ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
KOMISJONI OTSUS,
5. september 2013,
milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõikega 3
(teatavaks tehtud numbri C(2013) 5666 all)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2013/448/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ, (1) eriti selle artikleid 10a ja 11,
ning arvestades järgmist:
(1)
Alates 2013. aastast eraldatakse liidu heitkogustega kauplemise süsteemi (ELi HKS) kuuluvate käitiste käitajatele lubatud heitkoguse ühikuid (LHÜd) reeglina enampakkumistel. Tingimustele vastavad käitajad saavad aastatel 2013-2020 siiski jätkuvalt tasuta LHÜsid. LHÜde kogus, mille iga selline käitaja saab, määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavate ühtlustatud eeskirjade põhjal, mis on sätestatud direktiivis 2003/87/EÜ ja komisjoni otsuses 2011/278/EL (2).
(2)
Liikmesriigid pidid 30. septembriks 2011 esitama komisjonile riiklikud rakendusmeetmed, mis sisaldavad muu kohustusliku teabe hulgas liikmesriigi territooriumil asuvate direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmatud käitiste loetelu ning aastatel 2013-2020 tasuta eraldatavate LHÜde esialgset kogust, mis on arvutatud kogu liitu hõlmavate ühtlustatud eeskirjade põhjal.
(3)
Horvaatia Vabariigi ühinemistingimusi ning Euroopa Liidu lepingus, Euroopa Liidu toimimise lepingus ja Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingus tehtavaid muudatusi käsitleva akti (3) artikliga 18 on ette nähtud Horvaatia suhtes kohaldatavad üleminekumeetmed, mis on sätestatud kõnealuse akti V lisas. Kõnealuse V lisa punkti 10 kohaselt peab Horvaatia tagama, et käitajad järgiksid direktiivi 2003/87/EÜ sätteid kogu 2013. aasta vältel. Samuti saavad tingimustele vastavate käitiste käitajad tasuta LHÜsid kogu 2013. aasta vältel, et võimaldada neil vastata täielikult EL HKSi nõuetele ja heitkoguste iga-aastase seire, aruandluse ja tõendamise ning LHÜde tagastamise põhimõttele nimetatud süsteemis. Sellest lähtuvalt esitas Horvaatia komisjonile riiklikud rakendusmeetmed kooskõlas direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõikega 1 ja otsuse 2011/278/EL artikli 15 lõikega 1.
(4)
Andmete kvaliteedi ja võrreldavuse tagamiseks nägi komisjon riiklike rakendusmeetmete esitamiseks ette elektroonilise vormi. Kõik liikmesriigid esitasid selle või sarnase vormi põhjal käitiste loetelu, iga käitise kohta kogu asjaomast teavet sisaldava tabeli ning metoodikaaruande, milles kirjeldatakse liikmesriigi ametiasutuses kasutatud andmekogumisprotsessi.
(5)
Kuna esitatud teabe ja andmete hulk oli suur, analüüsis komisjon kõigepealt kõigi riiklike rakendusmeetmete täielikkust. Kui komisjon leidis, et esitatud teave on puudulik, palus ta asjaomasel liikmesriigil esitada täiendavat teavet. Vastuseks sellele esitasid asjaomased ametiasutused riiklike rakendusmeetmete täiendamiseks asjaomast lisateavet.
(6)
Riiklikke rakendusmeetmeid, sealhulgas ajavahemikul 2013-2020 tasuta eraldatavate LHÜde esialgseid aastaseid üldkoguseid on hinnatud vastavalt direktiivis 2003/87/EÜ ja eelkõige selle artiklis 10a ning otsuses 2011/278/EL sätestatud kriteeriumidele, võttes arvesse komisjoni poolt liikmesriikidele koostatud suunisdokumente, mille kliimamuutuste komitee kiitis heaks 14. aprillil 2011. Vajaduse korral on arvesse võetud direktiivi 2003/87/EÜ I lisa tõlgendamise juhiseid.
(7)
Komisjon hindas põhjalikult iga liikmesriigi rakendusmeetmete vastavust. Selle põhjaliku hindamise osana analüüsis komisjon andmete omavahelist kooskõla ning andmete kooskõla ühtlustatud eraldamiseeskirjadega. Esiteks kontrollis komisjon käitiste vastavust LHÜde tasuta eraldamise tingimustele, käitiste jagunemist käitiseosadeks ning nende piire. Seejärel analüüsis komisjon, kas asjaomaste käitiseosade puhul kohaldatakse nõuetekohaseid võrdlusaluse väärtusi. Võttes arvesse, et tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa puhul on otsuses 2011/278/EL sätestatud põhimõtteliselt iga toote jaoks üks võrdlusalus, pööras komisjon erilist tähelepanu võrdlusaluse väärtuse kohaldamisele lõpptoote suhtes, mis on toodetud kooskõlas otsuse 2011/278/EL I lisas sätestatud tootemääratluse ja süsteemipiiridega. Lisaks analüüsis komisjon üksikasjalikult selliseid LHÜde eraldamist märkimisväärselt mõjutavaid tegureid nagu käitise varasema tootmistaseme arvutamine, juhtumid, kus võimsus võrdlusperioodil oluliselt muutus ning samuti juhtumid, kus käitis alustas tegevust võrdlusperioodil, tasuta eraldatavate LHÜde esialgse arvu arvutamine, võttes arvesse kütuse- ja elektrienergia omavahelist asendatavust, kasvuhoonegaaside heite ülekandumise ohtu ning soojuse eksporti kodumajapidamistele. Et teha kindlaks muid võimalikke kõrvalekaldumisi ühtlustatud eraldamiseeskirjade kohaldamisest, tehti statistilisi lisaanalüüse ja andmete usaldusväärsuse kontrolle, milleks kasutati selliseid näitajaid nagu LHÜde kavandatud eraldamine varasema tootmistaseme põhjal võrreldes võrdlusaluse väärtustega või varasem tootmistase võrreldes tootmisvõimsusega.
(8)
Kõnealuse hindamise tulemuste põhjal hindas komisjon üksikasjalikult käitisi, kus oli kindlaks tehtud võimalikke kõrvalekaldeid ühtlustatud eraldamiseeskirjadest; selleks paluti asjaomase liikmesriigi ametiasutustelt täiendavaid selgitusi.
(9)
Kõnealuse vastavushindamise tulemuste põhjal leiab komisjon, et Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Horvaatia, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Küprose, Leedu, Luksemburgi, Läti, Madalmaade, Malta, Poola, Portugali, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Ungari ja Ühendkuningriigi riiklikud rakendusmeetmed on kooskõlas direktiiviga 2003/87/EÜ ja otsusega 2011/278/EL. Leiti, et kõnealuste liikmesriikide rakendusmeetmetega hõlmatud käitistel on õigus saada tasuta LHÜsid ning ühtegi vastuolu seoses igas nimetatud liikmesriigis kavandatud esialgse aastas tasuta eraldatava LHÜde üldkogusega ei tuvastatud.
(10)
Kuid komisjon leiab kõnealuse hindamise tulemusi silmas pidades, et Saksamaa ja Tšehhi Vabariigi esitatud riiklike rakendusmeetmete teatavad aspektid ei vasta direktiivis 2003/87/EÜ ja otsuses 2011/278/EL sätestatud kriteeriumidele, võttes arvesse komisjoni poolt liikmesriikidele koostatud suunisdokumenti, mille kliimamuutuste komitee kiitis heaks 14. aprillil 2011.
(11)
Komisjon märgib, et Saksamaa on teinud ettepaneku suurendada seitsme käitise puhul tasuta eraldatavate LHÜde hulka, kuna nimetatud liikmesriigi arvates välditaks sellega põhjendamatuid raskusi. Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a ja otsuse 2011/278/EL kohaselt arvutatakse riiklike rakendusmeetmete osana esitatav tasuta eraldatavate LHÜde esialgne kogus kogu liitu hõlmavate ühtlustatud eeskirjade põhjal. Otsusega 2011/278/EL ei ole ette nähtud kohandamist, mida Saksamaa sooviks teha kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemist käsitleva 28. juuli 2011. aasta õigusakti (German Greenhouse Gas Emissions Trading Act,- TEHG) artikli 9 lõike 5 põhjal. Aastani 2012 korraldati LHÜde tasuta eraldamist riigi tasandil. 2013. aastaga algavaks perioodiks kehtestas seadusandja tahtlikult sellised eeskirjad LHÜde tasuta eraldamiseks käitistele, mis on täielikult ühtlustatud ja millega tagatakse kõigi käitiste ühesugune kohtlemine. Igasugune ühepoolne muudatus tasuta eraldatavate LHÜde esialgses koguses, mille liikmesriigid on arvutanud otsuse 2011/278/EL põhjal, õõnestaks sellist ühtlustatud lähenemisviisi. Saksamaa ei ole esitanud põhjendust, et kõnealuste käitiste jaoks otsuse 2011/278/EL põhjal arvutatud kogus on selgelt ebapiisav, võttes arvesse LHÜde eraldamise täieliku ühtlustamise eesmärki. Kui mõnele käitisele eraldatakse rohkem tasuta LHÜsid, võiks see moonutada või moonutaks konkurentsi ning avaldaks piiriülest mõju, võttes arvesse, et kauplemine kõigis direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmatud sektorites hõlmab kogu liitu. Komisjon leiab ELi HKSis osalevate käitiste ja liikmesriikide võrdse kohtlemise põhimõtet silmas pidades, et on asjakohane esitada vastuväiteid seoses LHÜde esialgsete kogustega, mille Saksamaa kavatseb tasuta eraldada teatavatele riiklikes rakendusmeetmetes esitatud ning I lisa punktis A loetletud käitistele.
(12)
Komisjon leiab, et Saksamaa kavandatud riiklikud rakendusmeetmed on vastuolus ka otsusega 2011/278/EL, kuna tootepõhise võrdlusaluse kohaldamine kuummetallile käesoleva otsuse I lisa punktis B loetletud juhtudel ei ole kooskõlas asjaomaste eeskirjadega. Sellega seoses märgib komisjon, et Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes ei ole terase hapnikkonverteris valmistamise puhul kõrgahjuga käitise käitajale kuummetalli tootmiseks ette nähtud tasuta LHÜsid juhul, kui kõrgahjus toodetud kuummetalli ei rafineerita teraseks samas käitises, vaid see viiakse täiendavaks töötlemiseks mujale. Selle asemel on tasuta LHÜd ette nähtud käitisele, kus toimub rafineerimine teraseks.
(13)
Komisjon märgib, et otsuses 2011/278/EL on toote määratluse ja tootmisprotsessi keerukuse põhjal sätestatud LHÜde eraldamiseks tootepõhised võrdlusalused, mis võimaldab kontrollida tootmisandmeid ning kohaldada tootepõhiseid võrdlusaluseid ühtlaselt kogu liidus. Tootepõhiste võrdlusaluste kohaldamiseks on käitised jagatud osadeks ning määratluse kohaselt on tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa sellise toote tootmise sisend, väljund ja vastav heide, millele otsuse 2011/278/EL I lisas on kehtestatud võrdlusalus. Seega on võrdlusalused kehtestatud toodetele, mitte protsessidele. Sellest lähtuvalt on välja töötatud võrdlusalus kuummetallile, mille puhul toode on määratletud kui süsinikuga küllastatud vedel raud täiendavaks töötlemiseks. Asjaolu, et kuummetalli võrdlusaluse jaoks otsuse 2011/278/EL I lisas sätestatud süsteemipiirid hõlmavad hapnikkonverterit, ei saa võimaldada liikmesriikidel eirata seda, et LHÜsid tuleks tasuta eraldada teatava toote tootmiseks. Seda kinnitab tõsiasi, et võrdlusaluse väärtused peaksid hõlmama kõiki tootmisega seotud otseheiteid. Heidet tekitab peamiselt siiski kuummetalli tootmine kõrgahjus ning heide, mis tuleneb kuummetalli rafineerimisest hapnikkonverteris, on suhteliselt väike. Seega oleks võrdlusaluse väärtus palju madalam, kui see hõlmaks käitisi, kes impordivad kuummetalli ning rafineerivad selle hapnikkonverteris teraseks. Võttes arvesse otsusega 2011/278/EL kehtestatud üldist eraldamissüsteemi, eelkõige seoses võimsuse olulist muutust käsitlevate eeskirjadega, ei saa Saksamaa eraldamiskava samuti pidada nõuetekohaseks. Seepärast leiab komisjon, et sellise käitiseosa puudumine, mis võimaldaks eraldada LHÜsid otsuse 2011/278/EL artikli 10 kohaselt, ei anna käitistele, kes impordivad kuummetalli selle täiendavaks töötlemiseks, õigust saada tasuta LHÜsid imporditud kuummetalli kogusele kehtestatud võrdlusaluse põhjal. Seepärast ei nõustu komisjon käesoleva otsuse I lisa punktis B loetletud käitistele tasuta eraldamiseks ettenähtud LHÜde esialgsete üldkogustega.
(14)
Seoses kuummetalli võrdlusaluse kohaldamisega vastavalt Tšehhi Vabariigi kavandatud riiklikele rakendusmeetmetele märgib komisjon, et punktis C loetletud käitisele tunnuskoodiga CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M ettenähtud kogus ei vasta kuummetalli võrdlusaluse väärtusele, mis on korrutatud asjaomase riiklikes rakendusmeetmetes esitatud tootepõhise tootmistasemega, ning seepärast ei ole see kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõike 2 punktiga a. Seepärast ei nõustu komisjon kõnealuse käitise jaoks ettenähtud kogusega enne, kui viga on parandatud. Lisaks märgib komisjon, et punktis C loetletud käitisele tunnuskoodiga CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 ettenähtud koguse puhul võetakse arvesse protsesse, mis on hõlmatud kuummetalli võrdlusaluse süsteemipiiridega. Käitis aga ei tooda, vaid impordib kuummetalli. Kuna käitises tunnuskoodiga CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 ei toodeta kuummetalli ning seega puudub vastav tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa, mis võimaldaks eraldada LHÜsid otsuse 2011/278/EL artikli 10 kohaselt, ei ole kavandatud eraldamine kooskõlas eraldamiseeskirjadega ning võib põhjustada topeltarvestust. Seepärast ei nõustu komisjon käesoleva otsuse I lisa punktis C loetletud käitistele ettenähtud kogustega.
(15)
Komisjon märgib, et käesoleva otsuse I lisa punktis D osutatud käitised saavad tasuta LHÜsid vastavalt protsessiheite käitiseosale, mis on ette nähtud kõrgahjus tsingi tootmiseks ning sellega seotud protsessideks. Sellega seoses märgib komisjon, et protsessiheite käitiseosa heitkogused on juba hõlmatud kuummetalli tootepõhise võrdlusaluse käitiseosaga, mille alusel üks käitistest saab samuti tasuta LHÜsid ning seega on heitkogused topelt arvestatud. Kuummetalli tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa hõlmab selgelt tootmise sisendit, väljundit ja vastavat heitkogust, mis on seotud kuummetalli tootmisega kõrgahjus, ning kõiki sellega seotud protsesse, mis on sätestatud otsuse 2011/278/EL I lisas, kaasa arvatud räbu töötlemine. Saksamaa kavandatud riiklikud rakendusmeetmed on seepärast vastuolus otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 8 ning kohustusega vältida heitkoguste topeltarvestust, kuna teatavaid heitkoguseid on kõnealuste käitiste puhul LHÜde eraldamisel arvestatud kaks korda. Seepärast ei nõustu komisjon LHÜde kogusega, mis on kavas eraldada kõnealustele käitistele vastavalt protsessiheite käitiseosale, mis on ette nähtud kõrgahjus tsingi tootmiseks ning sellega seotud protsessideks.
(16)
Komisjon lisab, et Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes esitatud loetelu käitistest on puudulik ning seega vastuolus direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõikega 1. Loetelu ei sisalda käitisi, kus toodetakse polümeere, eelkõige suspensioon-polüvinüülkloriidi (S-PVC) ja emulsioon-polüvinüülkloriidi (E-PVC) ning vinüülkloriidi monomeeri, ega LHÜde koguseid, mis on kavas eraldada igale sellisele Saksamaa territooriumil asuvale käitisele, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 2003/87/EÜ ning kellele on osutatud kõnealuse direktiivi I lisa tõlgendamise juhiste punktis 5.1; kliimamuutuste komitee kiitis kõnealused juhised heaks 18. märtsil 2010. Komisjon on seejuures teadlik Saksamaa arvamusest, et polümeeride, eelkõige S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeeri tootmine ei ole hõlmatud direktiivi 2003/87/EÜ I lisaga. Komisjoni arvates vastavad polümeerid, sealhulgas S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeer, direktiivi 2003/87/EÜ I lisas nimetatud asjaomase tegevusala (pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine) määratlusele. Sellest lähtuvalt töötati tihedas koostöös liikmesriikide ja asjaomaste tööstussektoritega S-PVC, E-PVC ja vinüülkloriidi monomeeri jaoks välja vastavad tootepõhised võrdlusalused, mis on sätestatud otsuse 2011/278/EL I lisas.
(17)
Komisjoni arvates mõjutab asjaolu, et Saksamaa käitiste loetelu on puudulik, LHÜde eraldamist soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele, kes ekspordivad soojust pakendamata orgaanilisi põhikemikaale tootvatesse käitistesse. Soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel võib eraldada LHÜsid üksnes soojuse ekspordiks direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmamata käitisesse või muusse üksusesse. Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes on LHÜde eraldamisel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele võetud arvesse soojuse eksporti käitistesse, kes tegutsevad direktiivi 2003/87/EÜ I lisa reguleerimisalasse kuuluvatel tegevusaladel. Sellest tulenevalt on I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud LHÜde kogus vastuolus eraldamiseeskirjadega. Seepärast ei nõustu komisjon käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud kogustega.
(18)
Vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ artiklitele 9 ja 9a avaldas komisjon otsusega 2010/634/EL (4) liidu LHÜde üldkoguse, mis on ette nähtud aastateks 2013-2020. Nimetatud otsuses põhineb direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 kohaselt arvesse võetud kogus LHÜde üldkogustel, mille liikmesriigid on aastateks 2008-2012 välja andnud riiklikke eralduskavasid käsitlevate komisjoni otsuste põhjal. Pärast kauplemisperioodi 2008-2012 lõppu on aga komisjon saanud täiendavat teavet ja täpsemaid andmeid eelkõige uutele osalejatele liikmesriikide uute osalejate reservist välja antud LHÜde koguse ning liikmesriikides ühisrakenduse projektide jaoks komisjoni otsuse 2006/780/EÜ (5) artikli 3 kohaselt loodud reservist pärit LHÜde kasutamise kohta. Lisaks tuleks liidu LHÜde üldkoguse kohandamisel vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ artiklile 9a ning eelkõige selle lõigetele 1 ja 4 võtta arvesse uusimaid teadusandmeid kasvuhoonegaaside globaalse soojendamise potentsiaali kohta, komisjoni otsuseid K(2011) 3798 ja C(2012) 497, milles käsitletakse Itaalia ja Ühendkuningriigi poolt täiendavate kasvuhoonegaaside ja tegevusalade ühepoolset lisamist ELi kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artiklile 24 ning vähese heitega käitiste väljaarvamist ELi HKSist Saksamaal, Ühendkuningriigis, Prantsusmaal, Madalmaades, Hispaanias, Sloveenias ja Itaalias vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ artiklile 27.
(19)
Lisaks tuleks liidu LHÜde üldkoguse puhul arvesse võtta Horvaatia ühinemist Euroopa Liiduga ning ELi HKSi laienemist EMP-EFTA riikidele. Vastavalt Horvaatia Vabariigi ühinemistingimusi ning Euroopa Liidu lepingus, Euroopa Liidu toimimise lepingus ja Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingus tehtavaid muudatusi käsitleva akti III lisa punktile 8 on direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 kohaselt arvesse võetud kogust Horvaatia ühinemisega seoses suurendatud koguse võrra, mida Horvaatia peab direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 1 kohaselt enampakkumisel müüma. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/29/EÜ (6) ning otsuse 2011/278/EL (muudetud komisjoni otsusega 2011/745/EL) (7) lisamine Euroopa Majanduspiirkonna lepingusse vastavalt EMP ühiskomitee otsusele nr 152/2012 (8) eeldab direktiivi 2003/87/EÜ artiklite 9 ja 9a kohase LHÜde üldkoguse suurendamist ELi HKSis tervikuna. Seepärast tuleb arvesse võtta kõnealusele direktiivile EMP lepinguga lisatud liite A osas EMP-EFTA riikide poolt ette nähtud arve.
(20)
Seepärast tuleks otsust 2010/634/EL vastavalt muuta.
(21)
Aastal 2014 ja igal järgneval aastal vähendatakse direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 ja 9a alusel 2013. aastaks ette nähtud LHÜde üldkogust lineaarse teguri 1,74 % võrra, tehes arvutusi alates 2010. aastast; selle tulemusena väheneb LHÜde üldkogus aastas 38 264 246 LHÜ võrra.
(22)
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 5 kohaselt piiratakse LHÜde aastast maksimumkogust, mille alusel arvutatakse nimetatud direktiivi artikli 10a lõikega 3 hõlmamata käitistele tasuta eraldatavad LHÜd. Kõnealune piirang koosneb kahest osast, millele on osutatud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 5 punktides a ja b; nimetatud punktides sätestatud kogused on komisjon kindlaks määranud järgmise põhjal: direktiivi 2003/87/EÜ artiklite 9 ja 9a kohaselt kindlaksmääratud kogused, liidu registris üldsusele kättesaadavad andmed ning liikmesriikide esitatud teave, eelkõige sellise heite osakaalu kohta, mis pärineb elektritootjatelt ja muudest käitistest, kellel ei ole direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 3 kohaselt õigus saada tasuta LHÜsid ning selliste käitiste tõendatud heitkogused aastatel 2005-2007, kes lisati ELi HKSi alates 2013. aastast; võimaluse korral võeti arvesse uusimaid teadusandmeid kasvuhoonegaaside globaalse soojendamise potentsiaali kohta.
(23)
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõikes 5 kehtestatud piiri ei tohi ületada. Selle tagamiseks kohaldatakse aastast sektoriülest paranduskoefitsienti, mille abil vajaduse korral vähendatakse tasuta LHÜde arvu ühtsel viisil kõigis käitistes, kellel on õigus saada tasuta LHÜsid. Liikmesriigid peavad seda koefitsienti arvesse võtma, kui nad teevad LHÜde esialgsete koguste ja käesoleva otsuse põhjal otsuseid käitistele aastas tasuta eraldatavate LHÜde lõplike koguste kohta. Otsuse 2011/278/EL artikli 15 lõike 3 kohaselt määrab komisjon ühtse sektoriülese paranduskoefitsiendi; see määratakse nii, et liikmesriikide poolt esitatud esialgsete aastas tasuta eraldatavate LHÜde üldkoguste summat võrreldakse artikli 10a lõike 5 kohaselt kehtestatud piiriga otsuse 2011/278/EL artikli 15 lõikes 3 sätestatud viisil.
(24)
Pärast direktiivi 2009/29/EÜ lisamist EMP lepingusse vastavalt EMP ühiskomitee otsusele nr 152/2012 kohaldatakse EMP-EFTA riikides direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõikega 5 kehtestatud piiri, ühtlustatud eraldamiseeskirju ja sektoriülest paranduskoefitsienti. Seepärast tuleb arvesse võtta aastatel 2013-2020 tasuta eraldatavate LHÜde esialgset aastast üldkogust, mis on kindlaks määratud EFTA järelevalveameti 10. juuli 2013. aasta otsustes Islandi, Norra ja Liechtensteini riiklike rakendusmeetmete kohta.
(25)
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 5 kohaselt määratud piir 2013. aastal on 809 315 756 LHÜd. Komisjon hankis selle piiri määramiseks kõigepealt liikmesriikidelt ja EMP-EFTA riikidelt teavet selle kohta, kas käitised saab liigitada elektritootjaks või muuks direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõikega 3 hõlmatud käitiseks. Seejärel määras komisjon kindlaks selliste käitiste heite osakaalu aastatel 2005-2007, kes on nimetatud sättega hõlmamata, kuid kes on lisatud ELi HKSi aastatel 2008-2012. Seejärel kohaldas komisjon seda osakaalu 34,78289436 % direktiivi 2003/87/EÜ artikli 9 alusel kindlaksmääratud koguse suhtes (1 976 784 044 LHÜd). Komisjon lisas kõnealuse arvutuse tulemusele asjaomaste käitiste ajavahemiku 2005-2007 keskmiste aastaste tõendatud heitkoguste põhjal 121 733 050 LHÜd, võttes arvesse läbivaadatud ELi HKSi jõustumist alates 2013. aastast. Komisjon kasutas ülemmäära kohandamiseks liikmesriikide ja EMP-EFTA riikide esitatud teavet. Kui andmed ajavahemiku 2005-2007 aastaste tõendatud heitkoguste kohta ei olnud kättesaadavad, arvutas komisjon, kus see oli võimalik, asjaomased heitearvud hilisemate aastate tõendatud heitkoguste põhjal, kohaldades koefitsienti 1,74 % vastupidises suunas. Komisjon konsulteeris liikmesriikide ametiasutustega, kes kasutatud teabe ja andmed kinnitasid. Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõikega 5 kehtestatud piiri võrreldi esialgsete aastas tasuta eraldatavate LHÜde üldkoguste summaga otsuse 2011/278/EL VI lisas osutatud koefitsienti kohaldamata ja nii saadi käesoleva otsuse II lisas sätestatud aastane sektoriülene paranduskoefitsient.
(26)
Käesoleva otsuse tulemusena saab komisjon tasuta eraldatavate LHÜde kogusest parema ülevaate, mis võimaldab tal paremini hinnata LHÜde kogust, mis müüakse enampakkumisel kooskõlas direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõikega 1. Võttes arvesse direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 5 kohaselt kehtestatud piiri, soojuse tootmiseks artikli 10a lõike 4 alusel tasuta eraldatavate LHÜde kogust, mis on sätestatud allpool tabelis, ning uute osalejate reservi suurust, hindab komisjon aastatel 2013-2020 enampakkumisel müüdavate LHÜde koguseks 8 176 193 157.
(27)
Järgmises tabelis on sätestatud aastane tasuta LHÜde kogus, mis direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 4 kohaselt eraldatakse soojuse tootmiseks:
Aasta
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 4 kohaselt tasuta eraldatav LHÜde kogus
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Liikmesriigid peaksid riiklike rakendusmeetmete, sektoriülese paranduskoefitsiendi ja lineaarse teguri põhjal määrama kindlaks ajavahemikul 2013-2020 tasuta eraldatavate LHÜde lõpliku koguse iga aasta kohta. Liikmesriigid peaksid lõpliku aastase tasuta LHÜde koguse kindlaks määrama kooskõlas käesoleva otsusega, direktiiviga 2003/87/EÜ, otsusega 2011/278/EL ja muude liidu õiguse asjaomaste sätetega. Samuti peaksid EMP-EFTA riigid oma riiklike rakendusmeetmete, sektoriülese paranduskoefitsiendi ja lineaarse teguri põhjal määrama vastavalt otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikele 9 kindlaks ajavahemiku 2013-2020 igaks aastaks nende territooriumil asuvatele käitistele eraldatava lõpliku aastase tasuta LHÜde koguse.
(29)
Komisjon leiab, et LHÜde tasuta eraldamine ELi HKSis osalevatele käitistele kogu liitu hõlmavate ühtlustatud eeskirjade alusel ei anna ettevõtetele valikulist majanduslikku eelist, mis võib moonutada konkurentsi ja mõjutada liidusisest kaubandust. Liidu õiguse kohaselt peavad liikmesriigid eraldama LHÜsid tasuta ja ei tohi asjaomaseid koguseid enampakkumisele panna. Seepärast ei hõlma LHÜde tasuta eraldamist käsitlevad liikmesriikide otsused riigiabi ELi toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 tähenduses,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
I PEATÜKK
RIIKLIKUD RAKENDUSMEETMED
Artikkel 1
1. Käesoleva otsuse I lisas loetletud käitiste lisamine direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmatud käitiste loeteludesse, samuti vastavad kõnealustele käitistele aastas tasuta eraldatavate LHÜde esialgsed üldkogused, mis on komisjonile esitatud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõike 1 kohaselt, lükatakse tagasi.
2. Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013-2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 9 esialgset aastast LHÜde üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis A, sellisel määral, et igasugune tasuta eraldatavate LHÜde koguse suurenemine, mis ei ole käesoleva otsusega ette nähtud, on välistatud.
Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013-2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 9 esialgset aastast LHÜde üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis B, sellisel määral, et igasugune LHÜde eraldamine kuummetalli võrdlusaluse põhjal käitistele, kes impordivad otsuse 2011/278/EL I lisas määratletud kuummetalli edasiseks töötlemiseks, on välistatud. Kui selle tulemusena suureneb LHÜde esialgne aastane üldkogus käitises, kes toodab kuummetalli ning ekspordib seda käesoleva otsuse I lisa punktis B loetletud käitisesse, ei esitata vastuväiteid juhul, kui asjaomane liikmesriik muudab kõnealuse kuummetalli tootva ja eksportiva käitise esialgset aastast üldkogust.
Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013-2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 9 LHÜde esialgset aastast üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis C, sellisel määral, et eraldatav kogus viiakse kooskõlla otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõike 2 punktiga a ning igasugune LHÜde eraldamine kuummetalli importivatele (mitte tootvatele) käitistele selliste protsesside jaoks, mis on hõlmatud kuummetalli tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridega, nagu on määratletud otsuse 2011/278/EL I lisas, on välistatud; vastasel juhul tooks see kaasa topeltarvestuse.
Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013-2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 9 LHÜde esialgset aastast üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis D, sellisel määral, et igasugune LHÜde eraldamine protsessiheite käitiseosa põhjal tsingi tootmiseks kõrgahjus ning sellega seotud protsessideks on välistatud. Kui selle tulemusena suureneb kütusepõhise või soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa kohaselt eraldatav LHÜde esialgne aastane üldkogus kõrgahjuga käitisele, kes on loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis D, ei esitata vastuväiteid juhul, kui asjaomane liikmesriik muudab vastavalt kõnealuse käitise esialgset aastast üldkogust.
Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013-2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõikega 9 LHÜde esialgset aastast üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis E, sellisel määral, et igasugune LHÜde eraldamine soojusele, mis eksporditakse polümeere (S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeer) tootvatesse käitistesse, on välistatud.
3. Komisjoni teavitatakse kõigist lõike 2 kohaselt tehtavatest muudatustest võimalikult kiiresti ning liikmesriik ei või määrata otsuse 2011/278/EL artikli 10 lõike 9 kohaselt kindlaks lõplikku aastast üldkogust ajavahemiku 2013-2020 iga aasta kohta enne, kui vastuvõetavad muudatused on tehtud.
Artikkel 2
Ilma et see piiraks artikli 1 kohaldamist, ei esitata vastuväiteid seoses liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõike 1 kohaselt esitatud loeteludega direktiiviga 2003/87/EÜ hõlmatud käitistest ning kõnealustele käitistele tasuta eraldatavate LHÜde vastavate esialgsete aastaste üldkogustega.
II PEATÜKK
LHÜDE ÜLDKOGUS
Artikkel 3
Otsuse 2010/634/EL artikkel 1 asendatakse järgmisega:
„Artikkel 1
Alates 2013. aastast on direktiivi 2003/87/EÜ artiklites 9 ja 9a osutatud LHÜde üldkogus, mida vähendatakse lineaarselt vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 9, 2 084 301 856 LHÜd.”
III PEATÜKK
SEKTORIÜLENE PARANDUSKOEFITSIENT
Artikkel 4
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõikes 5 osutatud ühtne sektoriülene paranduskoefitsient, mis on kindlaks määratud vastavalt otsuse 2011/278/EL artikli 15 lõikele 3, on sätestatud käesoleva otsuse II lisas.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel, 5. september 2013