SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/49/EU
ze dne 16. dubna 2014
o systémech pojištění vkladů
(přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (3) byla podstatným způsobem změněna (4). Jelikož je třeba provést další změny, měla by být uvedená směrnice v zájmu srozumitelnosti přepracována.
(2)
Aby se usnadnil přístup k činnosti úvěrových institucí a její výkon, je nezbytné odstranit některé rozdíly v právních předpisech členských států týkajících se pravidel pro systémy pojištění vkladů, jimž uvedené úvěrové instituce podléhají.
(3)
Tato směrnice představuje základní nástroj pro dosažení vnitřního trhu v oblasti činnosti úvěrových institucí z hlediska svobody usazování i volného pohybu finančních služeb, přičemž současně posiluje stabilitu bankovní soustavy a ochranu vkladatelů. S ohledem na makroekonomické náklady selhání úvěrových institucí a jeho nepříznivé dopady na finanční stabilitu a důvěru vkladatelů je vhodné nejen stanovit vyplácení náhrad vkladatelům, ale také poskytnout členským státům dostatečnou flexibilitu, aby systémům pojištění vkladů umožnily provádět opatření zaměřená na snížení pravděpodobnosti budoucích pohledávek uplatňovaných vůči těmto systémům. Tato opatření by měla vždy splňovat pravidla státní podpory.
(4)
S cílem zohlednit rostoucí integraci na vnitřním trhu je třeba umožnit slučování systémů pojištění vkladů z různých členských států nebo vytváření samostatných přeshraničních systémů na dobrovolném základě. Členské státy by měly zajistit dostatečnou stabilitu a vyvážené složení nových a stávajících systémů pojištění vkladů. Mělo by se zabránit nepříznivým dopadům na finanční stabilitu, například v případech, kdy jsou k přeshraničním systémům pojištění vkladů převáděny pouze úvěrové instituce s vysoce rizikovým profilem.
(5)
Směrnice 94/19/ES požaduje, aby Komise v případě potřeby předložila návrhy na její změny. Tato směrnice zahrnuje harmonizaci mechanismů financování systémů pojištění vkladů, zavedení příspěvků založených na stupni rizika a harmonizaci rozsahu působnosti, pokud jde o produkty a vkladatele.
(6)
Směrnice 94/19/ES vychází ze zásady minimální harmonizace. V důsledku toho nyní v Unii existují různé systémy pojištění vkladů s velmi odlišnými parametry. Na základě společných požadavků stanovených v této směrnici by měla být vkladatelům v celé Unii poskytnuta jednotná úroveň ochrany a současně by měla být zajištěna stejná míra stability systémů pojištění vkladů. Tyto společné požadavky jsou nanejvýš důležité i pro to, aby se zabránilo narušení trhu. Tato směrnice tudíž přispívá k dotvoření vnitřního trhu.
(7)
Na základě této směrnice budou mít vkladatelé výrazně lepší přístup k systémům pojištění vkladů díky širší a jasněji vymezené oblasti působnosti pojištění, kratším lhůtám pro výplatu, lepší informovanosti a řádným požadavkům na financování. To přispěje ke zvýšení důvěry spotřebitelů ve finanční stabilitu na celém vnitřním trhu.
(8)
Členské státy by měly zajistit, aby jejich systémy pojištění vkladů měly zavedeny řádné postupy správy a řízení a aby vypracovávaly výroční zprávy o činnosti.
(9)
V případě uzavření úvěrové instituce, která se ocitne v platební neschopnosti, by měli být vkladatelé u všech poboček nacházejících se v jiném členském státě, než ve kterém má úvěrová instituce skutečné sídlo, chráněni stejným systémem pojištění vkladů jako ostatní vkladatelé u této úvěrové instituce.
(10)
Tato směrnice by neměla bránit členským státům v tom, aby do její oblasti působnosti zahrnuly úvěrové instituce ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (5), které nespadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (6) podle jejího čl. 2 odst. 5. Členské státy by měly mít možnost rozhodnout, že pro účely této směrnice se bude s ústředním subjektem a všemi úvěrovými institucemi přidruženými k tomuto ústřednímu subjektu zacházet jako s jednou úvěrovou institucí.
(11)
Tato směrnice v zásadě požaduje po každé úvěrové instituci, aby se připojila k některému systému pojištění vkladů. Je na členském státě povolujícím pobočky úvěrové instituce se skutečným sídlem ve třetí zemi, aby rozhodl, jak uplatňovat tuto směrnici vůči uvedeným pobočkám, přičemž by měl přihlédnout k nutnosti chránit vkladatele a udržovat integritu finančního systému. Je třeba, aby si vkladatelé u těchto poboček byli plně vědomi úpravy pojištění vkladů, která se na ně vztahuje.
(12)
Je třeba uznat, že existují institucionální systémy ochrany, které chrání samotnou úvěrovou instituci, a především zajišťují její likviditu a platební schopnost. Je-li takový systém oddělen od systému pojištění vkladů, je třeba jeho doplňkovou ochrannou úlohu zohlednit při stanovení příspěvků jeho členů do systémů pojištění vkladů. Harmonizovaný limit pojištění stanovený v této směrnici by neměl mít na systémy chránící úvěrové instituce vliv, ledaže vyplácejí vkladatele.
(13)
Každá úvěrová instituce by měla být součástí systému pojištění vkladů uznaného podle této směrnice, čímž se zajistí vysoká úroveň ochrany spotřebitele a rovné podmínky pro všechny úvěrové instituce a zabrání se regulatorní arbitráži. Systém pojištění vkladů by měl být schopen tuto ochranu poskytnout kdykoli.
(14)
Základní funkcí systému pojištění vkladů je ochrana vkladatelů před dopady platební neschopnosti úvěrové instituce. Systémy pojištění vkladů by měly být schopny tuto ochranu poskytnout různými způsoby. Měly by být v prvé řadě používány k vyplacení vkladatelů podle této směrnice (kompenzační funkce - „paybox“).
(15)
Systémy pojištění vkladů by měly také přispívat k financování řešení krize úvěrových institucí v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (7).
(16)
V případech povolených vnitrostátním právem by systémy pojištění vkladů měly rovněž mít možnost jít nad rámec pouhé kompenzační funkce a využít disponibilní finanční prostředky k zabránění selhání úvěrové instituce s cílem zabránit vzniku nákladů spojených s výplatou náhrady vkladatelům a jiným nepříznivým dopadům. Tato opatření by však měla být přijímána v jasně vymezeném rámci a v každém případě by měla dodržovat pravidla státní podpory. Systémy pojištění vkladů by mimo jiné měly mít vhodné systémy a postupy pro výběr a provádění takových opatření a sledování souvisejících rizik. Provádění takových opatření by mělo být vázáno na splnění podmínek uložených dané úvěrové instituci, které by měly zahrnovat přinejmenším právo systému pojištění vkladů provádět důkladnější sledování rizik a výraznější právo provádět ověřování. Náklady na opatření přijatá v zájmu zabránění selhání úvěrové instituce by neměly být vyšší než náklady na naplnění zákonného nebo smluvního mandátu příslušného systému pojištění vkladů, pokud jde o ochranu pojištěných vkladů u dané úvěrové instituce nebo ochranu samotné instituce.
(17)
Mělo by být rovněž umožněno, aby systémy pojištění vkladů měly formu institucionálního systému ochrany. Příslušné orgány by měly mít možnost uznat institucionální systémy ochrany za systémy pojištění vkladů, pokud splňují všechna kritéria stanovená v této směrnici.
(18)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na smluvní systémy nebo institucionální systémy ochrany, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů, s výjimkou omezených požadavků týkajících se reklamy a informování vkladatelů v případě vyloučení úvěrové instituce ze systému nebo ukončení jejího členství v systému. V každém případě se na smluvní systémy a institucionální systémy ochrany vztahují pravidla státní podpory.
(19)
Za nedávné finanční krize vedlo nekoordinované zvyšování pojištění vkladů v Unii v některých případech k přesunu vkládaných prostředků do úvěrových institucí v zemích, kde bylo pojištění vkladů vyšší. Toto nekoordinované zvyšování tak v době obtížných podmínek způsobilo odliv likvidních prostředků z úvěrových institucí. V době stability mohou být rozdíly v rozsahu pojištění příčinou toho, že si vkladatelé zvolí nejvyšší pojištění vkladů spíše než vkladový produkt, který je pro ně nejvhodnější. Tyto rozdíly v rozsahu pojištění mohou způsobit narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Je proto nezbytné zajistit, aby všechny uznané systémy pojištění vkladů poskytovaly harmonizovanou úroveň ochrany pro všechny vklady na území Unie. Po omezenou dobu by však měla existovat možnost, aby určité vklady související s osobní situací vkladatele byly pojištěny na vyšší částku.
(20)
Na všechny vkladatele by se měl vztahovat stejný rozsah pojištění vkladů bez ohledu na to, zda je měnou příslušného členského státu euro. Členské státy, jejichž měnou není euro, by měly mít možnost částky po měnovém přepočtu zaokrouhlovat, aniž by tím byla ohrožena rovnocenná ochrana vkladatelů.
(21)
Na jedné straně by rozsah pojištění stanovený touto směrnicí neměl ponechat bez ochrany příliš velkou část vkladů v zájmu ochrany spotřebitele i v zájmu stability finanční soustavy. Na straně druhé by měly být zohledněny náklady financování systémů pojištění vkladů. Je proto rozumné stanovit harmonizovaný limit pojištění ve výši 100 000 EUR.
(22)
Tato směrnice zachovává zásadu harmonizovaného limitu na vkladatele, nikoli na vklad. Je proto vhodné přihlížet ke vkladům vkladatelů, kteří nejsou vedeni jako majitelé účtu anebo nejsou jedinými majiteli účtu. Z tohoto důvodu by limit měl být uplatňován vůči každému identifikovatelnému vkladateli. Zásada, že limit je uplatňován vůči každému identifikovatelnému vkladateli, by se neměla vztahovat na subjekty kolektivního investování, které podléhají zvláštním ochranným pravidlům, jež se na takové vklady nevztahují.
(23)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES (8) zavedla limit pojištění ve výši 100 000 EUR, čímž se některé členské státy ocitly v situaci, kdy musely svůj limit pojištění snížit, následkem čehož hrozilo narušení důvěry vkladatelů. Harmonizace je zásadní pro zajištění rovných podmínek a finanční stability na vnitřním trhu, avšak riziko narušení důvěry vkladatelů by mělo být bráno v potaz. Členské státy by tedy měly mít možnost uplatňovat vyšší limit pojištění, pokud před uplatňováním směrnice 2009/14/ES stanovily vyšší limit pojištění, než je harmonizovaný limit. Tento vyšší limit pojištění by měl být časově omezený a mít omezenou působnost a dané členské státy by měly úměrně k tomu upravit cílovou výši a příspěvky do systémů pojištění vkladů. Vzhledem k tomu, že nelze upravit cílovou výši financování, pokud je výše pojištění neomezená, je vhodné omezit tuto možnost na členské státy, které ke dni 1. ledna 2008 uplatňovaly limit pojištění v rozpětí od 100 000 do 300 000 EUR. V zájmu omezení dopadu rozdílných limitů pojištění a s ohledem na to, že Komise přezkoumá provádění této směrnice do 31. prosince 2018, je vhodné povolit tuto možnost do uvedeného dne.
(24)
Systémy pojištění vkladů by měly mít možnost započítat závazky vkladatele vůči jeho nárokům na výplatu pouze v případě, že dané závazky jsou splatné nejpozději ke dni nedisponibility. Tento zápočet by neměl být překážkou schopnosti systémů pojištění vkladů vyplatit vklady ve lhůtě stanovené touto směrnicí. Členským státům by nemělo být bráněno v přijímání vhodných opatření týkajících se práv systémů pojištění vkladů v procesu likvidace nebo reorganizace úvěrové instituce.
(25)
Z vyplacení náhrady by mělo být možné vyloučit vklady, které v souladu s vnitrostátním právem nejsou vkladateli k dispozici v důsledku toho, že se vkladatel a úvěrová instituce smluvně dohodli, že daný vklad bude sloužit pouze k uhrazení úvěru na nákup nemovitosti v soukromém vlastnictví. Tyto vklady by měly být započteny vůči nesplacené částce daného úvěru.
(26)
Členské státy by měly zajistit, aby ochrana vkladů vyplývajících z některých operací nebo sloužící určitým sociálním či jiným účelům byla po určitou stanovenou dobu vyšší než 100 000 EUR. Členské státy by měly rozhodnout o dočasném maximálním limitu pojištění takových vkladů, přičemž by měly zohlednit význam ochrany pro vkladatele a životní podmínky v daných členských státech. Ve všech takových případech by měla být dodržena pravidla státní podpory.
(27)
Je nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pojištění vkladů. Na jedné straně by náklady na financování těchto systémů měly nést v zásadě samotné úvěrové instituce a na druhé straně by finanční kapacita těchto systémů měla být úměrná jejich závazkům. Aby bylo zajištěno, že vkladatelům ve všech členských státech bude poskytnuta obdobně vysoká úroveň ochrany, mělo by být financování systémů pojištění vkladů harmonizováno na vysoké úrovni na základě předem stanovené jednotné cílové výše financování pro všechny systémy pojištění vkladů.
(28)
Za určitých okolností mohou úvěrové instituce nicméně působit na vysoce koncentrovaném trhu, na němž je u většiny úvěrových institucí vzhledem k jejich velikosti a míře propojenosti nepravděpodobné, že by byly likvidovány v běžném úpadkovém řízení, aniž by to ohrozilo finanční stabilitu, a je tedy pravděpodobnější, že by se u nich použil postup k řádnému řešení krize. Za takových okolností by se na systémy mohla vztahovat nižší cílová výše.
(29)
Elektronické peníze a peněžní prostředky přijaté výměnou za elektronické peníze by v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES (9) neměly být považovány za vklad, a neměly by proto spadat do oblasti působnosti této směrnice.
(30)
Za účelem omezení ochrany vkladů na míru nezbytnou k tomu, aby byla zajištěna právní jistota a transparentnost pro vkladatele a aby se předešlo přesunu investičních rizik na systémy pojištění vkladů, by měly být z oblasti působnosti pojištění vyloučeny finanční nástroje s výjimkou stávajících spořicích produktů doložených potvrzením o vkladu na jméno.
(31)
Určití vkladatelé, zejména veřejné orgány nebo jiné finanční instituce, by neměli být způsobilí k ochraně vkladů. V případě selhání úvěrové instituce jejich omezený počet ve srovnání s počtem všech ostatních vkladatelů minimalizuje dopad na finanční stabilitu. Veřejné orgány mají také mnohem snazší přístup k úvěrům než občané. Členské státy by však měly mít možnost rozhodnout, že budou pojištěny vklady místních orgánů s ročním rozpočtem do výše 500 000 EUR. Nefinanční podniky by pojištěním měly být v zásadě kryty bez ohledu na svou velikost.
(32)
Vkladatelé, jejichž činnosti zahrnují praní peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 nebo 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (10), by měli být vyloučeni z plateb ze systémů pojištění vkladů.
(33)
Náklady úvěrových institucí na účast v systému pojištění vkladů jsou nesrovnatelné s náklady, jež by s sebou nesl hromadný výběr vkladů nejen z úvěrové instituce, která se ocitla v nesnázích, nýbrž i z finančně zdravých institucí v důsledku ztráty důvěry vkladatelů ve spolehlivost bankovní soustavy.
(34)
Je nezbytné, aby disponibilní finanční prostředky systémů pojištění vkladů dosahovaly určité cílové výše a aby bylo možné vybrat mimořádné příspěvky. Systémy pojištění vkladů by v každém případě měly mít dostatečná ujednání o alternativních možnostech financování, která jim umožní získat krátkodobě prostředky k uspokojení pohledávek vůči nim uplatněných. Mělo by být možné, aby disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů zahrnovaly hotovost, vklady, platební přísliby a nízkoriziková aktiva, jež lze v krátkém čase zlikvidnit. Výše příspěvků do systémů pojištění vkladů by měla řádně zohledňovat hospodářský cyklus, stabilitu vkladového sektoru a stávající závazky systému.
(35)
Systémy pojištění vkladů by měly investovat do nízkorizikových aktiv.
(36)
Příspěvky do systémů pojištění vkladů by měly vycházet z výše pojištěných vkladů a z míry rizika, jež dotčený člen podstupuje. Tím by se umožnilo zohlednění rizikových profilů jednotlivých úvěrových institucí včetně jejich rozdílných modelů podnikání. Mělo by to vést i ke spravedlivému stanovení příspěvků a motivovat k využívání méně rizikového modelu podnikání. Systémy pojištění vkladů by měly mít možnost používat vlastní metody založené na rizicích za účelem přizpůsobení příspěvků podmínkám na trhu a rizikovým profilům. V zájmu zohlednění obzvláště nízkorizikových odvětví regulovaných vnitrostátním právem by členským státům mělo být povoleno, aby stanovily odpovídající snížení příspěvků, při dodržení cílové výše pro každý systém pojištění vkladů. Metody výpočtu by v každém případě měly schválit příslušné orgány. Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „Evropský orgán pro bankovnictví“), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (11), by měl vydat pokyny pro účely stanovení metod pro výpočet příspěvků.
(37)
Ochrana vkladů je podstatnou součástí dotvoření vnitřního trhu a nezbytným doplňkem systému dohledu nad úvěrovými institucemi, neboť vytváří solidaritu všech institucí na daném finančním trhu pro případ, že se některá z nich ocitne v selhání. Členské státy by tedy měly mít možnost povolit, aby si systémy pojištění vkladů navzájem dobrovolně půjčovaly peníze.
(38)
Stávající lhůta pro výplatu je v rozporu s nutností udržet důvěru vkladatelů a nesplňuje jejich potřeby. Lhůta pro výplatu by proto měla být zkrácena na sedm pracovních dnů.
(39)
V mnoha případech však ještě nejsou stanoveny nezbytné postupy pro krátkou lhůtu pro výplatu. Členským státům by tedy měla být poskytnuta možnost v průběhu přechodného období lhůtu pro výplatu na sedm pracovních dnů postupně zkracovat. Maximální lhůta pro výplatu stanovená v této směrnici by neměla systémům pojištění vkladů bránit v tom, aby výplatu vkladatelům provedly dříve. Aby se však zajistilo, že se vkladatelé v průběhu daného přechodného období nebudou v případě selhání jejich úvěrové instituce potýkat s finančními potížemi, měl by být vkladatelům na žádost umožněn přístup k přiměřené částce jejich pojištěných vkladů na pokrytí nákladů na živobytí. Tento přístup by měl být umožněn pouze na základě údajů poskytnutých danou úvěrovou institucí. Tuto částku by, s ohledem na rozdílné životní náklady v jednotlivých členských státech, měly stanovit členské státy.
(40)
Lhůta nezbytná pro výplatu vkladů by měla zohledňovat případy, kdy systémy mají potíže určit částku k výplatě a práva vkladatele, zejména pokud vklady vyplývají z operací týkajících se obytných nemovitostí nebo některých životních událostí, pokud vkladatel nemůže bez omezení nakládat s částkami uloženými na účtu, pokud je vklad předmětem právního sporu nebo protichůdných nároků na částky nacházející se na účtu nebo pokud se na vklad vztahují ekonomické sankce stanovené vnitrostátními vládami nebo mezinárodními orgány.
(41)
Za účelem zajištění splacení by systémy pojištění vkladů měly být oprávněny vstoupit do práv vyplacených vkladatelů za úvěrovou institucí v selhání. Členské státy by měly mít možnost omezit dobu, po kterou mohou vkladatelé, jejichž vklady nebyly vyplaceny nebo uznány ve lhůtě pro výplatu, nárokovat výplatu vkladů, aby se systémům pojištění vkladů umožnil výkon práv, do nichž vstoupily, ke dni, k němuž mají tato práva být přihlášena v úpadkovém řízení.
(42)
Systém pojištění vkladů v členském státě, kde úvěrová instituce zřídila pobočky, by měl informovat a vyplatit vkladatele jménem systému pojištění vkladů v členském státě, kde byla úvěrová instituce povolena. Jsou nezbytná ochranná opatření k zajištění toho, aby systém pojištění vkladů vyplácející vkladatele obdržel před takovou výplatou potřebné finanční prostředky a pokyny od domovského systému. Systém pojištění vkladů, jehož se tato situace může týkat, by měly předem uzavřít dohody, které splnění těchto úkolů usnadní.
(43)
Informovanost je nezbytnou součástí ochrany vkladatelů. Současní vkladatelé by proto měli být informováni o svém pojištění a příslušném systému pojištění vkladů na výpisech z účtu. Stejné informace by měly být poskytnuty případným budoucím vkladatelům prostřednictvím standardizovaného informačního přehledu, jehož obdržení by měli potvrdit. Obsah těchto informací by měl být pro všechny vkladatele totožný. Neregulované užívání odkazu na limit pojištění a rozsah určitého systému pojištění vkladů v reklamě by mohlo ohrozit stabilitu bankovní soustavy nebo důvěru vkladatelů. Odkazy na systémy pojištění vkladů v reklamě by proto měly být omezeny na krátké věcné prohlášení.
(44)
Na zpracování osobních údajů na základě této směrnice se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (12). Systémy pojištění vkladů a relevantní orgány by měly s údaji týkajícími se jednotlivých vkladů zacházet mimořádně opatrně a v souladu s uvedenou směrnicí by měly zachovávat vysokou úroveň ochrany údajů.
(45)
Tato směrnice by neměla vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich relevantní orgány činěny odpovědnými vůči vkladatelům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů, které pojišťují vklady nebo samotné úvěrové instituce a zajišťují náhradu vkladatelům nebo jejich ochranu v souladu s touto směrnicí.
(46)
Nařízení (EU) č. 1093/2010 svěřilo Evropskému orgánu pro bankovnictví řadu úkolů týkajících se směrnice 94/19/ES.
(47)
Evropský orgán pro bankovnictví by měl respektovat dohled nad systémy pojištění vkladů vykonávaný členskými státy a přitom přispívat k dosažení cíle, kterým je usnadnění přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu při současném zajištění účinné ochrany vkladatelů a omezení rizik pro daňové poplatníky na minimum. Členské státy by měly Komisi a Evropský orgán pro bankovnictví informovat o tom, který subjekt či orgán je určeným orgánem, s ohledem na požadavek spolupráce mezi Evropským orgánem pro bankovnictví a určenými orgány, který je stanoven v této směrnici.
(48)
Je zapotřebí zavést pokyny pro finanční služby, aby byly v celé Unii zajištěny rovné podmínky a odpovídající ochrana vkladatelů. Takové pokyny by měly být vydávány k upřesnění metody výpočtu rizikově vážených příspěvků.
(49)
V zájmu zajištění účinného a efektivního fungování systémů pojištění vkladů a vyváženého posouzení jejich situace v různých členských státech by Evropský orgán pro bankovnictví měl být schopen se závazným účinkem urovnávat jejich vzájemné spory.
(50)
Vzhledem k rozdílnosti správních postupů týkajících se systémů pojištění vkladů v jednotlivých členských státech by členské státy měly mít možnost rozhodnout, který orgán určí, že vklad je nedisponibilní.
(51)
Příslušné orgány, určené orgány, orgány příslušné k řešení krize, relevantní správní orgány a systémy pojištění vkladů by měly navzájem spolupracovat a vykonávat své pravomoci v souladu s touto směrnicí. Měly by při přípravě a provádění opatření k řešení krize spolupracovat od počáteční fáze za účelem stanovení výše, do které systém pojištění vkladů ručí, pokud jsou finanční prostředky používány k financování řešení krize úvěrových institucí.
(52)
Na Komisi by měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, aby mohla limit pojištění, který tato směrnice stanoví pro souhrn vkladů jednoho vkladatele, upravit podle inflace v Unii na základě změn indexu spotřebitelských cen. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravných prací vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(53)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech (13) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. Pokud jde o tuto směrnici, považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(54)
Jelikož cíle této směrnice, totiž harmonizace pravidel týkajících se fungování systému pojištění vkladů, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(55)
Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezit na ustanovení, která v porovnání s předchozími směrnicemi představují věcnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení vyplývá z předchozích směrnic.
(56)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze II ve vnitrostátním právu,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví pravidla a postupy týkající se zřizování a fungování systémů pojištění vkladů.
2. Tato směrnice se vztahuje na:
a)
zákonné systémy pojištění vkladů;
b)
smluvní systémy pojištění vkladů, které jsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů v souladu s čl. 4 odst. 2;
c)
institucionální systémy ochrany, které jsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů v souladu s čl. 4 odst. 2;
d)
úvěrové instituce přidružené k systémům uvedeným v písmenu a), b) nebo c) tohoto odstavce.
3. Aniž je dotčen čl. 16 odst. 5 a 7, nevztahuje se tato směrnice na tyto systémy:
a)
smluvní systémy, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů, včetně systémů, jež nabízejí doplňkovou ochranu k limitu pojištění stanovenému v čl. 6 odst. 1;
b)
institucionální systémy ochrany, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů.
Členské státy zajistí, aby systémy uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) měly k dispozici dostatečné finanční prostředky nebo příslušné mechanismy financování pro účely plnění svých povinností.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„systémy pojištění vkladů“ systémy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c);
2)
„institucionálními systémy ochrany“ institucionální systémy ochrany, jak jsou uvedeny v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
3)
„vkladem“ kreditní zůstatek vzniklý z prostředků zbylých na účtu nebo z dočasných situací vyplývajících z obvyklých bankovních operací, který musí úvěrová instituce vyplatit na základě platných zákonných a smluvních podmínek, včetně termínovaných vkladů a spořicích vkladů, avšak s výjimkou kreditního zůstatku:
a)
jehož existenci lze prokázat pouze finančním nástrojem ve smyslu čl. 4 bodu 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (14), s výjimkou spořicích produktů doložených potvrzením o vkladu na jméno, které existují v členském státě ke dni 2. července 2014;
b)
jehož jistina není splatná ve jmenovité hodnotě, nebo
c)
jehož jistina je splatná ve jmenovité hodnotě pouze za podmínek určité záruky nebo dohody poskytnuté úvěrovou institucí nebo třetí stranou;
4)
„způsobilými vklady“ vklady, jež nejsou vyloučeny z ochrany podle článku 5;
5)
„pojištěnými vklady“ ta část způsobilých vkladů, jež nepřevyšuje limit pojištění stanovený v článku 6;
6)
„vkladatelem“ majitel nebo, v případě společného účtu, každý z majitelů vkladu;
7)
„společným účtem“ účet otevřený na jméno dvou nebo více osob nebo účet, k němuž mají dvě nebo více osob práva, jež lze uplatňovat na základě podpisu jedné nebo více z těchto osob;
8)
„nedisponibilním vkladem“ vklad, který je splatný a vymahatelný, ale nebyl vyplacen úvěrovou institucí podle platných zákonných či smluvních podmínek v případech, kdy:
a)
relevantní správní orgány zjistily, že podle jejich názoru se dotčená úvěrová instituce v daném čase nezdá být schopna z důvodů přímo souvisejících s její finanční situací vyplatit vklad a v současnosti nemá vyhlídky, že tak bude moci učinit, nebo
b)
soudní orgán vydal z důvodů přímo souvisejících s finanční situací úvěrové instituce rozhodnutí, jehož důsledkem je pozastavení práva vkladatelů uplatňovat vůči této instituci pohledávky;
9)
„úvěrovou institucí“ úvěrová instituce ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
10)
„pobočkou“ provozovna v členském státě, která nemá právní subjektivitu, tvoří součást úvěrové instituce a přímo provádí všechny nebo některé operace tvořící podstatu činnosti úvěrových institucí;
11)
„cílovou výší“ výše disponibilních finančních prostředků, které musí systém pojištění vkladů dosáhnout v souladu s čl. 10 odst. 2, vyjádřená procentní hodnotou pojištěných vkladů jeho členů;
12)
„disponibilními finančními prostředky“ hotovost, vklady a nízkoriziková aktiva, jež lze zlikvidnit ve lhůtě nepřesahující lhůtu stanovenou v čl. 8 odst. 1, a platební přísliby do výše limitu stanoveného v čl. 10 odst. 3;
13)
„platebními přísliby“ platební přísliby úvěrové instituce vůči systému pojištění vkladů, které jsou plně zajištěny kolaterálem, za podmínky, že kolaterál:
a)
je tvořen nízkorizikovými aktivy;
b)
není zatížen právy třetích stran a systém pojištění vkladů s ním může volně nakládat;
14)
„nízkorizikovými aktivy“ položky spadající do první nebo druhé kategorie uvedené v tabulce 1 v článku 336 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo jakákoli aktiva, která příslušný nebo určený orgán považuje za obdobně bezpečná a likvidní;
15)
„domovským členským státem“ domovský členský stát ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 43 nařízení (EU) č. 575/2013;
16)
„hostitelským členským státem“ hostitelský členský stát ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 44 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„příslušným orgánem“ příslušný orgán ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 40 nařízení (EU) č. 575/2013;
18)
„určeným orgánem“ subjekt spravující systém pojištění vkladů v souladu s touto směrnicí nebo v případech, kdy provoz systému pojištění vkladů spravuje soukromý subjekt, veřejný orgán určený dotčeným členským státem k dohledu nad tímto systémem v souladu s touto směrnicí.
2. Pokud tato směrnice odkazuje na nařízení (EU) č. 1093/2010, pak se subjekt spravující systém pojištění vkladů nebo v případech, kdy provoz systému pojištění vkladů spravuje soukromý subjekt, veřejný orgán vykonávající dohled nad tímto systémem považuje pro účely uvedeného nařízení za příslušný orgán v souladu s čl. 4 bodem 2 uvedeného nařízení.
3. Za vklady se považují i podíly v „building societies“ v Irsku a ve Spojeném království s výjimkou podílů kapitálové povahy, na které se vztahuje čl. 5 odst. 1 písm. b).
Článek 3
Relevantní správní orgány
1. Členské státy určí relevantní správní orgán na svém území pro účely čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a).
2. Příslušné orgány, určené orgány, orgány příslušné k řešení krize a jiné relevantní správní orgány navzájem spolupracují a vykonávají své pravomoci v souladu s touto směrnicí.
Relevantní správní orgán učiní zjištění uvedené v čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) co nejdříve a v každém případě do pěti pracovních dnů poté, co se poprvé dozvěděl, že úvěrová instituce nevyplatila vklady, jež jsou splatné a vymahatelné.
Článek 4
Úřední uznávání, členství a dohled
1. Každý členský stát zajistí, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pojištění vkladů.
To nebrání slučování systémů pojištění vkladů z různých členských států ani usazování přeshraničních systémů pojištění vkladů. Přeshraniční nebo sloučené systémy pojištění vkladů schvalují členské státy, v nichž jsou dotčené systémy pojištění vkladů usazeny.
2. Smluvní systém, jak je uveden v čl. 1 odst. 2 písm. b) této směrnice, může být úředně uznán za systém pojištění vkladů, pokud je v souladu s touto směrnicí.
Institucionální systém ochrany může být úředně uznán za systém pojištění vkladů, pokud splňuje kritéria stanovená v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 a je v souladu s touto směrnicí.
3. Úvěrová instituce povolená v členském státě podle článku 8 směrnice 2013/36/EU smí přijímat vklady, pouze pokud je členem systému úředně uznaného v jejím domovském členském státě podle odstavce 1 tohoto článku.
4. Pokud některá úvěrová instituce neplní povinnosti, které má jako člen systému pojištění vkladů, musí to být okamžitě ohlášeno příslušným orgánům, které ve spolupráci se systémem pojištění vkladů v případě potřeby přijmou bezodkladně veškerá vhodná opatření, včetně uložení sankcí, aby zajistily, že úvěrová instituce své povinnosti splní.
5. Pokud opatření přijatá podle odstavce 4 nedokáží zajistit plnění povinností úvěrovou institucí, může systém pojištění vkladů s výhradou vnitrostátního práva a s výslovným souhlasem příslušných orgánů oznámit nejméně jeden měsíc předem svůj záměr vyloučit úvěrovou instituci z členství v systému pojištění vkladů. Vklady uložené před uplynutím této doby jsou nadále plně kryty systémem pojištění vkladů. Pokud do uplynutí této doby úvěrová instituce své povinnosti nesplní, systém pojištění vkladů ji vyloučí.
6. Vklady uložené ke dni, k němuž je úvěrová instituce vyloučena z členství v systému pojištění vkladů, jsou tímto systémem pojištění vkladů nadále kryty.
7. Určené orgány vykonávají průběžný dohled nad systémy pojištění vkladů uvedenými v článku 1, pokud jde o soulad s touto směrnicí.
Nad přeshraničními systémy pojištění vkladů vykonávají dohled zástupci určených orgánů členských států, v nichž jsou povoleny přidružené úvěrové instituce.
8. Členské státy zajistí, aby systém pojištění vkladů kdykoli na vlastní žádost obdržel od svých členů všechny informace nezbytné k přípravě vyplacení náhrad vkladatelům, včetně označení podle čl. 5 odst. 4.
9. Systémy pojištění vkladů zajistí důvěrnost a ochranu údajů týkajících se účtů vkladatelů. Zpracování těchto údajů se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES.
10. Členské státy zajistí, aby jejich systémy pojištění vkladů prováděly zátěžové testy svých systémů pojištění vkladů a byly neprodleně informovány v případě, že příslušné orgány zjistí v některé úvěrové instituci problémy, jež by mohly vést k zásahu systému pojištění vkladů.
Tyto testy se provádějí nejméně jedenkrát za tři roky nebo častěji, je-li to vhodné. První test se provede nejpozději 3. července 2017.
Na základě výsledků zátěžových testů provádí Evropský orgán pro bankovnictví alespoň jednou za pět let srovnávací hodnocení podle článku 30 nařízení (EU) č. 1093/2010 za účelem posouzení odolnosti systémů pojištění vkladů. Při výměně informací s Evropským orgánem pro bankovnictví podléhají systémy pojištění vkladů požadavkům služebního tajemství podle článku 70 uvedeného nařízení.
11. Informace nezbytné k provádění zátěžových testů svých systémů smějí systémy pojištění vkladů používat pouze k provádění těchto testů a uchovávat pouze po dobu nezbytnou k tomuto účelu.
12. Členské státy zajistí, aby jejich systémy pojištění vkladů měly řádné a transparentní postupy správy a řízení. Systémy pojištění vkladů vypracovávají výroční zprávy o činnosti.
Článek 5
Způsobilost vkladů
1. Ze systémů pojištění vkladů se vylučují jakékoli náhrady:
a)
vkladů jiných úvěrových institucí uskutečněných jejich vlastním jménem a na vlastní účet, s výhradou čl. 7 odst. 3 této směrnice;
b)
kapitálu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
vkladů vyplývajících z operací, v souvislosti s nimiž byl vynesen odsuzující rozsudek za trestný čin praní peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2005/60/ES;
d)
vkladů finančních institucí ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 26 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
vkladů investičních podniků ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice 2004/39/ES;
f)
vkladů, jejichž majitel nebyl nikdy zjištěn podle čl. 9 odst. 1 směrnice 2005/60/ES, když se staly nedisponibilními;
g)
vkladů pojišťoven a zajišťoven uvedených v čl. 13 bodech 1 až 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES (15);
h)
vkladů subjektů kolektivního investování;
i)
vkladů penzijních fondů;
j)
vkladů veřejných orgánů;
k)
dluhových cenných papírů vydaných úvěrovou institucí a závazků vzniklých z vlastních akceptací a směnek.
2. Odchylně od odstavce 1 tohoto článku mohou členské státy zajistit, aby do výše limitu pojištění stanoveného v čl. 6 odst. 1 byly zahrnuty:
a)
vklady držené v systémech osobního penzijního pojištění nebo zaměstnaneckého penzijního pojištění malých a středních podniků;
b)
vklady místních orgánů s ročním rozpočtem do výše 500 000 EUR.
3. Členské státy mohou stanovit, že se ze systémů pojištění vkladů vylučují jakékoli náhrady vkladů, které mohou být v souladu s vnitrostátním právem uvolněny pouze pro účely splacení úvěru na nákup soukromé nemovitosti vůči úvěrové instituci nebo jiné instituci, u níž je vklad učiněn.
4. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce označovaly způsobilé vklady tak, aby byla umožněna jejich okamžitá identifikace.
Článek 6
Limit pojištění
1. Členské státy zajistí, aby souhrn vkladů každého vkladatele byl pojištěn do výše 100 000 EUR pro případ, že se tyto vklady stanou nedisponibilními.
2. Kromě odstavce 1 členské státy zajistí, aby následující vklady byly chráněny i nad hranici 100 000 EUR po dobu nejméně tří a nejdéle dvanácti měsíců od připsání částky nebo od okamžiku, kdy se takové vklady stanou z právního hlediska převoditelnými:
a)
vklady plynoucí z operací s nemovitostmi týkajících se soukromých obytných nemovitostí;
b)
vklady, jež slouží sociálním účelům stanoveným vnitrostátním právem a jsou spojeny s určitými životními událostmi vkladatele, jako je svatba, rozvod, odchod do důchodu, propuštění ze zaměstnání, invalidita nebo smrt;
c)
vklady, jež slouží účelům stanoveným vnitrostátním právem a vyplývají z vyplacení pojistného plnění nebo odškodnění za újmu utrpěnou v důsledku trestného činu nebo neoprávněného odsouzení.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání členským státům v zachování nebo zavedení systémů pojištění produktů týkajících se hmotného zajištění na stáří a důchodů, pokud tyto systémy nepojišťují pouze vklady, nýbrž nabízejí komplexní pojištění pro všechny produkty a situace, které jsou v této souvislosti relevantní.
4. Členské státy zajistí, aby se výplata prováděla v kterékoli z těchto měn:
a)
měna členského státu, v němž se nachází systém pojištění vkladů;
b)
měna členského státu, v němž má bydliště majitel účtu;
c)
euro;
d)
měna účtu;
e)
měna členského státu, v němž se nachází daný účet.
Vkladatelé musí být o měně, v níž se výplata provádí, informováni.
Jsou-li účty vedeny v jiné měně, než je měna pro výplatu, použije se směnný kurz ze dne, ke kterému relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
5. Členské státy, které částku uvedenou v odstavci 1 tohoto článku přepočítávají na svou národní měnu, použijí poprvé při přepočtu směnný kurz platný k 3. červenci 2015.
Členské státy mohou částky po přepočtu zaokrouhlit, pokud zaokrouhlení nepřevyšuje 5 000 EUR.
Aniž je dotčen druhý pododstavec, provedou členské státy každých pět let úpravu limitů pojištění přepočtených na jinou měnu na částku uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Členské státy provedou po předchozí konzultaci s Komisí úpravu limitů pojištění dříve, dojde-li k nepředvídaným událostem, například kolísání měny.
6. Komise přezkoumává částku uvedenou v odstavci 1 pravidelně nejméně jednou za pět let. Pokud to uzná za vhodné, předloží Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice upravující částku uvedenou v odstavci 1, zejména se zřetelem k vývoji v bankovním sektoru a k hospodářské a měnové situaci v Unii. První přezkum se provede nejdříve 3. července 2020, ledaže si nepředvídané události vyžádají přezkum dříve.
7. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, pokud jde o úpravu částky uvedené v odstavci 6 tohoto článku, kterou provádí alespoň jednou za pět let, a to podle inflace v Unii na základě změn harmonizovaného indexu spotřebitelských cen zveřejňovaného Komisí, k nimž došlo od poslední úpravy.
Článek 7
Stanovení splatné částky
1. Limit uvedený v čl. 6 odst. 1 se vztahuje na souhrn vkladů u téže úvěrové instituce bez ohledu na počet těchto vkladů, jejich měnu a místo uložení v Unii.
2. Při výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1 se přihlédne k podílu každého vkladatele na společném účtu.
Není-li stanoveno jinak, jsou podíly jednotlivých vkladatelů na tomto účtu stejné.
Členské státy mohou stanovit, že vklady na účtu, k němuž mají právo dvě nebo více osob jako společníci společnosti, členové sdružení nebo jiného obdobného seskupení bez právní subjektivity, mohou být pro účely výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1 sečteny a lze s nimi nakládat, jako by byly uloženy jediným vkladatelem.
3. Pokud vkladatel nemůže nakládat s částkami uloženými na účtu bez omezení, vztahuje se pojištění na osobu, která s nimi může bez omezení nakládat, za předpokladu, že tato osoba je zjištěna nebo zjistitelná ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění uvedené v čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b). Může-li více osob nakládat s vklady bez omezení, přihlédne se k podílu každé z nich podle ujednání upravujících správu daných částek při výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1.
4. Rozhodným dnem pro výpočet splatné částky je den, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b). K závazkům vkladatele vůči úvěrové instituci se při výpočtu splatné částky nepřihlíží.
5. Členské státy mohou rozhodnout, že se při výpočtu splatné částky zohlední závazky vkladatele vůči úvěrové instituci, pokud se staly splatnými nejpozději ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b), a pokud je zápočet možný podle zákonných a smluvních ustanovení, jimiž se řídí smlouva mezi úvěrovou institucí a vkladatelem.
Jsou-li závazky vkladatelů vůči úvěrové instituci zohledňovány při výpočtu splatné částky, musí o tom úvěrová instituce před uzavřením smlouvy informovat vkladatele.
6. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů mohly kdykoli požádat úvěrové instituce o informaci o souhrnné výši způsobilých vkladů každého vkladatele.
7. Naběhlé úroky z vkladů, které ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b), nebyly dosud připsány, jsou systémem pojištění vkladů nahrazovány. Limit uvedený v čl. 6 odst. 1 nesmí být překročen.
8. Členské státy mohou rozhodnout, že určité druhy vkladů, které plní sociální funkci vymezenou vnitrostátním právem a za něž se zaručila třetí strana v souladu s pravidly státní podpory, se nezahrnují do souhrnu vkladů téhož vkladatele u téže úvěrové instituce ve smyslu odstavce 1 tohoto článku. V těchto případech je záruka poskytnutá třetí stranou omezena limitem pojištění stanoveným v čl. 6 odst. 1.
9. Umožňuje-li vnitrostátní právo úvěrovým institucím provozovat činnost pod různými ochrannými známkami, jak jsou vymezeny v článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES (16), zajistí členské státy, aby vkladatelé byli zřetelně informováni o tom, že úvěrová instituce provozuje činnost pod různými ochrannými známkami a že se limit pojištění stanovený v čl. 6 odst. 1, 2 a 3 této směrnice vztahuje na souhrn vkladů vkladatel v dané úvěrové instituci. Tyto informace musí být součástí informačního přehledu pro vkladatele uvedeného v článku 16 a příloze I této směrnice.
Článek 8
Výplata
1. Systémy pojištění vkladů zajistí, aby splatná částka byla k dispozici do sedmi pracovních dní ode dne, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
2. Během přechodného období do 31. prosince 2023 však mohou členské státy stanovit pro výplatu tyto lhůty:
a)
nejdéle do 31. prosince 2018 lhůtu až dvaceti pracovních dní;
b)
od 1. ledna 2019 a nejdéle do 31. prosince 2020 lhůtu až patnácti pracovních dní;
c)
od 1. ledna 2021 a nejdéle do 31. prosince 2023 lhůtu až deseti pracovních dní.
3. Členské státy mohou rozhodnout, že se na vklady uvedené v čl. 7 odst. 3 vztahuje delší lhůta pro výplatu, jež však nesmí překročit tři měsíce ode dne, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
4. Nemůže-li během přechodného období do 31. prosince 2023 systém pojištění vkladů dát splatnou částku k dispozici ve lhůtě sedmi pracovních dní, zajistí, aby měli vkladatelé do pěti pracovních dní od podání žádosti přístup k přiměřené částce svých pojištěných vkladů na pokrytí nákladů na živobytí.
Systémy pojištění vkladů poskytnou přístup k přiměřené částce uvedené v prvním pododstavci pouze na základě údajů poskytnutých systémem pojištění vkladů nebo úvěrovou institucí.
Přiměřená částka uvedená v prvním pododstavci se odečte od splatné částky podle článku 7.
5. Výplata podle odstavců 1 a 4 může být odložena, pokud:
a)
není jisté, zda má osoba nárok na obdržení výplaty, nebo je vklad předmětem právního sporu;
b)
na vklad se vztahují omezující opatření stanovená vnitrostátními vládami nebo mezinárodními orgány;
c)
odchylně od odstavce 9 tohoto článku v souvislosti s vkladem neproběhla za posledních 24 měsíců žádná operace (účet nevykazuje žádnou aktivitu);
d)
splatná částka je považována za součást dočasného vysokého zůstatku ve smyslu čl. 6 odst. 2, nebo
e)
splatnou částku má v souladu s čl. 14 odst. 2 vyplatit systém pojištění vkladů hostitelského členského státu.
6. Splatná částka musí být poskytnuta, aniž by bylo nutné podávat žádost u systému pojištění vkladů. Za tímto účelem poskytne úvěrová instituce systému pojištění vkladů neprodleně na jeho žádost nezbytné informace o vkladech a vkladatelích.
7. Veškerá korespondence mezi systémem pojištění vkladů a vkladatelem musí být vedena:
a)
v úředním jazyce orgánů Unie, který úvěrová instituce, v níž se nachází pojištěný vklad, používá pro písemnou komunikaci s vkladatelem, nebo
b)
v úředním jazyce či úředních jazycích členského státu, ve kterém se pojištěný vklad nachází.
Pokud úvěrová instituce přímo působí v jiném členském státě, aniž by zřídila pobočku, poskytují se informace v jazyce, který si vkladatel zvolil při otevření účtu.
8. Bez ohledu na lhůtu stanovenou v odstavci 1 tohoto článku může systém pojištění vkladů pozastavit veškeré výplaty týkající se daného vkladatele do přijetí soudního rozhodnutí v případech, kdy jsou vkladatel nebo jiná osoba, která má právo na částky uložené na účtu nebo na nich má zájem, obviněni z trestného činu spojeného s praním peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2005/60/ES.
9. Výplata se neprovede, pokud v souvislosti s vkladem neproběhla za posledních 24 měsíců žádná operace a hodnota vkladu je nižší než administrativní náklady, které by systému pojištění vkladů vznikly v souvislosti s provedením výplaty.
Článek 9
Pohledávky za systémy pojištění vkladů
1. Členské státy zajistí, aby práva vkladatele na náhradu mohla být předmětem žaloby proti systému pojištění vkladů.
2. Aniž tím jsou dotčena práva, která může mít podle vnitrostátního práva, má systém pojištění vkladů provádějící platby z pojištění ve vnitrostátním rámci právo vstoupit do práv vkladatelů v likvidačním nebo reorganizačním řízení až do výše svých plateb vkladatelům. Provádí-li systém pojištění vkladů platby v rámci postupů k řešení krize, mimo jiné v rámci uplatnění nástrojů k řešení krize nebo výkonu pravomocí k řešení krize v souladu s článkem 11, má systém pojištění vkladů za příslušnou úvěrovou institucí pohledávku ve výši rovnající se částce, kterou vyplatil. Tato pohledávka má stejný stupeň priority jako pojištěné vklady podle vnitrostátního práva, kterým se řídí běžné úpadkové řízení, jak je vymezeno ve směrnici 2014/59/EU.
3. Členské státy mohou omezit dobu, v níž mohou vkladatelé, jejichž vklady nebyly systémem pojištění vkladů vyplaceny nebo uznány ve lhůtách stanovených v čl. 8 odst. 1 a 3, nárokovat výplatu vkladů.
Článek 10
Financování systémů pojištění vkladů
1. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů měly zavedeny odpovídající systémy ke zjištění svých možných závazků. Výše disponibilních finančních prostředků systémů pojištění vkladů musí být úměrná těmto závazkům.
Systémy pojištění vkladů získávají disponibilní finanční prostředky z příspěvků svých členů hrazených alespoň jednou ročně. To nebrání doplňkovému financování z jiných zdrojů.
2. Členské státy zajistí, aby nejpozději do 3. července 2024 dosáhly disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů přinejmenším cílové výše 0,8 % objemu pojištěných vkladů jeho členů.
Pokud finanční kapacita klesne pod cílovou výši, zahájí se opět výběr příspěvků, dokud není znovu dosaženo alespoň cílové výše.
Klesnou-li disponibilní finanční prostředky poté, co poprvé dosáhly cílové výše, pod dvě třetiny cílové výše, stanoví se řádný příspěvek na takové úrovni, která umožní dosažení cílové výše do šesti let.
Při stanovování ročních příspěvků podle tohoto článku musí být v případě řádného příspěvku náležitě zohledněna fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou procyklické příspěvky mít.
Členské státy mohou počáteční období uvedené v prvním pododstavci prodloužit o nejvýše čtyři roky, jestliže systémům pojištění vkladů vznikly kumulované výdaje překračující 0,8 % pojištěných vkladů.
3. Součástí disponibilních finančních prostředků, jež mají být zohledněny za účelem dosažení cílové výše, mohou být platební přísliby. Celkový podíl platebních příslibů nesmí překročit 30 % celkové výše disponibilních finančních prostředků získaných v souladu s tímto článkem.
Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice vydá Evropský orgán pro bankovnictví pokyny ohledně platebních příslibů.
4. Bez ohledu na odstavec 1 tohoto článku může členský stát ke splnění svých povinností podle zmíněného odstavce získat disponibilní finanční prostředky prostřednictvím povinných příspěvků úvěrových institucí do stávajících systémů povinných příspěvků, které členský stát na svém území vytvořil za účelem pokrytí nákladů souvisejících se systémovým rizikem, selháním a řešením krize institucí.
Systémy pojištění vkladů mají nárok na částku, která odpovídá objemu těchto příspěvků až do cílové výše stanovené v odstavci 2 tohoto článku a kterou jim daný členský stát dá na žádost neprodleně k dispozici, aby ji použily výhradně k účelům stanoveným v článku 11.
Na tuto částku mají systémy pojištění vkladů nárok pouze tehdy, nejsou-li podle názoru příslušného orgánu schopny získat od svých členů mimořádné příspěvky, a musí ji splatit zpět z příspěvků svých členů v souladu s čl. 10 odst. 1 a 2.
5. Příspěvky do mechanismů financování k řešení krizí podle hlavy VII směrnice 2014/59/EU, včetně disponibilních finančních prostředků, jež mají být zohledněny za účelem dosažení cílové výše mechanismů financování k řešení krizí podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU, se do cílové výše nezapočítávají.
6. Odchylně od odstavce 2 může členský stát, je-li to řádně odůvodněno a po obdržení souhlasu Komise, povolit minimální cílovou výši nižší, než je cílová výše stanovená ve zmíněném odstavci, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
snížení je založeno na předpokladu, že je nepravděpodobné, že bude významná část disponibilních finančních prostředků použita na opatření na ochranu pojištěných vkladatelů jiná než ta, která jsou stanovena v čl. 11 odst. 2 a 6, a
b)
bankovní sektor, v němž úvěrové instituce přidružené k danému systému pojištění vkladů působí, je vysoce koncentrovaný, tedy velké objemy aktiv jsou v držení malého počtu úvěrových institucí nebo bankovních skupin, které podléhají dohledu na konsolidovaném základě a u kterých je vzhledem k jejich velikosti pravděpodobné, že se u nich v případě selhání uplatní postup k řešení krize.
Tato snížená cílová výše nesmí být nižší než 0,5 % pojištěných vkladů.
7. Disponibilní finanční prostředky systémů pojištění vkladů musí být investovány dostatečně diverzifikovaným způsobem, s nímž je spojeno nízké riziko.
8. Pokud disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů nepostačují k vyplacení vkladatelů v případě, že se vklady stanou nedisponibilními, uhradí členové systému mimořádné příspěvky nepřevyšující 0,5 % jejich pojištěných vkladů za kalendářní rok. Systém pojištění vkladů může za výjimečných okolností a se souhlasem příslušného orgánu požadovat vyšší příspěvky.
Příslušný orgán může úvěrovou instituci zcela nebo zčásti dočasně osvobodit od placení mimořádných ex-post příspěvků systémům pojištění vkladu, pokud by tyto příspěvky ohrozily její likviditu nebo solventnost. Toto dočasné osvobození lze udělit nejvýše na dobu šesti měsíců, avšak může být na žádost úvěrové instituce obnoveno. Příspěvky uvedené v tomto odstavci musí být uhrazeny, jakmile tato platba již likviditu ani solventnost úvěrové instituce neohrožuje.
9. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů měly odpovídající mechanismy alternativního financování, které jim umožní získat krátkodobě financování, k uspokojení pohledávek vůči nim uplatněných.
10. Členské státy do 31. března každého roku informují Evropský orgán pro bankovnictví o výši pojištěných vkladů na svém území a o výši disponibilních finančních prostředků jejich systémů pojištění vkladů k 31. prosinci předcházejícího roku.
Článek 11
Použití finančních prostředků
1. Finanční prostředky uvedené v článku 10 se primárně používají k výplatě vkladatelů podle této směrnice.
2. Finanční prostředky systému pojištění vkladů se použijí k financování řešení krize úvěrových institucí v souladu s článkem 109 směrnice 2014/59/EU. Orgán příslušný k řešení krize určí po konzultaci systému pojištění vkladů výši, do které systém pojištění vkladů ručí.
3. Členské státy mohou systému pojištění vkladů povolit, aby disponibilní finanční prostředky použil na alternativní opatření v zájmu zabránění selhání úvěrové instituce, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
orgán příslušný k řešení krize nepřijal žádné opatření k řešení krize podle článku 32 směrnice 2014/59/EU;
b)
systém pojištění vkladů má nastaveny vhodné systémy a postupy pro výběr a provádění alternativních opatření a sledování souvisejících rizik;
c)
náklady těchto opatření nejsou vyšší než náklady na naplnění zákonného nebo smluvního mandátu příslušného systému pojištění vkladů;
d)
uplatnění alternativních opatření ze strany systému pojištění vkladů je spojeno s uložením podmínek podpořené úvěrové instituci, které zahrnují přinejmenším právo systému pojištění vkladů provádět důkladnější sledování rizik a výraznější právo provádět ověřování;
e)
uplatnění alternativních opatření ze strany systému pojištění vkladů je spojeno se závazky podpořené úvěrové instituce k zajištění přístupu k pojištěným vkladům;
f)
příslušný orgán potvrdil, že schopnost přidružených úvěrových institucí uhradit mimořádné příspěvky v souladu odstavcem 5 tohoto článku je zajištěna.
Opatření a podmínky uložené úvěrové instituci konzultuje systém pojištění vkladů s orgánem příslušným k řešení krize a příslušným orgánem.
4. Alternativní opatření uvedená v odstavci 3 tohoto článku se neuplatní, shledá-li příslušný orgán po konzultaci s orgánem příslušným k řešení krize, že jsou splněny podmínky pro zahájení opatření k řešení krize podle čl. 27 odst. 1 směrnice 2014/59/EU.
5. Pokud jsou disponibilní finanční prostředky použity v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, poskytnou přidružené úvěrové instituce neprodleně systému pojištění vkladů prostředky použité na alternativní opatření, je-li to nezbytné ve formě mimořádných příspěvků:
a)
vyvstane-li potřeba vyplatit vkladatele a jsou-li disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů nižší než dvě třetiny cílové výše;
b)
klesne-li výše disponibilních finančních prostředků pod 25 % cílové výše.
6. Členské státy mohou rozhodnout, že disponibilní finanční prostředky lze také použít na financování opatření, jež mají vkladatelům zajistit přístup k pojištěným vkladům včetně převodu aktiv a závazků a převodu vkladového portfolia, v rámci vnitrostátního úpadkového řízení, pokud náklady systému pojištění vkladů nepřesáhnou čistou výši náhrad pro pojištěné vkladatele v dotčené úvěrové instituci.
Článek 12
Půjčky mezi systémy pojištění vkladů
1. Členské státy mohou systémům pojištění vkladů povolit, aby dobrovolně poskytly půjčky jiným systémům pojištění vkladů v Unii, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
systém přijímající půjčku není z důvodu nedostatku disponibilních finančních prostředků uvedených v článku 10 schopen splnit své závazky podle čl. 9 odst. 1;
b)
systém přijímající půjčku využil mimořádných příspěvků podle čl. 10 odst. 8;
c)
systém přijímající půjčku se právně zaváže, že vypůjčené prostředky budou použity k úhradě pohledávek podle čl. 9 odst. 1;
d)
systém přijímající půjčku v daném okamžiku není vázán povinností splatit půjčku jiným systémům pojištění vkladů podle tohoto článku;
e)
systém přijímající půjčku uvede částku požadovaných prostředků;
f)
celková výše půjčky nepřekročí 0,5 % pojištěných vkladů systému přijímajícího půjčku;
g)
systém přijímající půjčku neprodleně informuje Evropský orgán pro bankovnictví a sdělí důvody, proč jsou podmínky uvedené v tomto odstavci splněny, a výši požadovaných prostředků.
2. Na půjčku se vztahují tyto podmínky:
a)
systém pojištění vkladů přijímající půjčku musí půjčku splatit do pěti let. Půjčku může splácet v ročních splátkách. Úroky jsou splatné až v době splacení;
b)
úroková sazba musí být stanovena tak, aby se přinejmenším rovnala sazbě mezní zápůjční facility Evropské centrální banky během doby půjčky;
c)
systém pojištění vkladů přijímající půjčku musí informovat Evropský orgán pro bankovnictví o počáteční úrokové sazbě a o době trvání půjčky.
3. Členské státy zajistí, aby příspěvky vybírané systémem pojištění vkladů přijímajícím půjčku byly dostatečné k co nejrychlejšímu splacení vypůjčené částky a opětovnému dosažení cílové výše.
Článek 13
Výpočet příspěvků do systému pojištění vkladů
1. Příspěvky do systému pojištění vkladů podle článku 10 vycházejí z výše pojištěných vkladů a z míry rizika, jež dotčený člen podstupuje.
Členské státy mohou stanovit nižší příspěvky pro odvětví s nízkým rizikem regulovaná vnitrostátním právem.
Členské státy mohou rozhodnout, že členové institucionálního systému ochrany platí systému pojištění vkladů nižší příspěvky.
Členské státy mohou povolit, aby se na ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce, které jsou trvale přidruženy k ústřednímu subjektu podle čl. 10 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, jako celek vztahovala riziková váha, která se určí pro ústřední subjekt a jeho přidružené instituce na konsolidovaném základě.
Členské státy mohou rozhodnout, že úvěrové instituce budou platit určitý minimální příspěvek bez ohledu na výši svých pojištěných vkladů.
2. Systémy pojištění vkladů mohou pro určení a výpočet rizikově vážených příspěvků svých členů použít vlastní metody. Výpočet příspěvků musí být úměrný riziku členů a odpovídajícím způsobem zohledňovat rizikové profily jednotlivých modelů podnikání. Tyto metody mohou rovněž zohledňovat stranu aktiv v rozvaze a ukazatele rizik, jako je kapitálová přiměřenost, kvalita aktiv a likvidita.
Každou metodu musí schválit příslušný orgán ve spolupráci s určeným orgánem. O schválených metodách musí být informován Evropský orgán pro bankovnictví.
3. Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice vydá Evropský orgán pro bankovnictví do 3. července 2015 pokyny podle článku 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 k upřesnění metod výpočtu příspěvků do systémů pojištění vkladů v souladu s odstavci 1 a 2 tohoto článku.
Pokyny budou obsahovat zejména vzorec pro výpočet, konkrétní ukazatele, kategorie rizik pro členy, prahy pro rizikové váhy přiřazené jednotlivým kategoriím rizik a jiné nezbytné prvky.
Do 3. července 2017 a následně přinejmenším jednou za pět let Evropský orgán pro bankovnictví přezkoumá pokyny týkající se metod založených na rizicích či alternativních vlastních metod založených na rizicích, které systémy pojištění vkladů používají.
Článek 14
Spolupráce v rámci Unie
1. Systémy pojištění vkladů chrání i vkladatele poboček zřízených jejich členskými úvěrovými institucemi v jiných členských státech.
2. Vkladatele poboček zřízených úvěrovými institucemi v jiném členském státě vyplatí systém pojištění vkladů v hostitelském členském státě jménem systému pojištění vkladů v domovském členském státě. Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu provede výplaty v souladu s pokyny systému pojištění vkladů domovského členského státu. Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu nenese žádnou odpovědnost za jednání učiněné v souladu s pokyny systému pojištění vkladů domovského členského státu. Systém pojištění vkladů domovského členského státu poskytne před výplatou potřebné finanční prostředky a nahradí systému pojištění vkladů hostitelského členského státu vzniklé náklady.
Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu rovněž jménem systému pojištění vkladů domovského členského státu informuje dotčené vkladatele a je oprávněn přijímat jménem systému pojištění vkladů domovského členského státu od těchto vkladatelů korespondenci.
3. Pokud úvěrová instituce ukončí členství v jednom systému pojištění vkladů a připojí se k jinému systému pojištění vkladů, příspěvky uhrazené během dvanácti měsíců předcházejících ukončení členství jiné než mimořádné příspěvky podle čl. 10 odst. 8 se převedou tomuto druhému systému pojištění vkladů. To se nevztahuje na případy, kdy je úvěrová instituce vyloučena ze systému pojištění vkladů podle čl. 4 odst. 5.
Jestliže jsou některé činnosti úvěrové instituce přesunuty do jiného členského státu, a tím do působnosti jiného systému pojištění vkladů, příspěvky uhrazené touto úvěrovou institucí během dvanácti měsíců předcházejících tomuto přesunu jiné než mimořádné příspěvky podle čl. 10 odst. 8 se převedou tomuto druhému systému pojištění vkladů v poměru k výši přesunutých pojištěných vkladů.
4. Členské státy zajistí, aby si systém pojištění vkladů domovského členského státu se systémy hostitelských členských států vyměňoval informace podle čl. 4 odst. 7 nebo čl. 4 odst. 8 a 10. Použijí se omezení stanovená v uvedeném článku.
Pokud úvěrová instituce hodlá provést přesun z jednoho systému pojištění vkladů do druhého v souladu s touto směrnicí, ohlásí svůj záměr alespoň v šestiměsíčním předstihu. Během tohoto období je úvěrová instituce stále povinna přispívat do svého původního systému pojištění vkladů v souladu s článkem 10 v souvislosti s financováním ex ante i ex post.
5. V zájmu usnadnění účinné spolupráce mezi systémy pojištění vkladů, především pokud jde o tento článek a článek 12, musí mít systémy pojištění vkladů, případně určené orgány, uzavřeny písemné dohody o spolupráci. Tyto dohody musí zohledňovat požadavky stanovené v čl. 4 odst. 9.
Určený orgán oznámí Evropskému orgánu pro bankovnictví existenci a obsah těchto dohod a Evropský orgán pro bankovnictví k nim může vydávat stanoviska v souladu s článkem 34 nařízení (EU) č. 1093/2010. Pokud určené orgány nebo systémy pojištění vkladů nemohou dosáhnout dohody nebo pokud vznikne spor o výklad určité dohody, může kterákoli strana danou záležitost předložit Evropskému orgánu pro bankovnictví v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, a ten dále jedná v souladu s uvedeným článkem.
Neexistencí uvedených dohod nejsou dotčeny pohledávky vkladatelů podle čl. 9 odst. 1 nebo úvěrových institucí podle odstavce 3 tohoto článku.
6. Členské státy zajistí zavedení vhodných postupů, které systémům pojištění vkladů umožní sdílet informace a účinně komunikovat s dalšími systémy pojištění vkladů, se svými přidruženými úvěrovými institucemi a s relevantními příslušnými a určenými orgány v rámci své jurisdikce a případně i s dalšími agenturami na přeshraničním základě.
7. Evropský orgán pro bankovnictví a příslušné i určené orgány navzájem spolupracují a vykonávají své pravomoci v souladu s touto směrnicí a nařízením (EU) č. 1093/2010.
Členské státy informují Komisi a Evropský orgán pro bankovnictví do 3. července 2015 o tom, který subjekt či orgán je určeným orgánem.
8. Při analýze systémových rizik spojených se systémy pojištění vkladů spolupracuje Evropský orgán pro bankovnictví s Evropskou radou pro systémová rizika, zřízenou nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 (17).
Článek 15
Pobočky úvěrových institucí usazených ve třetích zemích
1. Členské státy ověří, zda pobočky zřízené na jejich území úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii, mají ochranu rovnocennou té, kterou stanoví tato směrnice.
Pokud tato ochrana rovnocenná není, mohou členské státy s výhradou čl. 47 odst. 1 směrnice 2013/36/EU stanovit, že pobočky zřízené úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii, se musí připojit k některému systému pojištění vkladů, který působí na jejich území.
Při ověřování podle prvního pododstavce tohoto odstavce členské státy ověří přinejmenším to, zda vkladatelé požívají stejné výše a rozsahu ochrany jako podle této směrnice.
2. Každá pobočka zřízená úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii a která není členem systému pojištění vkladů působícího v některém členském státě, poskytuje veškeré relevantní informace o pojištění chránícím vklady současných i případných budoucích vkladatelů v dané pobočce.
3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být poskytovány v jazyce, na němž se vkladatel a úvěrová instituce dohodli při otevírání účtu, nebo v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena, způsobem stanoveným vnitrostátním právem a musí být jasné a srozumitelné.
Článek 16
Informace pro vkladatele
1. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce poskytly současným i případným budoucím vkladatelům informace potřebné k určení systémů pojištění vkladů, jichž jsou tyto instituce a jejich pobočky členy v rámci Unie. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce současné i případné budoucí vkladatele informovaly o použitelných vyloučeních z ochrany poskytované systémem pojištění vkladů.
2. Informace uvedené v odstavci 1 musí být vkladatelům poskytnuty před uzavřením smlouvy o vkladu. Vkladatelé potvrdí, že tyto informace obdrželi. Za tímto účelem se použije vzor obsažený v příloze I.
3. Způsobilost vkladů je vkladatelům potvrzována na výpisech z účtu včetně odkazu na informační přehled uvedený v příloze I. V tomto informačním přehledu je rovněž uveden odkaz na internetové stránky příslušného systému pojištění vkladů. Informační přehled uvedený v příloze I je vkladatelům poskytován alespoň jednou ročně.
Internetové stránky systému pojištění vkladů musí obsahovat potřebné informace pro vkladatele, zejména o ustanoveních o postupu a podmínkách pojištění vkladů podle této směrnice.
4. Informace stanovené v odstavci 1 musí být poskytovány způsobem stanoveným vnitrostátním právem v jazyce, na němž se vkladatel a úvěrová instituce dohodli při otevírání účtu, nebo v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena.
5. Členské státy omezí použití informací uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 k reklamním účelům na věcný odkaz na systém pojištění vkladů, který pojišťuje produkt, jehož se reklama týká, a na veškeré další informace, které vyžaduje vnitrostátní právo.
Tyto informace mohou zahrnovat věcný popis fungování systému pojištění vkladů, avšak nesmějí zmiňovat neomezené pojištění vkladů.
6. O případné fúzi, přeměně dceřiných podniků na pobočky nebo podobných operacích musí být vkladatelé informováni nejméně jeden měsíc předtím, než daná operace nabude právní účinnosti, ledaže příslušný orgán povolí z důvodu obchodního tajemství nebo finanční stability lhůtu kratší.
Od oznámení fúze, přeměny nebo podobné operace musí mít vkladatelé k dispozici tříměsíční období, během něhož mohou bez jakýchkoli sankčních poplatků vybrat nebo převést do jiné úvěrové instituce své vklady včetně veškerých naběhlých úroků a veškerého získaného prospěchu, a to v rozsahu, v jakém převyšují v okamžiku operace limit pojištění podle článku 6.
7. Členské státy zajistí, aby v případě, že úvěrová instituce ukončí členství v systému pojištění vkladů nebo je z něj vyloučena, informovala o této skutečnosti do jednoho měsíce své vkladatele.
8. Jestliže vkladatel používá internetové bankovnictví, mohou být informace, jež mají být podle této směrnice poskytnuty, sděleny elektronickými prostředky. Pokud o to vkladatel požádá, musí být sděleny v papírové podobě.
Článek 17
Seznam povolených úvěrových institucí
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány při informování Evropského orgánu pro bankovnictví o povoleních v souladu s čl. 20 odst. 1 směrnice 2013/36/EU uvedly, kterého systému pojištění vkladů je každá úvěrová instituce členem.
2. Při zveřejňování a aktualizaci seznamu povolených úvěrových institucí v souladu s čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/36/EU Evropský orgán pro bankovnictví uvede, kterého systému pojištění vkladů je každá úvěrová instituce členem.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 6 odst. 7 je Komisi svěřena na dobu neurčitou.
3. Přenesení pravomoci uvedené v čl. 6 odst. 7 může být kdykoliv zrušeno Evropským parlamentem nebo Radou. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 6 odst. 7 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 19
Přechodná ustanovení
1. Pokud by po provedení této směrnice nebo směrnice 2009/14/ES ve vnitrostátním právu přestaly být některé vklady nebo kategorie vkladů či jiné nástroje zcela nebo částečně pokryty systémem pojištění vkladů, mohou členské státy povolit, aby tyto vklady a jiné nástroje, u nichž bylo na počátku stanoveno datum splatnosti, byly pojištěny až do tohoto počátečního data splatnosti, pokud byly složeny nebo vydány před 2. červencem 2014.
2. Členské státy zajistí, aby byli vkladatelé informováni o vkladech nebo kategoriích vkladů či jiných nástrojích, které od 3. července 2015 již nebudou systémem pojištění vkladů pokryty.
3. Až do prvního dosažení cílové výše mohou členské státy ve vztahu k disponibilním finančním prostředkům uplatňovat prahové hodnoty uvedené v čl. 11 odst. 5.
4. Odchylně od čl. 6 odst. 1 mohou členské státy, které měly k 1. lednu 2008 stanoven limit pojištění mezi 100 000 EUR a 300 000 EUR, až do 31. prosince 2018 uplatňovat tento svůj vyšší limit pojištění. V takovém případě se cílová výše a příspěvky úvěrových institucí náležitým způsobem upraví.
5. Do 3. července 2019 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, a případně i legislativní návrh, obsahující způsoby, jak mohou systémy pojištění vkladů působící v Unii spolupracovat prostřednictvím určitého evropského systému s cílem předcházet rizikům z přeshraničních činností a chránit před těmito riziky vklady.
6. Do 3. července 2019 Komise s podporou Evropského orgánu pro bankovnictví předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku v provádění této směrnice. Tato zpráva by se měla zabývat zejména:
a)
cílovou výší na základě pojištěných vkladů, společně s posouzením vhodnosti stanovené procentní hodnoty s ohledem na míru selhání úvěrových institucí v Unii v minulosti;
b)
vlivem alternativních opatření podle čl. 11 odst. 3 na ochranu vkladatelů a jejich souladem s řádnými likvidačními řízeními v bankovním sektoru;
c)
dopadem na diverzitu bankovních modelů;
d)
přiměřeností stávajícího limitu pojištění pro vkladatele a
e)
tím, zda záležitosti uvedené v tomto pododstavci byly vyřešeny tak, aby ochrana vkladatelů zůstala zachována.
Do 3. července 2019 podá Evropský orgán pro bankovnictví Komisi zprávu o způsobech výpočtu a jejich relevantnosti pro obchodní riziko členů. Při podávání této zprávy Evropský orgán pro bankovnictví řádně zohlední rizikové profily jednotlivých modelů podnikání.
Článek 20
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 1 až 4, čl. 5 odst. 1 písm. d) až k) a odst. 2, 3 a 4 čl. 6 odst. 2 až 7, čl. 7 odst. 4 až 9, čl. 8 odst. 1, 2, 3, 5, 6, 7 a 9, čl. 9 odst. 2 a 3, články 10 až 16, 18 a 19 a přílohou I do 3. července 2015. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 8 odst. 4 do 31. května 2016.
Jestliže po důkladném posouzení vhodné orgány rozhodnou, že určitý systém pojištění vkladů není schopen povinnosti stanovené v článku 13 splnit do 3. července 2015, musí být příslušné právní a správní předpisy uvedeny v účinnost do 31. května 2016.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech na směrnice zrušené touto směrnicí se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Zrušení
Směrnice 94/19/ES ve znění směrnic uvedených v příloze II se zrušuje s účinkem ode dne 4. července 2019, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze II ve vnitrostátním právu a jejich použitelnosti.
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 22
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení čl. 5 odst. 1 písm. a), b) a c), čl. 6 odst. 1, čl. 7 odst. 1, 2 a 3, čl. 8 odst. 8, čl. 9 odst. 1 a článku 17 se použijí ode dne 4. července 2015.
Článek 23
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2014/49/EL,
16. aprill 2014,
hoiuste tagamise skeemide kohta
(uuesti sõnastatud)
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 53 lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 94/19/EÜ (3) on oluliselt muudetud (4). Kuna kõnealusesse direktiivi on vaja teha uusi muudatusi, tuleks see selguse huvides uuesti sõnastada.
(2)
Krediidiasutuste asutamise ja tegevuse hõlbustamiseks on vaja kõrvaldada teatavad erinevused liikmesriikide seadustes seoses hoiuste tagamise skeeme käsitlevate eeskirjadega, mida kohaldatakse kõnealuste krediidiasutuste suhtes.
(3)
Käesolev direktiiv on krediidiasutuste valdkonnas oluline vahend siseturu ülesehitamisel nii asutamisvabaduse kui ka finantsteenuste osutamise vabaduse seisukohalt, suurendades samas pangandussüsteemi stabiilsust ja kaitstes hoiustajaid. Arvestades krediidiasutuse maksejõuetuse kulusid majandusele tervikuna ning negatiivset mõju finantsstabiilsusele ja hoiustajate usaldusele, on soovitatav mitte ainult näha ette hoiuste tagasimaksmine hoiustajatele, vaid lubada liikmesriikidele ka piisavat paindlikkust, et võimaldada hoiuste tagamise skeemidel võtta meetmeid selleks, et vähendada tulevikus hoiuste tagamise skeemide vastu nõuete esitamise tõenäosust. Need meetmed peaksid olema igal juhul kooskõlas liikmesriikide riigiabi eeskirjadega.
(4)
Võttes arvesse siseturu kasvavat integreerumist, tuleks luua võimalus eri liikmesriikide hoiuste tagamise skeemide ühinemiseks või eraldi piiriüleste skeemide loomiseks vabatahtlikkuse alusel. Liikmesriigid peaksid tagama uute ja olemaolevate hoiuste tagamise skeemide piisava stabiilsuse ja tasakaalustatud struktuuri. Tuleks vältida negatiivset mõju finantsstabiilsusele, näiteks kui piiriülestesse hoiuste tagamise skeemidesse viiakse üle üksnes kõrge riskiprofiiliga krediidiasutused.
(5)
Direktiiviga 94/19/EÜ nõutakse, et komisjon teeb vajaduse korral ettepaneku selle direktiivi muutmiseks. Käesolev direktiiv hõlmab hoiuste tagamise skeemide rahastamissüsteemide ühtlustamist, riskipõhiste osamaksete kasutuselevõtmist ning skeemiga hõlmatud toodete ja kaitstud hoiustajate ulatuse ühtlustamist.
(6)
Direktiiv 94/19/EÜ põhineb minimaalse ühtlustamise põhimõttel. Selle tulemusel on praegu liidus palju väga erinevate tunnustega hoiuste tagamise skeeme. Käesolevas direktiivis sätestatud ühised nõuded peaksid looma võimaluse pakkuda hoiustajatele ühtset kaitset kogu liidus, tagades samas hoiuste tagamise skeemide samaväärse stabiilsuse. Samal ajal on need ühtsed nõuded äärmiselt olulised turumoonutuste kaotamiseks. Käesolev direktiiv aitab seega kaasa siseturu väljakujundamisele.
(7)
Käesoleva direktiivi tulemusel saavad hoiustajad kasu märkimisväärselt paremast juurdepääsust hoiuste tagamise skeemidele, mis tuleneb laiemast ja täpsemini määratletud hoiuste tagamise ulatusest, lühemast tagasimakseajast, paremast teavitamisest ja kindlatest rahastamisnõuetest. See suurendab tarbijate usaldust finantsstabiilsuse suhtes kogu siseturul.
(8)
Liikmesriigid peaksid tagama, et nende hoiuste tagamise skeemide jaoks on kehtestatud nõuetele vastavad juhtimistavad ning et skeemid esitavad oma tegevuse kohta igal aastal aruande.
(9)
Maksejõuetu krediidiasutuse sulgemise korral peaksid mõnes muus kui krediidiasutuse peakontori asukohaliikmesriigis asuva filiaali hoiustajad olema kaitstud sama hoiuste tagamise skeemiga kui krediidiasutuse muud hoiustajad.
(10)
Käesolev direktiiv ei tohiks takistada liikmesriikidel lisamast direktiivi reguleerimisalasse neid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 (5) artikli 4 lõike 1 punktis 1 määratletud krediidiasutusi, mis ei kuulu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL (6) reguleerimisalasse selle direktiivi artikli 2 lõike 5 alusel. Liikmesriigid peaksid saama otsustada, et käesoleva direktiivi kohaldamisel käsitatakse keskasutust ja kõiki selle keskasutusega seotud krediidiasutusi ühe krediidiasutusena.
(11)
Põhimõtteliselt kohustab käesolev direktiiv iga krediidiasutust ühinema hoiuste tagamise skeemiga. Liikmesriik, kes lubab oma territooriumil tegutseda sellise krediidiasutuse filiaalidel, mille peakontor asub kolmandas riigis, peaks otsustama, kuidas kohaldada käesolevat direktiivi selliste filiaalide suhtes ning peaks võtma arvesse vajadust kaitsta hoiustajaid ja finantssüsteemi terviklikkust. Selliste filiaalide hoiustajad peaksid olema täiesti teadlikud neid mõjutavast hoiuste tagamise korrast.
(12)
Tuleks võtta arvesse, et on olemas krediidiasutuste kaitsesüsteemid, mis kaitsevad krediidiasutusi ennast ning mis tagavad eelkõige nende likviidsuse ja maksevõimelisuse. Kui kõnealused skeemid toimivad hoiuste tagamise skeemidest eraldi, tuleks nende liikmete poolt hoiuste tagamise skeemi tehtava osamakse kindlaksmääramisel võtta arvesse selliste skeemide täiendavat kaitset. Käesoleva direktiiviga ette nähtud ühtlustatud hoiuste tagamise ulatus ei tohiks puudutada skeeme, mis kaitsevad krediidiasutusi ennast, välja arvatud juhul, kui nad teevad hoiustajatele tagasimakseid.
(13)
Iga krediidiasutus peaks kuuluma mõnda käesoleva direktiivi alusel tunnustatud hoiuste tagamise skeemi, millega tagatakse tarbijate kõrgetasemeline kaitse ja krediidiasutuste võrdsed tegutsemistingimused ning välditakse õiguslikku arbitraaži. Hoiuste tagamise skeemid peaksid suutma pakkuda seda kaitset igal ajal.
(14)
Hoiuste tagamise skeemi põhiline ülesanne on hoiustajate kaitsmine krediidiasutuse maksejõuetuse tagajärgede eest. Hoiuste tagamise skeemid peaksid suutma pakkuda seda kaitset mitmel viisil. Hoiuste tagamise skeeme tuleks kasutada peamiselt selleks, et teha hoiustajatele tagasimakseid käesoleva direktiivi alusel (ehk skeemil on hoiuste hüvitamise funktsioon).
(15)
Samuti peaksid hoiuste tagamise skeemid aitama rahastada krediidiasutuste solveerimist Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2014/59/EL (7) sätestatud tingimustel.
(16)
Kui see on lubatud riigisiseses õiguses, peaks samuti olema võimalik, et hoiuste tagamise skeemid lähevad kaugemale pelgalt hoiuste hüvitamise funktsioonist ja kasutavad käsutatavaid rahalisi vahendeid selleks, et hoida ära krediidiasutuse maksejõuetust eesmärgiga vältida hoiustajatele hüvitiste maksmise kulusid ja muud negatiivset mõju. Need meetmed tuleks sellegipoolest võtta selgelt määratletud raamistikus ja igal juhul riigiabi eeskirju järgides. Hoiuste tagamise skeemidel peaksid muu hulgas olema asjakohased süsteemid ning meetmete valimise ja rakendamise ning nendega seotud riskide jälgimise meetmed. Kõnealuste meetmete rakendamine peaks olema seotud krediidiasutusele kehtestatud tingimustega, mille hulka kuulub vähemalt rangem riskide jälgimise õigus ja hoiuste tagamise skeemide suurem kontrolliõigus. Krediidiasutuse maksejõuetuse vältimiseks võetavate meetmete kulud ei tohiks ületada kulusid, mis asjaomasel hoiuste tagamise skeemil tekivad seaduses sätestatud või lepinguliste ülesannete täitmisel seoses krediidiasutuses asuvate tagatud hoiuste kaitsmise või krediidiasutuse endaga.
(17)
Hoiuste tagamise skeemid peaksid toimima ka krediidiasutuste kaitseskeemi vormis. Pädevatel asutustel peaks olema võimalik krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeeme tunnustada hoiuste tagamise skeemidena, kui need täidavad käesolevas direktiivis sätestatud tingimusi.
(18)
Käesolevat direktiivi ei tuleks kohaldada lepinguliste skeemide ja krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemide suhtes, mida ei ole ametlikult tunnustatud hoiuste tagamise skeemidena, välja arvatud hoiustajatele pakutava reklaami ja krediidiasutuse skeemist väljaarvamise või lahkumise korral hoiustajate teavitamise miinimumnõuete puhul. Igal juhul kohaldatakse lepinguliste skeemide ja krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemide suhtes riigiabi eeskirju.
(19)
Hiljutise finantskriisi ajal viis liidus hoiuste tagamise ulatuse koordineerimata suurendamine mõnel juhul selleni, et hoiustajad hakkasid viima oma raha nende riikide krediidiasutustesse, kus hoiuste tagatised olid suuremad. Niisugune koordineerimata suurendamine viis stressirikkal ajal krediidiasutustest likviidsust välja. On võimalik, et stabiilsel ajal ajendab erinev hoiuste tagamise ulatus hoiustajaid valima pigem hoiuste parima kaitse kui neile kõige sobivama hoiustamistoote. On samuti võimalik, et hoiuste erinevas ulatuses tagamine põhjustab siseturul konkurentsimoonutusi. Seepärast on vaja tagada kõigi tunnustatud hoiuste tagamise skeemide ühtlustatud hoiuste kaitsmise tase, olenemata hoiuste asukohast liidus. Siiski peaks olema võimalik piiratud aja jooksul tagada suuremas ulatuses teatavaid hoiuseid, mis tulenevad hoiustaja isiklikust olukorrast.
(20)
Kõigi hoiustajate hoiused tuleks tagada samas ulatuses, olenemata sellest, kas liikmesriigi vääringuks on euro. Liikmesriikidel, mille rahaühik ei ole euro, peaks olema võimalik summade konverteerimisel saadud summasid ümardada, ohustamata seejuures hoiustajate võrdväärset kaitset.
(21)
Ühelt poolt ei tohiks käesoleva direktiiviga ettenähtud kaitsetase jätta liiga suurt osa hoiuseid kaitseta, seda nii tarbijate kaitse kui ka finantssüsteemi stabiilsuse huvides. Teiselt poolt tuleks võtta arvesse hoiuste tagamise skeemide rahastamise kulusid. Seega on mõistlik määrata ühtlustatud kaitsetaseme suuruseks 100 000 eurot.
(22)
Käesolevas direktiivis säilitatakse põhimõte, et ühtlustatud piirmäär kehtib hoiustaja, mitte hoiuse kohta. Seetõttu on asjakohane võtta arvesse selliste hoiustajate hoiuseid, keda ei ole nimetatud kontoomanikena või kes ei ole konto ainsad omanikud. Piirmäära tuleks kohaldada iga tuvastatava hoiustaja suhtes. Põhimõtet, et piirmäära kohaldatakse iga tuvastatava hoiustaja suhtes, ei tohiks kohaldada ühisinvesteerimisettevõtjate suhtes, kelle suhtes kehtivad kaitse erieeskirjad, mida ei kohaldata sellistele hoiustele.
(23)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/14/EÜ (8) kehtestati kindel 100 000 euro suurune piirmäär, mis on pannud mõned liikmesriigid olukorda, kus nad on pidanud oma hoiuste tagamise ulatust vähendama, mis võib kahjustada hoiustaja usaldust. Kuigi ühtlustamine on võrdsete võimaluste ja finantsstabiilsuse tagamiseks siseturul väga oluline, tuleks samas võtta arvesse hoiustaja usalduse kahjustamise ohtu. Seetõttu peaks liikmesriikidel olema võimalik hüvitada hoiuseid suuremas ulatuses, kui neil oli enne direktiivi 2009/14/EÜ kohaldamist ette nähtud ühtlustatud tasemest suurem hoiuste tagamise ulatus. Kõrgem hoiuste hüvitamise tase peaks olema ajaliselt ja reguleerimisala poolest piiratud ning asjaomased liikmesriigid peaksid proportsionaalselt kohandama hoiuste tagamise skeemide sihttaset ja osamakseid. Kuna sihttaset ei ole võimalik kohandada, kui hoiuste tagamise ulatust ei ole piiratud, oleks asjakohane piirata selle võimaluse kasutamine liikmesriikidega, kes 1. jaanuaril 2008 kohaldasid hoiuste tagamise ulatust teatavas kindlaksmääratud vahemikus, mis jäi 100 000 ja 300 000 euro vahele. Selleks et piirata hoiuste tagamise ulatuse erinevustest tulenevat mõju ja arvestades, et komisjon vaatab käesoleva direktiivi rakendamise läbi 31. detsembriks 2018, on asjakohane lubada sellist võimalust kasutada nimetatud kuupäevani.
(24)
Hoiuste tagamise skeemidel tuleks lubada tasaarvestada hoiustaja kohustusi hoiustaja tagasimaksenõuete suhtes üksnes juhul, kui kõnealuste kohustuste tähtpäev on hoiuste peatamise kuupäeval või enne seda. Niisugune tasaarvestamine ei tohiks takistada skeemide suutlikkust maksta hoiused tagasi käesolevas direktiivis sätestatud tähtaja jooksul. Liikmesriike ei tohiks takistada võtmast asjakohaseid meetmeid seoses hoiuste tagamise skeemide õigustega krediidiasutuse likvideerimise või saneerimise menetluses.
(25)
Tagasimaksmist ei tuleks kohaldada hoiuste puhul, millel hoitavad rahalised vahendid ei ole riigisisese õiguse kohaselt hoiustaja käsutuses, kuna hoiustaja ja krediidiasutus on lepinguga määranud, et hoiust kasutatakse üksnes isiklikuks tarbeks kinnisasja ostmiseks võetud lepingujärgse laenu tagasimakseks. Sellised hoiused tuleks tasumata laenuosa suhtes tasaarvestada.
(26)
Liikmesriigid peaksid tagama selle, et teatavatest tehingutest tulenevad või teatavaid sotsiaalseid või muid eesmärke teenivad hoiused on kaitstud konkreetsel perioodil suuremas ulatuses kui 100 000 eurot. Liikmesriigid peaksid otsustama selliste hoiuste tagamise ajutise maksimaalse ulatuse ning peaksid seda tehes võtma arvesse hoiustajate kaitsmise tähtsust ja elamistingimusi liikmesriikides. Kõigil nimetatud juhtudel tuleks täita riigiabi eeskirju.
(27)
Hoiuste tagamise skeemide rahastamisviisid vajavad ühtlustamist. Ühest küljest peaksid põhimõtteliselt skeemide rahastamiskulusid kandma krediidiasutused ise ning teisest küljest peaksid hoiuste tagamise skeemide rahastamismahud olema proportsionaalsed nende kohustustega. Selleks et tagada kõigi liikmesriikide hoiustajatele sarnaselt kõrge kaitsetase, tuleks hoiuste tagamise skeemide rahastamine ühtlustada kõrgel tasemel ja määrata kindlaks ühtne eelneva rahastamise sihttase, mis kehtiks kõikidele hoiuste tagamise skeemidele.
(28)
Teatavates olukordades võivad krediidiasutused tegutseda tugevasti kontsentreeritud turul, kus enamik krediidiasutusi on sellise suuruse ja omavaheliste sidemetega, et on vähe tõenäoline nende lõpetamine ja likvideerimine tavalise maksejõuetusmenetluse alusel, ilma et see ohustaks finantsstabiilsust, ning seetõttu on tõenäolisem, et nende suhtes kohaldatakse korrapärase solveerimise menetlust. Sellistel juhtudel võidakse kohaldada skeemidele madalamat sihttaset.
(29)
E-raha ning e-raha eest vastu saadud rahalisi vahendeid ei tuleks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/110/EÜ (9) käsitada hoiustena ning seetõttu ei peaks need kuuluma käesoleva direktiivi reguleerimisalasse.
(30)
Selleks et hoiuste kaitse oleks piiratud sellega, mis on vajalik hoiustajatele õiguskindluse ja läbipaistvuse tagamiseks, ning et vältida investeerimisriskide ülekandumist hoiuste tagamise skeemidele, tuleks hoiuste tagamise ulatusest jätta välja finantsinstrumendid, välja arvatud olemasolevad säästutooted, mis on tõendatavad nimeliselt väljastatud hoiusesertifikaadiga.
(31)
Teatavatel hoiustajatel ei peaks olema õigust hoiuste kaitsele, eelkõige ametiasutustel ja teistel finantseerimisasutustel. Nende väike arv võrreldes teiste hoiustajatega minimeerib krediidiasutuse maksejõuetuse korral mõju finantsstabiilsusele. Ametiasutustel on ka elanikest palju lihtsam saada laenu. Liikmesriikidel peaks olema lubatud otsustada, et kaetakse ka selliste kohalike omavalitsuste hoiused, mille aastaeelarve ei ole suurem kui 500 000 eurot. Mittefinantsettevõtted peaksid põhimõtteliselt olema kaetud, sõltumata nende suurusest.
(32)
Hoiustajatele, kelle tegevus hõlmab rahapesu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2005/60/EÜ (10) artikli 1 lõigete 2 ja 3 tähenduses, ei tohiks hoiuste tagamise skeemist tehtavad tagasimaksed laieneda.
(33)
Hoiuste tagamise skeemis osalemisest krediidiasutusele tulenevad kulud ei ole kuidagi võrreldavad kuludega, mida põhjustaks pangahoiuste ulatuslik väljavõtmine mitte üksnes raskustes olevatest, vaid ka heas olukorras olevatest krediidiasutustest, seetõttu et hoiustajad on kaotanud usalduse pangandussüsteemi stabiilsusesse.
(34)
On vaja, et hoiuste tagamise skeemide likviidsete käibevahendite maht ulatub teatava sihttasemeni ning et skeem võib koguda erakorralisi osamakseid. Igal juhul peaks hoiuste tagamise skeemidele kehtestama alternatiivse rahastamiskorra, mis võimaldaks neil lühikeseks ajaks hankida rahalisi vahendeid, et täita neile esitatud nõudeid. Peaks olema võimalik, et hoiuste tagamise skeemi likviidsed käibevahendid hõlmavad sularaha, hoiuseid, maksekohustusi ja madala riskiga varasid, mida saab kiiresti likviidseks muuta. Hoiuste tagamise skeemide osamaksete summade puhul tuleks võtta nõuetekohaselt arvesse majandustsüklit, hoiuste kaasamise sektori stabiilsust ja skeemi olemasolevaid kohustusi.
(35)
Hoiuste tagamise skeemid peaksid investeerima madala riskiga varadesse.
(36)
Hoiuste tagamise skeemide osamaksed peaksid põhinema tagatud hoiuste summal ja vastava liikme riskitasemel. See võimaldaks kajastada üksikute krediidiasutuste riskiprofiile, sealhulgas nende eri ärimudeleid. See peaks samuti võimaldama õiglaselt arvutada osamakseid ning soodustama tegutsemist vähemriskantsete ärimudelite alusel. Osamaksete kohandamiseks turutingimuste ja riskiprofiilidega peaksid hoiuste tagamise skeemid saama kasutada omaenda riskipõhiseid meetodeid. Selleks et võtta arvesse riigisisese õigusega reguleeritud eriti väikese riskiga sektoreid, peaks liikmesriikidel olema võimalik lubada osamaksete vastaval määral vähendamist, järgides siiski iga hoiuste tagamise skeemi puhul sihttaset. Igal juhul peavad pädevad asutused arvutusmeetodid heaks kiitma. Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1093/2010 (11) asutatud Euroopa järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve) peaks andma suunised osamaksete arvutamise meetodite täpsustamiseks.
(37)
Solidaarsuse tõttu, mida hoiuste kaitse tekitab kõikide teataval finantsturul tegutsevate asutuste hulgas mõne krediidiasutuse maksejõuetuse korral, on see oluline osa siseturu väljakujundamisest ja asendamatu täiendus krediidiasutuste järelevalvesüsteemile. Seetõttu peaksid liikmesriigid võimaldama hoiuste tagamise skeemidel vabatahtlikkuse alusel üksteisele raha laenata.
(38)
Praegu ette nähtud hoiuste tagasimaksmise tähtaeg ei aita säilitada hoiustajate usaldust ega vasta nende vajadustele. Hoiuste tagasimaksmise tähtaega tuleks seetõttu lühendada seitsme tööpäevani.
(39)
Sageli ei ole veel olemas vajalikke menetlusi, et teha väljamakse lühikese tähtaja jooksul. Seetõttu tuleks anda liikmesriikidele võimalus üleminekuperioodil hoiuste tagasimaksmise tähtaega järk-järgult vähendada kuni seitsme tööpäevani. Käesolevas direktiivis kehtestatud maksimaalne tagasimaksmise tähtaeg ei tohiks takistada hoiuste tagamise skeemidel tegemast hoiustajatele tagasimakseid varem. Selleks et tagada, et hoiustajad ei satuks üleminekuperioodil krediidiasutuse maksejõuetuse tõttu rahalistesse raskustesse, peaks hoiustajatel siiski olema taotluse korral võimalus saada elamiskulude katteks juurdepääs oma kaetud hoiustel olevale summale. Selline juurdepääs tuleks anda üksnes krediidiasutuse esitatud andmete alusel. Kuna elamiskulud on liikmesriigiti erinevad, peaksid sellise summa kindlaks määrama liikmesriigid.
(40)
Hoiuste tagasimaksmiseks vajaliku tähtaja puhul peaks arvesse võtma juhtumeid, mil skeemil on raske kindlaks määrata tagasimakstava summa ja hoiustaja õigusi, eriti kui hoiused tulenevad elamukinnisvaraga tehtavatest tehingutest või teatavatest elusündmustest, kui hoiustajal ei ole täielikku õigust kontol olevatele summadele, kui hoiuse suhtes on käimas õigusvaidlus või on kontol olevatele summadele esitatud konkureerivad nõuded või kui riikide valitsused või rahvusvahelised organisatsioonid on kehtestanud hoiuse suhtes majandussanktsioonid.
(41)
Hoiuste tagasimaksmise tagamiseks peaks hoiuste tagamise skeemil olema õigus võtta üle hüvitise kätte saanud hoiustajate nõudeõigused maksejõuetuks muutunud krediidiasutuse suhtes. Liikmesriikidel peaks olema võimalik piirata ajavahemikku, mille jooksul võivad nõuda oma hoiuste tagasimaksmist hoiustajad, kellele ei ole tagasimakseid tehtud või kelle nõudeid ei ole skeem tagasimaksetähtaja jooksul tunnistanud, et võimaldada hoiuste tagamise skeemil kasutada talle üle läinud õigusi kuupäevaks, mil need õigused tuleb registreerida maksejõuetusmenetluse jaoks.
(42)
Hoiuste tagamise skeemid nendes liikmesriikides, kus krediidiasutus on asutanud filiaalid, peaksid teavitama hoiustajaid ja tegema neile tagasimakse selle liikmesriigi hoiuste tagamise skeemi nimel, kus krediidiasutus on saanud tegevusloa. Tagatised on vajalikud selle tagamiseks, et hoiustajatele tagasimakseid tegev skeem saaks enne tagasimakse tegemist päritoluliikmesriigi skeemilt vajalikud rahalised vahendid ja juhised. Hoiuste tagamise skeemid, keda see võib puudutada, peaksid sõlmima eelnevalt kokkulepped, et kõnealuste ülesannete täitmist lihtsustada.
(43)
Teave on hoiustajate kaitse oluline osa. Seepärast tuleks hoiustajaid teavitada nende hoiuste tagamise ulatusest ja vastutavast hoiuste tagamise skeemist pangakonto väljavõtetel. Potentsiaalsetele hoiustajatele tuleks anda sama teavet standardsel teabelehel, mille kättesaamist tuleks neil paluda kinnitada. Sellise teabe sisu peaks olema kõigi hoiustajate puhul sama. Hoiuste tagamise skeemiga kaetavaid summasid ja skeemi ulatust käsitlevate viidete reguleerimata kasutamine reklaamis võib vähendada pangandussüsteemi stabiilsust ja hoiustajate usaldust. Seepärast tuleks reklaamides hoiuste tagamise skeemile viitamisel piirduda lühikese faktisõnumiga.
(44)
Käesoleva direktiivi alusel isikuandmete töötlemise suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 95/46/EÜ (12). Hoiuste tagamise skeemid ja asjakohased asutused peaksid käitlema individuaalsete hoiustega seotud andmeid äärmiselt hoolikalt ning peaksid säilitama andmekaitse kõrge standardi kooskõlas kõnealuse direktiiviga.
(45)
Käesoleva direktiivi alusel ei peaks liikmesriigid ega nende asjakohased asutused muutuma vastutavaks hoiustajate ees, kui nad on loonud ühe või mitu hoiuste tagamise skeemi ja neid ametlikult tunnustanud ning need skeemid tagavad hoiuseid või krediidiasutusi endid ning kui nad on taganud hüvitamise või hoiustajate kaitse vastavalt käesoleva direktiiviga ette nähtud tingimustele.
(46)
Määrusega (EL) nr 1093/2010 anti mitu direktiiviga 94/19/EÜ seotud ülesannet Euroopa Pangandusjärelevalvele.
(47)
Kuigi tunnustatakse hoiuste tagamise skeemide järelevalvet liikmesriikide tasandil, peaks Euroopa Pangandusjärelevalve aitama saavutada eesmärki lihtsustada krediidiasutustel tegevuse alustamist ja jätkamist, tagades samal ajal hoiustajate tõhusa kaitse ja minimeerides maksumaksjatele tulenevat riski. Liikmesriigid peaksid komisjonile ja Euroopa Pangandusjärelevalvele teatama asutused, kelle nad on määranud Euroopa Pangandusjärelevalvega tehtava koostöö jaoks, ning käesolevas direktiivis ettenähtud määratud asutused.
(48)
Selleks et tagada võrdsed võimalused ning hoiustajate piisav kaitse kogu liidus, on vaja kehtestada finantsteenuseid käsitlevad suunised. Niisugused suunised tuleks esitada selleks, et täpsustada riskipõhise osamakse arvutamise meetodit.
(49)
Selleks et tagada hoiuste tagamise skeemide tõhus ja tulemuslik toimimine ja tasakaalustatud positsioon eri liikmesriikides, peaks Euroopa Pangandusjärelevalve olema võimeline lahendama nendevahelised erimeelsused siduval viisil.
(50)
Kuna hoiuste tagamise skeemidega seotud haldustavad on liikmesriikides erinevad, peaksid liikmesriigid saama otsustada, milline asutus otsustab hoiuste peatamise üle.
(51)
Pädevad asutused, määratud asutused, solveerimisasutused, asjaomased haldusasutused ja hoiuste tagamise skeemid peaksid tegema üksteisega koostööd ja teostama oma õigusi kooskõlas käesoleva direktiiviga. Nad peaksid tegema koostööd alates solveerimismeetmete ettevalmistamise ja rakendamise varasest etapist, et määrata kindlaks summa, mille osas hoiuste tagamise skeem vastutab, kui rahalised vahendid on ära kasutatud, et rahastada krediidiasutuse solveerimist.
(52)
Komisjonil peaks olema õigus võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu delegeeritud õigusakte, et kohandada käesolevas direktiivis sätestatud sama hoiustaja kogu hoiuse tagamise ulatust vastavalt inflatsioonile liidus, lähtudes tarbijahindade indeksi muutustest. On eriti tähtis, et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
(53)
Kooskõlas liikmesriikide ja komisjoni ühise poliitilise deklaratsiooniga (13) ja komisjoni selgitavate dokumentidega kohustuvad liikmesriigid põhjendatud juhtudel lisama ülevõtmismeetmeid käsitlevale teatele ühe või mitu dokumenti, milles selgitatakse seost direktiivi osade ja ülevõtvate riigisiseste õigusaktide vastavate osade vahel. Käesoleva direktiivi puhul leiab seadusandja, et selliste dokumentide edastamine on põhjendatud.
(54)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, milleks on hoiuste tagamise skeemide toimimise eeskirjade ühtlustamine, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab seda paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(55)
Käesoleva direktiivi riigisisesesse õigusesse ülevõtmise kohustus peaks piirduma sätetega, mille sisu on võrreldes varasemate direktiividega muutunud. Kohustus võtta üle sätted, mis ei ole muutunud, tuleneb varasematest direktiividest.
(56)
Käesoleva direktiivi kohaldamine ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisas sätestatud direktiivide riigisisesesse õigusse ülevõtmise tähtaegadega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Reguleerimisese ja kohaldamisala
1. Käesolevas direktiivis sätestatakse hoiuste tagamise skeemide loomise ja toimimise eeskirjad ja menetlused.
2. Käesolevat direktiivi kohaldatakse järgmise uhtes:
a)
kohustuslikud hoiuste tagamise skeemid;
b)
lepingulised hoiuste tagamise skeemid, mida on vastavalt artikli 4 lõikele 2 ametlikult tunnustatud hoiuste tagamise skeemina;
c)
krediidiasutuste kaitseskeemid, mida on ametlikult tunnustatud hoiuste tagamise skeemina vastavalt artikli 4 lõikele 2;
d)
käesoleva lõike punktides a, b või c osutatud skeemides osalevad krediidiasutused.
3. Ilma et see piiraks artikli 16 lõigete 5 ja 7 kohaldamist, ei kohaldata käesolevat direktiivi järgmiste skeemide suhtes:
a)
lepingulised skeemid, mida ei ole ametlikult tunnustatud hoiuste tagamise skeemina, sealhulgas skeemid, mis pakuvad artikli 6 lõikes 1 sätestatud hoiuste tagamise ulatusele lisakaitset;
b)
krediidiasutuste kaitseskeemid, mida ei ole ametlikult tunnustatud hoiuste tagamise skeemina;
Liikmesriigid tagavad, et esimese lõigu punktides a ja b osutatud skeemidel on oma kohustuste täitmiseks piisavad rahalised vahendid või asjakohane rahastamiskord.
Artikkel 2
Mõisted
1. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) „hoiuste tagamise skeem”- artikli 1 lõike 2 punktis a, b või c osutatud skeemid;
2) „krediidiasutuste kaitseskeemid”- krediidiasutuste kaitseskeemid, millele on osutatud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 113 lõikes 7;
3) „hoius”- kreeditsaldo, mis tekib kontole jäänud rahalistest vahenditest või tavalistest pangatehingutest tulenevatest ajutistest olukordadest ja mille krediidiasutus peab kohaldatavate seaduses sätestatud ja lepinguliste tingimuste kohaselt tagasi maksma, sealhulgas tähtajalised hoiused ja säästuhoiused, välja arvatud kreeditsaldo, mille
a)
olemasolu saab tõestada üksnes Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/39/EÜ (14) artikli 4 punktis 17 määratletud finantsinstrumendiga, välja arvatud juhul, kui see on säästutoode, mida tõendab nimeline hoiusertifikaat ja mis on liikmesriigis olemas 2. juulil 2014;
b)
põhisumma ei ole nimiväärtuses tagasimakstav;
c)
põhisumma on nimiväärtuses tagasimakstav üksnes krediidiasutuse või kolmanda poole erigarantii või kokkuleppe alusel;
4) „kõlblikud hoiused”- hoiused, mida ei ole artikli 5 alusel kaitse alt välja jäetud;
5) „tagatud hoiused”- kõlblike hoiuste osa, mis ei ületa artiklis 6 sätestatud hoiuste tagamise ulatust;
6) „hoiustaja”- hoiuse omanik või ühiskonto puhul iga omanik;
7) „ühiskonto”- konto, mis on avatud vähemalt kahe isiku nimel või millele vähemalt kahel isikul on õigusi, mida võidakse kasutada ühe või mitme sellise isiku allkirjaga;
8) „peatatud hoius”- hoius, mille maksetähtpäev on saabunud ja mis kuulub maksmisele, kuid mida krediidiasutus ei ole maksnud tema suhtes kohaldatavate juriidiliste ja lepinguliste tingimuste alusel, kui
a)
asjakohased haldusasutused on teinud otsuse, et nende arvates ei suuda kõnealune krediidiasutus otseselt tema rahalise olukorraga seotud põhjustel hoiuseid hetkel tagasi maksta ega suuda seda ilmselt lähitulevikuski teha; või
b)
õigusasutus on otseselt krediidiasutuse rahalise olukorraga seotud põhjustel teinud otsuse, mille tagajärjel ei saa hoiustajad esitada nõudeid krediidiasutuse vastu;
9) „krediidiasutus”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 1 määratletud krediidiasutus;
10) „filiaal”- liikmesriigis asuv tegevusüksus, mis on krediidiasutusest juriidiliselt sõltuv osa ning mis teeb otseselt kõiki või mõningaid krediidiasutuse majandustegevusele omaseid tehinguid;
11) „sihttase”- likviidsete käibevahendite summa, mille hoiuste tagamise skeem peab saavutama artikli 10 lõike 2 kohaselt, väljendatuna protsendimäärana skeemi liikmete tagatud hoiustest;
12) „likviidsed käibevahendid”- raha, hoiused ja madala riskiga vara, mille saab likviidseks muuta aja jooksul, mis ei ületa artikli 8 lõikes 1 osutatud ajapiirangut, ja maksekohustused kuni artikli 10 lõikes 3 sätestatud piirmäärani;
13) „maksekohustused”- hoiuste tagamise skeemi ees olevad krediidiasutuse maksekohustused, mis on täielikult tagatud, tingimusel et
a)
tagatis koosneb madala riskiga varast;
b)
tagatise suhtes ei ole nõudeõigust ühelgi kolmandal isikul ning see on hoiuste tagamise skeemi jaoks käsutatav;
14) „madala riskiga vara”- vara, mis kuulub määruse (EL) nr 575/2013 artikli 336 tabelis 1 osutatud esimesse ja teise kategooriasse, või muu vara, mida pädev või määratud asutus peab sama kindlaks ja likviidseks;
15) „päritoluliikmesriik”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 43 määratletud päritoluliikmesriik;
16) „vastuvõttev liikmesriik”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 44 määratletud vastuvõttev liikmesriik;
17) „pädevad asutused”- määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 40 määratletud riigisisesed pädevad asutused;
18) „määratud asutused”- asutused, kes haldavad hoiuste tagamise skeeme käesoleva direktiivi alusel, või juhul kui hoiuste tagamise skeemi toimimist haldab eraõiguslik üksus, siis asjaomases liikmesriigis selliste skeemide käesoleva direktiivi alusel järelevalveks määratud asutus.
2. Kui käesolevas direktiivis osutatakse määrusele (EL) nr 1093/2010, loetakse hoiuste tagamise skeeme haldavaid asutusi või juhul, kui hoiuste tagamise skeemi haldab eraõiguslik üksus, selliste skeemide järele valvavat ametiasutust nimetatud määruse kohaldamise eesmärgil pädevaks asutuseks, nagu on määratletud kõnealuse määruse artikli 4 lõikes 2.
3. Aktsiaid või osakuid Iirimaa ja Ühendkuningriigi elamuhoiupankades, välja arvatud artikli 5 lõike 1 punktiga b hõlmatud kapitali iseloomuga ühistud, käsitatakse hoiustena.
Artikkel 3
Asjaomased haldusasutused
1. Liikmesriigid määravad asjakohase haldusasutuse oma riigis artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunkti a kohaldamiseks.
2. Pädevad asutused, määratud asutused, solveerimisasutused ja asjaomased haldusasutused teevad üksteisega koostööd ja kasutavad oma õigusi kooskõlas käesoleva direktiiviga.
Asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse niipea kui võimalik ning igal juhul mitte hiljem kui viis tööpäeva pärast esmakordset veendumist, et krediidiasutus ei ole tagasi maksnud hoiuseid, mille maksetähtpäev on saabunud ja mis kuuluvad maksmisele.
Artikkel 4
Ametlik tunnustamine, liikmesus ja järelevalve
1. Iga liikmesriik tagab ühe või mitme hoiuste tagamise skeemi loomise ja ametliku tunnustamise oma territooriumil.
See ei välista eri liikmesriikide hoiuste tagamise skeemide ühinemist või piiriüleste hoiuste tagamise skeemide loomist. Sellistele piirülestele või ühinenud hoiuste tagamise skeemidele annavad tegevusloa liikmesriigid, kus asjaomased hoiuste tagamise skeemid on loodud.
2. Käesoleva direktiivi artikli 1 lõike 2 punktis b osutatud lepingulisi skeeme võib ametlikult tunnustada hoiuste tagamise skeemina, kui need järgivad käesolevat direktiivi.
Krediidiasutuste kaitseskeeme võib ametlikult tunnustada hoiuste tagamise skeemina, kui need täidavad määruse (EL) nr 575/2013 artikli 113 lõikes 7 sätestatud kriteeriume ja järgivad käesolevat direktiivi.
3. Liikmesriigis direktiivi 2013/36/EL artikli 8 alusel tegevusloa saanud krediidiasutus ei võta vastu hoiuseid, kui ta ei ole mõne oma päritoluliikmesriigis vastavalt käesoleva artikli lõikele 1 ametlikult tunnustatud skeemi liige.
4. Kui krediidiasutus ei täida temal hoiuste tagamise skeemi liikmena lasuvaid kohustusi, teatatakse sellest viivitamata pädevatele asutustele, kes võtavad kohe koostöös hoiuste tagamise skeemiga asjakohaseid meetmeid, sealhulgas määravad vajaduse korral karistusi, et tagada krediidiasutuse kohustuste täitmine.
5. Kui lõike 4 kohaselt võetud meetmetega ei suudeta tagada krediidiasutuse kohustuste täitmist, võib hoiuste tagamise skeem, kui riigisisene õigus seda lubab ja pädevad asutused annavad sõnaselge nõusoleku, teatada vähemalt üks kuu ette oma kavatsusest krediidiasutus hoiuste tagamise skeemi liikmete hulgast välja arvata. Hoiuste tagamise skeem tagab ka edaspidi täielikult hoiused, mis on tehtud enne etteteatamistähtaja lõppu. Kui etteteatamistähtaja möödumisel ei ole krediidiasutus oma kohustusi täitnud, arvab hoiuste tagamise skeem krediidiasutuse oma liikmete hulgast välja.
6. Hoiused, mis on krediidiasutuses tema hoiuste tagamise skeemi liikmete hulgast välja arvamise kuupäeval, jäävad tagatuks kõnealuse hoiuste tagamise skeemiga.
7. Määratud asutused valvavad jooksvalt artiklis 1 osutatud hoiuste tagamise skeemide järele, et kontrollida, kas nad järgivad käesolevat direktiivi.
Piiriüleste hoiuste tagamise skeemide järele valvavad nende liikmesriikide määratud asutuste esindajad, kus seotud krediidiasutused on saanud tegevusloa.
8. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste tagamise skeemid saavad igal ajal ja taotluse korral oma liikmetelt kogu teabe, mida on vaja hoiustajatele tagasimaksete tegemiseks, sealhulgas märgistused artikli 5 lõike 4 alusel.
9. Hoiuste tagamise skeemid tagavad hoiustajate kontosid käsitlevate andmete konfidentsiaalsuse ja kaitse. Niisuguste andmete töötlemine toimub vastavalt direktiivile 95/46/EÜ.
10. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste tagamise skeemid teevad korrapäraselt oma süsteemidele stressiteste ning et hoiuste tagamise skeeme teavitatakse nii kiiresti kui võimalik sellest, kui pädevad asutused avastavad krediidiasutuses probleeme, mis võivad tõenäoliselt viia hoiuste tagamise skeemide sekkumiseni.
Sellised testid tehakse vähemalt iga kolme aasta järel või sagedamini, kui see on asjakohane. Esimene stressitest tehakse hiljemalt 3. juuliks 2017.
Stressitestide tulemustele tuginedes korraldab Euroopa Pangandusjärelevalve vähemalt iga viie aasta järel määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 30 alusel vastastikuseid eksperdihindamisi, et hinnata hoiuste tagamise skeemide vastupidavust. Hoiuste tagamise skeemid on Euroopa Pangandusjärelevalvega teavet vahetades kohustatud järgima ametisaladuse hoidmise nõudeid vastavalt kõnealuse määruse artiklile 70.
11. Hoiuste tagamise skeemid kasutavad oma süsteemide testimiseks vajalikku teavet üksnes stressitestide tegemiseks ning sellist teavet ei hoita kauem kui kõnealusel eesmärgil vajalik.
12. Liikmesriigid tagavad, et nende hoiuste tagamise skeemidel on kindlad ja läbipaistvad juhtimistavad. Hoiuste tagamise skeemid esitavad oma tegevuse kohta igal aastal aruande.
Artikkel 5
Hoiuste kõlblikkus
1. Hoiuste tagamise skeemidest ei hüvitata järgmist:
a)
hoiused, mida teised krediidiasutused on avanud oma nimel ja oma arvel, tingimusel et kohaldatakse käesoleva direktiivi artikli 7 lõiget 3;
b)
omavahendid, nagu need on määratletud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 118;
c)
hoiused, mis tulenevad tehingutest, millega seoses on tehtud süüdimõistev kohtuotsus rahapesu eest direktiivi 2005/60/EÜ artikli 1 lõikes 2 määratletud tähenduses;
d)
määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 26 määratletud finantseerimisasutuste hoiused;
e)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/39/EÜ artikli 4 lõike 1 punktis 1 määratletud investeerimisühingute hoiused;
f)
hoiuste peatamise korral sellise hoiustaja hoiused, keda ei ole kunagi tuvastatud direktiivi 2005/60/EÜ artikli 9 lõike 1 kohaselt;
g)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/138/EÜ (15) artikli 13 punktides 1-6 osutatud kindlustusandjate ja edasikindlustusandjate hoiused;
h)
ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate hoiused;
i)
pensionifondide hoiused;
j)
ametiasutuste hoiused;
k)
krediidiasutuse emiteeritud võlaväärtpaberid ning oma aktseptidest ja lihtvekslitest tulenevad kohustused.
2. Erandina käesoleva artikli lõikest 1 võivad liikmesriigid tagada, et artikli 6 lõikes 1 sätestatud hoiuste tagamise ulatuse piires hõlmatakse ka järgmine:
a)
isiklikus pensioniskeemis ning väikeste või keskmise suurusega ettevõtjate tööandjapensioniskeemis olevad hoiused;
b)
nende kohalike omavalitsuste hoiused, kelle aastaeelarve ei ole suurem kui 500 000 eurot.
3. Liikmesriigid võivad ette näha, et hoiustele, mille võib riigisisese õiguse kohaselt vabastada üksnes selleks, et maksta krediidiasutusele või mõnele teisele asutusele tagasi isiklikuks tarbeks kinnisasja ostmiseks võetud laen, hoiuste tagamise skeemide tagasimaksed ei laiene.
4. Liikmesriigid tagavad, et krediidiasutused märgistavad kõlblikud hoiused selliselt, mis võimaldab need viivitamata tuvastada.
Artikkel 6
Hoiuste tagamise ulatus
1. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste peatamise korral on iga hoiustaja hoiused kokku tagatud 100 000 euro ulatuses.
2. Lisaks lõikele 1 tagavad liikmesriigid, et järgmised hoiused on tagatud suuremas ulatuses kui 100 000 eurot vähemalt kolm kuud ja mitte kauem kui 12 kuud pärast summa krediteerimist või hetkest, mil selliseid hoiuseid oli võimalik seaduslikult üle kanda:
a)
isiklikuks tarbeks elamukinnisvaraga tehtud kinnisvaratehingutest tulenevad hoiused;
b)
hoiused, mis teenivad riigisiseses õiguses sätestatud sotsiaalseid eesmärke ning on seotud hoiustaja teatavate elusündmustega, nagu abiellumine, lahutus, pensionile jäämine, vallandamine, koondamine, invaliidistumine või surm;
c)
hoiused, mis täidavad riigisiseses õiguses sätestatud eesmärke ja tulenevad kindlustushüvitiste või kuriteoga tekitatud tervisekahjustuste või väära süüdimõistmise eest määratud hüvitiste väljamaksmisest.
3. Lõiked 1 ja 2 ei takista liikmesriike säilitamast või kehtestamast pensionikindlustustooteid ja pensione tagavaid skeeme, tingimusel et selliste skeemidega ei tagata mitte ainult hoiuseid, vaid need hõlmavad kõiki asjaomaseid tooteid ja olukordi.
4. Liikmesriigid tagavad tagasimaksete tegemise mis tahes järgmises vääringus:
a)
hoiuste tagamise skeemi asukohaliikmesriigi vääringus,
b)
konto omaniku elukohaliikmesriigi vääringus,
c)
eurodes,
d)
konto vääringus,
e)
konto asukohaliikmesriigi vääringus.
Hoiustajatele teatatakse tagasimakse vääring.
Kui konto oli muus vääringus kui väljamakse tegemise vääring, kasutatakse vahetuskursina selle kuupäeva kurssi, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunkti a kohase otsuse või mil õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunkti b kohase otsuse.
5. Liikmesriigid, kes konverteerivad lõikes 1 osutatud summa oma riigi vääringusse, kasutavad esialgu konverteerimiseks 3. juulil 2015 kehtinud vahetuskurssi.
Liikmesriigid võivad summade konverteerimisel saadud summasid ümardada, kui selline ümardamine jääb 5 000 euro piiresse.
Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, kohandavad liikmesriigid muusse vääringusse konverteeritud hoiuste tagamise ulatust vastavalt käesoleva artikli lõikes 1 osutatud summale vähemalt iga viie aasta tagant. Ettenägematute sündmuste korral, nt valuutakursside kõikumine, kohandavad liikmesriigid pärast komisjoniga konsulteerimist tagamise ulatust varem.
6. Lõikes 1 osutatud summa vaatab komisjon korrapäraselt läbi vähemalt iga viia aasta tagant. Vajaduse korral esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule direktiivi ettepaneku, et kohandada lõikes 1 osutatud summat, võttes eelkõige arvesse pangandussektori arengut ning liidu majanduslikku ja rahalist olukorda. Esimene läbivaatamine toimub kõige varem 3. juulil 2020, välja arvatud juhul, kui ettenägematute asjaolude tõttu tuleb seda teha varem.
7. Komisjonil on õigus võtta kooskõlas artikliga 18 vähemalt kord viie aasta järel vastu delegeeritud õigusakte, et kohandada lõikes 6 osutatud summat vastavalt liidus asetleidvale inflatsioonile, lähtudes komisjoni avaldatava tarbijahindade harmoneeritud indeksi muutustest pärast viimast kohandamist.
Artikkel 7
Tagasimakstava summa kindlaksmääramine
1. Artikli 6 lõikes 1 osutatud piirmäära kohaldatakse ühte ja samasse krediidiasutusse paigutatud koguhoiuse suhtes olenemata hoiuste arvust, vääringust ja asukohast liidus.
2. Artikli 6 lõikes 1 sätestatud piirmäära arvutamisel võetakse arvesse iga hoiustaja osa ühiskontol.
Erisätete puudumise korral jagatakse selline konto hoiustajate vahel võrdselt.
Liikmesriigid võivad sätestada, et sellisel kontol olevad hoiused, millele vähemalt kahel isikul on õigusi sellise täisühingu või ühistu või sarnase ühenduse liikmena, mis ei ole juriidiline isik, võib artikli 6 lõikes 1 sätestatud piirmäärade arvutamiseks kokku liita ja neid võib käsitada ühe hoiustaja tehtud hoiusena.
3. Kui hoiustajal ei ole täielikku õigust kontol olevatele summadele, on tagatisega kaitstud isik, kellel on täielik õigus, tingimusel et see isik on tuvastatud või on tuvastatav enne kuupäeva, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse või mil õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis b osutatud otsuse. Kui täielik õigus on mitmel isikul, võetakse artikli 6 lõikes 1 sätestatud piirmäärade arvutamisel arvesse iga isiku osa selle korra kohaselt, mille alusel summasid käsutatakse.
4. Tagasimakstava summa arvutamise kontrollkuupäev on kuupäev, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse või õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis b osutatud otsuse. Hoiustaja kohustusi krediidiasutuse ees ei võeta tagasimakstava summa arvutamisel arvesse.
5. Liikmesriigid võivad otsustada, et hoiustaja kohustusi krediidiasutuse ees võetakse tagasimakstava summa arvutamisel arvesse, kui nende maksetähtpäev saabub kuupäeval, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse, või enne seda kuupäeva või, mil õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis b osutatud otsuse, või enne seda kuupäeva, niivõrd kui tasaarvestus on lubatud vastavalt krediidiasutuse ja hoiustaja vahelist lepingut reguleerivatele seaduse ja lepingu sätetele.
Krediidiasutus teavitab hoiustajaid enne lepingu sõlmimist, kui nende kohustusi krediidiasutuse ees võetakse tagasimakstava summa arvutamisel arvesse.
6. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste tagamise skeemid võivad igal ajal nõuda krediidiasutustelt teavet iga hoiustaja kõlblike hoiuste kogusumma kohta.
7. Hoiustelt kogunenud intressid, mida ei ole veel välja maksud kuupäevaks, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse või mil õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse, hüvitatakse hoiuste tagamise skeemi kaudu. Artikli 6 lõikes 1 osutatud piirmäära ei ületata.
8. Liikmesriigid võivad teha otsuse selle kohta, et teatavatesse liikmesriigi õigusega määratud kategooriatesse kuuluvaid hoiuseid, mis teenivad sotsiaalset eesmärki ning mida tagavad kolmandad isikud kooskõlas riigiabi eeskirjadega, ei võeta käesoleva artikli lõike 1 kohase ühte ja samasse krediidiasutusse sama hoiustaja poolt paigutatud koguhoiuse arvutamisel arvesse. Sellisel juhul on kolmanda isiku tagatis piiratud sama ulatusega, nagu on sätestatud artikli 6 lõikes 1.
9. Kui krediidiasutustel on riigisisese õiguse kohaselt lubatud tegutseda erinevate kaubamärkide all Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/95/EÜ (16) artiklis 2 määratletud tähenduses, tagavad liikmesriigid, et hoiustajaid teavitatakse sõnaselgelt, et krediidiasutus tegutseb erinevate kaubamärkide all ning et käesoleva direktiivi artikli 6 lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud hoiuste tagamise ulatust kohaldab hoiustaja krediidiasutuses hoitavate hoiuste kogusumma suhtes. See teave lisatakse hoiustajale antava teabe hulka, millele on osutatud käesoleva direktiivi artiklis 16 ja selle I lisas.
Artikkel 8
Tagasimaksmine
1. Hoiuste tagamise skeemid tagavad, et tagasimakstav summa on kättesaadav seitsme tööpäeva jooksul alates kuupäevast, mil asjaomane haldusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse või õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis b osutatud otsuse.
2. Liikmesriigid võivad kuni 31. detsembrini 2023 kestval üleminekuperioodil kehtestada järgmised tagasimakse maksimumtähtajad:
a)
20 tööpäeva kuni 31. detsembrini 2018,
b)
15 tööpäeva 1. jaanuarist 2019 kuni 31. detsembrini 2020,
c)
10 tööpäeva 1. jaanuarist 2021 kuni 31. detsembrini 2023.
3. Liikmesriigid võivad otsustada kohaldada artikli 7 lõikes 3 osutatud hoiuste suhtes pikemat tagasimakseaega, mis ei ületa kolme kuud alates kuupäevast, mil pädev asutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis a osutatud otsuse või mil õigusasutus teeb artikli 2 lõike 1 punkti 8 alapunktis b osutatud otsuse.
4. Kui hoiuste tagamise skeemid ei saa kuni 31. detsembrini 2023 kestval üleminekuperioodil teha tagasimakstavaid summasid kättesaadavaks seitsme tööpäeva jooksul, tagavad nad, et hoiustajad saavad viie tööpäeva jooksul taotluse esitamisest juurdepääsu piisavale summale oma tagatud hoiustest, et katta elamiskulusid.
Hoiuste tagamise skeemid annavad juurdepääsu esimeses lõigus osutatud piisavale summale hoiuste tagamise skeemi või krediidiasutuse esitatud andmete alusel.
Esimeses lõigus osutatud piisav summa arvatakse maha artiklis 7 osutatud tagasimakstavast summast.
5. Lõigetes 1 ja 4 osutatud tagasimaksmine võidakse edasi lükata, kui
a)
puudub kindlus, et isikul on õigus tagasimaksele või hoiuse üle käib õiguslik vaidlus;
b)
hoiusele kohaldatakse liikmesriigi valitsuse või rahvusvahelise üksuse kehtestatud piiravaid meetmeid;
c)
erandina käesoleva artikli lõikest 9 ei ole viimase 24 kuu jooksul tehtud hoiusega seotud tehinguid (konto ei ole aktiivne);
d)
tagasimakstavat summat käsitatakse osana artikli 6 lõikes 2 määratletud ajutiselt suurest kontojäägist või
e)
tagasimakstav summa tuleb välja maksta vastuvõtva liikmesriigi hoiuste tagamise skeemist vastavalt artikli 14 lõikele 2.
6. Tagasimakstav summa tehakse kättesaadavaks ilma, et hoiuste tagamise skeemidele oleks vaja esitada vastavat taotlust. Selleks edastab krediidiasutus hoiuste ja hoiustajate kohta vajaliku teabe viivitamata pärast hoiuste tagamise skeemilt taotluse saamist.
7. Mis tahes kirjavahetust hoiuste tagamise skeemi ja hoiustaja vahel peetakse
a)
selles liidu institutsioonide ametlikus keeles, mida krediidiasutus, kus tagatud hoius asub, kasutab hoiustajaga suhtlemiseks, või
b)
tagatud hoiuse asukohaliikmesriigi riigikeeles või -keeltes.
Kui krediidiasutus tegutseb teises liikmesriigis filiaale loomata vahetult, esitatakse teave keeles, mille hoiustaja kontot avades valis.
8. Olenemata käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud tähtajast, võib hoiuste tagamise skeem maksed kuni kohtuotsuseni peatada, kui hoiustajat või mõnda teist kontol olevate summadega seotud õigusi või huve omavat isikut süüdistatakse direktiivi 2005/60/EÜ artikli 1 lõikes 2 määratletud rahapesust tulenevas või sellega seotud õigusrikkumises.
9. Tagasimakseid ei tehta, kui viimase 24 kuu jooksul ei ole tehtud hoiusega seotud tehinguid ja hoiuse väärtus on väiksem kui tagasimaksest hoiuste tagamise skeemile tulenevad halduskulud.
Artikkel 9
Nõuded hoiuste tagamise skeemide vastu
1. Liikmesriigid tagavad, et hoiustaja õigus hüvitisele võib olla hoiuste tagamise skeemi vastu esitatava hagi esemeks.
2. Ilma et see piiraks muid õigusi, mis neil võivad olla riigisisese õiguse alusel, lähevad lõpetamise ja likvideerimise või restruktureerimise menetluse korral hoiustajate nõudeõigused skeemidest hoiustajatele tehtud maksete summa ulatuses üle hoiuste tagamise skeemidele, kes teevad tagasimakseid liikmesriigi õigusraamistiku kohaselt tagatise alusel. Kui hoiuste tagamise skeem teeb makseid solveerimismenetluses, mis hõlmab ka solveerimisvahendite kohaldamist või solveerimismenetluses antud õiguste kasutamist vastavalt artiklile 11, on hoiuste tagamise skeemil õigus esitada asjakohase krediidiasutuse vastu nõue tema tehtud maksetega võrdses summas. Sellise nõude rahuldamisjärk on sama, nagu tagatud hoiuse rahuldamisjärk direktiivis 2014/59/EL määratletud tavalist maksejõuetusmenetlust reguleeriva riigisisese õiguse kohaselt.
3. Liikmesriigid võivad piirata ajavahemikku, mille jooksul võivad nõuda oma hoiuste tagasimaksmist hoiustajad, kellele hoiuste tagamise skeem ei ole tagasimakseid teinud või kelle nõudeid ei ole tunnustanud artikli 8 lõigetes 1 ja 3 sätestatud tähtaja jooksul.
Artikkel 10
Hoiuste tagamise skeemide rahastamine
1. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste tagamise skeemidel on võimalike kohustuste kindlaksmääramiseks asjakohased süsteemid. Hoiuste tagamise skeemide likviidsed käibevahendid vastavad kõnealustele kohustustele.
Hoiuste tagamise skeemide likviidsed käibevahendid kogutakse hoiuste tagamise skeemi liikmete osamaksetest, mida liikmed teevad vähemalt kord aastas. See ei takista täiendavate rahastamisallikate kasutamist.
2. Liikmesriigid tagavad, et hiljemalt 3. juuliks 2024 saavutab hoiuste tagamise skeemide likviidsete käibevahendite maht vähemalt sihttaseme, milleks on 0,8 % hoiuste tagamise skeemi liikmete tagatud hoiuste mahust. Kui likviidsete käibevahendite maht langeb alla sihttaseme, jätkatakse osamaksete tegemist vähemalt seni, kuni sihttase on taas saavutatud.
Kui pärast sihttaseme esmakordset saavutamist on likviidsete käibevahendite maht langenud alla kahe kolmandiku sihttasemest, kehtestatakse korrapärase osamakse suurus tasemel, mis võimaldab saavutada sihttaseme kuue aasta jooksul.
Korrapäraste osamaksete puhul võetakse nõuetekohaselt arvesse majandustsükli faasi ja protsükliliste osamaksete võimalikku mõju käesoleva artikli kontekstis iga-aastaste osamaksete kehtestamisel.
Liikmesriigid võivad pikendada esimeses lõigus osutatud esialgset perioodi maksimaalselt nelja aastani juhul, kui hoiuste tagamise skeem on teinud kumulatiivseid väljamakseid, mis on rohkem kui 0,8 % tagatud hoiustest.
3. Sihttaseme saavutamiseks arvesse võetavad likviidsed käibevahendid võivad sisaldada maksekohustusi. Maksekohustuste osakaal kokku ei ületa 30 % käesoleva artikli kohaselt kogutud likviidsete käibevahendite kogusummast.
Käesoleva direktiivi sidusa kohaldamise tagamiseks esitab Euroopa Pangandusjärelevalve maksekohustusi käsitlevad suunised.
4. Ilma et see piiraks käesoleva artikli lõike 1 kohaldamist, võib liikmesriik oma asjaomaste kohustuste täitmiseks koguda likviidsed käibevahendid kohustuslike osamaksete kaudu, mis krediidiasutused on maksnud olemasolevatesse kohustuslike osamaksetega skeemidesse, mis liikmesriigid on loonud oma territooriumil krediidiasutuste süsteemse riski, maksejõuetuse ja solveerimisega seotud kulude katteks.
Hoiuste tagamise skeemil on õigus summale, mis on võrdne selliste osamaksete summaga kuni käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud sihttasemeni; liikmesriik teeb selle summa hoiuste tagamise skeemile taotluse korral viivitamata kättesaadavaks, et hoiuste tagamise skeem saaks seda kasutada eranditult artiklis 11 ettenähtud eesmärkidel.
Hoiuste tagamise skeemil on õigus sellele summale üksnes siis, kui pädev asutus leiab, et hoiuste tagamise skeem ei suuda koguda oma liikmetelt erakorralisi osamakse, ning hoiuste tagamise skeem peab maksma selle summa tagasi osamaksetest, mille selle liikmed teevad vastavalt artikli 10 lõigetele 1 ja 2.
5. Sihttaseme saavutamisel ei võeta arvesse direktiivi 2014/59/EL VII jaotise alusel solveerimisrahastusse tehtavaid osamakseid, sealhulgas direktiivi 2014/59/EL artikli 102 lõike 1 kohaselt solveerimisrahastute sihttaseme saavutamiseks arvesse võetavaid likviidseid käibevahendeid.
6. Erandina lõikest 2 võivad liikmesriigid, kui see on põhjendatud ja kui komisjon selle heaks kiidab, lubada lõikes 2 sätestatud sihttasemest madalamat sihttaset, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
sihttaseme alandamine põhineb eeldusel, et on vähetõenäoline, et märkimisväärset osa likviidsetest käibevahenditest kasutatakse kaitstud hoiustajate kaitsmiseks mõeldud meetmeteks peale artikli 11 lõigetes 2 ja 6 sätestatud meetmete, ning
b)
pangandussektor, kus hoiuste tagamise skeemiga ühinenud krediidiasutused tegutsevad, on äärmiselt kontsentreeritud, nii et suur osa varast kuulub väikesele arvule krediidiasutustele või pangakontsernidele, kelle järele valvatakse konsolideeritud alusel ning kelle suhtes nende suurusest tulenevalt kohaldatakse maksejõuetuse korral tõenäoliselt solveerimismenetlust.
Alandatud sihttase ei tohi olla madalam kui 0,5 % tagatud hoiustest.
7. Hoiuste tagamise skeemide likviidsed käibevahendid investeeritakse madala riskiga ja piisavalt hajutatud varadesse.
8. Kui hoiuste tagamise skeemi likviidsetest käibevahenditest ei piisa hoiuste peatamise korral hoiuste tagasimaksmiseks, teevad skeemi liikmed erakorralise osamakse, mille suurus ei ületa 0,5 % nende tagatud hoiuste mahust kalendriaasta kohta. Hoiuste tagamise skeem võib erandjuhtudel ning pädeva asutuse nõusolekul nõuda suuremaid osamakseid.
Pädev asutus võib krediidiasutuse vabastada täielikult või osaliselt hoiuste tagasimaksete skeemi tehtavatest erakorralistest ex post osamaksetest, kui osamakse tegemine ohustaks krediidiasutuse likviidsust või maksevõimelisust. Sellist ajatamist ei kohaldata kauem kui kuus kuud, kuid seda võidakse krediidiasutuse taotlusel pikendada. Käesoleva lõike kohaselt ajatatud osamaksed tasutakse siis, kui osamakse tasumine ei sea enam ohtu krediidiasutuse likviidsust või maksevõimelisust.
9. Liikmesriigid tagavad, et hoiuste tagamise skeemidel on alternatiivse rahastamise kord, mis võimaldab hankida lühikeseks ajaks vahendeid, et rahuldada hoiuste tagamise skeemide vastu esitatud nõudeid.
10. Liikmesriigid teatavad iga aasta 31. märtsiks Euroopa Pangandusjärelevalvele asjaomases liikmesriigis olevate tagatud hoiuste mahu ning kõnealuses liikmesriigis olevates hoiuste tagamise skeemides eelneva aasta 31. detsembri seisuga hoitavate likviidsete käibevahendite summa.
Artikkel 11
Rahaliste vahendite kasutamine
1. Artiklis 10 osutatud rahalisi vahendeid kasutatakse peamiselt hoiustajatele tagasimaksete tegemiseks käesoleva direktiivi kohaselt.
2. Hoiuste tagamise skeemide rahalisi vahendeid kasutatakse selleks, et rahastada kooskõlas direktiivi 2014/59/EL artikliga 109 krediidiasutuste solveerimist. Solveerimisasutus määrab pärast hoiuste tagamise skeemidega konsulteerimist kindlaks hoiuste tagamise skeemi makstava summa.
3. Liikmesriigid võivad lubada hoiuste tagamise skeemidel kasutada likviidseid käibevahendeid alternatiivsete meetmete võtmiseks, et hoida ära krediidiasutuse maksejõuetust, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
solveerimisasutus ei ole võtnud solveerimise meedet direktiivi 2014/59/EL artikli 32 alusel;
b)
hoiuste tagamise skeemil on asjakohased süsteemid ja kord alternatiivsete meetmete valimiseks ja rakendamiseks ning nendega seotud riskide jälgimiseks;
c)
meetmete kulud ei ületa hoiuste tagamise skeemi seaduses sätestatud või lepinguliste ülesannete täitmise kulusid;
d)
alternatiivsete meetmete võtmise võimaldamine hoiuste tagamise skeemi poolt on seotud toetatavale krediidiasutusele seatud nõuetega, mis sisaldavad vähemalt hoiuste tagamise skeemi poolt rangemat riskide seiret ja kaugeleulatuvamat kontrolliõigust;
e)
alternatiivsete meetmete võtmise võimaldamine hoiuste tagamise skeemi poolt on seotud toetatava krediidiasutuse kohustustega tagada juurdepääs tagatud hoiustele;
f)
osalevate krediidiasutuste võimet teha erakorralisi osamakseid vastavalt käesoleva artikli lõikele 5 kinnitatakse pädeva asutuse hinnanguga.
Hoiuste tagamise skeem konsulteerib nende meetmete ja krediidiasutustele kehtestatud tingimuste osas solveerimisasutuse ja pädeva asutusega.
4. Käesoleva artikli lõikes 3 osutatud alternatiivseid meetmeid ei kohaldata, kui pädev asutus on pärast solveerimisasutusega konsulteerimist arvamusel, et direktiivi 2014/59/EL artikli 27 lõike 1 kohased solveerimismeetmete võtmise tingimused ei ole täidetud.
5. Kui likviidseid käibevahendeid kasutatakse vastavalt käesoleva artikli lõikele 3, annavad osalevad krediidiasutused hoiuste tagamise skeemide käsutusse viivitamata alternatiivsete meetmete võtmiseks kasutatavad rahalised vahendid, vajaduse korral erakorraliste osamaksete vormis, kui
a)
tekib hoiustajatele hüvitamise vajadus ja hoiuste tagamise skeemi likviidsed käibevahendid moodustavad alla kahe kolmandiku sihttasemest;
b)
likviidsete käibevahendite maht langeb alla 25 % sihttasemest, selle protsendimäära saavutamiseks vajalikus ulatuses.
6. Liikmesriigid võivad otsustada, et likviidseid käibevahendeid võib kasutada ka selleks, et rahastada riigisiseste maksejõuetusmenetluste raames meetmeid, millega säilitatakse hoiustajate juurdepääs tagatud hoiustele, sealhulgas vara ja kohustuste üleandmine ja hoiuste üleandmine, tingimusel et hoiuste tagamise skeemi kantavad kulud ei ületa asjaomases krediidiasutuses kaitstud hoiustajatele hüvitatavat netosummat.
Artikkel 12
Hoiuste tagamise skeemide vaheline laenuandmine
1. Liikmesriigid võivad lubada hoiuste tagamise skeemidel anda vabatahtlikult laenu teistele liidu hoiuste tagamise skeemidele, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem ei suuda täita oma artikli 9 lõike 1 kohaseid kohustusi artiklis 10 osutatud likviidsete käibevahendite puudumise tõttu;
b)
laenu võtvasse hoiuste tagamise skeemi on tehtud artikli 10 lõikes 7 osutatud erakorralised osamaksed;
c)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem võtab juriidilise kohustuse, et laenatud rahalisi vahendeid kasutatakse artikli 9 lõike 1 kohaste nõuete rahuldamiseks;
d)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem ei ole samal ajal seotud kohustusega maksta käesoleva artikli alusel laen tagasi mõnele teisele hoiuste tagamise skeemile;
e)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem märgib taotletava rahasumma;
f)
laenuks võetud kogusumma ei ületa 0,5 % laenu võtva hoiuste tagamise skeemi tagatud hoiustest;
g)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem teavitab viivitamata Euroopa Pangandusjärelevalvet ja märgib põhjused, miks käesolevas lõikes osutatud tingimused on täidetud, ja taotletava rahasumma suuruse.
2. Laenu suhtes kohaldatakse järgmisi tingimusi:
a)
laenu võttev hoiuste tagamise skeem maksab laenu tagasi hiljemalt viie aasta pärast. Ta võib maksta laenu tagasi iga-aastaste osamaksetena. Intresse makstakse ainult laenu tagasimakse ajal;
b)
kokkulepitud intressimäär peab olema võrdne vähemalt Euroopa Keskpanga laenamise püsivõimaluse intressimääraga kõnealusel laenuperioodil;
c)
laenu andev hoiuste tagamise skeem teavitab Euroopa Pangandusjärelevalvet algsest intressimäärast ja laenu kestusest.
3. Liikmesriigid tagavad, et laenu võtva hoiuste tagamise skeemi kogutavad osamaksed on piisavad, et maksta tagasi laenusumma ja võimalikult kiiresti taastada sihttase.
Artikkel 13
Hoiuste tagamise skeemidesse tehtavate osamaksete arvutamine
1. Artiklis 10 osutatud osamaksed hoiuste tagamise skeemidesse põhinevad tagatud hoiuste summal ja vastava liikme riskitasemel.
Liikmesriigid võivad näha ette väiksemad osamaksed riigisisese õigusega reguleeritud madala riskiga sektorites.
Liikmesriigid võivad teha otsuse, et krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemide liikmed teevad hoiuste tagamise skeemidesse väiksemaid osamakseid.
Liikmesriigid võivad lubada, et keskasutuse ja määruse (EL) nr 575/2013 artikli 10 lõikes 1 osutatud selle keskasutusega püsivalt seotud krediidiasutuste suhtes kohaldatakse tervikuna keskasutuse ja sellega seotud krediidiasutuste jaoks konsolideeritud alusel määratud riskikaalu.
Liikmesriigid võivad otsustada, et krediidiasutused tasuvad minimaalse osamakse, olenemata nende tagatud hoiuste summast.
2. Hoiuste tagamise skeemid võivad kasutada alternatiivseid riskipõhiseid meetodeid, et määrata ja arvutada oma liikmete riskipõhised osamaksed. Osamaksete arvutamine on proportsionaalne liikmete riskiga ja selles arvestatakse nõuetekohaselt eri ärimudelite riskiprofiile. Nende meetoditega võib samuti arvesse võtta bilansi aktivaid ning riskinäitajaid, nagu kapitali adekvaatsus, vara kvaliteet ja likviidsus.
Iga meetodi kiidab heaks pädev asutus koostöös määratud asutusega. Euroopa Pangandusjärelevalvele teatatakse heakskiidetud meetod.
3. Selleks et tagada käesoleva direktiivi sidus rakendamine, esitab Euroopa Pangandusjärelevalve vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklile 16 hiljemalt 3. juuliks 2015 suunised, et täpsustada meetodeid hoiuste tagamise skeemide poolt osamaksete arvutamiseks kooskõlas käesoleva artikli lõigetega 1 ja 2.
Eelkõige hõlmab see arvutusvalemit, konkreetseid näitajaid, liikmete riskiklasse, konkreetsete riskiklasside jaoks määratud riskikaalude piirmäärasid ning muid vajalikke elemente.
Hiljemalt 3. juuliks 2017 ja seejärel vähemalt iga viie aasta järel vaatab Euroopa Pangandusjärelevalve läbi suunised, mis käsitlevad hoiuste tagamise skeemides kasutatavaid riskipõhiseid meetodeid või oma riskidel põhinevaid alternatiivseid meetodeid.
Artikkel 14
Koostöö liidus
1. Hoiuste tagamise skeemid (selles artiklis edaspidi ka „skeem”) hõlmavad krediidiasutuste teistes liikmesriikides rajatud filiaalide hoiustajaid.
2. Krediidiasutuste teises liikmesriigis rajatud filiaalide hoiustajatele maksab hoiused tagasi vastuvõtva liikmesriigi skeem päritoluliikmesriigi skeemi nimel. Vastuvõtva liikmesriigi skeem teeb tagasimaksed vastavalt päritoluliikmesriigi skeemilt saadud juhistele. Vastuvõtva liikmesriigi skeem ei kanna mingit vastutust seoses päritoluliikmesriigi skeemilt saadud juhiste järgimisega. Päritoluliikmesriigi hoiuste tagamise skeem tagab enne väljamakse tegemist kõik vajalikud rahalised vahendid ning hüvitab kõik vastuvõtva liikmesriigi skeemile tekkinud kulud.
Samuti teavitab vastuvõtva liikmesriigi skeem asjaomaseid hoiustajaid päritoluliikmesriigi skeemi nimel ja tal on päritoluliikmesriigi skeemi nimel õigus võtta vastu kõnealuste hoiustajate saadetud posti.
3. Kui krediidiasutus lõpetab ühe hoiuste tagamise skeemi liikmeks oleku ja ühineb teise hoiuste tagamise skeemiga, kantakse osamaksed, mille krediidiasutus on teinud 12 kuu jooksul enne liikmesuse lõpetamist, välja arvatud erakorralised osamaksed artikli 10 lõike 8 alusel, üle teise skeemi. Seda sätet ei kohaldata, kui krediidiasutus on hoiuste tagamise skeemist artikli 4 lõike 5 kohaselt välja arvatud.
Kui osa krediidiasutuse tegevusest viiakse üle teise liikmesriiki ning seega hakatakse selle suhtes kohaldama teist hoiuste tagamise skeemi, kantakse osamaksed, mille krediidiasutus on teinud 12 kuu jooksul enne tegevuse üleviimist, välja arvatud erakorralised osamaksed vastavalt artikli 10 lõikele 8, üle teise skeemi proportsionaalselt üleantud tagatud hoiuste summaga.
4. Liikmesriigid tagavad, et päritoluliikmesriigi skeemid vahetavad vastuvõtvate liikmesriikide skeemidega artikli 4 lõikes 7 või lõigetes 8 ja 10 osutatud teavet. Kohaldatakse kõnealuses artiklis sätestatud piiranguid.
Kui krediidiasutus kavatseb vastavalt käesolevale direktiivile minna ühest hoiuste tagamise skeemist üle teise hoiuste tagamise skeemi, annab ta oma kavatsusest teada vähemalt kuus kuud ette. Selle perioodi jooksul on krediidiasutus jätkuvalt kohustatud tegema osamakseid oma algsesse hoiuste tagamise skeemi vastavalt artiklile 10 nii eelneva kui ka tagantjärele rahastamise osas.
5. Hoiuste tagamise skeemide vahelise tulemusliku koostöö lihtsustamiseks ja tõhustamiseks, eelkõige seoses käesoleva artikli ja artikliga 12, sõlmivad hoiuste tagamise skeemid või, kui see on asjakohane, määratud asutused kirjalikud koostöökokkulepped. Sellistes kokkulepetes võetakse arvesse artikli 4 lõikes 9 sätestatud nõudeid.
Määratud asutus teatab Euroopa Pangandusjärelevalvele selliste kokkulepete olemasolu ja sisu ning Euroopa Pangandusjärelevalve võib esitada arvamusi vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklile 34. Kui määratud asutused või hoiuste tagamise skeemid ei suuda jõuda kokkuleppele või kui selliste kokkulepete tõlgendamisel on lahkarvamusi, võib kumbki pool suunata küsimuse Euroopa Pangandusjärelevalvele vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklile 19 ja Euroopa Pangandusjärelevalve toimib vastavalt kõnealusele artiklile.
Selliste kokkulepete puudumine ei mõjuta artikli 9 lõike 1 kohaseid hoiustajate nõudeid ega käesoleva artikli lõike 3 kohaseid krediidiasutuste nõudeid.
6. Liikmesriigid peavad tagama selle, et oleks kehtestatud asjakohane kord, mis võimaldab hoiuste tagamise skeemidel jagada teavet ja suhelda tõhusalt teiste hoiuste tagamise skeemide, osalevate krediidiasutuste ning asjaomaste pädevate ja määratud asutustega enda jurisdiktsioonis ning vajaduse korral piiriüleselt teiste asutustega.
7. Euroopa Pangandusjärelevalve ning pädevad ja määratud asutused teevad omavahel koostööd ja kasutavad oma õigusi vastavalt käesoleva direktiivi ja määruse (EL) nr 1093/2010 sätetele.
Liikmesriigid teatavad komisjonile ja Euroopa Pangandusjärelevalvele oma määratud asutuse hiljemalt 3. juuliks 2015.
8. Euroopa Pangandusjärelevalve teeb hoiuste tagamise skeemide süsteemse riskianalüüsi osas koostööd Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1092/2010 (17) asutatud Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga.
Artikkel 15
Kolmandates riikides asuvate krediidiasutuste filiaalid
1. Liikmesriigid kontrollivad, et väljaspool liitu asuva peakontoriga nende territooriumil asutatud krediidiasutuste filiaalid pakuvad käesolevas direktiivis sätestatuga samaväärset kaitset.
Kui kaitsetase ei ole samaväärne, võivad liikmesriigid otsustada, et väljaspool liitu asuva peakontoriga krediidiasutuste filiaalid peavad liituma mõne nende territooriumil tegutseva hoiuste tagamise skeemiga, kui direktiivi 2013/36/EL artikli 47 lõikest 1 ei tulene teisiti.
Käesoleva lõike esimeses lõigus ettenähtud kontrolli puhul kontrollivad liikmesriigid vähemalt seda, et hoiustajate hoiused oleksid kaitstud samal tasemel ja ulatuses, nagu nähakse ette käesoleva direktiiviga.
2. Iga sellise krediidiasutuse asutatud filiaal, mille peakontor on väljaspool liitu ja mis ei ole liikmesriigis toimiva hoiuste tagamise skeemi liige, esitab kogu asjakohase teabe kõnealuse filiaali olemasolevate ja võimalike hoiustajate hoiuste tagamise korra kohta.
3. Lõikes 2 osutatud teave tehakse kättesaadavaks keeles, milles hoiustaja ja krediidiasutus leppisid kokku kontot avades, või riigisisese õigusega ettenähtud viisil filiaali asukohaliikmesriigi riigikeeles või -keeltes ning selges ja arusaadavas vormis.
Artikkel 16
Hoiustajatele esitatav teave
1. Liikmesriigid tagavad, et krediidiasutused annavad olemasolevatele ja võimalikele hoiustajatele teavet, mida on vaja selle hoiuste tagamise skeemi tuvastamiseks, kuhu krediidiasutus ja selle filiaalid liidus kuuluvad. Liikmesriigid tagavad, et krediidiasutused teatavad olemasolevatele ja võimalikele hoiustajatele kohaldatavatest hoiuste tagamise skeemidest väljaarvamise.
2. Lõikes 1 osutatud teave antakse hoiustajatele enne hoiustamislepingu sõlmimist. Hoiustajad kinnitavad sellise teabe kättesaamist. Selleks kasutatakse I lisas esitatud teabevormi.
3. Kinnitus selle kohta, et hoiused on kõlblikud hoiused, antakse hoiustajatele nende konto väljavõttel, millel viidatakse ka I lisas sätestatud teabelehele. Samuti osutatakse teabelehel asjakohase hoiuste tagamise skeemi veebilehele. I lisas sätestatud teabeleht antakse hoiustajale vähemalt kord aastas.
Hoiuste tagamise skeemi veebileht sisaldab hoiustajatele vajalikku teavet, eelkõige käesolevas direktiivis sätestatud hoiuste tagamise protsessi ja tingimuste kohta.
4. Lõikes 1 osutatud teave tehakse kättesaadavaks riigisisese õigusega ettenähtud viisil keeles, milles hoiustaja ja krediidiasutus leppisid kokku kontot avades, või filiaali asukohaliikmesriigi riigikeeles või -keeltes.
5. Liikmesriigid piiravad lõigetes 1, 2 ja 3 osutatud teabe kasutamist reklaamis viitega hoiuste tagamise skeemile, mis tagab toodet, millele reklaamis osutatakse, ja riigisisese õigusega nõutava lisateabega.
Selline teave võib hõlmata hoiuste tagamise skeemi toimimise faktilist kirjeldust, kuid selles ei tohi esineda viidet hoiuste piiramatus ulatuses kaitsele.
6. Ühinemiste, tütarettevõtjate filiaalideks muutmise või muude sarnaste toimingute puhul teavitatakse hoiustajaid ühinemisest või filiaaliks muutmisest vähemalt kuu aega enne toimingu jõustumist, välja arvatud juhul, kui pädev asutus lubab ärisaladusele või finantsstabiilsuse tagamisele tuginedes lühemat tähtaega.
Pärast ühinemisest või filiaaliks ümberkujundamisest või muust sarnasest toimingust teavitamist tagatakse hoiustajatele kolme kuu pikkune aeg, et võtta oma kõlblikud hoiused, sealhulgas kogu teenitud intress ja muud hüved, krediidiasutusest välja või kanda need üle teise krediidiasutusse ilma trahvi maksmata, artiklis 6 sätestatud hoiuste tagamise ulatust ületavas mahus toimingu tegemise ajal.
7. Liikmesriigid tagavad, et krediidiasutuse hoiuste tagamise skeemist lahkumise või väljaarvamise korral teavitab krediidiasutus oma hoiustajaid ühe kuu jooksul sellisest lahkumisest või väljaarvamisest.
8. Kui hoiustaja kasutab internetipanka, võib teabe, mille avalikustamine on ette nähtud käesoleva direktiiviga, edastada elektrooniliselt. Hoiustaja taotluse korral esitatakse see teave talle paberil.
Artikkel 17
Tegevusloa saanud krediidiasutuste loetelu
1. Liikmesriigid tagavad, et Euroopa Pangandusjärelevalve teavitamisel tegevusloa andmisest vastavalt direktiivi 2013/36/EL artikli 20 lõikele 1, osutavad pädevad asutused hoiuste tagamise skeemile, mille liige iga krediidiasutus on.
2. Tegevusloa saanud krediidiasutuste loetelu avaldamisel ja ajakohastamisel vastavalt direktiivi 2013/36/EL artikli 20 lõikele 2, osutab Euroopa Pangandusjärelevalve hoiuste tagamise skeemile, mille liige iga krediidiasutus on.
Artikkel 18
Delegeeritud volituste rakendamine
1. Komisjonile antakse õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
2. Komisjonile antakse õigus võtta vastu artikli 6 lõikes 7 osutatud delegeeritud õigusakte määramata ajaks.
3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad artikli 6 lõikes 7 osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4. Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
5. Artikli 6 lõike 7 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kolme kuu jooksul pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitanud selle suhtes vastuväidet või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne selle tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et nad ei esita vastuväidet. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kolme kuu võrra.
Artikkel 19
Üleminekusätted
1. Kui pärast käesoleva direktiivi või direktiivi 2009/14/EÜ liikmesriigi õigusesse ülevõtmist lakkavad teatavad hoiused või hoiuste kategooriad või muud instrumendid olemast hoiuste tagamise skeemidega täielikult või osaliselt kaetud, võivad liikmesriigid lubada, et esialgse lõpptähtajaga hoiused või muud instrumendid on kaetud kuni nende esialgse lõpptähtajani, kui nende eest tasuti või need emiteeriti enne 2. juulit 2014.
2. Liikmesriigid tagavad, et hoiustajaid teavitatakse hoiustest või hoiuste kategooriatest või muudest instrumentidest, mis ei ole alates 3. juulist 2015 enam hoiuste tagamise skeemidega tagatud.
3. Kuni sihttaseme esmakordse saavutamiseni võivad liikmesriigid likviidsete käibevahendite puhul kohaldada artikli 11 lõikes 5 osutatud künniseid.
4. Erandina artikli 6 lõikest 1 võivad liikmesriigid, kes 1. jaanuaril 2008 tagasid hoiused 100 000 - 300 000 euro ulatuses, jätkata selle kõrgema kaitsetaseme kohaldamist kuni 31. detsembrini 2018. Sellisel juhul kohandatakse vastavalt sihttaset ja krediidiasutuste osamakseid.
5. Hiljemalt 3. juuliks 2019 esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles kirjeldatakse, kuidas liidus tegutsevad hoiuste tagamise skeemid võivad teha koostööd üleeuroopalise hoiuste tagamise skeemi kaudu, et ennetada piiriülese tegevusega kaasnevaid riske ja kaitsta hoiuseid nimetatud riskide eest, ning lisab sellele asjakohasel juhul seadusandliku akti ettepaneku.
6. Hiljemalt 3. juuliks 2019 esitab komisjon Euroopa Pangandusjärelevalve abiga Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva direktiivi rakendamisel tehtud edusammude kohta. Selles aruandes tuleks eelkõige käsitleda järgmist:
a)
tagatud hoiuste põhjal kindlaks määratud sihttase, hinnates kehtestatud protsendimäära asjakohasust, võttes arvesse liidus varem esinenud krediidiasutuste maksevõimetust;
b)
artikli 11 lõike 3 kohaselt kasutatud alternatiivsete meetmete mõju hoiustajate kaitsele ja nende kooskõla pangandussektoris krediidiasutuste nõuetekohase lõpetamise ja likvideerimise menetlustega;
c)
mõju pangandusmudelite mitmekesisusele;
d)
praeguse hoiuste tagamise ulatuse taseme piisavus hoiustajate seisukohast ning
e)
kas käesolevas lõigus osutatud küsimused on lahendatud viisil, mis tagab hoiustajate kaitse.
Hiljemalt 3. juuliks 2019 esitab Euroopa Pangandusjärelevalve komisjonile aruande arvutusmudelite ja selle kohta, kui asjakohased on need hoiuste tagamise skeemi liikmete äririski jaoks. Aruande koostamisel võtab Euroopa Pangandusjärelevalve nõuetekohaselt arvesse eri ärimudelite riskiprofiile.
Artikkel 20
Ülevõtmine
1. Liikmesriigid jõustavad artiklite 1-4, artikli 5 lõike 1 punktide d-k, artikli 5 lõigete 2, 3 ja 4 artikli 6 lõigete 2-7, artikli 7 lõigete 4-9, artikli 8 lõigete 1, 2, 3, 5, 6, 7 ja 9, artikli 9 lõigete 2 ja 3, artiklite 10-16, artiklite 18 ja 19 ning I lisa täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 3. juuliks 2015. Nad edastavad kõnealuste meetmete teksti viivitamata komisjonile.
Liikmesriigid jõustavad artikli 8 lõike 4 järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. maiks 2016.
Kui asjaomased asutused leiavad pärast põhjalikku läbivaatamist, et hoiuste tagamise skeem ei ole hiljemalt 3. juuliks 2015 suuteline järgima artiklit 13, jõustatakse asjakohased õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. maiks 2016.
Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Samuti lisavad liikmesriigid märkuse selle kohta, et kehtivates õigus- ja haldusnormides esinevaid viiteid käesoleva direktiiviga kehtetuks tunnistatud direktiividele käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi ja kõnealuse märkuse sõnastuse näevad ette liikmesriigid.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende vastuvõetud põhiliste riigisiseste normide teksti.
Artikkel 21
Kehtetuks tunnistamine
Direktiiv 94/19/EÜ, mida on muudetud II lisas loetletud direktiividega, tunnistatakse kehtetuks alates 4. juulist 2019, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud II lisas osutatud direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise alguse tähtpäevadega.
Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiividele käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ja loetakse vastavalt III lisas esitatud vastavustabelile.
Artikkel 22
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikli 5 lõike 1 punkte a, b ja c, artikli 6 lõiget 1, artikli 7 lõikeid 1-3, artikli 8 lõiget 8, artikli 9 lõiget 1 ja artiklit 17 kohaldatakse alates 4. juulist 2015.
Artikkel 23
Adressaadid
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.
Strasbourg, 16. aprill 2014