PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 448/2013
ze dne 15. května 2013,
kterým se stanoví postup pro určení referenčního členského státu mimounijního správce alternativních investičních fondů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 37 odst. 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. b), písm. c) bodě i), písm. e) a f) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU by mohl být za možný referenční členský stát mimounijního správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, případně nabízet jím spravované alternativní investiční fondy v Unii, považován více než jeden členský stát. V uvedených případech musí mimounijní správce požádat příslušné orgány uvedených členských států, aby určily jeho referenční členský stát. K žádosti by měly být připojeny veškeré nezbytné relevantní informace a dokumentace k určení referenčního členského státu tohoto správce. Dotyčné příslušné orgány by měly referenční členský stát určit společným rozhodnutím. Je třeba stanovit postup, podle kterého relevantní příslušné orgány určí referenční členský stát. Zatímco jmenování referenčního členského státu je společnou odpovědností příslušných orgánů dotyčných členských států, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) by měl zajistit, aby byly všechny potenciální referenční členské státy do tohoto rozhodování řádně zapojeny, a měl by být nápomocen při dosažení dohody.
(2)
Postup pro určení referenčního členského státu se liší od postupu pro žádost o pas podle směrnice 2011/61/EU. Poté, co byl referenční členský stát určen, musí dotčený mimounijní správce požádat příslušný orgán uvedeného členského státu o povolení podle stejného postupu a za stejných podmínek, jaké pro správce platí podle článků 7 a 8 směrnice 2011/61/EU.
(3)
Směrnice 2011/61/EU ukládá členským státům, aby použily právní a správní předpisy, které uvedené směrnici provádějí, ode dne 22. července 2013. Aniž je dotčen akt v přenesené pravomoci požadovaný v čl. 67 odst. 6 směrnice 2011/61/EU, použití tohoto nařízení se proto také odkládá ke stejnému datu.
(4)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup pro určení referenčního členského státu z několika možných referenčních členských států
1. Pokud mimounijní správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo hodlá nabízet v Unii alternativní investiční fondy, které spravuje, požádá o určení svého referenčního členského státu podle čl. 37 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, tato žádost musí být písemná a musí být určena každému z příslušných orgánů členských států, které jsou možnými referenčními členskými státy. V žádosti se uvedou všechny potenciální referenční členské státy.
2. Žádost mimounijního správce musí obsahovat nezbytné informace a dokumentaci potřebnou k určení referenčního členského státu.
3. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce spravuje aktiva;
c)
objem aktiv spravovaných mimounijním správcem v různých členských státech.
4. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. c) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členského státu, v němž má sídlo alternativní investiční fond spravovaný mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce hodlá nabízet alternativní investiční fond.
5. V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. e) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
popis strategie pro nabízení, která je způsobilá prokázat záměr mimounijního správce nabízet určitý alternativní investiční fond nebo několik fondů v určitém členském státě nebo v několika členských státech a realizovat účinné nabízení v určitých členských státech, přičemž se uvedou alespoň následující údaje:
i)
členské státy, v nichž budou distributoři (a správce, pokud bude distribuci provádět sám) nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně očekávaného podílu celkové nabídky v Unii, vyjádřeného spravovanými aktivy,
ii)
odhad očekávaného počtu investorů, jimž je nabídka určena, s bydlištěm v členských státech, v nichž správci hodlají nabízet své alternativní investiční fondy,
iii)
úřední jazyky členských států, do nichž byly nebo mají být přeloženy nabídkové a propagační dokumenty,
iv)
rozdělení nabídkových činností v členských státech, v nichž správce hodlá nabízet své alternativní investiční fondy, s ohledem zejména na viditelnost a četnost reklamy a předváděcích akcí.
6. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. f) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují informace stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto článku.
7. Příslušné orgány, na něž se mimounijní správce obrátí jako na příslušné orgány možných referenčních států, ihned po přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a nejpozději do tří pracovních dnů po přijetí žádosti navážou vzájemný kontakt a kontakt s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, aby rozhodly, zda nejsou na základě čl. 37 odst. 4 směrnice 2011/61/EU potenciálně dotčeny jakékoli další příslušné orgány v Unii.
Na žádost Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy mu příslušné orgány ihned poskytnou úplnou žádost podanou mimounijním správcem.
8. Pokud je rozhodnuto, že by mohly být dotčeny další příslušné orgány v Unii, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je ihned informuje a zajistí, aby jim byla předána úplná žádost podaná mimounijním správcem.
9. Každý tímto postupem dotčený příslušný orgán a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy si mohou od mimounijního správce vyžádat další nezbytné relevantní informace a dokumentaci k určení referenčního členského státu.
Tato žádost o další informace nebo dokumentaci musí být písemná, musí uvádět důvody a musí být současně sdělena všem ostatním dotčeným příslušným orgánům a Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
Jakmile dožadující příslušný orgán nebo Evropský orgán pro cenné papíry a trhy obdrží další informace nebo dokumentaci, dožadující orgán uvedené informace nebo dokumentaci ihned předá všem ostatním dotčeným orgánům a případně Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
10. Do jednoho týdne od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 příslušnými orgány, na které se správce obrátil, nebo případně jakýmikoli dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8 si všechny dotčené příslušné orgány navzájem, jakož i Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, předloží stanovisko ohledně určení vhodného referenčního členského státu.
11. Všechny příslušné orgány následně společně určí referenční členský stát. K určení dojde nejpozději jeden měsíc po přijetí žádosti příslušnými orgány identifikovanými mimounijním správcem nebo případně dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8.
Pokud jsou vyžádány další informace, lhůta uvedená v prvním pododstavci se prodlouží o dobu mezi podáním žádosti o další informace a dokumentaci uvedené v odstavci 9 a přijetím těchto informací nebo dokumentace.
12. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je relevantním příslušným orgánům nápomocen a v případě potřeby usnadňuje určení referenčního členského státu podle článku 31 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Příslušný orgán členského státu, jenž je určen jako referenční členský stát, mimounijního správce o tomto určení neprodleně písemně informuje.
14. Pokud není dožadující mimounijní správce do sedmi dnů písemně informován o určení nebo pokud relevantní příslušné orgány neurčily referenční členský stát ve lhůtě uvedené v odst. 11 prvním pododstavci tohoto článku, může si dožadující mimounijní správce zvolit svůj referenční členský stát sám v souladu s kritérii uvedenými v čl. 37 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Mimounijní správce všechny příslušné orgány, na které se původně obrátil, jakož i Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ihned písemně informuje o své volbě referenčního členského státu.
15. Pokud se referenční členský stát zvolený mimounijním správcem a referenční členský stát určený příslušnými orgány liší, dotčené příslušné orgány informují mimounijního správce o určení co nejdříve, nejpozději však do dvou pracovních dnů poté, co byly informovány o správcově volbě v souladu s odstavcem 14. V takovém případě má přednost určení.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2013.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 448/2013,
15. mai 2013,
millega kehtestatakse kolmanda riigi AIFi valitseja viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlus vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2011/61/EL
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/61/EL alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate kohta, millega muudetakse direktiive 2003/41/EÜ ja 2009/65/EÜ ning määruseid (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 1095/2010, (1) eriti selle artikli 37 lõiget 14,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis b, punkti c alapunktis i, punktides e ja f ning punkti g alapunktis i osutatud olukordades võib alternatiivsete investeerimisfondide (AIFide) kolmanda riigi valitseja puhul, kes kavatseb valitseda ELi AIFe ja/või turustada oma valitsetavaid AIFe ELis, olla võimalikuks viidatavaks liikmesriigiks rohkem kui üks liikmesriik. Sellistel juhtudel tuleb kolmanda riigi AIFi valitsejal esitada kõnealuste liikmesriikide pädevatele asutustele taotlus, et määrata kindlaks tema viidatav liikmesriik. Taotlusele tuleks lisada kogu asjakohane teave ja dokumendid, mis on vajalikud viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks asjaomase AIFi valitseja jaoks. Asjaomased pädevad asutused peaksid võtma vastu ühisotsuse viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks. Tuleb kehtestada menetlus, mida asjaomased pädevad asutused peavad järgima viidatava liikmesriigi kindlaksmääramisel. Kuna viidatava liikmesriigi määramine on asjaomaste liikmesriikide pädevate asutuste ühine kohustus, peaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1095/2010 (2) asutatud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) tagama, et kõik võimalikud viidatavad liikmesriigid on sellise otsuse tegemisse nõuetekohaselt kaasatud, ning aitama jõuda kokkuleppele.
(2)
Viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlus on erinev menetlusest, mida kohaldatakse direktiivi 2011/61/EL kohaselt tegevusloa taotlemise korral. Pärast seda, kui viidatav liikmesriik on kindlaks määratud, peab asjaomane kolmanda riigi AIFi valitseja taotlema kõnealuse liikmesriigi pädevalt asutuselt tegevusluba, tehes seda sama menetluse kohaselt ja samadel tingimustel, mida kohaldatakse AIFi valitsejate suhtes direktiivi 2011/61/EL artiklite 7 ja 8 kohaselt.
(3)
Direktiiviga 2011/61/EL kohustatakse liikmesriike kohaldama alates 22. juulist 2013 õigus- ja haldusnorme, millega võetakse kõnealune direktiiv üle. Ilma et see piiraks direktiivi 2011/61/EL artikli 67 lõikega 6 ette nähtud delegeeritud õigusakti kohaldamist, hakatakse ka käesolevat määrust seepärast kohaldama alates samast kuupäevast.
(4)
Käesolevas määruses sätestatud meetmed on kooskõlas Euroopa väärtpaberikomitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Menetlus viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks mitme võimaliku viidatava liikmesriigi hulgast
1. Kui kolmanda riigi alternatiivsete investeerimisfondide valitseja, kes kavatseb valitseda ELi alternatiivseid investeerimisfonde (AIFid) ilma neid turustamata või kavatseb turustada oma valitsetavaid AIFe ELis, esitab taotluse, et määrata kindlaks tema viidatav liikmesriik vastavalt direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 teisele lõigule, peab see taotlus olema kirjalik ning adresseeritud kõigile nende liikmesriikide pädevale asutusele, mis on võimalikud viidatavad liikmesriigid. Taotluses loetletakse kõik võimalikud viidatavad liikmesriigid.
2. Kolmanda riigi AIFi valitseja taotlus sisaldab teavet ja dokumente, mis on vajalikud viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks.
3. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis b osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriikidele, kus on kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetavad AIFid asutatud;
b)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitseb varasid;
c)
sellise vara maht, mida kolmanda riigi AIFi valitseja valitseb eri liikmesriikides.
4. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punkti c alapunktis i osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriigile, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetav AIF on asutatud;
b)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja kavatseb AIFi turustada.
5. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis e ja punkti g alapunktis i osutatud olukordades hõlmavad selline teave ja dokumendid järgmist:
a)
viide liikmesriikidele, kus kolmanda riigi AIFi valitseja valitsetavad AIFid on asutatud;
b)
sellise turustamisstrateegia kirjeldus, millega suudetakse tõestada kolmanda riigi AIFi valitseja kavatsust turustada teatavat AIFi või mitut AIFi konkreetses liikmesriigis või mitmes liikmesriigis ning arendada välja tulemuslik turustamine konkreetsetes liikmesriikides, märkides ära vähemalt järgmise:
i)
liikmesriigid, kus turustajad (ja iseturustamise korral AIFi valitseja) kavatsevad AIFi valitseja valitsetavate AIFide osakuid või aktsiaid pakkuda, sealhulgas valitsetavate varade eeldatav osakaal kogu ELis pakutavatest osakutest ja aktsiatest;
ii)
nende sihtrühma kuuluvate investorite eeldatav arv, kelle asukoht on liikmesriikides, kus AIFi valitseja kavatseb turustada oma AIFe;
iii)
liikmesriikide ametlikud keeled, millesse on tõlgitud või tõlgitakse pakkumis- ja reklaamdokumendid;
iv)
turustustegevuse jaotus nende liikmesriikide lõikes, kus AIFi valitseja kavatseb turustada oma AIFe, võttes arvesse eelkõige reklaamide ja müügiesitluste silmapaistvust ja sagedust.
6. Direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 punktis f osutatud olukorras hõlmavad selline teave ja dokumendid käesoleva artikli lõike 5 punktis b sätestatud teavet.
7. Need pädevad asutused, kelle kui võimalike viidatavate liikmesriikide pädevate asutuste poole kolmanda riigi AIFi valitseja pöördub, kontakteeruvad viivitamata käesoleva artikli lõikes 1 osutatud taotluse saamisel ja mitte hiljem kui kolm tööpäeva pärast taotluse saamist üksteisega ja Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvega (ESMA), et otsustada, kas direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 kohaselt võib ELis olla ka mis tahes muid asjaomaseid pädevaid asutusi.
ESMA taotluse korral esitavad pädevad asutused ESMA-le viivitamata kolmanda riigi AIFi valitseja esitatud täieliku taotluse.
8. Kui on otsustatud, et ELis võib olla ka muid asjaomaseid pädevaid asutusi, teavitab ESMA neid viivitamata ja tagab, et neile edastatakse kolmanda riigi AIFi valitseja esitatud täielik taotlus.
9. Kõik menetlusse kaasatud pädevad asutused ja ESMA võivad nõuda kolmanda riigi AIFi valitsejalt täiendavat teavet ja dokumente, mida on vaja viidatava liikmesriigi kindlaksmääramiseks.
Selline täiendava teabe või dokumentide taotlus on kirjalik, sisaldab põhjuseid ning sellest teavitatakse samaaegselt kõiki teisi asjaomaseid pädevaid asutusi ja ESMAt.
Kui taotluse esitanud pädev asutus või ESMA saab täiendava teabe või dokumendid, edastab taotluse esitanud asutus kõnealuse teabe või dokumendid vastavalt olukorrale viivitamata kõigile teistele asjaomastele ametiasutustele ja ESMA-le.
10. Ühe nädala jooksul alates sellest, kui pädevad asutused saavad AIFi valitsejalt lõikes 1 osutatud taotluse või kui lõike 8 kohaselt saab selle mis tahes muu pädev asutus ELis, esitavad kõik asjaomased pädevad asutused üksteisele ja ESMA-le arvamuse asjakohase viidatava liikmesriigi kindlaksmääramise kohta.
11. Seejärel määravad kõik pädevad asutused ühiselt kindlaks viidatava liikmesriigi. Viidatav liikmesriik määratakse kindlaks hiljemalt üks kuu pärast seda, kui taotluse saavad kolmanda riigi AIFi valitseja kindlaks tehtud pädevad asutused või vastavalt lõikele 8 muud pädevad asutused ELis.
Juhul kui nõutakse täiendavat teavet, pikendatakse esimeses lõigus osutatud tähtaega, et see hõlmaks ajavahemikku, mis jääb lõikes 9 osutatud täiendava teabe ja dokumentide taotluse esitamise ning sellise teabe ja dokumentide saamise vahele.
12. ESMA abistab asjaomaseid pädevaid asutusi ja vajaduse korral hõlbustab määruse (EL) nr 1095/2010 artikli 31 kohase viidatava liikmesriigi kindlaksmääramist.
13. Viidatava liikmesriigina kindlaksmääratud liikmesriigi pädev asutus teavitab kirjalikult ja põhjendamatu viivituseta kolmanda riigi AIFi valitsejat sellest kindlaksmääramisest.
14. Juhul kui taotluse esitanud kolmanda riigi AIFi valitsejat ei teavitata kindlaksmääramisest kirjalikult seitsme päeva jooksul või asjaomased pädevad asutused ei ole viidatavat liikmesriiki kindlaks määranud käesoleva artikli lõike 11 esimeses lõigus osutatud tähtaja jooksul, võib taotluse esitanud kolmanda riigi AIFi valitseja ise valida oma viidatava liikmesriigi vastavalt direktiivi 2011/61/EL artikli 37 lõike 4 teises lõigus sätestatud kriteeriumidele.
Kolmanda riigi AIFi valitseja teavitab oma viidatava liikmesriigi valikust kirjalikult kõiki pädevaid asutusi, kellele taotlus oli esialgu adresseeritud, ja ESMAt.
15. Juhul kui kolmanda riigi AIFi valitseja valitud viidatav liikmesriik ja pädevate asutuste kindlaksmääratud viidatav liikmesriik on erinevad, teavitavad asjaomased pädevad asutused kolmanda riigi AIFi valitsejat kindlaksmääramisest võimalikult kiiresti, kuid mitte hiljem kui kaks tööpäeva pärast seda, kui AIFi valitseja teavitas neid oma valikust vastavalt lõikele 14. Sel juhul on viidatav liikmesriik pädevate asutuste kindlaks määratud liikmesriik
Artikkel 2
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolevat määrust kohaldatakse alates 22. juulist 2013.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 15. mai 2013