unii je pro efektivitu boje proti kybernetické kriminalitě nezbytná. V této souvislosti je třeba podpořit zvýšení úsilí s cílem poskytnout příslušným orgánům odpovídající odbornou přípravu v zájmu většího povědomí o kybernetické kriminalitě a jejím dopadu a posílit spolupráci a výměnu osvědčených postupů, například prostřednictvím příslušných specializovaných agentur a institucí Unie. Tato odborná příprava by měla být mimo jiné zaměřena na zvyšování povědomí o odlišnostech jednotlivých vnitrostátních právních řádů, možných právních a technických výzvách v rámci vyšetřování v trestních věcech a o rozdělení pravomocí mezi příslušné vnitrostátní orgány.
(29)
Tato směrnice respektuje lidská práv a základní svobody a ctí zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie a Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, včetně ochrany osobních údajů, práva na soukromí, svobody projevu a informací, práva na spravedlivý proces, presumpce neviny a práva na obhajobu i zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů. Cílem této směrnice je zejména zajistit plné dodržování těchto práv a zásad a v souladu s nimi musí být provedena.
(30)
Ochrana osobních údajů je jedním ze základních práv podle čl. 16 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 8 Listiny základních práv Evropské unie. Veškeré zpracovávání osobních údajů v souvislosti s prováděním této směrnice by proto mělo být plně v souladu s příslušnými právními předpisy Unie v oblasti ochrany údajů.
(31)
V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily tyto členské státy své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(32)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.
(33)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajistit, aby se na útoky na informační systémy ve všech členských státech vztahovaly účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce, a zlepšit a podpořit spolupráci mezi justičními a jinými příslušnými orgány, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu jejich rozsahu účinků, lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(34)
Cílem této směrnice je pozměnit a rozšířit působnost ustanovení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV ze dne 24. února 2005 o útocích proti informačním systémům (6). Vzhledem k tomu, že změn, které je třeba provést, je značný počet a jsou podstatné, mělo by být rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV v zájmu přehlednosti nahrazeno v plném rozsahu ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví minimální pravidla týkající se vymezení trestných činů a sankcí ve vztahu k útokům na informační systémy. Jejím cílem je rovněž usnadnit předcházení těmto trestným činům a zlepšit spolupráci mezi justičními a jinými příslušnými orgány.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„informačním systémem“ jakýkoli přístroj nebo skupina vzájemně propojených nebo přidružených přístrojů, z nichž jeden nebo více provádí na základě programu automatické zpracování počítačových údajů, jakož i počítačové údaje uložené, zpracované, opětovně vyhledané nebo přenesené tímto přístrojem či skupinou přístrojů za účelem jeho či jejich provozu, použití, ochrany a údržby;
b)
„počítačovými údaji“ jakékoli zachycení skutečností, informací nebo pojmů ve formě vhodné ke zpracování informačním systémem, včetně programu vhodného k zajištění provedení některé funkce informačním systémem;
c)
„právnickou osobou“ každý subjekt, který má postavení právnické osoby podle příslušného práva, avšak nejedná se o státy, nebo veřejnoprávní subjekty při výkonu veřejné moci nebo organizace mezinárodního práva veřejného;
d)
„neoprávněným“ jednání uvedené v této směrnici včetně přístupu, zásahu nebo sledování, které není povoleno majitelem či jiným držitelem práv k systému nebo k jeho části nebo které není povoleno vnitrostátním právem.
Článek 3
Neoprávněný přístup k informačním systémům
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby neoprávněný přístup k celému informačnímu systému nebo k některé jeho části je-li spáchán úmyslně, byl trestným činem, je-li tím porušeno bezpečnostního opatření, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
Článek 4
Neoprávněné zasahování do informačních systémů
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné závažné narušení nebo přerušení fungování informačního systému vložením počítačových údajů či jejich přenosem, poškozením, vymazáním, znehodnocením, pozměněním, potlačením nebo znepřístupněním bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
Článek 5
Neoprávněné zasahování do údajů
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné vymazání, poškození, znehodnocení, pozměnění nebo potlačení počítačových údajů v informačním systému, nebo jejich znepřístupnění bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
Článek 6
Neoprávněné sledování údajů
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné sledování neveřejných přenosů počítačových údajů do, z nebo uvnitř informačního systému prováděné technickými prostředky, včetně elektromagnetického záření z informačního systému nesoucího takové počítačové údaje, bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
Článek 7
Nástroje použité k páchání trestných činů
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslná výroba, prodej, opatření si k užití, dovoz, distribuce nebo jiné formy zpřístupnění některého z následujících nástrojů byly trestným činem, jsou-li provedeny neoprávněně a se záměrem použít tyto nástroje pro účely spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ:
a)
počítačového programu, který byl vytvořen nebo přizpůsoben prvotně pro účely spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6;
b)
počítačového hesla, přístupového kódu nebo obdobných údajů, které umožňují přístup k celému informačnímu systému nebo k jeho části.
Článek 8
Návod, pomoc nebo jiná forma účastenství a pokus
1. Členské státy zajistí trestnost návodu, pomoci či jiné formy účastenství na spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
2. Členské státy zajistí trestnost pokusu trestných činů uvedených v článcích 4 až 5.
Článek 9
Sankce
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 3 až 8 byly stanoveny účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 3 až 7 byl stanoven trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dva roky, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl pro trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 stanoven trest odnětí svobody s horní hranici trestní sazby nejméně tři roky, jsou-li spáchány úmyslně a pokud došlo k útoku s dopadem na velký počet informačních systémů za použití nástroje uvedeného v článku 7, vytvořeného nebo přizpůsobeného prvotně pro tento účel.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 byl stanoven trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, pokud:
a)
byly spáchány v rámci zločinného spolčení vymezeného v rámcovém rozhodnutí Rady 2008/841/SVV bez ohledu na trestní sazbu stanovenou v uvedeném rozhodnutí;
b)
jejich spácháním byla způsobena závažná škoda, nebo
c)
byly spáchány proti informačnímu systému kritické infrastruktury.
5. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v případě, že trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 byly spáchány prostřednictvím zneužití osobních údajů jiné osoby s cílem získat důvěru třetí strany, čímž vznikla újma skutečnému nositeli totožnosti, mohla být tato skutečnost v souladu s vnitrostátním právem považována za přitěžující okolnost, není-li takováto okolnost již zahrnuta ve skutkové podstatě jiného činu, který je podle vnitrostátního práva trestný.
Článek 10
Odpovědnost právnických osob
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými za trestné činy uvedené v článcích 3 až 8, spáchané v jejich prospěch osobou jednající samostatně nebo jako člen orgánu dané právnické osoby, která v rámci této právnické osoby působí ve vedoucím postavení na základě oprávnění:
a)
jednat jménem této právnické osoby;
b)
přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby;
c)
vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 8 ve prospěch této právnické osoby osobou jí podřízenou.
3. Odpovědnost právnických osob podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob, které jsou pachateli, návodci, pomocníky či podílníky trestných činů uvedených v článcích 3 až 8.
Článek 11
Sankce vůči právnickým osobám
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby odpovědné podle čl. 10 odst. 1 podléhaly účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy, a které mohou zahrnovat i jiné sankce, jako například:
a)
zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory;
b)
dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;
c)
uložení soudního dohledu;
d)
zrušení této právnické osoby rozhodnutím soudu;
e)
dočasné nebo trvalé uzavření provozoven použitých ke spáchání trestného činu.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby odpovědné podle čl. 10 odst. 2 podléhaly účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím nebo jiným opatřením.
Článek 12
Soudní příslušnost
1. Členské státy stanoví svou soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům uvedeným v článcích 3 až 8, které byly spáchány:
a)
zcela nebo částečně na jejich území nebo
b)
jejich státními příslušníky, alespoň v případech, kdy je daný skutek trestným činem v místě, kde byl spáchán.
2. Při stanovení své soudní příslušnosti podle odst. 1 písm. a) členský stát zajistí, aby tato příslušnost zahrnovala případy, kdy:
a)
pachatel spáchal trestný čin v době své fyzické přítomnosti na jeho území, a to bez ohledu na to, zda byl trestný čin namířen proti informačnímu systému na jeho území či nikoli, nebo
b)
trestný čin byl namířen proti informačnímu systému na jeho území, a to bez ohledu na to, zda pachatel spáchal trestný čin v době své fyzické přítomnosti na jeho území či nikoli.
3. Členský stát informuje Komisi, pokud se rozhodne rozšířit soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům uvedeným v článcích 3 až 8, které byly spáchány mimo jeho území, mimo jiné pokud:
a)
má pachatel obvyklé bydliště na jeho území nebo
b)
je trestný čin spáchán ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území.
Článek 13
Výměna informací
1. Za účelem výměny informací týkajících se trestných činů uvedených v článcích 3 až 8 členské státy zajistí, aby měly k dispozici funkční národní kontaktní místo, a aby využívaly stávající síť funkčních kontaktních míst s nepřetržitým provozem. Členské státy rovněž zajistí, aby byly zavedeny postupy, které příslušnému orgánu v případě naléhavých žádostí o pomoc umožní podat nejpozději osm hodin od obdržení žádosti informaci alespoň o tom, zda bude na žádost o pomoc reagovat, a dále uvést formu a předpokládaný termín této reakce.
2. Členské státy informují Komisi o kontaktních místech uvedených v odstavci 1, která určily. Komise tyto informace předá ostatním členským státům a příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby měly za účelem usnadnění neprodleného oznamování trestných činů uvedených v článcích 3 až 6 příslušné vnitrostátní orgány k dispozici vhodné informační kanály.
Článek 14
Sledování a statistika
1. Členské státy zajistí, aby byl zaveden systém pro záznam, produkci a poskytování statistických údajů o trestných činech uvedených v článcích 3 až 7.
2. Statistické údaje uvedené v odstavci 1 musí zahrnovat alespoň stávající údaje o počtu trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 zaznamenaných členskými státy a o počtu osob stíhaných a odsouzených za spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
3. Údaje shromážděné podle tohoto článku předávají členské státy Komisi. Komise zajistí, že komplexní přehled těchto statistických zpráv bude zveřejněn a předložen příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie.
Článek 15
Nahrazení rámcového rozhodnutí 2005/222/SVV
Rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV se nahrazuje ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení rámcového rozhodnutí ve vnitrostátním právu.
Ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice, se odkazy na rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 16
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 4. září 2015.
2. Členské státy předloží Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z této směrnice.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 17
Podávání zpráv
Do 4. září 2017 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které zhodnotí, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí, a případně připojí legislativní návrhy. Komise v této souvislosti rovněž zohlední technický a právní vývoj v oblasti kybernetické kriminality, a to zejména s ohledem na oblast působnosti této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 12. srpna 2013.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2013/40/EL,
12. august 2013,
milles käsitletakse infosüsteemide vastu suunatud ründeid ja millega asendatakse nõukogu raamotsus 2005/222/JSK
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 83 lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Käesoleva direktiivi eesmärkideks on ühtlustada liikmesriikide kriminaalõigust infosüsteemide vastu suunatud rünnete valdkonnas, kehtestada miinimumeeskirjad kuritegude määratlemise ja asjakohaste sanktsioonide kohta ning tõhustada koostööd pädevate asutuste, sealhulgas liikmesriikide politsei- ja muude spetsialiseeritud õiguskaitseasutuste ning liidu pädevate spetsialiseeritud asutuste ja organite (näiteks Eurojust, Europol, Europolis asuv ELi küberkuritegevuse keskus ning Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet (ENISA)) vahel.
(2)
Infosüsteemid on liidu poliitilise, sotsiaalse ja majandusliku koostoimimise oluline osa. Ühiskond sõltub sellistest süsteemidest suurel määral ja üha enam. Kõnealuste süsteemide tõrgeteta toimimine ja turvalisus liidus on siseturu ning konkurentsivõimelise ja innovaatilise majanduse arengu seisukohalt äärmiselt oluline. Infosüsteemide kaitse asjakohase taseme tagamine peaks olema osa tulemuslikust ja terviklikust ennetusmeetmete raamistikust, mis toetab kriminaalõiguslikku reageerimist küberkuritegevusele.
(3)
Infosüsteemide vastu suunatud, eelkõige organiseeritud kuritegevusega seonduvate rünnete oht nii liidus kui ka kogu maailmas aina suureneb ning seega mure infosüsteemide kui liikmesriikide ja liidu elutähtsa infrastruktuuri osa vastu suunatud võimalike terrori- või poliitiliselt ajendatud rünnakute pärast kasvab. See ohustab nii infoühiskonna turvalisemaks muutmist kui ka vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala saavutamist ning nõuab seega liidu tasandi meedet ning tõhusamat koostööd ja koordineerimist rahvusvahelisel tasandil.
(4)
Liidus on hulk elutähtsaid infrastruktuure, mille kahjustada saamisel või hävimisel oleks olulised piiriülesed mõjud. Vajadusest suurendada liidus elutähtsate infrastruktuuride kaitsevõimet on muutunud ilmseks, et küberrünnakute vastaseid meetmeid tuleks täiendada rangete kriminaalkaristustega, mis kajastavad selliste rünnakute raskusastet. Elutähtsa infrastruktuurina võib käsitada liikmesriikides asuvat vara, süsteemi või selle osa (näiteks elektrijaamad, transpordivõrgud ja valitsusvõrgud), mis on hädavajalik eluliselt tähtsate ühiskondlike toimingute, rahvatervise, turvalisuse, julgeoleku, majandusliku ja sotsiaalse heaolu toimimiseks ning mille kahjustada saamine või hävimine mõjutaks nimetatud funktsioonide häirumise tulemusena oluliselt liikmesriiki.
(5)
On tõendeid, et üha ohtlikumaid ja korduvaid suuremahulisi küberründeid suunatakse järjest enam infosüsteemide vastu, mis on sageli liikmesriikidele või avaliku või erasektori toimimise seisukohalt äärmiselt olulised. Selle tendentsiga kaasneb üha keerukamate meetodite arendamine, nagu näiteks nn robotivõrkude loomine ja kasutamine, mis hõlmab kuriteo mitmeid etappe, mis ka eraldiseisvalt kujutavad endast tõsist riski üldistele huvidele. Käesoleva direktiivi üheks eesmärgiks on kehtestada kriminaalkaristused seoses „robotivõrgu” loomisega, kus luuakse kaugkontroll märkimisväärse arvu arvutite üle sel teel, et nakatatakse eesmärgipäraste küberrünnakute abil kõnealused arvutid kurivaraga. Pärast „robotivõrgu” loomist saab moodustuva nakatatud arvutite võrgu aktiveerida arvutikasutaja teadmata, et panna toime suuremahulise küberrünnaku, mis üldjuhul võib põhjustada suurt kahju, nagu sellele on osutatud käesolevas direktiivis. Liikmesriikidel peaks vastavalt oma riiklikule õigusele ja praktikale olema võimalik määratleda suure kahju mõiste, nagu märkimisväärse tähtsusega avalike teenuste osutamise häirimine või suure rahalise kahju või isikuandmete või tundliku teabe kaotsimineku põhjustamine.
(6)
Suuremahulised küberründed võivad tekitada märkimisväärset majanduslikku kahju nii infosüsteemide ja sidevõrkude töö katkemise kui ka oluliste ärialaste salajaste andmete või muude andmete kadumise või muutumise näol. Erilist tähelepanu tuleks pöörata suuremahuliste küberrünnetega seonduvate ohtude alase teadlikkuse suurendamisele uuenduslike väike- ja keskmise suurusega ettevõtjate seas, kelle sõltuvus infosüsteemide nõuetekohasest toimimisest ja kättesaadavusest on suurem ning kellel on sageli vähem võimalusi panustada infoturbesse, ja nende nõrkade kohtade kohta selliste küberrünnetega seoses.
(7)
Ühised eeskirjad selles valdkonnas on olulised tagamaks liikmesriikides järjekindlat lähenemisviisi käesoleva direktiivi kohaldamisel.
(8)
Tuleb tagada ühine lähenemisviis kuriteokoosseisu suhtes, kriminaliseerides selleks kõikjal liidus ebaseadusliku infosüsteemi sisenemise, ebaseadusliku süsteemi häirimise, ebaseadusliku andmetesse sekkumise ja teabe ebaseadusliku pealtkuulamise.
(9)
Pealtkuulamine hõlmab teabe sisu kuulamist, jälgimist või seiret ning andmete sisu hankimist kas vahetult - infosüsteemidesse sisenemise ja nende kasutamise teel - või kaudselt - tehniliste vahendite abil elektrooniliste pealtkuulamisseadmete kasutamise teel -, kuid ei pea tingimata eeltooduga piirduma.
(10)
Liikmesriigid peaksid kehtestama karistused infosüsteemide vastu suunatud rünnete eest. Need karistused peaksid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning peaksid hõlmama vabadusekaotust ja/või rahalisi karistusi.
(11)
Käesoleva direktiiviga sätestatakse kriminaalkaristused vähemalt oluliste juhtumite puhul. Liikmesriikidel peaks olema vastavalt oma riiklikule õigusele ja praktikale võimalik määratleda vähem olulise juhtumi mõiste. Juhtumit võidakse käsitada vähem olulisena näiteks siis, kui kuriteoga põhjustatud kahju ja/või oht avalikele või erahuvidele, näiteks arvutisüsteemi või arvutiandmete puutumatusele, või isiku puutumatusele, õigustele või muudele huvidele, ei ole märkimisväärne või ei ole sellise iseloomuga, et kriminaalkaristuse kohaldamine õigusaktidega sätestatud piirmäärade raames või kriminaalvastutuse kohaldamine oleks vajalik.
(12)
Küberrünnakutest tulenevate ohtude ja riskide ning nendega seonduvate infosüsteemide nõrkade kohtade identifitseerimine ja nendest teatamine on oluline osa tulemuslikust küberrünnakute ärahoidmisest ja neile reageerimisest ning infosüsteemide küberturbe parandamisest. Kõnealuse eesmärgi saavutamiseks võiks anda stiimuleid turvaaukudest teatamiseks. Liikmesriigid peaksid püüdma luua võimalusi turvaaukude seaduslikuks tuvastamiseks ja nendest teatamiseks.
(13)
Asjakohane on näha ette keskmisest rangemad karistused juhuks, kui infosüsteemide vastu suunatud ründe on toime pannud kuritegelik ühendus, nagu see on määratletud nõukogu 24. oktoobri 2008. aasta raamotsuses 2008/841/JSK (organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta), (3) kui küberrünne on suuremahuline ja mõjutab märkimisväärset arvu infosüsteeme, sealhulgas kui selle eesmärgiks on luua „robotivõrk”, või kui küberrünne põhjustab suurt kahju, sealhulgas kui see pannakse toime „robotivõrgu” abil. Samuti on asjakohane näha ette keskmisest rangemad karistused juhuks, kui selline rünne on suunatud liikmesriikide või liidu elutähtsa infrastruktuuri vastu.
(14)
Küberkuritegevuse vastase võitluse integreeritud lähenemisviisi täiendavaks oluliseks elemendiks on tõhusate meetmete kehtestamine identiteedivarguse ja teiste identiteediga seonduvate kuritegude vastu. Kõnealuse kriminaalse käitumise suhtes liidu tasandil meetmete võtmise vajadust tuleks samuti analüüsida ulatusliku horisontaalse liidu vahendi loomise vajaduse hindamise kontekstis.
(15)
Nõukogu 27.-28. novembri 2008. aasta järeldustes märgiti, et liikmesriigid ja komisjon peaksid välja töötama uue strateegia, võttes arvesse Euroopa Nõukogu 2001. aasta küberkuritegevuse konventsiooni. Nimetatud konventsiooniga on kehtestatud küberkuritegevuse, sealhulgas infosüsteemide vastu suunatud rünnete vastase võitluse õiguslik raamistik. Käesolev direktiiv tugineb nimetatud konventsioonile. Tuleks pidada esmatähtsaks, et kõik liikmesriigid viiksid võimalikult kiiresti lõpule konventsiooni ratifitseerimise protsessi.
(16)
Arvestades rünnete erinevaid toimepaneku viise ning tark- ja riistvara kiiret arengut, viidatakse käesolevas direktiivis vahenditele, mille abil on võimalik käesolevas direktiivis loetletud kuritegusid toime panna. Nende vahendite all mõistetakse näiteks kurivara, sealhulgas sellist kurivara, mille abil on võimalik luua robotivõrke, mida kasutatakse küberrünnete toimepanemiseks. Juhul kui selline vahend on käesolevas direktiivis sätestatud kuritegude toimepanemiseks sobiv või eriti sobiv, võib ta siiski olla toodetud õiguspärasel eesmärgil. Et vältida kriminaliseerimist juhul, kui sellised vahendid on toodetud ja turule viidud õiguspärastel eesmärkidel, näiteks infotehnoloogiatoodete usaldusväärsuse või infosüsteemide turvalisuse testimiseks, ei ole piisav, kui isikul on üldine kavatsus, tal peab olema otsene tahtlus kasutada neid vahendeid ühe või mitme käesolevas direktiivis sätestatud kuriteo toimepanemiseks.
(17)
Käesoleva direktiiviga ei nähta ette kriminaalvastutust juhul, kui on täidetud käesolevas direktiivis loetletud kuritegude objektiivsed kriteeriumid, kuid tegu on sooritatud kuritegeliku kavatsuseta, näiteks kui isik ei ole teadlik, et infosüsteemi sisenemine ei ole lubatud, või infosüsteemide volitatud testimise või kaitsmise korral, näiteks kui ettevõte või müüja on teinud isikule ülesandeks testida oma turbesüsteemi tugevust. Käesoleva direktiiviga ei nähta ette kriminaalvastutust, mis tuleneks lepingulistest kohustustest või kokkulepetest infosüsteemidesse sisenemise piiramiseks kasutajapoliitika või teenuste tingimuste abil või töövaidlustest, mis tulenevad tööandja infosüsteemidesse sisenemisest ja nende kasutamisest eraotstarbel, ning tekiks juhul kui sellistele tingimustele vastavat sisenemist käsitatakse mittelubatuna, mis oleks ka kriminaalmenetluse alustamise ainus alus. Käesoleva direktiiviga ei piirata siseriiklike ja liidu õigusaktidega sätestatud juurdepääsuõigust teabele, samas ei saa direktiivi käsitada õigustusena ebaseaduslikule või omavolilisele juurdepääsule teabele.
(18)
Küberrünnakuid võivad hõlbustada erinevad asjaolud, näiteks kui kuriteo toimepanijal on tööülesannete täitmisel juurdepääs mõjutatud infosüsteemidele omastele turbesüsteemidele. Selliseid asjaolusid tuleks asjakohaselt arvesse võtta siseriikliku õiguse kontekstis ja kriminaalmenetluse käigus.
(19)
Liikmesriigid peaksid oma siseriiklikus õiguses nägema ette raskendavad asjaolud kooskõlas nende õigussüsteemis raskendavaid asjaolusid reguleerivate eeskirjadega. Liikmesriigid peaksid tagama, et kõnealused raskendavad asjaolud on kohtunikele kaalumiseks teada õigusrikkujatele karistuse määramisel. Kohtuniku kaalutlusõigusse jääb kõnealuste asjaolude hindamine koos konkreetse juhtumi teiste faktidega.
(20)
Käesoleva direktiiviga ei sätestata tingimusi jurisdiktsiooni teostamiseks selles viidatud kuritegude üle, näiteks ohvri avaldus õigusrikkumise toimepanemise asukohas, õigusrikkumise toimepanemise asukohariigi avaldus, või asjaolu, et õigusrikkumise toimepanijale ei ole esitatud süüdistust õigusrikkumise toimepanemise asukohas.
(21)
Käesoleva direktiivi raames on liikmesriigid ja kolmandad riigid ning nende avalik-õiguslikud organid jätkuvalt kohustatud täielikult tagama inimõiguste ja põhivabaduste austamise vastavalt kehtivatele liidu ja rahvusvahelistele kohustustele.
(22)
Käesoleva direktiiviga tugevdatakse võrgustike, näiteks G8 või teabevahetuseks loodud Euroopa Nõukogu seitse päeva nädalas ööpäev läbi töötavate kontaktpunktide võrgustiku tähtsust. Sellised kontaktpunktid peaksid suutma anda tõhusat abi, millega lihtsustatakse näiteks olemasoleva asjakohase teabe vahetamist ja tehnilist nõustamist või õigusteabe andmist seoses infosüsteemide ja seonduvate andmetega seotud kuritegude uurimise või menetlusega, kaasates taotlevaid liikmesriike. Võrgustike sujuvaks toimimiseks peaks iga kontaktpunkt olema suuteline pidama sidet teise liikmesriigi kontaktpunktiga, tehes seda muu hulgas koolituse läbinud ja asjakohase varustusega töötajate abil. Arvestades suuremahuliste küberrünnakute leviku võimalikku kiirust, peaksid liikmesriigid olema võimelised viivitamata vastama nimetatud kontaktpunktide võrgustiku kaudu esitatud kiireloomulistele taotlustele. Sellistel juhtudel võib olla otstarbekas, et koos teabenõudega luuakse telefonikontakt tagamaks, et nõude saanud liikmesriik menetleb seda kiiresti ja et tagasisidet antakse kaheksa tunni jooksul.
(23)
Ühelt poolt riigiasutuste ning teiselt poolt erasektori ja kodanikuühiskonna vaheline koostöö on infosüsteemide vastu suunatud rünnete vältimiseks ja nende vastu võitlemiseks väga oluline. Tõhustada ja parandada tuleb koostööd teenuseosutajate, tootjate, õiguskaitseasutuste ja kohtuorganite vahel, järgides samas täielikult õigusriigi põhimõtteid. Selline koostöö võib hõlmata teenuseosutajate poolset toetust, mida antakse, et aidata säilitada võimalikke tõendeid, anda õigusrikkumise toimepanijate tuvastamisele kaasa aitavat teavet ning viimase võimalusena, et täielikult või osaliselt sulgeda või lõpetada infosüsteemid või funktsioonid, mis on kas nakatatud või mida on kasutatud ebaseaduslikel eesmärkidel, tehes seda kooskõlas siseriikliku õiguse ja tavadega. Liikmesriigid peaksid samuti kaaluma koostöö- ja partnerlusvõrgustike loomist teenuseosutajate ja tootjatega, et vahetada teavet, mis seondub käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate kuritegudega.
(24)
Olemas on vajadus koguda võrreldavaid andmeid käesolevas direktiivis osutatud kuritegude kohta. Selleks et saada parem ülevaade küberkuritegevuse probleemist ning võrgu- ja infoturbe olukorrast liidus ning aidata seeläbi kaasa senisest tõhusamate lahenduste väljatöötamisele, tuleks pädevatele spetsialiseeritud liidu asutustele, näiteks Europolile ja ENISA-le, edastada asjakohane teave, võttes arvesse nende ülesandeid ja teabevajadusi. Liikmesriigid peaksid Europolile ja Europolis asuvale ELi küberkuritegevuse keskusele edastama teavet õigusrikkumiste toimepanijate töömeetodite kohta, et viia läbi küberkuritegevuse ohtude hindamised ja strateegilised analüüsid vastavalt nõukogu 6. aprilli 2009. aasta otsusele 2009/371/JSK (millega asutatakse Euroopa Politseiamet (Europol)) (4). Teabe edastamine võib hõlbustada teadmiste suurendamist praegustest ja tulevastest ohtudest ning seeläbi toetada otsustusprotsessi asjakohasemaks ja sihipärasemaks muutmist infosüsteemide vastu suunatud rünnete vastu võitlemise ja nende vältimise valdkonnas.
(25)
Komisjon peaks esitama aruande direktiivi kohaldamise kohta ning vajalikud seadusandlikud ettepanekud, mille tõenäoliseks tulemuseks on käesoleva direktiivi reguleerimisala laienemine, võttes arvesse arenguid küberkuritegevuse valdkonnas. Sellised arengud võivad hõlmata tehnoloogilist arengut, näiteks mis võimaldab tõhusamat tegevust infosüsteemide vastu suunatud rünnete tõrjumise valdkonnas või võimaldab selliseid ründeid ära hoida või viia nende mõju miinimumini. Sel eesmärgil peaks komisjon võtma arvesse olemasolevaid analüüse ja aruandeid, mille on koostanud asjaomased osapooled, eelkõige Europol ja ENISA.
(26)
Tulemuslikuks võitluseks küberkuritegevuse vastu on vaja suurendada infosüsteemide vastupidavust, et neid paremini küberrünnakute vastu kaitsta, ning võtta selleks sobivad meetmed. Liikmesriigid peaksid võtma vajalikke meetmeid, et kaitsta infosüsteeme, mis on osa nende elutähtsatest infrastruktuuridest, küberrünnakute eest; kõnealuste meetmete osaks peaks olema liikmesriikide infosüsteemide ja nendega seotud andmete kaitsmine. Küberkuritegevuse vastase tulemusliku võitluse tervikliku lähenemisviisi oluline osa on see, et juriidilised isikud tagavad infosüsteemide kaitse ja turvalisuse piisava taseme, näiteks seoses avalikult kättesaadavate elektrooniliste sideteenuste osutamisega, tehes seda kooskõlas liidu kehtivate õigusaktidega, mis käsitlevad eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet ning andmekaitset. Tuleks tagada asjakohane kaitsetase mõistlikult tuvastatavate ohtude ja puuduste puhul, tehes seda vastavalt viimastele suundumustele konkreetsetes sektorites ning konkreetsetele andmetöötluse olukordadele. Sellise kaitse kulud ja koormus peaksid olema proportsionaalsed mõjutatud süsteemidele küberrünnaku poolt põhjustatavate tõenäoliste kahjustustega. Liikmesriike innustatakse võtma asjakohaseid meetmeid, millega kehtestatakse nende siseriiklikus õiguses vastutus, mida kohaldatakse nende juriidiliste isikute suhtes, kes ilmselgelt ei ole taganud kaitse asjakohast taset küberrünnakute eest.
(27)
Märkimisväärsed lüngad ja erinevused liikmesriikide infosüsteemide vastu suunatud rünnete valdkonna õigusaktides ja kriminaalmenetlustes võivad takistada organiseeritud kuritegevuse ja terrorismi vastast võitlust ning raskendada tõhusat politsei- ja õigusalast koostööd kõnealuses valdkonnas. Tänapäevaste infosüsteemide riikidevahelise ja piirideta olemuse tõttu on selliste süsteemide vastu suunatud rünnetel piiriülene mõõde, mis rõhutab kiireloomulist vajadust asjaomase valdkonna kriminaalõiguse edasise ühtlustamise järele. Lisaks sellele peaks nõukogu 30. novembri 2009. aasta raamotsuse 2009/948/JSK (kohtualluvuskonflikti vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses) (5) nõuetekohane rakendamine ja kohaldamine hõlbustama infosüsteemide vastu suunatud rünnete eest süüdistuse esitamise kooskõlastamist. Samuti peaksid liikmesriigid koostöös liiduga püüdma parandada rahvusvahelist koostööd infosüsteemide, arvutivõrkude ja arvutiandmete turvalisuse valdkonnas. Kõikide andmevahetust käsitlevate rahvusvaheliste lepingute puhul tuleks nõuetekohaselt arvesse võtta andmete edastamise ja säilitamise turvalisust.
(28)
Pädevate õiguskaitseasutuste ja kohtuorganite vahelise koostöö parandamine üle kogu liidu on ülioluline, et tulemuslikult võidelda küberkuritegevuse vastu. Selles kontekstis tuleks innustada suuremaid jõupingutusi asjakohaste asutuste piisava koolitamise alal, et suurendada küberkuritegevusest ja selle mõjust arusaamist ning tõhustada koostööd ja parimate tavade vahetamist, näiteks pädevate spetsialiseeritud liidu asutuste ja organite kaudu. Sellise koolituse eesmärgiks peaks muu hulgas olema teadlikkuse suurendamine erinevate riikide õigussüsteemidest, võimalikest eeluurimise käigus tekkida võivatest õiguslikest ja tehnilistest probleemidest ning pädevuste jaotusest asjakohaste siseriiklike asutuste vahel.
(29)
Käesoleva direktiiviga austatakse inimõigusi ja põhivabadusi ning järgitakse eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste hartas ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis tunnustatud põhimõtteid, sealhulgas isikuandmete kaitset, eraelu puutumatust, sõna- ja teabevabadust, õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, süütuse presumptsiooni ja kaitseõigust ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtet. Eelkõige on käesoleva direktiivi eesmärk tagada nimetatud õiguste ja põhimõtete täielik austamine ja sellest tuleb direktiivi järgimisel ka lähtuda.
(30)
Isikuandmete kaitse on ELi toimimise lepingu artikli 16 lõike 1 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 8 kohaselt põhiõigus. Seetõttu peab käesoleva direktiivi rakendamise raames aset leidev isikuandmete töötlemine olema täielikus vastavuses asjakohaste andmekaitsealaste liidu õigusaktidega.
(31)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on kõnealused liikmesriigid teatanud oma soovist osaleda käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(32)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
(33)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, nimelt infosüsteemide vastu suunatud rünnete eest tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate kriminaalkaristuste kehtestamist kõikides liikmesriikides ning kohtuasutuste ja muude pädevate asutuste koostöö parandamist ja soodustamist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning neid on nende ulatuse või mõju tõttu parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(34)
Käesoleva direktiivi eesmärk on muuta ja laiendada nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/222/JSK (infosüsteemide vastu suunatud rünnete kohta) (6) sätteid. Kuna tehtavad muudatused on arvukad ja sisulised, siis tuleks raamotsus 2005/222/JSK selguse huvides täielikult asendada käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide suhtes,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumeeskirjad infosüsteemide vastu suunatud rünnete valdkonna kriminaalkuritegude ja karistuste määratlemise kohta. Samuti on direktiivi eesmärk hõlbustada selliste kuritegude ärahoidmist ja arendada koostööd kohtuorganite ja muude pädevate asutuste vahel.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) „infosüsteem”- seade või omavahel ühendatud või seotud seadmete rühm, mille hulgast üks või mitu seadet töötlevad vastavalt programmile automaatselt arvutiandmeid; samuti nimetatud seadme või seadmete rühma salvestatud, töödeldud, välja võetud või edastatud arvutiandmed, mis on vajalikud kõnealuse seadme või seadmete rühma toimimiseks, kasutamiseks, kaitseks ja hoolduseks;
b) „arvutiandmed”- faktide, teabe või mõistete esitamine infosüsteemis töötlemiseks sobivas vormis, sealhulgas programm, mille abil saab infosüsteemi panna ülesannet täitma;
c) „juriidiline isik”- üksus, millel on vastavalt kohaldatavale õigusele juriidilise isiku staatus, välja arvatud liikmesriigid, kolmandad riigid või riigivõimu teostavad avalik-õiguslikud asutused või avalik-õiguslikud rahvusvahelised organisatsioonid;
d) „õigusliku aluseta”- toiming, mis ei ole lubatud süsteemi või selle osa omaniku või selle suhtes muu õiguse valdaja poolt, või millega rikutakse riiklikke õigusakte.
Artikkel 3
Ebaseaduslik sisenemine infosüsteemi
Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et tahtlikult ja õigusliku aluseta sisenemine infosüsteemi või selle osasse, kui selline sisenemine rikub mõnda turvameedet, on vähemalt raskemate juhtumite puhul kriminaalkorras karistatav.
Artikkel 4
Ebaseaduslik süsteemi häirimine
Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et tahtlikult ja õigusliku aluseta infosüsteemi töö tõsine takistamine või katkestamine arvutiandmete sisestamise, edastamise, kahjustamise, kustutamise, rikkumise, muutmise või sulustamise või ligipääsmatuks muutmise teel on vähemalt raskemate juhtumite puhul kriminaalkorras karistatav.
Artikkel 5
Ebaseaduslik andmetesse sekkumine
Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et tahtlikult ja õigusliku aluseta infosüsteemis olevate arvutiandmete kustutamine, kahjustamine, rikkumine, muutmine või sulustamine või ligipääsmatuks muutmine on vähemalt raskete juhtumite puhul kriminaalkorras karistatav.
Artikkel 6
Teabe ebaseaduslik pealtkuulamine
Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et infosüsteemi, sellest infosüsteemist või selle infosüsteemi piires, sealhulgas infosüsteemi elektromagnetkiirguse abil mitteavalikult edastatavate arvutiandmete tahtlik ja õigusliku aluseta pealtkuulamine tehniliste vahendite abil on vähemalt raskemate juhtumite puhul kriminaalkorras karistatav.
Artikkel 7
Kuriteo toimepanemisel kasutatud vahendid
Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et järgmiste seadmete tahtlik tootmine, müük, kasutamiseks hankimine, importimine, levitamine või muul viisil kättesaadavaks tegemine õigusliku aluseta ja kavatsusega kasutada seda eesmärgiga panna toime mõni artiklites 3-6 osutatud kuritegu, on vähemalt raskemate juhtumite puhul kriminaalkorras karistatav:
a)
arvutiprogramm, mis on loodud või kohandatud eelkõige artiklites 3-6 osutatud kuritegude toimepanemiseks;
b)
arvuti salasõna, juurdepääsukood või samalaadsed andmed, mille abil on võimalik siseneda infosüsteemi või selle osasse.
Artikkel 8
Kuriteole kihutamine, kaasaaitamine ja kuriteokatse
1. Liikmesriik tagab, et artiklites 3-7 osutatud kuritegude toimepanemisele kihutamine või kaasaaitamine on kriminaalkorras karistatav.
2. Liikmesriik tagab, et artiklites 4 ja 5 osutatud kuriteokatse on kriminaalkorras karistatav.
Artikkel 9
Karistused
1. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 3-8 osutatud kuritegude eest karistatakse tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate kriminaalkaristustega.
2. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 3-7 osutatud kuritegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt kaheaastane vangistus, seda vähemalt raskemate juhtumite puhul.
3. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 4 ja 5 osutatud kuritegude tahtliku toimepanemise eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt kolmeaastane vangistus, kui arvestatavat hulka infosüsteeme on mõjutatud sellise artiklis 7 osutatud vahendi kasutamise teel, mis on loodud või kohandatud eelkõige kuriteo toimepanemiseks.
4. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 4 ja 5 osutatud kuritegude eest määratakse karistus, mille maksimummäär on vähemalt viieaastane vangistus, kui
a)
need on toime pandud raamotsuses 2008/841/JSK määratletud kuritegeliku ühenduse raames, sõltumata selles sätestatud karistusmäärast;
b)
need põhjustavad rasket kahju või
c)
need on toime pandud elutähtsa infrastruktuuri infosüsteemi vastu.
5. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et kui artiklites 4 ja 5 osutatud kuriteod pannakse toime teise isiku isikuandmete väärkasutamise teel, eesmärgiga võita kolmanda isiku usaldus, ning tekitatakse seeläbi kahju tegeliku identiteedi omanikule, võib seda siseriikliku õiguse kohaselt käsitada raskendava asjaoluna, välja arvatud juhul, kui need asjaolud kuuluvad teise siseriikliku õiguse alusel karistatava kuriteo koosseisu.
Artikkel 10
Juriidilise isiku vastutus
1. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta artiklites 3-8 osutatud kuritegude eest, mille on tema kasuks toime pannud eraisikuna või juriidilise isiku organi liikmena tegutsenud isik, kes on juriidilise isiku juures juhtival kohal ühel järgmistest alustest:
a)
õigus esindada juriidilist isikut;
b)
õigus teha juriidilise isiku nimel otsuseid;
c)
õigus kontrollida juriidilist isikut.
2. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta juhul, kui lõikes 1 osutatud isiku järelevalve või kontrolli puudumine võimaldas kõnealuse juriidilise isiku alluvuses oleval isikul panna tema kasuks toime mõne artiklites 3-8 osutatud kuriteo.
3. Juriidilise isiku lõigete 1 ja 2 kohane vastutus ei vabasta kriminaalmenetlusest füüsilist isikut, kes on mõne artiklites 3-8 osutatud kuriteo täideviija, sellele kihutaja või sellele kaasaaitaja.
Artikkel 11
Juriidilise isiku suhtes kohaldatavad karistused
1. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 10 lõike 1 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi, mille hulka kuuluvad kriminaalõiguslikud või muud trahvid ning võivad kuuluda näiteks:
a)
riiklike hüvitiste või abi saamise õigusest ilmajätmine;
b)
ajutine või alaline ettevõtluskeeld;
c)
kohtuliku järelevalve alla võtmine;
d)
sundlõpetamine;
e)
kuriteo toimepanekuks kasutatud üksuste ajutine või lõplik sulgemine.
2. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 10 lõike 2 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi või muid meetmeid.
Artikkel 12
Jurisdiktsioon
1. Liikmesriik kehtestab oma jurisdiktsiooni artiklites 3-8 osutatud kuritegude suhtes, kui kuritegu on pandud toime:
a)
osaliselt või tervikuna tema territooriumil või
b)
asjaomase liikmesriigi kodaniku poolt, vähemalt juhtudel, kui seda käsitatakse toimepanemise asukohas kuriteona.
2. Jurisdiktsiooni kehtestamisel kooskõlas lõike 1 punktiga a tagab liikmesriik, et tal on jurisdiktsioon, kui
a)
teo toimepanija viibib kuriteo toimepanemise ajal füüsiliselt tema territooriumil, olenemata sellest, kas kuritegu on suunatud selle liikmesriigi territooriumil asuva infosüsteemi vastu või mitte, või
b)
kuritegu on suunatud tema territooriumil asuva infosüsteemi vastu, olenemata sellest, kas teo toimepanija viibib kuriteo toimepanemise ajal selle liikmesriigi territooriumil või mitte.
3. Liikmesriik teatab komisjonile, kui ta otsustab kehtestada jurisdiktsiooni artiklites 3-8 osutatud kuriteo suhtes, mis pannakse toime väljaspool tema territooriumi, sealhulgas kui
a)
kuriteo toimepanija peamine elukoht asub tema territooriumil või
b)
kuritegu on toime pandud tema territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks.
Artikkel 13
Teabevahetus
1. Liikmesriik tagab, et artiklites 3-8 osutatud kuritegudega seotud teabe vahetamiseks on liikmesriigis olemas toimiv riiklik kontaktpunkt ning et liikmesriik kasutab olemasolevat operatiivsete kontaktpunktide võrgustikku, mis töötab seitse päeva nädalas ööpäev läbi. Samuti tagab liikmesriik menetlused, mis võimaldavad pädeval asutusel kiireloomuliste abitaotluste puhul teatada hiljemalt kaheksa tunni jooksul taotluse kättesaamisest vähemalt seda, kas abitaotlusele vastatakse, ning selle vastuse vormi ja eeldatava vastamise aja.
2. Liikmesriik teatab komisjonile oma määratud lõikes 1 osutatud kontaktpunktist. Komisjon edastab selle teabe teistele liikmesriikidele ning liidu pädevatele spetsialiseeritud asutustele ja organitele.
3. Liikmesriik võtab vajalikud meetmed, millega tagatakse asjakohaste aruandlusmooduste olemasolu, millega lihtsustatakse artiklites 3-6 osutatud kuritegude kohta aruannete esitamist pädevatele siseriiklikele asutustele põhjendamatu viivituseta.
Artikkel 14
Järelevalve ja statistika
1. Liikmesriik tagab süsteemi artiklites 3-7 osutatud kuritegusid käsitlevate statistiliste andmete salvestamiseks, koostamiseks ja esitamiseks.
2. Lõikes 1 osutatud statistika hõlmab vähemalt olemasolevaid andmeid liikmesriikide poolt registreeritud, artiklites 3-7 osutatud kuritegude arvu kohta ja selliste isikute arvu kohta, kellele on esitatud süüdistus ja kes on süüdi mõistetud artiklites 3-7 osutatud kuritegude eest.
3. Liikmesriik edastab käesoleva artikli kohaselt kogutud andmed komisjonile. Komisjon tagab statistiliste aruannete koondülevaate avaldamise ja esitamise liidu pädevatele spetsialiseeritud asutustele ja organitele.
Artikkel 15
Raamotsuse 2005/222/JSK asendamine
Raamotsus 2005/222/JSK asendatakse käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide suhtes, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud raamotsuse liikmesriigi õigusesse ülevõtmise tähtajaga.
Käesoleva direktiivi vastuvõtmises osalevate liikmesriikide suhtes käsitatakse viiteid raamotsusele 2005/222/JSK viidetena käesolevale direktiivile.
Artikkel 16
Liikmesriigi õigusesse ülevõtmine
1. Liikmesriik jõustab käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 4. septembriks 2015.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile meetmete teksti, millega võetakse riiklikku õigusse üle käesolevast direktiivist tulenevad kohustused.
3. Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
Artikkel 17
Aruandlus
Komisjon esitab hiljemalt 4. septembriks 2017 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles hinnatakse, millises ulatuses on liikmesriigid võtnud käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid, ning millele vajaduse korral lisatakse seadusandlikud ettepanekud. Komisjon võtab ka arvesse tehnilisi ja õiguslikke arenguid küberkuritegevuse valdkonnas, eelkõige käesoleva direktiivi reguleerimisala osas.
Artikkel 18
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 19
Adressaadid
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.
Brüssel, 12. august 2013