ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
KOMISJONI OTSUS,
17. juuli 2013,
riigiabi SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] kohta, mida andis Itaalia (piimamaksu maksetähtaja edasilükkamine Itaalias)
(teatavaks tehtud numbri C(2013) 4046 all)
(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)
(2013/665/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkused eelnimetatud artikli kohaselt ja arvestades neid märkusi
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Saanud 27. veebruaril 2011. aastal teada seaduse jõustumisest, millega muudeti 29. detsembri 2010. aasta dekreetseadus nr 225 seaduseks, mis andis loa lükata edasi osamakse tasumise tähtaega seoses piimamaksuga, mida Itaalia piimatootjad peavad maksma nõukogu 16. juuli 2003. aasta otsusega nr 2003/530/EÜ (sellise abi ühisturuga kokkusobivuse kohta, mida Itaalia Vabariik kavatseb anda oma piimatootjatele, (1) (2)) heaks kiidetud osamaksete maksekava kohaselt, palus komisjon 17. märtsi 2011. aasta kirjas Itaalia ametiasutustelt kõnealuse küsimuse kohta täiendavat teavet.
(2)
Itaalia ametiasutused saatsid komisjonile nimetatud lisateabe kirjaga, mis saadeti 24. juunil 2011 ja registreeriti 29. juunil 2011.
(3)
Pärast Itaalia ametiasutuste esitatud teabe analüüsimist ja võttes arvesse asjaolu, et kõnealune maksetähtaja edasilükkamine leidis aset, ilma et komisjoni oleks sellest eelnevalt teavitatud või selleks oleks volitus saadud, teavitas komisjon Itaalia ametiasutusi 14. oktoobril 2011. aastal saadetud faksis, et avati teatamata riigiabi toimik viitenumbriga SA.33726 (2011/NN).
(4)
11. jaanuari 2012. aasta kirjaga teavitas komisjon Itaaliat oma otsusest algatada aluslepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus seoses eespool nimetatud edasilükkamise ja osamaksetena tasumise kavaga, mis kiideti heaks otsusega nr 2003/530/EÜ, mida muudeti edasilükkamist käsitleva lisaga, mis kujutab endast uut abi (SA.33726 (11/C)), paludes Itaalia ametiasutustel esitada ühe kuu jooksul oma märkused menetluse alustamise kohta.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (3). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama kõnealuse abi kohta märkusi.
(6)
Komisjon sai huvitatud isikute märkused, mille ta edastas Itaaliale, andes viimasele võimaluse vastata.
(7)
Itaalia Vabariigi alaline esindus Euroopa Liidu juures saatis 13. veebruari 2012. aasta e-kirjas komisjonile Itaalia ametiasutuste kirja, paludes menetluse alustamise kohta märkuste esitamise tähtaega pikendada kahe kuu võrra. Tähtaega pikendati 21. veebruaril 2012. aastal faksi teel saadetud sõnumiga.
(8)
26. aprilli 2012. aasta ja 27. aprilli 2012. aasta e-kirjaga saatis Itaalia Vabariigi alaline esindus Euroopa Liidu juures komisjonile Itaalia ametiasutuste vastuse aluslepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse alustamise kohta.
(9)
Itaalia ametiasutused ei kommenteerinud huvitatud isikute märkusi.
II. KIRJELDUS
(10)
Otsuse nr 2003/530/EÜ artiklis 1 on sätestatud järgmine:
„Abi, mis seisneb selles, et Itaalia Vabariik maksab ise ühendusele piima suhtes kohaldatud lisamaksu summa, mille piimatootjad võlgnevad ajavahemiku 1995/1996-2001/2002 eest, ja lubab tootjatel maksta oma võlga hiljem mitme aasta peale jagatult ilma intressi maksmata, käsitatakse erandkorras ühisturuga kokkusobivana järgmistel tingimustel:
-
võlg makstakse tagasi täies ulatuses iga-aastaste ühesuuruste osamaksetena ja
-
alates 1. jaanuarist 2004 alanud tagasimakseperiood ei kesta kauem kui 14 aastat”.
(11)
Seadusega nr 10/2011 lisati 29. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse nr 225 artiklisse 1 lõige 12 duodecies, milles sätestati 31. detsembriks 2010 makstava piimamaksu osamakse tähtaja edasilükkamine 30. juunile 2011. Selle edasilükkamisega seotud kulu kanti mitut eesmärki hõlmavale ühtekokku 5 miljoni euro suurusele eelarveeraldisele.
(12)
Oma 24. juuni 2011. aasta kirjas selgitasid Itaalia ametiasutused, et kõnealuse meetme toetusekvivalent arvestatakse Itaalia vähese tähtsusega abi hulka vastavalt 20. detsembri 2007. aasta komisjoni määrus (EÜ) nr 1535/2007, milles käsitletakse EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 (4) kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandustoodete tootmise sektoris (5).
III. AMETLIKU MENETLUSE ALUSTAMISE PÕHJUSED
(13)
Komisjon otsustas alustada aluslepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlused järgmistel põhjustel:
-
Itaalia ametiasutused olid väljendanud oma kavatsust liigitada kõnealuse maksetähtaja edasilükkamise toetusekvivalent vähese tähtsusega abi süsteemiks, mis on sätestatud määruses (EÜ) nr 1535/2007, kuid seda siiski mitte juhul, kui nimetatud määruse kohaldamisega kaasnevad õiguslikud küsimused; kuna Itaalia ametiasutused ei ole esitanud teavet selle kohta, kas järgitakse määruses kehtestatud abi individuaalseid või riiklikke ülemmäärasid, on ka määruse endaga keelatud anda vähese tähtsusega abi, mis hõlmab suurimat lubatud määra ületavat riigiabi. Kuna nõukogu heakskiidu saanud abi oli suurim võimalik abisumma, mida Itaalia võis oma piimatootjatele anda, tähendab vähese tähtsusega abi kavas sisalduva maksetähtaja edasilükkamisest tuleneva toetusekvivalendi lisamine nõukogu poolt heaks kiidetud maksimaalse abi ületamist;
-
sellest järeldub, et komisjon ei saa välistada võimalust, et kõnealune edasilükkamine sisaldab abi komponenti (kuna see oli samaväärne intressivaba laenuga, mida edaspidi nimetatakse „seotud abiks”), mis tähendab olukorda, mida ei suuda põhjendada Itaalia ametiasutuste esitatud mis tahes andmed põllumajandussektoris riigiabi suhtes kohaldatavate eeskirjade kontekstis (ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007-2013) (6);
-
edasilükkamisega rikutakse otsust nr 2003/530/EÜ (kuna ühte selle tingimustest - ühesuurused osamaksed - enam ei täideta). Järelikult tähendab see, et kogu järkjärguline maksmissüsteem muutub nende jaoks, kes sellest kasu said, uueks abikavaks (tuginedes asjaolule, et see ei olnud hõlmatud otsuse nr 2003/530/EÜ alusel), mille puhul on tegemist olukorraga, mis ei näi olevat eespool nimetatud suuniste ühegi sätte kohaselt lubatav.
IV. ITAALIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED AMETLIKU MENETLUSE ALUSTAMISE KOHTA
(14)
Oma 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas teatasid Itaalia ametiasutused kõigepealt otsust nr 2003/530/EÜ heaks kiidetud piimamaksude osamaksete järkjärgulise maksmissüsteemi kohaldamisest, selgitades, et kava hõlmas 11 271 abisaajat. Nendest 9 965 (st 88,41 % kõigist abisaajatest) olid maksnud oma maksude osamaksed, mille tähtaeg oli 31. detsember 2010, õigel ajal. 1 291 ei teinud seda edasilükatud maksetähtajaks ja 15 ei olnud teinud ühtegi makset, mistõttu nad arvati kavast välja.
(15)
Seejärel selgitasid Itaalia ametiasutused, et edasilükkamisega seotud abisaajate saadud abi toetusekvivalendi arvutamiseks võeti arvesse intressi ajavahemikul 1. jaanuar 2011 kuni edasilükatud osamaksete tegelik maksepäev, kasutades kolme kuu Euribori määra alates 1. oktoobrist 2010, millele lisati 100 baaspunkti (1,942 %). Selle arvutuse tulemusena saadi toetusekvivalent, mis jäi vahemikku 0,08-694,19 eurot, ning samuti nähtus, et 1 291 st edasilükkamisega seotud abisaajast 1 187 olid saanud toetust vähem kui 100,00 eurot. Ametiasutuste selgituste kohaselt osutavad need arvud, et seaduse nr 10/2011 kohane maksetähtaja edasilükkamine ei kahjustanud osamaksetena tasumise kava sujuvat täitmist ja et kava vastab jätkuvalt otsuse nr 2003/530/EÜ sätetele, nagu nähtub tõsiasjast, et ainult 11,45 % kõnealuse kavaga hõlmatud tootjatest said edasilükkamisest kasu.
(16)
Neil põhjustel kinnitavad Itaalia ametiasutused, nagu on märgitud 24. juuni 2011. aasta kirjas (vt punkt 13 eespool), et seoses maksu maksmisega antud tähtaja pikendus kujutab endast vähese tähtsusega abi. Samuti märgivad ametiasutused, et nad on kindlaks teinud, et täielikult on kinni peetud määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 2 osutatud individuaalsest ülemmäärast, mis on Itaalia jaoks samas määruses kehtestatud ülemmäär 320 505 000 eurot kolme eelarveaasta pikkuseks perioodiks, ja et maksetähtaja edasilükkamisest tulenev toetusekvivalent oli kokku võrdne summaga 50 877,41 eurot. Viimasena teatasid ametiasutused, et nad tegelevad parajasti ülemmääradele vastavuse kontrollimisega, võttes arvesse teisi aastatel 2009, 2010 ja 2011 antud vähese tähtsusega abi kavasid.
(17)
Seoses komisjoni seisukohaga, et arvestada tuli otsusega nr 2003/530/EÜ heaks kiidetud abiga, võttes arvesse selle olemust ja erandlikku iseloomu ühekordse maksimaalse abina, mida ei saa koondada ühegi muu meetmevormi alla, rõhutasid Itaalia ametiasutused kõigepealt seda, et kõnealuses otsuses mööndi selliste erandlike asjaolude olemasolu, mille tõttu oli nõukogu seisukohal, et abi on aluslepingu artikliga 107 kooskõlas, kui teatud tingimused on täidetud. Nad rõhutasid ka tõsiasja, et tehtud kontrollid näitasid, et osamaksetena tasumise kava oli kooskõlas otsuse nr 2003/530/EÜ sätetega, kuna kõik tootjad, välja arvatud 15 tootjat, kes olid juba kavast välja jäetud, olid tasunud seitsmenda osamakse. Nende arvamuse kohaselt ei takista otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud asjaolude erandlik iseloom iseenesest komisjoni heakskiidu saanud abisaajate juurdepääsu mis tahes muule toetusele. Aluslepingus on osutatud üksnes eespool nimetatud erandlikele asjaoludele, piiramata mingil viisil loa saanud abi või selle rakendamise üksikasjalike eeskirjade olemust; sellega tehakse lihtsalt erand aluslepingu artiklist 107 ja artiklis 109 osutatud määrustest, mis võetakse vastu nõukogu ühehäälse otsusega. Kõnealusel juhul kajastub otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud erandlik iseloom täielikult viisis, kuidas kõnealune otsus vastu võeti - nimelt ühehäälsuse alusel -, ning seostub pigem abi vastuvõtmist nõudvate asjaolude kui abi endaga.
(18)
Itaalia ametiasutused väitsid ka, et maksetähtaja edasilükkamine kujutab endast vähese tähtsusega abi ja seda tuleks seetõttu pidada eraldiseisvaks meetmeks, arvestades selle kasutamise madalat määra tootjate seas, kõnealuste summade väiksust ja seda, et osamaksetena tasumise kava ei muudetud, nii et selle struktuur jäi samaks nii seoses osamaksete koguarvu kui ka lõpptähtajaga.
(19)
Lõpuks väitsid Itaalia ametiasutused taas kord, et kooskõlas Itaalia 30. juuli 2003. aasta ministri dekreediga, millega rakendati nõukogu otsus, peavad osamaksetena tasumise kavas osalejad loobuma mis tahes õiguslikest meetmetest seoses võlgu olevate maksude maksmisega ja võlgnikud, kes ei tee makseid, arvatakse kavast välja. Itaalia ametiasutused väidavad, et see tingimus hõlmaks võla sissenõudmise menetluste algatamist, mille tagajärjel esitaksid tootjad uusi apellatsioonikaebusi. Seepärast oleks mõistlik vältida kohtuvaidlusi väga väikeste summade sissenõudmise üle menetluste teel, mille kulud on suuremad kui sissenõutavad summad. Seoses sellega viitavad Itaalia ametiasutused ühise põllumajanduspoliitika rahastamist käsitleva 21. juuni 2005. aasta nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 32 lõikele 6, (7) milles on sätestatud, et nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada tagasinõudmist mitte läbi viia, kui tagasinõudmisel juba tehtud ja tõenäoliselt tehtavad kulud on suuremad kui tagasinõutav summa. Nende arvates tuleks seda sätet kõnealuse juhtumi puhul analoogia põhjal kohaldada. Igal juhul on kehtestatud sarnased sätted ka seaduse nr 289/2002 (2003. aasta rahandusseadus) artikli 25 lõikes 4, mille kohaselt peetakse 12 euro suurust summat väikeseks summaks, mida tagasi ei nõuta. Edasilükkamisega seotud abisaajatest 559 said toetust vähem kui 12 eurot.
(20)
26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas esitasid Itaalia ametiasutused edasilükkamisega seotud abisaajate nimekirja ja toetuse summa, mille sai iga abisaaja.
V. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED MENETLUSE ALUSTAMISE KOHTA
(21)
7. märtsil 2012. aastal sai komisjon kolmandalt isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(22)
Sisuliselt soovis huvitatud isik teada, miks piiras komisjon seadusega nr 10/2011 ette nähtud menetluse alustamist seoses maksetähtaja edasilükkamisega ega laiendanud seda seaduse 122/2010 artikli 40 bis sätetele, milles nähakse ette seaduses nr 33/2009 kehtestatud osamaksetena tasumise täiendava kava kohaselt makstud osamaksete tasumise edasilükkamine, ning soovitas komisjonil menetlust vastavalt laiendada. Seoses sellega märkis huvitatud isik, et komisjonile juba esitati kaebus seoses seaduse nr 122/2010 artikli 40 bis sätetega ja komisjon lõpetas juhtumi.
(23)
10. märtsil 2012. aastal sai komisjon teiselt huvitatud isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(24)
Kõnealune huvitatud isik juhtis komisjoni tähelepanu dekreetseaduse nr 16/2012 artikli 1 lõike 4 sätetele, millega lubatakse rahalistes raskustes olevatel äriühingutel maksta võlgu olevad summad korrapäraste osamaksetena. Huvitatud isik palus komisjonil sekkuda, märkides, et nimetatud meetmed ei ole ühtse turuga kokkusobivad.
(25)
14. märtsil 2012. aastal sai komisjon veel ühelt huvitatud isikult märkused menetluse alustamise kohta.
(26)
Nendes märkustes viitas huvitatud isik samuti dekreetseadusele nr 16/2012, rõhutades sellest tulenevat põllumajandustootjate erinevat kohtlemist ja samuti AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - Itaalia makseasutus) lisamaksu arvutamiseks kasutatud andmete täpsust.
VI. HINDAMINE
VI.1. Abi olemasolu
(27)
Kooskõlas aluslepingu artikli 107 lõikega 1 on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(28)
Kõnealune meede, nimelt maksetähtaja edasilükkamisega seotud abi (intressivaba laenuga võrdväärse toetuse andmine, vt eespool punkti 13 teine taane), kuid samuti uus abi, mis tekib otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest (maksmata intress juba tehtud iga-aastastelt osamaksetelt ning maksmata kapital ja intress seoses ülejäänud aastatega kuni osamaksetena maksmise lõpuni, st kuni 31. detsembrini 2017) (uus abi, vt punkti 13 kolmas taane), kuuluvad järgmise määratluse alla.
(29)
Meede on omistatav asjaomasele riigile, kuna see tuleneb siseriiklikust õigusest; seda rahastati riigi vahenditest, mis tähendab, et Itaalia riik, lubades otsuses nr 2003/530/EÜ kehtestatud iga-aastase osamakse tasumise tähtaja edasilükkamist ja luues selle edasilükkamise kaudu uue abi, on jätnud ennast teatud ajavahemikuks ilma rahasummast, mida oleks saanud kasutada muudel eesmärkidel.
(30)
Selline olukord soosib teatud ettevõtjaid, eeskätt piimatootmisega tegelevaid põllumajandusettevõtteid.
(31)
Sellel võib olla mõju ka kaubandusele, arvestades Itaalia seisundit turul (8).
(32)
Samuti võib see moonutada konkurentsi, kuna ettevõtjatele, kes abi said, on tagatud kasu (edasilükkamisel ei kogune intress ja seega on see võrdväärne intressivaba laenuga), mida ei oleks saanud tavapäraste turutingimuste korral ja mis asetas asjaomased ettevõtjad soodsamasse konkurentsiolukorda võrreldes ettevõtjatega, kes abi ei saanud (9).
(33)
Arvestades lisateavet, mille esitasid Itaalia ametiasutused vastusena aluslepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse alustamise kohta, on siiski vaja teha kindlaks, kas kõnealust meedet saab pidada vähese tähtsusega abiks kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1535/2007 ja seega mitte pidada seda riigiabiks aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(34)
Oma 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas selgitasid Itaalia ametiasutused, et maksetähtaegade edasilükkamisega seotud intress oli vahemikus 0,08-694,19 eurot. Nad märkisid samuti, et tehtud kontrollid näitasid, et Itaalia jaoks kolmeks eelarveaastaks kindlaks määratud ülempiiri ei ületatud, kuid nad peavad veel kontrollima, kas jätkuvalt on olemas oht, et ületatakse individuaalne ülempiir eelarveaastateks 2009, 2010 ja 2011 kumuleerunud vähese tähtsusega abi korral.
(35)
Komisjon võib kindlasti märkida, et määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 2 sätestatud edasilükkamisega seotud intressi summa ei ületa eraldi võetuna 7 500 eurot. Komisjon märgib ka, et edasilükkamisega antud abi kogusumma, st 50 877,41 eurot, ei ole kaasa toonud määruse lisas Itaaliale lubatud ülempiiri - 320 505 000 eurot - ületamist. Sellest hoolimata ei ole komisjonil uut teavet, mis näitaks, et 7 500 euro suurust individuaalset ülempiiri ei ole ühelgi juhul ületatud, võttes samuti arvesse kogu vähese tähtsusega abi, mida sai sama abisaaja kolme eelarveaasta jooksul, sest alates 26. aprillist 2012 ei ole komisjon saanud nende kontrollide tegemisega seotud Itaalia ametiasutustelt enam teavet. Seega ei saa järeldada, et kõikidel juhtudel peeti kinni üksikabi ülempiirist, eeskätt seetõttu, et komisjon peab arvesse võtma ka otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkivat uut abi. Tõepoolest, komisjon peab kontrollima kõnealust meedet tervikuna (st edasilükkamisega seotud abi, intressivaba laenuga võrdväärse abi andmist ja otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkivat uut abi): märkimisväärne hulk abisaajaid (rohkem kui 1 250) on sellest edasilükkamisest kasu saanud ja abi summa sisaldab ka osa põhisummast (st seda, mis vastab aastate 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 31. detsembriks makstavale iga-aastasele osamaksele) ning lisaks intressi, mis ületab kaugelt maksetähtaja edasilükkamisega seotud intressi, mida Itaalia ametiasutused oma väidete toetuseks arvesse võtsid.
(36)
Määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõikes 7 märgitakse: „Vähese tähtsusega abi ei või kumuleerida samadele abikõlblikele kuludele antava riigiabiga, kui kumuleerimise tulemusel on abi osatähtsus suurem kui iga juhtumi iseärasusi arvestades on kindlaks määratud ühenduse õigusaktidega.”
(37)
Seoses sellega on komisjon juba osutanud, algatades aluslepingu artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetluse, et nimetatud edasilükkamine lisandus nõukogu heaks kiidetud abile, mida tuleks pidada maksimaalseks abiks, mida selles kontekstis saab anda.
(38)
Itaalia ametiasutused on samuti seisukohal, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks käsitada eraldiseisva meetmena, arvestades selle kasutamise madalat määra tootjate seas, kõnealuste summade väiksust ja seda, et osamaksetena tasumise kava ei muudetud, nii et selle struktuur jäi samaks nii seoses osamaksete koguarvu kui ka lõpptähtajaga.
(39)
Komisjon seda arvamust ei jaga. On tõepoolest selge, et maksetähtaja edasilükkamine on otseselt seotud hüvitisega, mille osamaksetena tasumine sätestati üksikasjalikult otsuses nr 2003/530/EÜ. Selle otsuse artikli 1 lõike 1 esimeses taandes märgitakse selgelt, et võlg makstakse tagasi iga-aastaste ühesuuruste osamaksetena. Edasilükkamist ei saa seetõttu pidada täiesti sõltumatuks otsuses nr 2003/530/EÜ kehtestatud osamaksete süsteemist.
(40)
Itaalia ametiasutused vaidlustavad ka asjaolu, et nõukogult heakskiidu saanud abi on maksimaalne abisumma, mille võib piimatootjatele anda. Nad on seisukohal, et kõnealuses otsuses mööndakse osamaksetena tagasimaksmise kava heakskiitmiseni viinud erandlike asjaolude olemasolu, kuid et see erandlik iseloom ei õigusta iseenesest seda, et abisaajatel puudub võimalus saada mis tahes muud toetust, kuna aluslepingus viidatakse ainult erandlikele asjaoludele, seadmata piiranguid loa saanud abi olemusele või selle rakendamise üksikasjalikele eeskirjadele. Kõnealusel juhul kajastub nõukogu otsuse nr 2003/530/EÜ vastuvõtmiseni viinud erandlik iseloom täielikult viisis, kuidas kõnealune otsus vastu võeti - nimelt ühehäälsuse alusel -, ning seostub pigem abi vastuvõtmist nõudvate asjaolude kui abi endaga.
(41)
Komisjon ei nõustu Itaalia ametiasutuste seisukohaga. Kuigi aluslepingu artikli 108 lõike 2 kolmandas lõigus sätestatakse, et „nõukogu [võib] ühehäälselt otsustada, et abi […] tuleb […] pidada siseturuga kokkusobivaks, kui sellist otsust õigustavad erandlikud asjaolud”, ning ka otsuse nr 2003/530/EÜ põhjenduses 8 sätestatakse, et on olemas erandlikud asjaolud, mis õigustavad abi pidamist siseturuga kokkusobivaks, jääb tegelikult kehtima tõsiasi, et nõukogu ise kehtestas otsuse resolutiivosas, et abi peetakse siseturuga kokkusobivaks „erandkorras” ja mitte „võttes arvesse erandlikke asjaolusid”. Mõiste „erandkorras” osutab selgelt nõukogu kavatsusele juhtida tähelepanu abi andmisele, muutes selle vaatamata erandlike asjaolude olemasolule ainulaadseks, nagu osutatakse põhjenduses 8. Kuigi Itaalia ametiasutuste viide ühehäälsusele võib tõepoolest tõendada, et menetlus oli erandlik, ei sea see kahtluse alla abi ainulaadsust, nagu see on sätestatud kõnealuses otsuses.
(42)
Arvestades asjaolu, et nõukogult heakskiidu saanud abi, võttes arvesse selle ainulaadsust, oli selles konkreetses kontekstis suurim lubatud summa, st 100 %-lise abiga võrdväärne toetus, tähendaks maksetähtaja edasilükkamise lisamine määruse (EÜ) nr 1535/2007 artikli 3 lõike 7 automaatset kohaldamist, mis tähendab, et edasilükkamisest tulenev toetusekvivalent ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse ja on seetõttu riigiabi. Selle abi kokkusobivust, samuti otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tuleneva uue abi kokkusobivust siseturuga tuleb hinnata abi andmise ajal kehtinud konkurentsieeskirjade raames.
VI.2. Abi kokkusobivus siseturuga
(43)
Edasilükkamise toimumise ajal kehtinud konkurentsieeskirjad sisalduvad ühenduse suunistes riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007-2013.
(44)
Itaalia ametiasutuste 26. aprillil 2012. aastal saadetud e-kirjas esitatud seisukoht põhines väitel, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks käsitada vähese tähtsusega abi kava osana. Seepärast ei esitanud ametiasutused seoses eespool nimetatud suunistes kehtestatud eeskirjadega ühtegi selgitust maksetähtaja edasilükkamise või otsuse nr 2003/350/EÜ raamistikust välja jääva uue abi kokkusobivuse kohta siseturuga.
(45)
Sel põhjusel ei ole komisjonil uut teavet, hajutamaks kahtlusi, mis tal olid aluslepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamise ajal. Maksetähtaegade edasilükkamisega seotud abi ja seega ka otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tekkinud uus abi kujutavad endast seetõttu ühepoolset riigiabi, mille ainus eesmärk oli parandada tootjate rahalist olukorda, aitamata kaasa sektori arengule. Seetõttu on tegemist tegevusabiga, mis on eespool osutatud suuniste punkti 15 tähenduses siseturuga kokkusobimatu.
VI.3. Tagasinõudmine
(46)
Kui leitakse, et abi on siseturuga kokkusobimatu, on komisjon aluslepingu ja Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt volitatud otsustama, kas asjaomane riik peab abi andmise lõpetama või selle andmist muutma (10). Euroopa Kohtu kohtupraktikas märgitakse ka seda, et riigi kohustus lõpetada abi andmine, mida komisjon peab siseturuga kokkusobimatuks, kannab eesmärki taastada abi andmise eelne olukord. Sellega seoses on kohus kinnitanud, et nimetatud eesmärk on saavutatud, kui abisaaja on tagasi maksnud talle antud summad, kaotades seega eelise turukonkurentide ees ja taastades sellega abi andmise eelse olukorra (11).
(47)
Nimetatud kohtupraktika kohaselt sätestatakse nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 14, millega kehtestatakse EÜ asutamislepingu (12) artikli 93 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, et kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et asjaomane liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (käesoleval juhul kõigilt abisaajatelt, kes said maksetähtaja edasilükkamisest kasu).
(48)
Seepärast tuleb Itaalial võtta kõik vajalikud meetmed, et kokkusobimatu abi abisaajatelt tagasi nõuda. Kooskõlas komisjoni teatise „Ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabi: abi tagasinõudmist käsitlevate komisjoni otsuste tõhus rakendamine liikmesriikides” (13) punktiga 42 on Itaalial alates käesoleva otsuse jõustumisest neli kuud aega selle sätete rakendamiseks. Intressi makstakse tagasinõutavalt summalt, võttes arvutamisel aluseks komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (14).
(49)
Käesolev otsus tuleb rakendada viivitamata, eelkõige seoses kogu antud üksikabi, mis on siseturuga kokkusobimatu, tagasinõudmisega.
(50)
Arvestades väga spetsiifilist konteksti, milles abi anti (abi lisati kavale, mis moodustab nõukogult heakskiidu saanud paketi), ja abiga kaasnevaid tagajärgi (otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumine seoses nendega, kes said eelise maksetähtaja edasilükkamisest, samal ajal kui abi oli juba otsuse kohaselt erandkorras heakskiidu saanud), tuleks alljärgnev tagasi nõuda seoses nende osapooltega, kes olid saanud maksetähtaja edasilükkamisest kasu:
a)
maksu 31. detsembri 2010. aasta tähtpäevaga osamakse edasilükkamisega seotud intress, millele lisanduvad kõik kuni tagasimaksmise kuupäevani tekkinud viivitusintressid;
b)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal (nende iga-aastaste osamaksete kapital maksti enne otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tulenevat maksetähtaja edasilükkamist), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised;
c)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2011. ja 2012. aastal (ei ole teavet, mis näitaks, et kapitali ei makstud ettenähtud tähtajaks), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised hilinenud maksetelt;
d)
kapital ja intress, mis on seotud iga-aastaste osamaksetega, mille tähtaeg on 31. detsembril 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal, mis on kooskõlas otsusega nr 2003/530/EÜ kindlaks määratud tagasimaksegraafiku lõpptähtpäev.
(51)
Tähtsus, mille Itaalia ametiasutused omistasid tagasimakstavate summade väiksusele ja ohule, et tootjad esitavad riigikohtutes uusi apellatsioonikaebusi, ei muuda tõsiasja, et riigiabi, mis ei vasta aluslepingu artiklis 107 sätestatud erandite kasutamiseks kehtestatud tingimustele ja mis on seetõttu siseturuga kokkusobimatu, tuleb abisaajatelt tagasi nõuda, et taastada abi andmise eelne konkurentsiolukord. Tõepoolest, Euroopa Kohtu kohtupraktika osutab, et siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseadusliku abi andmise lõpetamine on sellise ebaseaduslikkuse loogiline tagajärg, kuna tagasinõudmise ainus eesmärk on taastada varasem olukord (15). Eesmärk ennistada endine olukord saavutatakse, kui abisaajad on siseturuga kokkusobimatu ebaseadusliku abi tagasi maksnud ja kui abisaajad on selle tulemusena ilma jäänud varasemast eelisest turukonkurentide ees. Sellisel juhul pöördutakse seega tagasi abi andmisele eelnenud olukorra juurde (16).
(52)
Lisaks näib seoses tagasinõutavate summade väiksusega, et Itaalia ametiasutused piiravad tagasinõudmise kohaldamisala ainult intressile, mis tuleb lisada iga-aastasele maksele aasta eest, mil maksetähtaeg edasi lükati. Ometi peab tagasinõudmine, mis mõjutab ainult neid, kes maksetähtaja edasilükkamisest tegelikult kasu said, hõlmama kogu siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud abi lisaks mis tahes makstavatele intressidele (vt punkt 50 eespool).
(53)
Kokkuvõttes ei saa pidada asjakohaseks väidet, et tootjad esitavad riigikohtutes apellatsioonikaebusi, sest Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt ei õigusta pelgalt riigisiseste raskuste, isegi ületamatute raskuste võimalus asjaolu, et liikmesriik ei täida oma liidu õigusest tulenevaid kohustusi (17).
(54)
Seega saaks Itaalia kohaldada vähese tähtsusega abi eeskirju põllumajandussektori suhtes, nõudes üksikabi tagasi neilt abisaajatelt, kes täitsid kõik vähese tähtsusega abi käsitleva kohaldatava määruse (määrus (EÜ) nr 1535/2007) nõuded ajal, mil anti siseturuga kokkusobimatut ebaseaduslikku abi. Komisjoni teatise „Ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabi: abi tagasinõudmist käsitlevate komisjoni otsuste tõhus rakendamine liikmesriikides” (18) punktis 49 on sätestatud, et liikmesriik on kohustatud viima läbi üksikasjaliku analüüsi iga kõnealuse kava alusel antud üksikabi kohta. Selleks et määrata kindlaks kava kohase iga üksiku abisaaja poolt tagasimakstava abi täpne summa, tuleb Itaalial seega kindlaks teha, millises ulatuses konkreetsele projektile abi anti, millised projektid vastasid abi andmise ajal kõigile grupierandi määruse tingimustele või komisjoni poolt heaks kiidetud abikavale. Sellisel juhul võib liikmesriik kohaldada ka vähese tähtsusega abi kriteeriume, mis kehtisid ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi andmise ajal ja mille suhtes kohaldatakse tagasinõude otsust vastavalt 7. mai 1998.aasta määruse (EÜ) nr 994/98 (milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi liikide suhtes) artiklile 2 (19). Nimetatud kriteeriumi kohaselt ei kujuta selle meetme alusel antud üksikabi abisaajatele, kes täitsid abi andmise ajal vähese tähtsusega abi käsitlevas kehtivas määruses (määrus (EÜ) nr 1535/2007) sätestatud tingimusi, endast abi.
VI.4. Hinnang märkustele, mille huvitatud isikud esitasid muude menetluste kohta
(55)
Seoses esimese huvitatud isiku (vt punkt 22) esitatud märkustega rõhutab komisjon, et käesoleva otsuse kohased menetlused ei hõlma maksetähtaja edasilükkamist vastavalt seaduse nr 122/2010 artiklile 40 bis, mille puhul üks osamakse makstakse seadusega nr 33/2009 kehtestatud osamaksetena tasumise täiendava kava alusel, kuna see otsus ei käsitle otsusega nr 2003/530/EÜ kehtestatud osamaksete täiendavat kava.
(56)
Mis puutub kahe teise huvitatud isiku esitatud märkustesse dekreetseaduse nr 16/2012 kohta (punktid 24 ja 26), siis komisjon uurib praegu kõnealuseid märkusi. Komisjon on siiski seisukohal, et neid märkusi tuleb haldustõhususe huvides eraldi uurida, muu hulgas seoses tõsiasjaga, et kahe menetluse liitmine menetluste laiendamise ja kõigi seotud haldustoimingute rakendamise teel tekitaks märkimisväärse viivituse käesoleva otsuse kohase menetluse lõpetamisel.
VII. JÄRELDUSED
(57)
Komisjon leiab, et Itaalia on kõnealust maksetähtaja edasilükkamist ebaseaduslikult rakendanud, mis muudab ebaseaduslikuks ka abi, mida see hõlmab (vt eespool punkti 13 teine taane), ja otsuse nr 2003/530/EÜ rikkumisest tuleneva uue abikava (vt punkti 13 kolmas taane). Järelikult ei saa ühtegi abi pidada siseturuga kokkusobivaks, sest Itaalia ametiasutused ei ole esitanud teavet, mis osutaks kokkusobivusele põllumajandussektori suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade alusel (vt punktid 43-45). Nad väitsid üksnes seda, et maksetähtaja edasilükkamist tuleks vaadelda eraldi, st võtmata arvesse otsuse nr 2003/530/EÜ mõju, ja et seda võib pidada vähese tähtsusega abi kavaks). Seepärast ei ole komisjonil olnud võimalik hajutada juba aluslepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamisel väljendatud kahtlusi.
(58)
Siseturuga kokkusobimatu abi tuleb koos intressidega tagasi nõuda asjaomastelt abisaajatelt, teiste sõnadega nendelt, kes tegelikult kõnealust maksetähtaja edasilükkamist kasutasid,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. 31. detsembri 2010. aasta tähtajaga piimamaksu maksetähtaja edasilükkamine, mis lisati seadusega nr 10/2011 29. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse nr 225 artikli 1 lõikesse 12 duodecies ja mida Itaalia kohaldas ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, kujutab endast riigiabi, mis on siseturuga kokkusobimatu.
2. Otsuses nr 2003/530/EÜ sätestatud tingimuste eiramisest tulenev abi, mille tingis artiklis 1 osutatud maksetähtaja edasilükkamine ja mida Itaalia kohaldas ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 sätteid, on siseturuga kokkusobimatu.
Artikkel 2
1. Itaalia on kohustatud tagasi nõudma eespool artikli 1 lõigetes 1 ja 2 osutatud kokkusobimatu abi artikli 1 lõikes 1 osutatud edasilükkamisega seotud abisaajatelt.
2. Tagasimakstavatelt summadelt tuleb tasuda intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaajate käsutusse, kuni tagasimaksmise kuupäevani.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükile.
4. Tagasinõudmist, mis hõlmab ainult neid isikuid, kes said tegelikult artiklis 1 osutatud maksetähtaja edasilükkamisest kasu ja kes said seega artiklis 2 osutatud abi, kohaldatakse alljärgneva suhtes:
a)
maksu 31. detsembri 2010. aasta tähtajaga osamakse edasilükkamisega seotud intress, millele lisanduvad kõik kuni tagasimaksmise kuupäevani tekkinud viivitusintressid;
b)
intressid iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal (nende iga-aastaste osamaksete kapital maksti enne nõukogu otsuse rikkumisest tulenevat maksetähtaja edasilükkamist), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised;
c)
intress iga-aastastelt osamaksetelt, mille tähtaeg oli 31. detsembril 2011. ja 2012. aastal (ei ole teavet, mis näitaks, et kapitali ei makstud ettenähtud tähtajaks), ning lisaks kuni tagasimaksmise kuupäevani kogunenud viivised hilinenud maksetelt;
d)
kapital ja intress, mis on seotud iga-aastaste osamaksetega, mille tähtaeg on 31. detsembril 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal, mis on viimane kooskõlas nõukogu otsusega kindlaks määratud tagasimaksegraafiku lõpptähtpäev.
5. Artiklis 1 osutatud kava kohaselt antud üksikabi ei ole abi, kui see vastas abi andmise ajal kohaldatava määruse (EÜ) nr 994/98 artikli 2 kohaselt vastu võetud määruses sätestatud tingimustele.
Artikkel 3
1. Artiklis 1 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Itaalia tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul alates otsuse teatavakstegemisest.
Artikkel 4
1. Itaalia esitab kahe kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest järgmise teabe:
a)
nende abisaajate nimekiri, kes said artiklis 1 osutatud kavade kohaselt abi, ja abi kogusumma, mille sai igaüks neist asjaomase kava kohaselt;
b)
nendelt abisaajatelt tagasinõutava abi kogusumma (põhisumma ja intressid), kes said abi, mida vähese tähtsusega abi eeskirjad ei hõlma;
c)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
d)
dokumendid, millega tõendatakse, et abisaajatele on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Itaalia teavitab komisjoni käesoleva otsuse rakendamiseks võetud riiklike meetmete edusammudest seni, kuni artiklis 1 osutatud abi on täielikult tagasi makstud. Itaalia esitab komisjoni taotluse korral viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Samuti esitab Itaalia üksikasjalikud andmed abisaajatelt juba tagasi saadud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
Brüssel, 17. juuli 2013