NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 542/2014
ze dne 15. května 2014,
kterým se mění nařízení (EU) č. 1215/2012, pokud jde o pravidla použitelná pro Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a), c) a e) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
jednajíce v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 19. února 2013 Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarsko, Republika Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska podepsaly Dohodu o Jednotném patentovém soudu (3). Dohoda o Jednotném patentovém soudu stanoví, že nevstoupí v platnost dříve než první den čtvrtého měsíce poté, co vstoupí v platnost změny nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (4), pokud jde o vztah uvedeného nařízení k Dohodě o Jednotném patentovém soudu.
(2)
Dne 15. října 2012 Belgické království, Lucemburské velkovévodství a Nizozemské království, strany Úmluvy ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“), podepsaly protokol, kterým se uvedená smlouva mění. Uvedený protokol umožňuje přenesení příslušnosti v konkrétních záležitostech spadajících do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 1215/2012 na Soudní dvůr Beneluxu.
(3)
Je nezbytné upravit vztah nařízení (EU) č. 1215/2012 s Dohodou o Jednotném patentovém soudu a s Úmluvou o Soudním dvoru Beneluxu prostřednictvím změn uvedeného nařízení.
(4)
Aby byla zajištěna právní jistota a předvídatelnost pro žalované, kteří by mohli být žalováni u těchto dvou soudů v místě nacházejícím se v jiném členském státě, než který byl určen podle pravidel nařízení (EU) č. 1215/2012, měly by se Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu považovat za soudy ve smyslu nařízení (EU) č. 1215/2012.
(5)
Účelem změn nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovených v tomto nařízení ohledně Jednotného patentového soudu je založit mezinárodní příslušnost tohoto soudu a tyto změny se netýkají vnitřního rozvrhu práce mezi komorami tohoto soudu ani ujednání stanovených v Dohodě o Jednotném patentovém soudu týkajících se výkonu pravomoci, včetně výlučné pravomoci, během přechodného období stanoveného v uvedené dohodě.
(6)
Jako soudy společné několika členským státům nemohou Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu, na rozdíl od soudu jednoho členského státu, vykonávat příslušnost vůči žalovaným, kteří nemají bydliště v některém členském státě, na základě vnitrostátního práva. Aby tyto dva soudy mohly příslušnost vůči těmto žalovaným vykonávat, měla by se tedy pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 pro záležitosti, které spadají do příslušnosti Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, vztahovat i na žalované s bydlištěm ve třetích státech. Stávající pravidla příslušnosti stanovená v nařízení (EU) č. 1215/2012 zajišťují úzkou vazbu mezi řízeními, na která se uvedené nařízení vztahuje, a územím členských států. Je proto vhodné rozšířit tato pravidla i na řízení proti všem žalovaným bez ohledu na jejich bydliště. Při uplatňování pravidel příslušnosti stanovených v nařízení (EU) č. 1215/2012 by měly Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu (jednotlivě dále jen „společný soud“) uplatňovat pouze ta pravidla, jež jsou vhodná pro oblast sporů, ke které jim byla příslušnost svěřena.
(7)
Společný soud by měl být schopen projednávat spory proti žalovaným ze třetích států na základě pravidla podpůrné příslušnosti v řízeních týkajících se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu jak uvnitř Unie, tak mimo ni. Taková podpůrná příslušnost by měla být vykonávána v případě, že se majetek žalovaného nachází v kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení společného soudu, a že daný spor má dostatečnou vazbu na tento členský stát, například protože tam má žalobce bydliště nebo tam jsou k dispozici důkazní prostředky související se sporem. Při stanovení své příslušnosti by měl společný soud zohlednit hodnotu daného majetku, která by neměla být nevýznamná a měla by umožňovat alespoň částečný výkon rozhodnutí v členských státech, které jsou stranami nástroje o zřízení společného soudu.
(8)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení, jejichž cílem je zabránit, aby byla vedena souběžná řízení a vydávána neslučitelná soudní rozhodnutí, by se měla použít, jsou-li zahájena řízení u společného soudu a u soudu členského státu, ve kterém Dohoda o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu neplatí.
(9)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení by se měla rovněž použít, pokud jsou během přechodného období stanoveného v Dohodě o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení o určitých druzích sporů jak u Jednotného patentového soudu, tak u vnitrostátního soudu členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
(10)
Rozhodnutí vydaná Jednotným patentovým soudem nebo Soudním dvorem Beneluxu by měla být v členském státě, který není stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, uznávána a vykonávána v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(11)
Rozhodnutí vydaná soudy členských států, které nejsou stranami Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, by měla být uznávána a vykonávána v jiném členském státě v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(12)
Nařízení (EU) č. 1215/2012 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Jelikož cíle tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(14)
V souladu s článkem 3 a čl. 4a odst. 1 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné, aniž je dotčena možnost, aby Dánsko uplatňovalo změny nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovené v tomto nařízení na základě článku 3 Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze dne 19. října 2005 (5),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V kapitole VII nařízení (EU) č. 1215/2012 se vkládají nové články, které znějí:
„Článek 71a
1. Pro účely tohoto nařízení se soud společný několika členským státům ve smyslu odstavce 2 (dále jen „společný soud“) považuje za soud členského státu, pokud tento společný soud podle nástroje, kterým je zřízen, vykonává příslušnost ve věcech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
2. Pro účely tohoto nařízení se za společné soudy považují tyto soudy:
a)
Jednotný patentový soud zřízený Dohodou o Jednotném patentovém soudu podepsanou dne 19. února 2013 (dále jen „Dohoda o Jednotném patentovém soudu“) a
b)
Soudní dvůr Beneluxu zřízený Úmluvou ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“).
Článek 71b
Příslušnost společného soudu se stanoví takto:
1)
společný soud je příslušný, pokud by podle tohoto nařízení byly ve věci, která se řídí nástrojem o zřízení tohoto společného soudu, příslušné soudy členského státu, jenž je stranou uvedeného nástroje;
2)
pokud žalovaný nemá bydliště v žádném členském státě a toto nařízení ve vztahu k němu jinak nezakládá příslušnost, použije se přiměřeně kapitola II bez ohledu na bydliště žalovaného.
U společného soudu může být podán návrh na předběžná opatření včetně zajišťovacích opatření i tehdy, pokud jsou ve věci samé příslušné soudy třetího státu;
3)
pokud je společný soud příslušný ve vztahu k žalovanému na základě bodu 2 ve sporu týkajícím se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu uvnitř Unie, může tento soud vykonávat příslušnost i ve vztahu ke škodě vzniklé tímto porušením mimo Unii.
Tato příslušnost může být stanovena pouze tehdy, pokud se majetek náležející žalovanému nachází ve kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, a spor má na tento členský stát dostatečnou vazbu.
Článek 71c
1. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou řízení zahájena u společného soudu a u soudu členského státu, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu.
2. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou během přechodného období uvedeného v článku 83 Dohody o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení před Jednotným patentovým soudem a soudem členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
Článek 71d
Toto nařízení se vztahuje na uznání a výkon:
a)
rozhodnutí vydaných společným soudem, která mají být uznána a vykonána v členském státě, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu; a
b)
rozhodnutí soudů členského státu, který není stranou nástroje o zřízení společného soudu, jež mají být uznána a vykonána v členském státě, který je stranou uvedeného nástroje.
Pokud je však uznání a výkon rozhodnutí vydaného společným soudem navrhováno v členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, uplatní se veškerá pravidla uvedeného nástroje o uznávání a výkonu namísto pravidel stanovených v tomto nařízení.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 10. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 542/2014,
15. mai 2014,
millega muudetakse määrust (EL) nr 1215/2012 seoses eeskirjadega, mida kohaldatakse ühtsele patendikohtule ja Beneluxi kohtule
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõike 2 punkte a, c ja e,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
19. veebruaril 2013 allkirjastasid Belgia Kuningriik, Bulgaaria Vabariik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Iirimaa, Kreeka Vabariik, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari, Malta Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Portugali Vabariik, Rumeenia, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ühtset patendikohut käsitleva lepingu (3) („ühtse patendikohtu leping”). Ühtse patendikohtu lepingus on ette nähtud, et leping ei jõustu enne neljanda kuu esimest päeva pärast seda, kui on jõustunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1215/2012 (4) muudatused, mis käsitlevad kõnealuse määruse seotust ühtse patendikohtu lepinguga.
(2)
15. oktoobril 2012 kirjutasid Belgia Kuningriik, Luksemburgi Suurhertsogiriik ja Madalmaade Kuningriik, kes on 31. märtsil 1965. aastal sõlmitud Beneluxi kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepingu („Beneluxi kohtu leping”) osalisriigid, alla kõnealust lepingut muutvale protokollile. Kõnealune protokoll võimaldab anda Beneluxi kohtu alluvusse teatavad määruse (EL) nr 1215/2012 reguleerimisalasse kuuluvad asjad.
(3)
On vaja reguleerida määruse (EL) nr 1215/2012 seost ühtse patendikohtu lepingu ja Beneluxi kohtu lepinguga, muutes kõnealust määrust.
(4)
Ühtset patendikohut ja Beneluxi kohut tuleks lugeda kohtuteks määruse (EL) nr 1215/2012 tähenduses, et tagada õiguskindlus ja ettenähtavus kostjate jaoks, kelle vastu võidakse nimetatud kahte kohtusse esitada hagi mõnes muus kui määruse (EL) nr 1215/2012 eeskirjade kohaselt määratud liikmesriigis asuvas paigas.
(5)
Käesoleva määrusega määrusesse (EL) nr 1215/2012 seoses ühtse patendikohtuga tehtavate muudatuste eesmärgiks on kindlaks määrata nimetatud kohtu rahvusvaheline kohtualluvus ning need ei mõjuta menetluste jaotamist nimetatud kohtu talituste vahel ega ühtse patendikohtu lepingus sätestatud korda, milles käsitletakse kohtualluvust, sealhulgas erandlikku kohtualluvust kõnealuses lepingus ette nähtud üleminekuaja jooksul.
(6)
Ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus kui mitme liikmesriigi ühised kohtud ei saa siseriikliku õiguse alusel menetleda asju, mille puhul kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis, nagu seda saab teha ühe liikmesriigi kohus. Et võimaldada neil kahel kohtul menetleda asju selliste kostjate puhul, tuleks määruse (EL) nr 1215/2012 eeskirju vastavalt kas ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu alluvusse kuuluvate asjade osas kohaldada ka kostjatele, kelle alaline elukoht on kolmandas riigis. Kehtivate määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvust reguleerivate eeskirjadega tagatakse tihe seos kõnealuse määrusega hõlmatud menetluste ja liikmesriikide territooriumi vahel. Seetõttu on asjakohane selliste eeskirjade laiendamine kõigile kostjatele, sõltumata nende alalisest elukohast. Määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvust reguleerivate eeskirjade kohaldamisel peaksid ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus (eraldi osutatuna kui „ühine kohus”) kohaldama vaid neid eeskirju, mis on nende kohtualluvuses olevate asjade puhul asjakohased.
(7)
Ühisel kohtul peaks olema võimalik täiendavat kohtualluvust reguleerivate eeskirjade alusel lahendada vaidlusi menetlustes, mis hõlmavad kolmandas riigis elavat kostjat seoses Euroopa patendi rikkumisega, mis põhjustab kahju nii liidus kui ka väljaspool liitu. Sellist täiendavat kohtualluvust tuleks teostada juhul, kui kostjale kuuluv vara asub liikmesriigis, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik, ja kõnealune vaidlus on piisavalt seotud sellise liikmesriigiga, näiteks seetõttu, et seal on hageja alaline elukoht, või seetõttu, et seal asuvad vaidlusega seotud tõendid. Kohtualluvuse kindlakstegemisel peaks ühine kohus arvesse võtma asjaomase vara väärtust: see ei tohiks olla ebaproportsionaalselt väike ja see peaks võimaldama kohtuotsuse vähemalt osalist täitmist liikmesriikides, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriigid.
(8)
Määruse (EL) nr 1215/2012 eeskirju, millega reguleeritakse samas asjas pooleliolevaid menetlusi (lis pendens) ja seotud hagisid ning mille eesmärk on ära hoida paralleelseid menetlusi ja vastuolulisi otsuseid, tuleks kohaldada juhul, kui menetlus on algatatud ühises kohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kus ühtse patendikohtu lepingut või vastavalt Beneluxi kohtu lepingut ei kohaldata.
(9)
Määruse (EL) nr 1215/2012 eeskirju, mis reguleerivad samas asjas pooleliolevaid menetlusi (lis pendens) ja seotud hagisid, tuleks kohaldada ka juhul, kui ühtse patendikohtu lepingus ette nähtud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus teatavat liiki asjas ühelt poolt ühtses patendikohtus ja teiselt poolt ühtset patendikohut käsitlevas lepingus osaleva liikmesriigi kohtus.
(10)
Ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu otsuseid tuleks kooskõlas määrusega (EL) nr 1215/2012 tunnustada ja täita liikmesriigis, kes ei ole vastavalt kas ühtse patendikohtu lepingu või Beneluxi kohtu lepingu osalisriik.
(11)
Sellise liikmesriigi kohtu otsuseid, kes ei ole vastavalt kas ühtse patendikohtu lepingu või Beneluxi kohtu lepingu osalisriik, tuleks tunnustada ja täita teistes liikmesriikides määruse (EL) nr 1215/2012 kohaselt.
(12)
Seepärast tuleks määrust (EL) nr 1215/2012 vastavalt muuta.
(13)
Kuna käesoleva määruse eesmärki ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab seda selle ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(14)
ELi lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule (ELi toimimise leping) lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 ja artikli 4a lõike 1 kohaselt on kõnealused liikmesriigid teatanud oma soovist osaleda käesoleva määruse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
(15)
ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva määruse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav, ilma et see piiraks Taani võimalust kohaldada määruse (EL) nr 1215/2012 käesolevas määruses sätestatud muudatusi, mis tulenevad 19. oktoobri 2005. aasta Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelise kohtualluvust ja kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitleva lepingu (5) artiklist 3,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määruse (EL) nr 1215/2012 VII peatükki lisatakse järgmised artiklid:
„Artikkel 71a
1. Käesoleva määruse kohaldamisel loetakse mitme liikmesriigi ühist kohut („ühine kohus”), mis on täpsustatud lõikes 2, liikmesriigi kohtuks, kui ta menetleb vastavalt lepingule, millega selline ühine kohus asutati, käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvaid asju.
2. Käesoleva määruse kohaldamisel on ühised kohtud järgmised kohtud:
a)
19. veebruaril 2013 allakirjutatud ühtset patendikohut käsitleva lepinguga („ühtse patendikohtu leping”) asutatud ühtne patendikohus ja
b)
31. märtsil 1965 sõlmitud Beneluxi kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepinguga („Beneluxi kohtu leping”) asutatud Beneluxi kohus.
Artikkel 71b
Ühise kohtu kohtualluvus määratakse järgmiselt:
1)
ühine kohus on pädev asja menetlema juhul, kui käesoleva määruse kohaselt oleks kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu reguleerimisalasse kuuluvat asja pädev menetlema sellise liikmesriigi kohus, kes on kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik;
2)
kui kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis ja käesoleva määruse kohaselt ei ole temaga seotud asja kohtualluvus määratud teisiti, kohaldatakse asjakohasel juhul II peatükki, sõltumata kostja alalisest elukohast.
Ühiselt kohtult võib taotleda ajutiste meetmete, sealhulgas kaitsemeetmete kehtestamist isegi juhul, kui asja sisuliseks lahendamiseks on pädevad kolmanda riigi kohtud;
3)
kui punkti 2 kohaselt on ühise kohtu pädevuses kostjaga seotud vaidlus seoses Euroopa patendi rikkumisega, mis põhjustab kahju liidu piires, võib kõnealune kohus menetleda ka sellise rikkumisega väljaspool liitu põhjustatud kahjuga seotud asja.
Sellist kohtualluvust võib teostada vaid juhul, kui kostjale kuuluv vara asub mõnes liikmesriigis, kes on kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik, ja kõnealune vaidlus on piisavalt seotud mõne sellise liikmesriigiga.
Artikkel 71c
1. Artikleid 29-32 kohaldatakse juhul, kui menetlus algatatakse ühises kohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes ei ole kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.
2. Artikleid 29-32 kohaldatakse juhul, kui ühtse patendikohtu lepingu artiklis 83 osutatud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus ühtses patendikohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes on ühtse patendikohtu lepingu osalisriik.
Artikkel 71d
Käesolevat määrust kohaldatakse järgmiste kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise suhtes:
a)
ühise kohtu otsus, mida tuleb tunnustada ja täita liikmesriigis, kes ei ole kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik, ja
b)
muu kui ühise kohtu asutamise lepingu osalisriigiks oleva liikmesriigi kohtu otsus, mida tuleb tunnustada ja täita liikmesriigis, kes on kõnealuse lepingu osalisriik.
Juhul kui ühise kohtu tehtud otsuse tunnustamist ja täitmist taotletakse liikmesriigis, kes on kõnealuse ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik, kohaldatakse käesoleva määruse eeskirjade asemel siiski nimetatud lepingus sisalduvaid tunnustamise ja täitmise eeskirju.”
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 10. jaanuarist 2015.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja liikmesriikides vahetult kohaldatav kooskõlas aluslepingutega.
Brüssel, 15. mai 2014