PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 870/2014
ze dne 11. srpna 2014
o kritériích pro žadatele o přidělení kapacity železniční infrastruktury
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/ES ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (1), a zejména na čl. 41 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU se stanoví, že provozovatelé infrastruktury mohou stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistili naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury.
(2)
Takové požadavky by měly být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Mohou zahrnovat pouze poskytnutí finanční záruky, která by měla být úměrná zamýšlenému rozsahu činnosti žadatele, a ujištění o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
(3)
Finanční záruky by mohly být ve formě záloh nebo záruk poskytovaných finančními institucemi.
(4)
V rámci přiměřenosti požadavků podle 2. bodu odůvodnění je třeba zohlednit skutečnost, že infrastruktura konkurenčních druhů dopravy, jako je silniční a letecká doprava, námořní lodě a vnitrozemské vodní cesty, mnohdy není zatížena poplatky za její využití, a tudíž s ní ani nesouvisí finanční záruky. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž mezi jednotlivými druhy dopravy, měly by být finanční záruky omezeny na nezbytně nutné minimum z hlediska jejich úrovně i doby trvání.
(5)
Tyto finanční záruky jsou přiměřené, pouze jsou-li nutné k ujištění provozovatele infrastruktury ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury. Jelikož se provozovatelé infrastruktury mohou opřít i o kontroly finanční způsobilosti železničních podniků a související dohled v rámci postupu pro vydávání licencí v souladu kapitolou III směrnice 2012/34/EU, a zejména jejím článkem 20, snižuje se tím i potřeba finanční záruky.
(6)
Na uvedené záruky se vztahuje zásada nediskriminace, pročež by se požadavky na záruky kladené na žadatele s infrastrukturou v soukromém a ve veřejném vlastnictví neměly nijak lišit.
(7)
Záruky by měly být úměrné úrovni rizika, které pro provozovatele infrastruktury představuje v různých fázích přidělování kapacity žadatel. Riziko je obecně považováno za nízké, dokud lze kapacitu přerozdělit ostatním železničním podnikům.
(8)
Záruku, která se vyžaduje při podání vyhovujících návrhů na přidělení kapacity infrastruktury, lze považovat za přiměřenou, transparentní a nediskriminační, pokud provozovatel infrastruktury stanoví ve zprávě o síti jasná a transparentní pravidla pro podání žádosti o přidělení kapacity a nabídne žadatelům potřebné podpůrné nástroje. Jelikož není možné objektivně určit před zahájením řízení pro podávání žádostí, co se rozumí schopností připravit vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury, veškerá případné selhání ve vztahu k dané schopnosti lze určit až po uplynutí daného řízení, a to pokud žadatel opakovaně nepředloží uvedené návrhy nebo provozovateli infrastruktury nesdělí potřebné informace. Za uvedené selhání je žadatel odpovědný; může mu být uložena sankce ve formě jeho vyloučení, pokud jde o žádost o konkrétní trasu vlaku.
(9)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v čl. 62 odst. 1 směrnice 2012/34/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na finanční záruky, které může vyžadovat provozovatel infrastruktury pro naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů, aniž by byla překročena úroveň úměrná rozsahu činnosti zamýšlené žadatelem. Požadavky zahrnují zejména podmínky, v jakých situacích lze záruku či zálohu vyžadovat, jakož i výši finanční záruky a dobu jejího trvání. Toto nařízení dále podrobněji stanoví kritéria pro posouzení schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí tato definice:
„finanční zárukou“ se rozumí a) zálohy, které mají snížit budoucí povinnosti k úhradě poplatků za infrastrukturu a které mají tyto povinnosti předvídat, nebo b) smluvní ujednání, jímž se finanční instituce (např. banka) zavazuje k tomu, že se dané platby uskuteční v den jejich splatnosti.
Článek 3
Podmínky finančních záruk
1. Žadatel může žádosti o finanční záruku vyhovět buď prostřednictvím zálohy, nebo prostřednictvím smluvního ujednání, ve smyslu článku 2. Vyžaduje-li provozovatel infrastruktury na žadateli zálohu na poplatky za infrastrukturu, nesmí se zároveň za tytéž zamýšlené činnosti dožadovat jiných finančních záruk.
2. Provozovatel infrastruktury smí na žadatelích finanční záruky požadovat pouze v případě, že je možné se na základě úvěrového hodnocení žadatele domnívat, že by mohl mít potíže pravidelně hradit poplatky za infrastrukturu. Tato úvěrová hodnocení provozovatel infrastruktury případně uvede v oddíle o zásadách zpoplatnění v rámci své zprávy o síti. Ve své žádosti o finanční záruku vychází provozovatel infrastruktury z úvěrových hodnocení, která nejsou starší dvou let, jež mu poskytne ratingová agentura.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí finanční záruku vyžadovat:
a)
po určeném železničním podniku v případě, že finanční záruku již poskytl či uhradil žadatel, který není železničním podnikem, za účelem úhrady budoucích plateb za tytéž zamýšlené činnosti;
b)
uhradí-li poplatek za infrastrukturu přímo provozovateli infrastruktury příslušný orgán podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (2).
Článek 4
Výše finanční záruk a doba jejich trvání
1. Výše finančních záruk na jednoho žadatele nepřekročí odhadovanou výši poplatků, které vzniknou během dvou měsíců provozu vlaků, jenž je předmětem žádosti.
2. Od maximální odhadované částky poplatků podle odstavce 1 se odečtou poplatky za rezervaci kapacity uhrazené v souladu se článkem 36 směrnice 2012/34/EU.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí vyžadovat, aby finanční záruka nabyla účinku později než deset dnů před prvním dnem v měsíci, v němž železniční podnik zahájí provoz vlaků, na který se vztahují poplatky za infrastrukturu, jež má uvedená záruka pokrýt. Je-li kapacita infrastruktury přidělena až po tomto časovém období, může provozovatel infrastruktury vyžadovat finanční záruku v krátké lhůtě.
Článek 5
Schopnost podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury
Provozovatel infrastruktury smí žádost o konkrétní trasu vlaku zamítnout z důvodu, že nezískal jistotu o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury ve smyslu čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU, pouze pokud:
a)
žadatel nevyhověl dvěma následným žádostem o poskytnutí chybějících informací nebo opakovaně reagoval způsobem, který nesplňuje podmínky stanovené ve zprávě o síti uvedené v článku 27 směrnice 2012/34/EU a v příloze IV uvedené směrnice, pokud jde o řízení pro podávání žádostí k trasám vlaků, a
b)
provozovatel infrastruktury není schopen na žádost regulačního subjektu a k jeho spokojenosti doložit, že učinil veškeré přiměřené kroky, aby podpořil řádné a včasné podání žádostí.
Článek 6
Přechodné ustanovení
Provozovatelé infrastruktury uvedou v případě potřeby své zprávy o síti pro první období jízdního řádu do souladu s ustanoveními tohoto nařízení po jeho vstupu v platnost.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 16. června 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. srpna 2014.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 870/2014,
11. august 2014,
milles käsitletakse raudteetaristu läbilaskevõime taotlejate jaoks ette nähtud kriteeriume
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond, (1) eriti selle artikli 41 lõiget 3,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõikega 2 on ette nähtud taristuettevõtjate jaoks võimalus kehtestada taotlejate jaoks nõuded, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas.
(2)
Sellised nõuded peaksid olema asjakohased, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad. Need võivad hõlmata üksnes sellise finantstagatise andmist, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset, ning kinnitust, et taotleja suudab koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
(3)
Finantstagatised peaksid olema ettemaksete või finantseerimisasutuste antavate tagatiste vormis.
(4)
Põhjenduses 2 osutatud nõuete asjakohasuse puhul tuleks arvesse võtta asjaolu, et konkureerivate selliste transpordiliikide nagu maantee- ja õhutranspordi, mere- ja siseveetaristu suhtes ei ole sageli kehtestatud kasutustasusid ja seega ka finantstagatisi. Selleks et tagada aus konkurents eri transpordiliikide vahel, peaksid finantstagatiste tase ja kestus piirduma rangelt miinimumiga.
(5)
Kõnealused finantstagatised on asjakohased vaid siis, kui need on vajalikud, et anda taristuettevõtjale kindlust oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas. Arvestades et taristuettevõtjatel on võimalik tugineda raudteeveo-ettevõtjate finantssuutlikkuse kontrollimisele ja järelevalvele kooskõlas direktiivi 2012/34/EL III peatüki kohase tegevusloa taotlemise protseduuriga ja eelkõige kõnealuse direktiivi artikliga 20, väheneb veelgi vajadus finantstagatiste järele.
(6)
Kõnealuste tagatiste suhtes kohaldatakse mittediskrimineerimise põhimõtet, seega ei tohiks tagatisenõuete puhul teha vahet erasektori ja avaliku sektori taotlejate vahel.
(7)
Tagatised peaksid olema vastavuses riskiga, mida taotleja taristuettevõtja jaoks kujutab läbilaskevõime jaotamise eri etappides. Riski taset peetakse üldiselt madalaks, kui võimsust on võimalik ümber jaotada teistele raudteeveo-ettevõtjatele.
(8)
Nõuetekohaste taotluste koostamiseks nõutav tagatis on asjakohane, läbipaistev ja mittediskrimineeriv, kui taristuettevõtja näeb võrgustiku teadaandes ette selged ja läbipaistvad taristu läbilaskevõime taotluste koostamise eeskirjad ja pakub taotlejatele vajalikke abivahendeid. Kuna enne taotlusmenetluse algust ei ole võimalik objektiivselt kindlaks teha suutlikkust koostada nõuetekohaseid taotlusi, saab sellise suutlikkuse puudumise kindlaks määrata alles pärast menetlust, võttes aluseks taotluste või taristuettevõtjale vajaliku teabe korduvat esitamata jätmist. Taotleja vastutab sellise esitamata jätmise eest ja sellega kaasneb karistus, mis hõlmab taotleja kõrvale jätmist konkreetse rongiliini taotlemisest.
(9)
Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 2012/34/EL artikli 62 lõikes 1 osutatud komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva määrusega on ette nähtud nõuded, mis hõlmavad finantstagatisi, mida taristuettevõtja võib nõuda, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude osas, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset. Nõuded hõlmavad eelkõige tingimusi, mille alusel tagatist või ettemakset võib nõuda, ning finantstagatise suurust ja kestust. Lisaks sätestatakse käesolevas määruses teatavad üksikasjad seoses kriteeriumidega, mille alusel hinnatakse taotleja suutlikkust koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmist mõistet:
„finantstagatis” - a) ettemaksed tulevaste kohustuste vähendamiseks ja prognoosimiseks, et maksta taristu kasutustasu, või b) lepingulised kokkulepped, mille kohaselt selline finantseerimisasutus nagu pank võtab kohustuse tagada, et sellised maksed tehakse, kui need muutuvad sissenõutavaks.
Artikkel 3
Finantstagatiste tingimused
1. Taotleja võib finantstagatise nõude täitmiseks kasutada kas ettemakset või lepingulist korda vastavalt artiklile 2. Kui taristuettevõtja nõuab, et taotleja teeks taristu kasutustasude eest ettemakset, ei või ta samal ajal nõuda muid finantstagatisi sama teadaoleva tegevuse eest.
2. Taristuettevõtja ei tohi taotlejatelt nõuda finantstagatisi, välja arvatud juhul, kui taotleja krediidireiting näitab, et tal võib olla raskusi taristu kasutustasude eest korrapäraste maksete tegemisega. Taristuettevõtja märgib vajaduse korral sellised krediidireitingud ära oma võrgustiku teadaande selles jaos, milles käsitletakse tasude võtmise põhimõtteid. Taristuettevõtja esitatav finantstagatise nõue põhineb reitingutel, mis ei ole vanemad kui kaks aastat ja mille on esitanud krediidireitinguagentuur.
3. Taristuettevõtja ei tohi nõuda finantstagatist:
a)
määratud raudteeveo-ettevõtjalt, kui finantstagatise on andnud või maksnud muu taotleja kui raudteeveo-ettevõtja, et katta sama kavandatud tegevust hõlmavaid tulevasi makseid;
b)
kui pädev asutus peab taristu kasutustasu maksma vahetult taristuettevõtjale Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1370/2007 (2) kohaselt.
Artikkel 4
Finantstagatiste tase ja kestus
1. Ühe taotleja puhul ei või finantstagatiste tase ületada taotletava rongide käitamise eest saadava kahe kuu hinnanguliste tasude summat.
2. Direktiivi 2012/34/EL artikli 36 kohaselt makstud reserveerimistasud arvatakse maha lõikes 1 osutatud maksimaalsest hinnangulisest tasude summast.
3. Taristuettevõtja ei tohi nõuda, et finantstagatis jõustuks varem kui kümme päeva enne esimest kuud, mil raudteeveo-ettevõtja hakkab käitama ronge, mille eest saadava kasutustasuga on kõnealune tagatis seotud. Kui võimsust jaotakse pärast seda ajahetke, võib taristuettevõtja nõuda finantstagatist lühema etteteatamisaja jooksul.
Artikkel 5
Suutlikkus koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi
Taristuettevõtja ei tohi konkreetset rongiliini hõlmavat taotlust tagasi lükata põhjusel, et puudub kinnitus, et taotleja suudab koostada nõuetekohast taristu läbilaskevõime taotlust direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõike 2 tähenduses, välja arvatud juhul, kui:
a)
taotleja ei ole vastanud kahele järjestikusele taotlusele esitada puuduv teave või on korduvalt vastanud viisil, mis ei vasta tingimustele, mis on sätestatud võrgustiku teadaandes, millele on osutatud direktiivi 2012/34/EL artiklis 27 ja kõnealuse direktiivi IV lisas, seoses rongiliinide taotluse esitamise korraga, ning
b)
taristuettevõtja suudab reguleerivale asutusele rahuldavalt ja nõuetekohaselt tõendada, et ta on teinud kõik, mis on tema võimuses, et toetada taotluste nõuetekohast ja õigeaegset esitamist.
Artikkel 6
Üleminekusäte
Taristuettevõtjad peavad vajaduse korral viima oma võrgustiku teadaanded kooskõlla käesoleva määruse sätetega esimeseks liiklusgraafikuperioodiks alates käesoleva määruse jõustumisest.
Artikkel 7
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 16. juunist 2015.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 11. august 2014