PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/10
ze dne 6. ledna 2015
o kritériích pro žadatele o přidělení kapacity železniční infrastruktury a o zrušení prováděcího nařízení (EU) č. 870/2014
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (1), a zejména na čl. 41 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU se stanoví, že provozovatelé infrastruktury mohou stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistili naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury.
(2)
Takové požadavky by měly být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Mohou zahrnovat pouze poskytnutí finanční záruky, které by měly být úměrné zamýšlenému rozsahu činnosti žadatele, a ujištění o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
(3)
Finanční záruky by mohly být ve formě záloh nebo záruk poskytovaných finančními institucemi.
(4)
V rámci přiměřenosti požadavků podle čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU je třeba zohlednit skutečnost, že infrastruktura konkurenčních druhů dopravy, jako je silniční a letecká doprava, námořní lodě a vnitrozemské vodní cesty, mnohdy není zatížena poplatky za její využití, a tudíž pro ni není třeba poskytovat finanční záruky. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž mezi jednotlivými druhy dopravy, měly by být finanční záruky omezeny na nezbytně nutné minimum z hlediska jejich výše i doby trvání.
(5)
Tyto finanční záruky jsou přiměřené, pouze jsou-li nutné k ujištění provozovatele infrastruktury ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury. Jelikož provozovatelé infrastruktury mohou využít i kontroly finanční způsobilosti železničních podniků a související dohled v rámci postupu pro vydávání licencí v souladu s kapitolou III směrnice 2012/34/EU, a zejména jejím článkem 20, potřeba finanční záruky se tím dále snižuje.
(6)
Na uvedené záruky se vztahuje zásada nediskriminace, takže by se požadavky na záruky kladené na žadatele v soukromém a ve veřejném vlastnictví neměly nijak lišit.
(7)
Záruky by měly být úměrné míře rizika, které žadatel pro provozovatele infrastruktury v různých fázích přidělování kapacity představuje. Riziko je obecně považováno za nízké, dokud lze kapacitu přerozdělit jiným železničním podnikům.
(8)
Záruku, která se vyžaduje při podání vyhovujících návrhů na přidělení kapacity infrastruktury, lze považovat za přiměřenou, transparentní a nediskriminační, pouze pokud provozovatel infrastruktury stanoví ve zprávě o síti jasná a transparentní pravidla pro podání žádosti o přidělení kapacity a nabídne žadatelům potřebné podpůrné nástroje. Jelikož před zahájením řízení pro podávání žádostí není možné objektivně rozhodnout o schopnosti žadatele připravit vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury, lze případné nedostatky ve vztahu k dané schopnosti určit až po uplynutí daného řízení, a to pokud žadatel opakovaně nepředloží uvedené návrhy nebo provozovateli infrastruktury nesdělí potřebné informace. Žadatel by za uvedené selhání měl nést odpovědnost, a to v podobě sankce ve formě jeho vyloučení z podávání žádosti o konkrétní trasu vlaku.
(9)
Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 870/2014 (2) bylo omylem přijato v jiném znění než v tom, ke kterému se kladně vyjádřil výbor. Prováděcí nařízení (EU) č. 870/2014 by proto mělo být zrušeno.
(10)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v čl. 62 odst. 1 směrnice 2012/34/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na finanční záruky, které může vyžadovat provozovatel infrastruktury pro naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů, aniž by byla překročena výše přiměřená rozsahu činnosti zamýšlené žadatelem. Požadavky zahrnují zejména podmínky, v jakých situacích lze vyžadovat záruku či zálohu, jakož i výši finanční záruky a dobu jejího trvání. Toto nařízení dále podrobněji stanoví kritéria pro posouzení schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použije tato definice:
„finanční zárukou“ se rozumí a) zálohy, které mají snížit budoucí závazky k úhradě poplatků za infrastrukturu a které mají tyto závazky předem plnit, nebo b) smluvní ujednání, jimiž se finanční instituce (např. banka) zavazuje zajistit úhradu daných plateb k datu jejich splatnosti.
Článek 3
Podmínky finančních záruk
1. Žadatel může žádosti o finanční záruku vyhovět buď prostřednictvím zálohy, nebo prostřednictvím smluvního ujednání ve smyslu článku 2. Poskytne-li žadatel zálohu na poplatky za infrastrukturu, nesmí provozovatel infrastruktury zároveň za tytéž zamýšlené činnosti požadovat jiné finanční záruky.
2. Provozovatel infrastruktury smí na žadatelích požadovat poskytnutí finanční záruky v případě, že je možné se na základě úvěrového hodnocení žadatele domnívat, že by mohl mít potíže s pravidelnou úhradou poplatků za infrastrukturu. Provozovatel infrastruktury tato úvěrová hodnocení případně uvede v oddíle o zásadách zpoplatnění v rámci své zprávy o síti. Ve své žádosti o finanční záruku vychází provozovatel infrastruktury z úvěrových hodnocení, která nejsou starší dvou let a která poskytla ratingová agentura či jiný profesionální subjekt poskytující ratingové služby či úvěrové hodnocení.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí finanční záruku vyžadovat:
a)
po určeném železničním podniku v případě, že finanční záruku již poskytl či uhradil žadatel, který není železničním podnikem, za účelem úhrady budoucích plateb za tytéž zamýšlené činnosti;
b)
má-li poplatek za infrastrukturu provozovateli infrastruktury přímo uhradit příslušný orgán podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (3).
Článek 4
Výše finančních záruk a doba jejich trvání
1. Výše finančních záruk na jednoho žadatele nepřekročí odhadovanou výši poplatků, které vzniknou během dvou měsíců provozu vlaků, jenž je předmětem žádosti.
2. Provozovatel infrastruktury nesmí vyžadovat, aby finanční záruka nabyla účinku či byla zaplacena dříve než deset dnů před prvním dnem v měsíci, v němž železniční podnik zahájí provoz vlaků, na který se vztahují poplatky za infrastrukturu, jež má uvedená záruka pokrýt. Je-li kapacita infrastruktury přidělena až po tomto datu, může provozovatel infrastruktury vyžadovat finanční záruku v krátké lhůtě.
Článek 5
Schopnost podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury
Provozovatel infrastruktury smí žádost o konkrétní trasu vlaku zamítnout z důvodu, že nezískal jistotu o schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury ve smyslu čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU, pouze pokud:
a)
žadatel nevyhověl dvěma následným žádostem o poskytnutí chybějících informací nebo opakovaně reagoval způsobem, který nesplňuje podmínky stanovené ve zprávě o síti uvedené v článku 27 směrnice 2012/34/EU a v příloze IV uvedené směrnice, pokud jde o řízení pro podávání žádostí k trasám vlaků, a
b)
provozovatel infrastruktury je schopen na žádost regulačního subjektu a k jeho spokojenosti doložit, že učinil veškeré přiměřené kroky, aby podpořil řádné a včasné podání žádostí.
Článek 6
Přechodné ustanovení
Provozovatelé infrastruktury uvedou v případě potřeby své zprávy o síti pro první období jízdního řádu po vstupu tohoto nařízení v platnost do souladu s jeho ustanoveními.
Článek 7
Prováděcí nařízení (EU) č. 870/2014 se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 16. června 2015, s výjimkou článku 7, který se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 6. ledna 2015.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) 2015/10,
6. jaanuar 2015,
milles käsitletakse raudteetaristu läbilaskevõime taotlejate jaoks ette nähtud kriteeriume ja tunnistatakse kehtetuks rakendusmäärus (EL) nr 870/2014
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (1), eriti selle artikli 41 lõiget 3,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõikega 2 on ette nähtud taristuettevõtjate jaoks võimalus kehtestada taotlejate jaoks nõuded, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas.
(2)
Kõnealused nõuded peaksid olema asjakohased, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad. Need võivad hõlmata üksnes sellise finantstagatise andmist, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset, ning kinnitust, et taotleja suudab koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
(3)
Finantstagatised peaksid olema ettemaksete või finantseerimisasutuste antavate tagatiste vormis.
(4)
Direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõikes 2 osutatud nõuete asjakohasuse korral tuleks arvesse võtta asjaolu, et selliste konkureerivate transpordiliikide nagu maantee-, õhu-, mere- ja siseveetranspordi taristu suhtes ei ole sageli kehtestatud kasutustasusid ega seega ka finantstagatisi. Selleks et tagada aus konkurents eri transpordiliikide vahel, peaksid finantstagatiste tase ja kestus piirduma rangelt miinimumiga.
(5)
Kõnealused finantstagatised on asjakohased vaid siis, kui need on vajalikud, et anda taristuettevõtjale kindlust oodatavate tulude ning taristu kasutamise osas. Arvestades asjaolu, et taristuettevõtjatel on võimalik tugineda raudteeveo-ettevõtjate finantssuutlikkuse kontrollimisele ja järelevalvele kooskõlas direktiivi 2012/34/EL III peatüki kohase tegevusloa taotlemise protseduuriga ja eelkõige kõnealuse direktiivi artikliga 20, väheneb veelgi vajadus finantstagatiste järele.
(6)
Kõnealuste tagatiste suhtes kohaldatakse mittediskrimineerimise põhimõtet ja seepärast ei tohiks tagatisenõuete puhul teha vahet erasektori ja avaliku sektori taotlejate vahel.
(7)
Tagatised peaksid olema vastavuses riskiga, mida taotleja kujutab taristuettevõtja jaoks läbilaskevõime jaotamise eri etappides. Riskitaset peetakse üldiselt madalaks, kui läbilaskevõimet on võimalik ümber jaotada teistele raudteeveo-ettevõtjatele.
(8)
Nõuetekohaste taotluste koostamisega seoses nõutav tagatis on asjakohane, läbipaistev ja mittediskrimineeriv juhul, kui taristuettevõtja näeb võrguteadaandes ette selged ja läbipaistvad taristu läbilaskevõime taotluste koostamise eeskirjad ja pakub taotlejatele vajalikke abivahendeid. Kuna enne taotlusmenetluse algust ei ole võimalik objektiivselt kindlaks teha suutlikkust koostada nõuetekohaseid taotlusi, saab sellise suutlikkuse puudumise kindlaks määrata alles pärast menetlust, võttes aluseks taotluste või taristuettevõtjale vajaliku teabe korduvat esitamata jätmist. Taotleja peaks sellise esitamatajätmise eest vastutama; esitamatajätmisega kaasneb karistus, mis hõlmab taotleja kõrvalejätmist konkreetse rongiliini taotlemisest.
(9)
Ekslikult võeti vastu komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 870/2014 (2) versioon, mille kohta komitee ei olnud esitanud positiivset arvamust. Seega tuleks komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 870/2014 tunnistada kehtetuks.
(10)
Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 2012/34/EL artikli 62 lõikes 1 osutatud komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva määrusega nähakse ette nõuded, mis hõlmavad finantstagatisi, mida taristuettevõtja võib nõuda, et tagada oma õiguspäraste ootuste täitumine oodatavate tulude osas, mis ei tohiks ületada asjakohast taotleja teadaoleva tegevusaktiivsusega seotud taset. Nõuded hõlmavad eelkõige tingimusi, mille alusel tagatist või ettemakset võib nõuda, ning finantstagatise suurust ja kestust. Lisaks sätestatakse käesolevas määruses teatavad üksikasjad seoses kriteeriumidega, mille alusel hinnatakse taotleja suutlikkust koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmist mõistet:
„finantstagatis”- a) ettemaksed tulevaste taristukasutustasu maksmise kohustuste vähendamiseks ja ennetamiseks või b) lepinguline korraldus, mille kohaselt finantseerimisasutus, näiteks pank, võtab kohustuse tagada, et kõnealused maksed tehakse siis, kui need muutuvad sissenõutavaks.
Artikkel 3
Finantstagatiste tingimused
1. Taotleja võib finantstagatise nõude täitmiseks kasutada kas ettemakset või lepingulist korda vastavalt artiklile 2. Kui taotleja teeb taristukasutustasude eest ettemakse, ei nõua taristuettevõtja samal ajal muid finantstagatisi sama kavandatud tegevuse eest.
2. Taristuettevõtja võib taotlejatelt nõuda finantstagatist juhul, kui taotleja krediidireiting näitab, et tal võib olla raskusi taristukasutustasude korrapärase maksmisega. Taristuettevõtja märgib vajaduse korral sellised krediidireitingud ära oma võrguteadaande selles jaos, milles käsitletakse tasude võtmise põhimõtteid. Taristuettevõtja esitatav finantstagatise nõue põhineb reitingutel, mis ei ole vanemad kui kaks aastat ja mille on esitanud reitinguagentuur või muu professionaalne reitingu- või krediidihindamisüksus.
3. Taristuettevõtja ei tohi nõuda finantstagatist:
a)
määratud raudteeveo-ettevõtjalt, kui finantstagatise on andnud või maksnud muu taotleja kui raudteeveo-ettevõtja, et katta sama kavandatud tegevust hõlmavaid tulevasi makseid;
b)
kui pädev asutus peab taristukasutustasu maksma vahetult taristuettevõtjale Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1370/2007 (3) kohaselt.
Artikkel 4
Finantstagatiste suurus ja kestus
1. Ühe taotleja puhul ei või finantstagatise suurus ületada taotletava rongide käitamise eest saadavat hinnangulist kahe kuu tasude summat.
2. Taristuettevõtja ei tohi nõuda, et finantstagatis jõustuks või et seda makstaks varem kui kümme päeva enne esimest kuud, mil raudteeveo-ettevõtja alustab rongide käitamist, mille eest makstava taristukasutustasuga on kõnealune tagatis seotud. Kui läbilaskevõimet jaotatakse pärast seda ajahetke, võib taristuettevõtja nõuda finantstagatist lühema etteteatamisajaga.
Artikkel 5
Suutlikkus koostada nõuetekohaseid taristu läbilaskevõime taotlusi
Taristuettevõtja ei tohi konkreetset rongiliini hõlmavat taotlust tagasi lükata põhjusel, et puudub kinnitus, et taotleja suudab koostada nõuetekohast taristu läbilaskevõime taotlust direktiivi 2012/34/EL artikli 41 lõike 2 tähenduses, välja arvatud juhul, kui:
a)
taotleja ei ole kaks korda järjest vastanud taotlusele esitada puuduv teave või on korduvalt vastanud viisil, mis ei vasta tingimustele, mis on sätestatud võrguteadaandes, millele on osutatud direktiivi 2012/34/EL artiklis 27 ja kõnealuse direktiivi IV lisas, seoses rongiliinide taotluse esitamise korraga, ning
b)
taristuettevõtja suudab reguleerivale asutusele rahuldavalt ja nõuetekohaselt tõendada, et ta on teinud kõik, mis on tema võimuses, et toetada taotluste nõuetekohast ja õigeaegset esitamist.
Artikkel 6
Üleminekusäte
Taristuettevõtjad peavad vajaduse korral viima oma võrguteadaanded kooskõlla käesoleva määruse sätetega esimeseks liiklusgraafikuperioodiks alates käesoleva määruse jõustumisest.
Artikkel 7
Rakendusmäärus (EL) nr 870/2014 tunnistatakse kehtetuks.
Artikkel 8
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 16. juunist 2015, välja arvatud artikkel 7, mida kohaldatakse alates määruse jõustumise kuupäevast.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 6. jaanuar 2015