PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISJONI RAKENDUSOTSUS,
19. detsember 2012,
isikuandmete piisava kaitse kohta Uus-Meremaal vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 95/46/EÜ
(teatavaks tehtud numbri C(2012) 9557 all)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2013/65/EL)
EUROOPA KOMISJON
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta, (1) eriti selle artikli 25 lõiget 6,
olles konsulteerinud Euroopa andmekaitseinspektoriga
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 95/46/EÜ kohaselt peavad liikmesriigid sätestama, et isikuandmeid võib kolmandale riigile edastada üksnes juhul, kui kõnealuses kolmandas riigis on tagatud andmekaitse piisav tase ning kui enne andmete edastamist järgitakse direktiivi muude sätete rakendamist käsitlevaid liikmesriikide õigusakte.
(2)
Komisjon võib teha otsuse, et kolmas riik tagab andmekaitse piisava taseme. Sel juhul võib liikmesriikidest isikuandmeid edastada ilma lisatagatisteta.
(3)
Vastavalt direktiivile 95/46/EÜ tuleb andmekaitse taseme hindamisel silmas pidada kõiki andmete edastamise toimingute või andmete edastamise toimingute kogumi asjaolusid ning pöörata erilist tähelepanu teatavate konkreetsete andmete edastamise seisukohalt olulistele teguritele.
(4)
Kuna kolmandad riigid suhtuvad andmekaitsesse erineval viisil, tuleks hinnata andmekaitse piisavust ning teha ja jõustada kõik direktiivil 95/46/EÜ põhinevad otsused viisil, mis ei tekita meelevaldset või põhjendamatut diskrimineerimist selliste kolmandate riikide vastu või vahel, kus valitsevad samasugused tingimused, või kaubanduse varjatud tõkestamist, võttes arvesse liidu kehtivaid rahvusvahelisi kohustusi.
(5)
Uus-Meremaa on endine Briti koloonia. Uus-Meremaast sai sõltumatu dominioon 1907. aastal, kuid põhiseaduslikud sidemed Suurbritanniaga katkestati ametlikult alles 1947. aastal. Uus-Meremaa on unitaarriik, millel puudub väljakujunenud konstitutiivse dokumendi mõttes kirjutatud põhiseadus. Uus-Meremaa on konstitutsiooniline monarhia ning Westminsteri mudelile vastav parlamentaarne demokraatia, mille riigipeaks on Uus-Meremaa kuninganna.
(6)
Uus-Meremaa toetub parlamentaarse suveräänsuse põhimõttele. Sellegipoolest eksisteerib kokkuleppeliselt mitu olulist põhiseadusliku tähtsusega põhimäärust, mida käsitatakse nn kõrgema õigusena. See tähendab, et need moodustavad põhiseadusliku tausta või keskkonna, mille alusel suunatakse valitsuse tegevust ning muude õigusaktide jõustamist. Kõnealuste õigusaktide muutmise või kehtetuks tunnistamise korral oleks vaja saavutada poliitiliste jõudude ülene konsensus. Mitu kõnealust õigusakti - 28. augusti 1990. aasta õiguste deklaratsioon (1990. aasta õigusakt nr 109), 10. augusti 1993. aasta inimõiguste seadus (1993. aasta õigusakt nr 82) ja 17. mai 1993. aasta eraelu puutumatuse seadus (1993. aasta õigusakt nr 28) - on seotud ka andmekaitsevaldkonnaga. Kõnealuste õigusaktide põhiseaduslik tähtsus peegeldub selles, et neid tuleb uute õigusaktide kohta ettepanekute tegemisel või nende väljatöötamisel arvesse võtta.
(7)
Uus-Meremaal isikuandmete kaitset käsitlevad õigusnormid on esitatud peamiselt eraelu puutumatuse seaduses, mida on muudetud 7. septembri 2010. aasta eraelu puutumatuse seadust andmete välismaale edastamise osas muutva seadusega (2010. aasta õigusakt nr 113). Kõnealune õigusakt on ajaliselt vanem kui direktiiv 95/46/EÜ ning ei piirdu automaatselt töödeldud andmete või kataloogi kantud struktureeritud andmetega, vaid hõlmab kõiki mis tahes vormis isikuandmeid. Õigusakt hõlmab kogu avalik-õiguslikku ja erasektorit, milles on mõni spetsiifiline avalikku huvi käsitlev erand, mis on demokraatliku ühiskonna puhul tavaline.
(8)
Uus-Meremaal eksisteerib mitu regulatiivset raamistikku, mille raames poliitika, eeskirjade või kohtualluvusega seoses käsitletakse eraeluga seotud küsimusi. Osa neist on seadusega ette nähtud, osa aga teatava kutsealaga seotud isereguleeruvad raamistikud, mis hõlmavad muu hulgas meediat, otseturundust, mittetellitud elektrooniliste sõnumite saatmist, turu-uuringuid, tervishoidu ja puudeid, pangandust, kindlustust ning säästmist.
(9)
Lisaks Uus-Meremaa parlamendi sätestatud õigusaktidele kehtib riigis ka märkimisväärses ulatuses tavaõigus, mille juured on Inglise tavaõiguses ning mis hõlmab andmekaitset käsitlevaid tavaõiguse põhimõtteid ja eeskirju. Tavaõiguse aluspõhimõtete hulka kuulub põhimõte, et õigusakti esmane eesmärk on üksikisiku väärikuse tagamine. Kõnealune tavaõiguse põhimõte on oluline osa taustsüsteemist, mille põhjal Uus-Meremaal kohtuotsuseid üldiselt tehakse. Tavaõigusel põhinev Uus-Meremaa kohtupraktika hõlmab ka mitmeid muid eraeluga seotud aspekte, nagu eraelu puutumatuse rikkumine, usalduse kuritarvitamine ning lisakaitse laimamise, häirimise, ahistamise, kuritahtliku valeandmete esitamise, hooletuse ja muude rikkumiste eest.
(10)
Uus-Meremaal kohaldatavad andmekaitse õigusnormid hõlmavad kõiki üldpõhimõtteid, mis on vajalikud füüsiliste isikute kaitse piisava taseme tagamiseks, kuid samal ajal on tähtsate üldiste huvide kaitse eesmärgil ette nähtud ka teatavad erandid ja piirangud. Andmekaitse õigusnormid ja nende erandid kajastavad direktiivis 95/46/EÜ sätestatut.
(11)
Kõnealuste andmekaitse õigusnormide kohaldamine tagatakse halduslike ja õiguskaitsevahenditega ning sõltumatu järelevalve abil, mida teostab järelevalveasutusena eraelu puutumatuse kaitse volinik, kellele on direktiivi 95/46/EÜ artiklis 28 sätestatud volitused ning kes tegutseb täiesti sõltumatult. Lisaks on huvitatud isikutel õigus õiguslikule hüvitisele, mis katab isikule tema isikuandmete ebaseadusliku töötlemise tõttu tekkinud kahju.
(12)
Seetõttu tuleks isikuandmete kaitse Uus-Meremaal lugeda piisavaks direktiivi 95/46/EÜ tähenduses.
(13)
Käesolev otsus peaks käsitlema isikuandmete kaitse piisavust Uus-Meremaal direktiivi 95/46/EÜ artikli 25 lõikes 1 esitatud nõuetele vastamise seisukohast. See ei peaks mõjutama muid tingimusi või piiranguid kõnealuse direktiivi muude sätete rakendamisel, mis käsitlevad isikuandmete töötlemist liikmesriikides.
(14)
Selguse ja arusaadavuse huvides ning võimaldamaks liikmesriikide pädevatel ametiasutustel tagada üksikisikute kaitset nende isikuandmete töötlemisel, tuleb kindlaks määrata need erandlikud asjaolud, mille korral teatava andmevahetuse peatamine on põhjendatud, olenemata sellest, et andmekaitse tase on tunnistatud piisavaks.
(15)
Direktiivi 95/46/EÜ artikli 29 alusel üksikisikute kaitseks seoses isikuandmete töötlemisega loodud töörühm on esitanud isikuandmete kaitse piisava taseme kohta Uus-Meremaal positiivse arvamuse, (2) mida on käesoleva rakendusotsuse ettevalmistamisel arvesse võetud.
(16)
Käesoleva otsusega ettenähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 95/46/EÜ artikli 31 lõike 1 alusel loodud komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Direktiivi 95/46/EÜ artikli 25 lõike 2 kohaldamisel loetakse Uus-Meremaa riigiks, kus on tagatud Euroopa Liidust edastatud isikuandmete kaitse piisav tase.
2. Andmekaitse õigusnormide kohaldamise eest vastutav Uus-Meremaa pädev järelevalveasutus on nimetatud käesoleva otsuse lisas.
Artikkel 2
1. Ilma et see piiraks liikmesriikide pädevate asutuste volitusi võtta meetmeid selleks, et tagada vastavus muudele kui direktiivi 95/46/EÜ artikli 25 kohaselt vastuvõetud siseriiklikele õigusnormidele, võivad nimetatud asutused kasutada oma volitusi peatada andmete edastamine Uus-Meremaal asuvale vastuvõtjale, et kaitsta üksikisikuid seoses nende isikuandmete töötlemisega järgmistel juhtudel:
a)
Uus-Meremaa pädev ametiasutus on kindlaks teinud, et andmesaaja rikub kehtivaid kaitsenõudeid; või
b)
kui on väga tõenäoline, et kaitsenõudeid rikutakse; on põhjust arvata, et Uus-Meremaa pädev ametiasutus ei võta ega kavatse võtta aegsasti asjakohaseid meetmeid kõnealuse olukorra lahendamiseks; andmeedastuse jätkamine võib kujutada andmesubjektide jaoks vältimatut tõsise kahju ohtu ning liikmesriikide pädevad ametiasutused on asjaolusid arvestades võtnud piisavaid meetmeid Uus-Meremaal asuva töötlemise eest vastutava osapoole teavitamiseks ja andnud talle võimaluse vastata.
2. Peatamine lõpetatakse kohe, kui on tagatud kaitsenõuete järgimine ning asjaomase liikmesriigi pädevale ametiasutusele on sellest teatatud.
Artikkel 3
1. Liikmesriigid teatavad artikli 2 alusel võetud meetmetest viivitamata komisjonile.
2. Liikmesriigid ja komisjon teatavad üksteisele juhtudest, mil Uus-Meremaal kaitsenõuete järgimise tagamise eest vastutavate organite tegevus ei ole taganud kaitsenõuete järgimist.
3. Kui artikli 2 lõike 1 või käesoleva artikli lõigete 1 või 2 kohaselt kogutud teave tõendab, et mõni Uus-Meremaal kaitsenõuete järgimise tagamise eest vastutav organ ei täida oma ülesandeid tõhusalt, teavitab komisjon Uus-Meremaa pädevat ametiasutust ning esitab vajaduse korral direktiivi 95/46/EÜ artikli 31 lõikes 2 sätestatud korras meetmete eelnõu, mille eesmärk on käesolev otsus kehtetuks tunnistada, peatada selle kehtivus või piirata selle reguleerimisala.
Artikkel 4
Komisjon jälgib käesoleva otsuse toimimist ning esitab direktiivi 95/46/EÜ artikli 31 alusel loodud komiteele aruande kõigi asjakohaste järelduste kohta, sealhulgas tõendid, mis võivad mõjutada käesoleva otsuse artiklis 1 esitatud järeldust, et Uus-Meremaal pakutav kaitse on direktiivi 95/46/EÜ artikli 25 tähenduses piisav, ning tõendid selle kohta, et käesolevat otsust rakendatakse diskrimineerival viisil.
Artikkel 5
Liikmesriigid võtavad kõik käesoleva otsuse järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 20. märtsiks 2013.
Artikkel 6
Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel, 19. detsember 2012