NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.
KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) nr 1046/2014,
28. juuli 2014,
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 508/2014 (Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta) seoses kriteeriumidega, mille alusel arvutatakse teatavate äärepoolseimate piirkondade ettevõtjate kala- või vesiviljelustoodete püüdmisel, kasvatamisel, töötlemisel ja turustamisel tekkinud lisakulud
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määrust (EL) nr 508/2014 Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2328/2003, (EÜ) nr 861/2006, (EÜ) nr 1198/2006 ja (EÜ) nr 791/2007 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1255/2011 (1), eriti selle artikli 72 lõiget 4,
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Merendus- ja Kalandusfond (EMKF) võib määruse (EL) nr 508/2014 V peatüki alusel toetada ettevõtjatele teatavate selliste lisakulude hüvitamist, mis on tekkinud kalandus- ja vesiviljelustoodete püüdmisel, kasvatamisel, töötlemisel ja turustamisel ELi äärepoolseimates piirkondades, millele on osutatud aluslepingu artiklis 349.
(2)
Selleks et säilitada liidu äärepoolseimatest piirkondadest pärit teatavate kalapüügi- ja vesiviljelustoodete konkurentsivõimet võrreldes liidu muude piirkondade samalaadsete toodetega, kehtestas liit alates 1992. aastast meetmed selliste lisakulude hüvitamiseks kalandus- ja vesiviljelussektoris. Hüvitusmeetmed ajavahemikuks 2007-2013 on sätestatud nõukogu määruses (EÜ) nr 791/2007 (2). Liidu äärepoolseimate piirkondade struktuurilise, ühiskondliku ja majandusliku olukorra tõttu, mida tingivad nende kaugus, isoleeritus, väiksus, rasked looduslikud olud, majanduslik sõltuvus üksikutest toodetest ning erilised kliimatingimused, on vaja neid jätkuvalt toetada, et korvata teatavate kalandus- ja vesiviljelustoodete püüdmisel, kasvatamisel, töötlemisel ja turustamisel tekkivad lisakulud alates 1. jaanuarist 2014. Lisakulude hüvitamine aitab nende piirkondade ettevõtjatel säilitada majandusliku elujõulisuse.
(3)
Kõnealused lisakulud tuleks sätestada määruse (EL) nr 508/2014 artikli 72 kohases hüvituskavas.
(4)
Selleks et tagada kõikide asjaomaste piirkondade ühtlustatud ja võrdne kohtlemine piirkondade ja aastate parema võrreldavuse kaudu, ning eelkõige selleks, et vältida lisakulude ülemäärast hüvitamist, on vaja kehtestada liidu äärepoolseimate piirkondade konkreetsetest ebasoodsatest tingimustest tulenevate lisakulude arvutamise kriteeriumid. Ühiste kriteeriumide kasutamine tagab, et kõikide asjaomaste piirkondade suhtes kohaldatakse ühtset arvutusmeetodit.
(5)
Ülekompenseerimise vältimiseks tuleks eriti tähelepanelikult hinnata sama liikmesriigi või liidu territooriumil asuvate ettevõtjate võrdluskulusid nendele toodetele või tootekategooriatele, mille põhjal määratakse kindlaks lisakulud.
(6)
On tooteid või tootekategooriaid, mille puhul võrdlus- või mõõtmiskriteeriumid liikmesriigi territooriumil puuduvad. Sellisel juhul määratakse võrdluskulu lisakulu arvutamiseks kindlaks nii, et võrreldakse samaväärse toote või toodete kategooriate kulu, mis tekkis ettevõtjatel liidu territooriumi mandriosas.
(7)
Arvestades erisuguseid turustamistingimusi asjaomastes äärepoolseimates piirkondades, samuti saagikuse ja varude ning turunõudluse kõikumisi, peaks asjaomastele liikmesriikidele jääma õigus määrata neile ette nähtud kogueraldise raames kindlaks hüvituskõlblikud kalandus- ja vesiviljelustooted, maksimaalsed hüvitatavad kogused ja hüvitissummad.
(8)
Liikmesriigid peaksid määrama hüvitissummad tasemel, mis võimaldab asjakohaselt tasaarvestada äärepoolseimate piirkondade teatavate ebasoodsate tingimuste tõttu tekkivad lisakulud ja vältida ülekompenseerimist. Selleks tuleks hüvitissumma kindlaksmääramisel arvesse võtta ka muid riikliku sekkumise viise, sealhulgas mis tahes riigiabi, millest teatatakse aluslepingu artikli 108 lõike 3 ja määruse (EL) nr 508/2014 artikli 73 kohaselt, ja mis mõjutab lisakulude suurust.
(9)
Selleks et tagada lisakulude ühtlustatud esitamine, on vaja esitada lisakulud eluskaalu tonnides, mis on määratletud nõukogu määruses (EÜ) nr 1224/2009 (3) ja komisjoni määruses (EÜ) nr 409/2009, (4) millega kehtestatakse Euroopa Liidu ümberarvestustegurid ja töötlemisviisi koodid värske ja värskelt soolatud töödeldud kala suhtes, et püügi seire eesmärgil arvestada töödeldud kala kaal ümber eluskaaluks.
(10)
Selleks et tõendada, et ülemäärast hüvitamist ei esine, peaksid liikmesriigid lisama rakendamise aastaaruandesse asjakohase teabe hüvitamissüsteemi rakendamise kohta, nagu on sätestatud määruse (EL) nr 508/2014 artikli 114 lõikes 2.
(11)
Selleks et oleks võimalik viivitamata kohaldada käesolevas määruses sätestatud meetmeid, arvestades, et kulud on Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi jaoks rahastamiskõlblikud juba alates 1. jaanuarist 2014 vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (5) artikli 65 lõikele 2, peaks käesolev määrus jõustuma järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Käesoleva määrusega kehtestatakse kriteeriumid selliste lisakulude arvutamiseks, mis on ettevõtjatel tekkinud määruse (EL) nr 1303/2013 artikli 65 lõikes 2 määratletud rahastamiskõlblikkusperioodi jooksul ELi toimimise lepingu artiklis 349 määratletud äärepoolseimates piirkondades teatavate kalandus- ja vesiviljelustoodete püüdmisel, kasvatamisel, töötlemisel ja turustamisel nende piirkondade konkreetsete ebasoodsate tingimuste tõttu.
Artikkel 2
1. Artiklis 1 osutatud lisakulud arvutatakse eraldi iga järgmise tegevuse puhul:
a)
kalapüük;
b)
kalakasvatus;
c)
töötlemine;
d)
turustamine.
2. Iga lõikes 1 osutatud tegevuse kohta arvutatakse kuluartiklite kaupa lisakulud vastavalt määruse (EL) nr 508/2014 artiklis 72 osutatud hüvituskavale iga toote ja tootekategooria eest, mille liikmesriik on kindlaks määranud kui hüvituskõlbliku.
3. Lisakulud määratakse iga kuluühiku kohta kindlaks asjaomastes äärepoolseimates piirkondades ettevõtjatele tekkinud kulude vahena, mida on vähendatud mis tahes liiki riikliku sekkumisega, mis mõjutab lisakulude suurust, ning asjaomase liikmesriigi ettevõtjatel mandril tekkinud võrreldavate kuludega.
4. Erandina lõikest 3 määratakse konkreetsete toodete või tootekategooriate kuluartiklite puhul, millel ei ole võrdluskriteeriume või mõõtmiskriteeriume liikmesriigi mandriosa territooriumil, lisakulud kindlaks, võrreldes samaväärsete toodete või tootekategooriate kuludega, mis on tekkinud ettevõtjatel liidu territooriumi mandriosas.
5. Lisakulude arvutamisel võetakse arvesse mis tahes riiklikku sekkumist, sealhulgas kogu riigiabi, millest on teatatud vastavalt aluslepingu artikli 108 lõikele 3 ja määruse (EL) nr 508/2014 artiklile 73.
Artikkel 3
1. Lisakulude arvutamisel tuleb lähtuda üksnes kuludest, mis tekivad äärepoolseimates piirkondades teatavate ebasoodsate tingimuste tõttu.
2. Lisakulude arvutamisel võetakse aluseks aastane keskmine registreeritud hind.
3. Lisakulud väljendatakse eurodes eluskaalu tonni kohta ja vajaduse korral konverteeritakse lisakulu kõik komponendid eurodesse eluskaalu tonni kohta.
Artikkel 4
Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 28. juuli 2014