ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 15. července 2013,
kterým se některé členské státy opravňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily, jakož i učinily prohlášení ohledně uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Unie
(2013/434/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného soudního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Protokol ze dne 12. září 1997 (dále jen „protokol z roku 1997“), kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963 (dále jen „Vídeňská úmluva“), byl vyjednán s cílem zlepšit odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Je tudíž žádoucí, aby se v členských státech, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, uplatňovala ustanovení protokolu z roku 1997.
(3)
Unie má výlučnou pravomoc, pokud jde o články XI a XII Vídeňské úmluvy v znění protokolu z roku 1997, pokud se jejich ustanovení týkají pravidel stanovených nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1). Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 bude ke dni 10. ledna 2015 nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2). Členské státy si ponechávají pravomoc v záležitostech, na něž se vztahuje protokol z roku 1997 a jež se netýkají práva Unie. Vzhledem k obsahu a záměru protokolu z roku 1997 nelze přijetí ustanovení protokolu spadajících do pravomoci Unie oddělit od ustanovení, která spadají do pravomoci členských států.
(4)
Vídeňská úmluva ani protokol z roku 1997 neumožňují účast regionálním organizacím pro hospodářskou integraci. Unie se proto nemůže stát smluvní stranou protokolu z roku 1997.
(5)
Členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, a před přistoupením k Evropské unii protokol z roku 1997 neratifikovaly, by proto měly být oprávněny protokol z roku 1997 v zájmu Unie ratifikovat nebo k němu přistoupit.
(6)
Dvanáct členských států Unie, konkrétně Belgie, Německo, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Nizozemsko, Portugalsko, Slovinsko, Finsko, Švédsko a Spojené království jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy o odpovědnosti vůči třetím stranám v oblasti jaderné energie ze dne 29. července 1960, pozměněné dodatkovým protokolem ze dne 28. ledna 1964 a protokolem ze dne 16. listopadu 1982 (dále jen „Pařížská úmluva“). Pařížská úmluva stanoví režim pro odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi, který vychází z podobných zásad jako Vídeňská úmluva. Protokol ze dne 12. února 2004 (dále jen „protokol z roku 2004“), kterým se mění Pařížská úmluva, zlepšuje odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Členské státy, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy, byly oprávněny rozhodnutími Rady 2004/294/ES (3) a 2007/727/ES (4), aby protokol z roku 2004 v zájmu tehdejšího Společenství ratifikovaly nebo k němu přistoupily. Je proto objektivně opodstatněné, aby toto rozhodnutí nebylo určeno těm členským státům, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy a nikoli Vídeňské úmluvy.
(7)
Pět členských států Unie, konkrétně Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko, kromě toho není smluvními stranami ani Vídeňské úmluvy, ani Pařížské úmluvy. Vzhledem k tomu, že protokol z roku 1997 mění Vídeňskou úmluvu a že nařízení (ES) č. 44/2001 opravňuje členské státy vázané uvedenou úmluvou, aby pokračovaly v uplatňování pravidel stanovených v úmluvě, která se týkají příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, je objektivně opodstatněné, aby bylo toto rozhodnutí určeno pouze těm členským státům, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy. Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko by se tedy měly i nadále řídit pravidly obsaženými v nařízení (ES) č. 44/2001 a používat je pro oblast upravenou Vídeňskou úmluvou a protokolem z roku 1997, kterým se uvedená úmluva mění.
(8)
V důsledku toho se použití ustanovení protokolu z roku 1997, pokud jde o Unii, omezí pouze na ty členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí.
(9)
Pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou stanovena v článku XII Vídeňské úmluvy ve znění článku 14 protokolu z roku 1997, by neměla mít přednost před pravidly upravujícími řízení o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí stanovenými v nařízení (ES) č. 44/2001. Členské státy, jež jsou tímto rozhodnutím oprávněny ratifikovat protokol z roku 1997 nebo k němu přistoupit, by tudíž měly učinit prohlášení stanovené v tomto rozhodnutí, aby bylo zajištěno uplatňování příslušných pravidel Unie.
(10)
Spojené království a Irsko, na něž se vztahuje Protokol č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva připojený ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(11)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby v zájmu Unie ratifikovaly protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily.
Znění protokolu z roku 1997 se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby učinily následující prohlášení:
„Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž se vztahuje Protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, vydaná soudem některého členského státu Evropské unie, jenž je smluvní stranou tohoto protokolu, jsou uznávána a vykonatelná v [název členského státu činícího prohlášení] v souladu s příslušnými pravidly Evropské unie v této oblasti.“
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Bulharské republice, České republice, Estonské republice, Litevské republice, Maďarsku, Polské republice a Slovenské republice v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. července 2013.
NÕUKOGU OTSUS,
15. juuli 2013,
millega lubatakse teatavatel liikmesriikidel Euroopa Liidu huvides ratifitseerida protokoll, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, või sellega ühineda, ning teha avaldus liidu õiguse asjaomaste sise-eeskirjade kohaldamise kohta
(2013/434/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
ning arvestades järgmist:
(1)
Liit töötab kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel põhineva ühise õigusruumi loomise suunas.
(2)
12. septembri 1997. aasta protokolli üle (edaspidi „1997. aasta protokoll”), millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni (edaspidi „Viini konventsioon”), peeti läbirääkimisi eesmärgiga parandada hüvitise andmist tuumaõnnetuste põhjustatud kahjustuste ohvritele. Seetõttu on soovitav, et 1997. aasta protokolli kohaldatakse liikmesriikides, kes on Viini konventsiooni osalised.
(3)
Liidul on ainupädevus 1997. aasta protokolliga muudetud Viini konventsiooni XI ja XII artikli suhtes, niivõrd kui kõnealused sätted mõjutavad nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) (1) ettenähtud eeskirju. Määrus (EÜ) nr 44/2001 asendatakse alates 10. jaanuarist 2015 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (2). Liikmesriigid säilitavad oma pädevuse 1997. aasta protokollis käsitletud valdkondades, mis ei mõjuta liidu õigust. Arvestades 1997. aasta protokolli reguleerimiseset ja eesmärki, ei saa liidu pädevusse kuuluvate protokolli sätete heakskiitmist lahutada sätetest, mis kuuluvad liikmesriikide pädevusse.
(4)
Viini konventsioon ja 1997. aasta protokoll ei ole osalemiseks avatud piirkondlikele majanduskoostöö organisatsioonidele. Sellest tulenevalt ei saa liit 1997. aasta protokolliga ühineda.
(5)
Liikmesriikidele, kes on Viini konventsiooni osalised ja kes ei ole 1997. aasta protokolli enne liiduga ühinemist ratifitseerinud, tuleks seetõttu anda luba 1997. aasta protokoll liidu huvides ratifitseerida või sellega ühineda.
(6)
12 liidu liikmesriiki, nimelt Belgia, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Madalmaad, Portugal, Sloveenia, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik, on 29. juuli 1960. aasta Pariisi konventsiooni (kolmanda osapoole vastutuse kohta tuumaenergia alal, mida on muudetud 28. jaanuari 1964. aasta lisaprotokolliga ja 16. novembri 1982. aasta protokolliga) (edaspidi „Pariisi konventsioon”) osalised. Pariisi konventsiooniga kehtestatakse tuumaõnnetustega põhjustatud kahju ohvritele hüvitamise kord, mis põhineb Viini konventsiooni põhimõtetega sarnastel põhimõtetel. 12. veebruari 2004. aasta protokolliga (edaspidi „2004. aasta protokoll”), millega muudeti Pariisi konventsiooni, parandati tuumaõnnetuste põhjustatud kahjustuste hüvitamist. Tulenevalt nõukogu otsustest 2004/294/EÜ (3) ja 2007/727/EÜ (4) on Pariisi konventsiooni osalisteks olevatel liikmesriikidel õigus 2004. aasta protokoll tolleaegse ühenduse huvides ratifitseerida või sellega ühineda. Seega on objektiivselt õigustatud, et käesolev otsus ei peaks olema adresseeritud nendele liikmesriikidele, kes on Pariisi konventsiooni osalised, kuid mitte Viini konventsiooni osalised.
(7)
Lisaks ei ole viis liidu liikmesriiki, nimelt Iirimaa, Küpros, Luksemburg, Malta ja Austria, ei Viini konventsiooni ega Pariisi konventsiooni osalised. Arvestades, et 1997. aasta protokolliga muudeti Viini konventsiooni ja et nõukogu määrusega (EÜ) nr 44/2001 lubatakse kõnealuse konventsiooniga seotud liikmesriikidel jätkata selles sisalduvate kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist käsitlevate eeskirjade kohaldamist, on objektiivselt põhjendatud, et käesolev otsus tuleks adresseerida üksnes nendele liikmesriikidele, kes on Viini konventsiooni osalised. Seega peaksid Iirimaa, Küpros, Luksemburg, Malta ja Austria jätkama määruses (EÜ) nr 44/2001 sisalduvate eeskirjade järgimist ja nende kohaldamist Viini konventsiooni ja nimetatud konventsiooni muutva 1997. aasta protokolliga hõlmatud valdkondades.
(8)
Sellest tulenevalt kohaldavad liidu puhul 1997. aasta protokolli sätteid üksnes need liikmesriigid, kes on käesoleva otsuse vastuvõtmise ajal Viini konventsiooni osalised.
(9)
Viini konventsiooni XII artiklis (mida on muudetud 1997. aasta protokolli artikliga 14) sätestatud kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivad eeskirjad ei tohiks olla ülimuslikud määrusega (EÜ) nr 44/2001 kehtestatud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise menetlust reguleerivate eeskirjade suhtes. Seetõttu peaksid liikmesriigid, kellel on käesoleva otsuse kohaselt õigus 1997. aasta protokoll ratifitseerida või sellega ühineda, tegema käesolevas otsuses ette nähtud avalduse, et tagada asjaomaste liidu eeskirjade kohaldamine.
(10)
Ühendkuningriik ja Iirimaa, kelle suhtes kohaldatakse Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes, osalevad käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(11)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Nõukogu annab Bulgaariale, Tšehhi Vabariigile, Eestile, Leedule, Ungarile, Poolale ja Slovakkiale loa liidu huvides ratifitseerida 12. septembri 1997. aasta protokoll, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, või sellega ühineda.
1997. aasta protokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.
Artikkel 2
Nõukogu annab Bulgaariale, Tšehhi Vabariigile, Eestile, Leedule, Ungarile, Poolale ja Slovakkiale loa teha järgmine avaldus:
„12. septembri 1997. aasta protokolliga, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal allakirjutatud tuumakahjustuste eest tsiviilvastutuse Viini konventsiooni, hõlmatud asjades tehtud kohtuotsuseid, mille on teinud nimetatud protokolli osaliseks oleva Euroopa Liidu liikmesriigi kohus, tunnustatakse ja täidetakse [avalduse tegeva liikmesriigi nimi] kooskõlas kõnealust valdkonda reguleerivate Euroopa Liidu asjakohaste eeskirjadega.”
Artikkel 3
Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 4
Käesolev otsus on kooskõlas aluslepingutega adresseeritud Bulgaaria Vabariigile, Tšehhi Vabariigile, Eesti Vabariigile, Leedu Vabariigile, Ungarile, Poola Vabariigile ja Slovakkia Vabariigile.
Brüssel, 15. juuli 2013