NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) nr 1125/2014,
19. september 2014,
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/17/EL seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, millega määratakse kindlaks krediidivahendajate kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL (elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010), (1) eriti selle artikli 29 lõike 2 punkti a teist lõiku,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punktiga a on ette nähtud, et krediidivahendajatel peab olema kutsealasest hooletusest tuleneva vastutuse katteks kutsealane vastutuskindlustus, mis hõlmab territooriumi, kus nad pakkuvad teenuseid, või muu võrreldav tagatis.
(2)
Kui hüpoteekkrediidisektoris tegutsevate krediidivahendajate suhtes kohaldatav kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise nõue on liidu tasandil uus regulatiivne nõue, siis teatavates liikmesriikides kõnealune nõue siseriiklikul tasandil juba kehtib. Jurisdiktsioonides, kus kutsealase vastutuskindlustuse nõuded juba kehtivad, on vahendatud hüpoteekkrediidi osakaal liidu lõikes suurim ja krediidivahendajate-poolne turu hõlvamine märkimisväärne ning seega kohaldatakse seal kõnealuse sektori reguleerimisel spetsiifilisemat lähenemisviisi. Seepärast tuleks selle kindlaksmääramisel, millisest lähenemisviisist on liidu eeskirjades kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtuse kohta kõige sobivam kõnealuse miinimumväärtuse arvutamisel lähtuda, tugineda kõnealuste jurisdiktsioonide kogemustele.
(3)
Kõnealune lähenemisviis oleks asjakohane kogu liidus, sealhulgas väiksema hüpoteekkrediidituruga jurisdiktsioonides. See on tingitud sellest, et krediidivahendajate vastu olevad nõuded ei ole korrelatsioonis aluseks oleva hüpoteekkrediidi summaga, mis võib liidu lõikes oluliselt erineda, vaid põhinevad kutsealasel hooletusel, millest tulenev kahju erineb palju vähem.
(4)
Direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punkti a kolmanda lõiguga on ette nähtud, et kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus vaadatakse korrapäraste ajavahemike järel läbi. Seega võivad tulevikus osutuda krediidivahendajate kõnealuste kohustuste taseme kindlaksmääramiseks sobivamaks muud võimalused või metoodikad, pidades eelkõige silmas täiendavate varasemate andmete kättesaadavust ja kutsealase vastutuskindlustusega seotud järelevalvekogemuste suurenemist.
(5)
Selleks et selgelt sätestada kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus ja tagada ühtsem lähenemisviis kogu liidus, oleks asjakohane määrata kõnealune miinimumväärtus kindlaks nõude ja aasta kohta. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/92/EÜ (2) on sätestatud nõuded, mis käsitlevad kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtust aasta ja nõude kohta. Sellest tulenevalt on enamik kindlustusvahendusega tegelevaid vahendajaid ja nende kindlustusandjad selle lähenemisviisiga tuttavad ning seepärast on asjakohane kehtestada samalaadne süsteem krediidivahendajate jaoks. Lisaks kasutavad sellist lähenemisviisi enamik liikmesriike, kelle õigusaktidega on ette nähtud krediidivahendajate kutsealane vastutuskindlustus. Seepärast tuleks ka krediidivahendajate kutsealast vastutuskindlustust käitlevates eeskirjades eristada miinimumväärtust aasta ja nõude kohta.
(6)
Käesolev määrus põhineb regulatiivsete tehniliste standardite eelnõul, mille Euroopa Pangandusjärelevalve esitas komisjonile.
(7)
Euroopa Pangandusjärelevalve on korraldanud avatud avalikud konsultatsioonid käesoleva määruse aluseks olevate regulatiivsete tehniliste standardite eelnõu kohta, analüüsinud potentsiaalseid seonduvaid kulusid ja kasu ning küsinud arvamust vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 (3) artiklile 37 asutatud pangandussektori sidusrühmade kogult,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Krediidivahendajate kutsealase vastutuskindlustuse või võrreldava tagatise miinimumväärtus, nagu on osutatud direktiivi 2014/17/EL artikli 29 lõike 2 punkti a esimeses lõigus, on järgmine:
a)
460 000 eurot iga üksiknõude puhul;
b)
kokku 750 000 eurot kalendriaasta kohta kõigi nõuete puhul.
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 19. september 2014