SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/61/EU
ze dne 15. května 2014
o opatřeních ke snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Digitální ekonomika zásadním způsobem mění vnitřní trh. Svými inovacemi, rychlostí a přeshraničním dosahem má potenciál posunout integraci vnitřního trhu na novou úroveň. Vizí Unie je digitální ekonomika s udržitelnými ekonomickými a sociálními přínosy, které jsou založeny na moderních on-line službách a rychlém internetovém připojení. Vysoce kvalitní digitální infrastruktura je základem prakticky všech odvětví moderní a inovativní ekonomiky a má strategický význam pro sociální a územní soudržnost. Všichni občané, jakož i soukromý a veřejný sektor musí proto dostat příležitost být součástí digitální ekonomiky.
(2)
Členské státy, uznávajíce význam zavádění vysokorychlostního širokopásmového připojení, schválily ambiciózní cíle pro širokopásmový Internet uvedené ve sdělení Komise nazvaném „Digitální agenda pro Evropu - Digitální růst pro Evropu“ („Digitální agenda“), a to konkrétně vybavit do roku 2013 základním širokopásmovým připojením všechny obyvatele Evropy a zajistit, aby do roku 2020 měli všichni obyvatelé Evropy přístup k výrazně rychlejšímu internetu (rychlejší než 30 Mb/s), a aby nejméně polovina domácností v Unii měla internetové připojení rychlejší než 100 Mb/s.
(3)
Vzhledem k rychlému vývoji technologií, exponenciálnímu růstu objemu širokopásmového datového provozu a rostoucí poptávce po elektronických službách by měly být cíle stanovené v Digitální agendě považovány za absolutní minimum a Unie by měla usilovat o ambicióznější cíle v oblasti širokopásmového připojení, aby dosáhla většího růstu, konkurenceschopnosti a produktivity. V souvislosti s přezkumem této směrnice by Komise měla posoudit, zda a jak by tato směrnice mohla přispět k dosažení tohoto cíle.
(4)
Digitální agenda rovněž upozornila na potřebu opatření, jejichž cílem je snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie, včetně řádného plánování a koordinace a snižování administrativní zátěže. V této souvislosti jsou zapotřebí značné počáteční investice ze strany členských států, jež by umožnily sdílení fyzické infrastruktury. S ohledem na cíle Digitální agendy a současně při zohlednění významného snížení finančních prostředků určených na širokopásmové připojení v rámci Nástroje pro propojení Evropy vytvořeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1316/2013 (4), by členské státy měly mít možnost pro účely dosažení cílů této směrnice využívat finančních prostředků Unie dostupných v souladu s platnými unijními předpisy.
(5)
Snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by rovněž přispělo k dosažení digitalizace veřejného sektoru, což by kromě snížení nákladů na veřejnou správu a zvýšení účinnosti služeb poskytovaných občanům přineslo digitální pákový efekt pro všechna odvětví hospodářství.
(6)
V souvislosti s potřebou opatření na úrovni Unie s cílem zajistit lepší pokrytí širokopásmovým připojením, mimo jiné i snížením nákladů na infrastrukturu vysokorychlostního širokopásmového připojení, jak uvádí závěry ze zasedání Evropské rady ve dnech 13. a 14. prosince 2012, sdělení Komise nazvané „Akt o jednotném trhu II“ zdůrazňuje potřebu dalšího úsilí, aby bylo urychleně dosaženo cílů stanovených v Digitální agendě, mimo jiné řešením problému investic do vysokorychlostních sítí.
(7)
Zavádění pevných i bezdrátových vysokorychlostních sítí elektronických komunikací v celé Unii vyžaduje značné investice, jejichž významnou část představují náklady na stavební práce. Omezením některých nákladných stavebních prací by se zavádění širokopásmového připojení stalo účinnějším.
(8)
Hlavní část těchto nákladů lze přičíst neefektivnosti v procesu zavádění, související s využitím existující pasivní infrastruktury (jako jsou kabelovody, potrubí, šachty, rozvodné skříně, sloupy, stožáry, antény, věže a jiné podpůrné konstrukce), překážkám souvisejícím s koordinací stavebních prací, těžkopádným správním postupům udělování povolení a překážkám týkajícím se budování sítí uvnitř budov, což má za následek značné finanční překážky, zejména ve venkovských oblastech.
(9)
Opatření, jejichž cílem je zvýšit efektivitu využití existující infrastruktury a snížit náklady a zmenšit překážky při provádění nových stavebních prací, by měla poskytnout významný příspěvek k zajištění rychlého a rozsáhlého budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací za současného zachování účinné hospodářské soutěže, aniž by to mělo nepříznivý dopad na bezpečnost, zabezpečení a bezproblémový provoz existující veřejné infrastruktury.
(10)
Některé členské státy přijaly opatření, jejichž cílem je snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení. Tato opatření jsou však i nadále ojedinělá a roztroušená. Rozšíření těchto opatření v rámci Unie by mohlo výrazně přispět k vytvoření jednotného digitálního trhu. Rozdílné regulační požadavky navíc někdy brání spolupráci podniků veřejných služeb a mohou vytvářet překážky vstupu na trh pro nové provozovatele sítí a nové obchodní příležitosti, což omezuje vývoj vnitřního trhu s využíváním a budováním fyzické infrastruktury pro vysokorychlostní sítě elektronických komunikací. Kromě toho iniciativy na úrovni členských států vždy nezohledňují celkovou situaci, zatímco v zájmu dosažení jednotného a významného výsledku je nutné přijmout opatření v rámci celého procesu zavádění a napříč odvětvími.
(11)
Cílem této směrnice je stanovit určitá minimální práva a povinnosti platné v celé Unii s cílem usnadnit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a meziodvětvovou koordinaci. Při zajištění rovných podmínek by tím neměly být dotčeny stávající osvědčené postupy a opatření přijatá na vnitrostátní a místní úrovni, obsahující podrobnější ustanovení a podmínky, jakož i další opatření doplňující uvedená práva a povinnosti, v souladu se zásadou subsidiarity.
(12)
Pokud jsou s ohledem na zásadu lex specialis v platnosti zvláštní regulační opatření v souladu s právem Unie, měla by mít přednost před minimálními právy a povinnostmi stanovenými touto směrnicí. Touto směrnicí by proto neměl být dotčen regulační rámec Unie pro elektronické komunikace stanovený ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (5),jakož i směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (6), směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES (7), směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (8) a směrnici Komise 2002/77/ES (9), včetně vnitrostátních opatření přijatých v souladu s tímto regulačním rámcem, jako jsou např. specifická symetrická nebo asymetrická regulační opatření.
(13)
Pro provozovatele sítí elektronických komunikací, zejména nové účastníky na trhu, může být výrazně efektivnější opětovně využít pro účely zavádění sítí elektronických komunikací již existující fyzickou infrastrukturu včetně infrastruktury jiných veřejných služeb, zejména v oblastech, kde vhodná síť elektronických komunikací není k dispozici, nebo tam, kde vybudování nové fyzické infrastruktury nemusí být ekonomicky proveditelné. Synergie napříč odvětvími mohou navíc podstatně snížit potřebu stavebních prací pro budování sítí elektronických komunikací, a tím i společenské a ekologické náklady s nimi spojené, jako je znečištění, škodlivé vlivy a dopravní problémy. Tato směrnice by se proto měla použít nejen na poskytovatele veřejných komunikačních sítí, ale i na jakéhokoli vlastníka nebo držitele práv, přičemž v posledně uvedeném případě aniž jsou tím dotčena vlastnická práva jakékoli třetí strany, na užívání rozsáhlých a všudypřítomných fyzických infrastruktur vhodných pro uložení prvků sítí elektronických komunikací, mezi něž patří např. fyzické sítě pro poskytování elektřiny, plynu, vody a kanalizace a odvodňovacích systémů, vytápění a dopravních služeb.
(14)
Za účelem lepšího budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací na vnitřním trhu by tato směrnice měla stanovit práva pro poskytovatele veřejných komunikačních sítí na přístup k fyzické infrastruktuře bez ohledu na její umístění za spravedlivých a přiměřených podmínek v souladu s obvyklým výkonem vlastnických práv. Povinností umožnit přístup k fyzické infrastruktuře by neměla být dotčena práva vlastníka půdy nebo budovy, na níž nebo v níž je infrastruktura umístěna.
(15)
Vzhledem k nízké diferenciaci může být ve fyzických zařízeních sítě často uložena široká škála prvků sítí elektronických komunikací současně, včetně těch, které jsou schopny poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s v souladu se zásadou technologické neutrality, a to bez vlivu na hlavní poskytovanou službu a s minimálními náklady na přizpůsobení. Fyzickou infrastrukturu, která je určena pouze k uložení jiných prvků sítě, aniž by se sama stala aktivním prvkem sítě, -jako v případě nenasvícených optických vláken, lze proto v zásadě využít k uložení kabelů nebo vybavení elektronických komunikací nebo jakéhokoli jiného prvku sítí elektronických komunikací, bez ohledu na její skutečné využití nebo její vlastnictví, pokud nevzniknou žádné obavy ohledně bezpečnosti ani nedojde k újmě na budoucích obchodních zájmech vlastníka infrastruktury. Fyzickou infrastrukturu veřejných komunikačních sítí lze také v zásadě využít k uložení prvků jiných sítí, a členské státy se proto mohou rozhodnout uplatnit ve vhodných případech zásadu vzájemnosti a umožnit provozovatelům veřejných komunikačních sítí, aby nabízeli přístup ke svým sítím pro účely budování jiných sítí. Aniž je dotčeno sledování specifického obecného zájmu spojeného s poskytováním hlavní služby, měly by být podporovány synergie mezi provozovateli sítí, aby současně přispívali k dosažení cílů Digitální agendy.
(16)
I když by touto směrnicí nemělo být dotčeno jakékoli specifické ochranné opatření potřebné k zajištění bezpečnosti a lidského zdraví, bezpečnosti a integrity sítí, zejména v rámci kritické infrastruktury, a k zajištění toho, že nebude dotčena hlavní služba poskytovaná provozovatelem sítě, zejména u sítí pro zásobování vodou určenou k lidské spotřebě, obecná pravidla ve vnitrostátních právních předpisech zakazující provozovatelům sítě sjednávat přístup k fyzické infrastruktuře ze strany poskytovatelů sítí elektronických komunikací by mohla bránit vytvoření trhu s přístupem k fyzické infrastruktuře. Taková obecná pravidla by proto měla být zrušena. Opatřeními stanovenými touto směrnicí by současně neměla být dotčena možnost, aby členské státy zatraktivnily poskytování přístupu k infrastruktuře provozovateli veřejných služeb tím, že příjmy plynoucí z této služby v souladu s platnými právními předpisy Unie vyloučí ze základu pro výpočet sazeb pro koncové uživatele u jejich hlavní činnosti nebo činností.
(17)
Provozovatel sítě může z objektivních důvodů odepřít přístup ke konkrétní fyzické infrastruktuře. Fyzická infrastruktura zejména nemusí být technicky vhodná s ohledem na konkrétní okolnosti týkající se infrastruktur, pro které byl vyžádán přístup; jako je momentální nedostatek prostoru, nebo kvůli budoucím potřebám prostoru, které jsou dostatečně prokázány např. prostřednictvím veřejně dostupných investičních plánů. Podobně by za určitých okolností mohlo sdílení infrastruktury ohrozit bezpečnost nebo veřejné zdraví, integritu a bezpečnost sítě, mimo jiné v rámci kritické infrastruktury, nebo poskytování služeb, které jsou prostřednictvím téže infrastruktury primárně zajišťovány. Dále, pokud provozovatel sítě již poskytuje velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře sítě, která by splňovala potřeby žadatele o přístup, může mít přístup k uvedené fyzické infrastruktuře negativní hospodářský dopad na její obchodní model a investiční pobídky a může mít za následek i neefektivní zdvojování prvků sítě. Současně v případě povinností přístupu k fyzické infrastruktuře uložených v souladu s regulačním rámcem Unie v oblasti elektronických komunikací, jako jsou povinnosti uložené podnikům s významnou tržní silou, by se na ně již vztahovaly specifické regulační povinnosti, které by touto směrnicí neměly být dotčeny.
(18)
Požádají-li podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě o přístup ve specifikované oblasti, provozovatelé sítí by měli předložit nabídku sdíleného využívání svých zařízení za spravedlivých a přiměřených podmínek, včetně ceny, pokud není přístup odepřen z objektivních důvodů. V závislosti na okolnostech může podmínky, za nichž je takový přístup udělen, ovlivnit několik faktorů, mezi něž patří dodatečné náklady na údržbu a úpravy, preventivní ochranná opatření, která mají být přijata k omezení nepříznivých dopadů na bezpečnost, zabezpečení a integritu sítě, specifická ujednání o odpovědnosti v případě škody, využití jakékoli veřejné dotace udělené na vybudování infrastruktury, včetně konkrétních podmínek spojených s dotací nebo stanovených vnitrostátními právními předpisy v souladu s právními předpisy Unie, schopnost zajistit či poskytnout kapacitu infrastruktury za účelem splnění či zajištění závazků veřejné služby, případně omezení vyplývající z ustanovení vnitrostátních právních předpisů, jejichž cílem je ochrana životního prostředí, veřejného zdraví nebo veřejné bezpečnosti nebo dodržení městských a venkovských územních plánů.
(19)
V případě neshody během obchodního jednání o technických a obchodních podmínkách by každá ze stran měla mít možnost obrátit se na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů, jenž stranám uloží řešení, aby se zamezilo neodůvodněnému odepření ujednání nebo uložení nepřiměřených podmínek. Při stanovení cen za poskytnutí přístupu by orgán pro řešení sporů měl zajistit, aby poskytovatel přístupu měl přiměřenou možnost náhrady svých nákladů vzniklých při poskytování přístupu k jeho fyzické infrastruktuře, při zohlednění zvláštních vnitrostátních podmínek a všech cenových struktur zavedených za účelem poskytnutí přiměřené možnosti náhrady nákladů s ohledem na prostředky právní ochrany již dříve uložené vnitrostátními regulačními orgány. Orgán pro řešení sporů by přitom měl rovněž zohlednit dopad požadovaného přístupu na obchodní plán poskytovatele přístupu, včetně investic, jež poskytovatel přístupu, který byl o přístup požádán, vynaložil, a to zejména investic uskutečněných do fyzické infrastruktury, o přístup k níž bylo požádáno. V konkrétním případě přístupu k fyzické infrastruktuře poskytovatelů veřejných komunikačních sítí mohou investice do takové infrastruktury přímo přispět k dosažení cílů Digitální agendy a hospodářská soutěž na navazujících trzích může být ovlivněna parazitováním. Jakákoli povinnost přístupu by proto měla plně zohledňovat ekonomickou životaschopnost těchto investic na základě jejich rizikového profilu, časového harmonogramu návratnosti investic, vlivu, který má přístup na hospodářskou soutěž na navazujících trzích a v důsledku toho na ceny a na návratnost investice, odpisů aktiv sítě v době žádosti o přístup, obchodních důvodů podporujících investice, zejména do fyzické infrastruktury užívané k poskytování vysokorychlostních služeb elektronických komunikací a možnosti souběžného zavádění infrastruktury, jež je předběžně nabídnuta žadateli o přístup.
(20)
V zájmu efektivního plánování budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a zajištění co nejefektivnějšího využití existujících infrastruktur vhodných k zavádění sítí elektronických komunikací by podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě měly mít přístup k minimálním informacím o fyzické infrastruktuře dostupné v oblasti budování. Tyto minimální informace by měly umožňovat posouzení potenciálu, pokud jde o využití existující infrastruktury v určité oblasti, jakož i snížení škody na jakékoli existující fyzické infrastruktuře. S ohledem na počet zúčastněných stran a v zájmu usnadnění přístupu k těmto informacím, a to i napříč odvětvími a přes hranice, by uvedené minimální informace měly být zpřístupněny prostřednictvím jednotného informačního místa. Toto jednotné informační místo by mělo umožnit přístup k minimálním informacím, které jsou již k dispozici v elektronické podobě, s dodržením omezení zajišťujících bezpečnost a integritu sítí, zejména v rámci kritické infrastruktury, nebo chránících legitimní provozní a obchodní tajemství.
(21)
Aniž by tato směrnice ukládala členským státům jakékoliv nové povinnosti v oblasti mapování, měly by směrnice stanovit, že minimální informace, které orgány veřejné správy již shromáždily a jež jsou k dispozici v elektronické podobě na základě vnitrostátních iniciativ i právních předpisů Unie, jako je např. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES (10), by měly být zpřístupněny, například prostřednictvím hypertextového odkazu, jednotnému informačnímu místu. Tím by byl umožněn koordinovaný přístup k informacím o fyzické infrastruktuře pro poskytovatele sítí elektronických komunikací a zároveň zajistit bezpečnost a integritu veškerých takových informací, zejména pokud jde o kritickou infrastrukturu jednotlivých států. Zpřístupňováním takových informací by neměly být dotčeny požadavky na transparentnost, které již platí pro opakované použití informací veřejného sektoru na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES (11). Pokud informace, které jsou veřejnému sektoru k dispozici, nezajišťují adekvátní znalost existující fyzické infrastruktury určitého typu nebo v určité oblasti, provozovatelé sítí by měli informace zpřístupnit podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat veřejné komunikační sítě.
(22)
Nejsou-li minimální informace k dispozici prostřednictvím jednotného informačního místa, měla by být přesto zajištěna možnost, aby si podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě takové specifické informace přímo vyžádaly od kteréhokoli provozovatele sítě v dané oblasti. Kromě toho, pokud je žádost přiměřená, zejména je-li to třeba s ohledem na možnost sdílení existující fyzické infrastruktury nebo na koordinaci stavebních prací, podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě by měly dostat možnost provést průzkum na místě a vyžádat si informace o plánovaných stavebních pracích za transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek, aniž by byla dotčena ochranná opatření přijatá s cílem zajistit bezpečnost a integritu sítě, jakož i chránit důvěrnost a provozní a obchodní tajemství. Měla by být podporována zvýšená transparentnost plánovaných stavebních prací ze strany samotných provozovatelů sítí nebo prostřednictvím jednotných informačních míst, zejména v oblastech, kde je nejužitečnější, a to přesměrováním oprávněných provozovatelů k takovým informacím, kdykoli jsou k dispozici.
(23)
Pokud dojde v souvislosti s přístupem k informacím o fyzické infrastruktuře s ohledem na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací ke sporům, příslušný orgán pro řešení sporů by měl mít pravomoc k jejich vyřešení formou závazného rozhodnutí. Rozhodnutími tohoto orgánu by v každém případě neměla být dotčena možnost kterékoli strany obrátit se na soud.
(24)
Koordinace stavebních prací týkajících se fyzické infrastruktury může zajistit značné úspory a minimalizovat zátěž pro oblast dotčenou budováním nových sítí elektronických komunikací. Z tohoto důvodu by měla být zakázána regulační omezení, která stanoví obecný zákaz jednání mezi provozovateli sítí s cílem koordinovat takové práce za účelem budování mimo jiné vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. V případě stavebních prací, které nejsou financovány z veřejných prostředků, by touto směrnicí nemělo být dotčeno právo zúčastněných stran uzavírat dohody o koordinaci stavebních prací v souladu s jejich vlastními investičními a obchodními plány a jimi upřednostňovaným časovým rámcem.
(25)
Stavební práce zcela nebo částečně financované z veřejných prostředků by měly vést k maximalizaci pozitivního společného výsledku využitím pozitivních externalit takových prací napříč odvětvími a zajištěním rovných příležitostí při sdílení dostupné a plánované fyzické infrastruktury za účelem budování sítí elektronických komunikací. Provozovatel sítě provádějící přímo nebo nepřímo, např. prostřednictvím subdodavatele, dotčené stavební práce by měl včasným a přiměřeným žádostem o koordinaci budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, zajišťující například pokrytí možných dodatečných nákladů, včetně nákladů z prodlení, a minimalizaci změn původních plánů, vyhovět za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, čímž by neměl být nepříznivě dotčen hlavní účel stavebních prací financovaných z veřejných prostředků. Aniž jsou dotčena příslušná pravidla pro státní podporu, měly by mít členské státy možnost stanovit další pravidla pro rozdělení nákladů spojených s koordinovaným budováním. Měly by být k dispozici zvláštní postupy k zajištění rychlého řešení sporů týkajících se vyjednávání uvedených dohod o koordinaci, a to za přiměřených, spravedlivých a nediskriminačních podmínek. Těmito ustanoveními by nemělo být dotčeno právo členských států vyhradit kapacitu pro sítě elektronických komunikací i bez zvláštních žádostí, aby vyhověly budoucí poptávce po fyzické infrastruktuře a maximalizovaly hodnotu stavebních prací, nebo přijmout opatření zahrnující podobná práva na koordinaci stavebních prací pro provozovatele jiných druhů sítí, například pro plyn nebo elektřinu.
(26)
Při budování sítí elektronických komunikací nebo nových síťových prvků může být za účelem ochrany obecných zájmů členských států a Unie nezbytná řada různých povolení, včetně stavebního povolení, územního plánu, povolení z hlediska životního prostředí a jiných povolení. Počet povolení nutných pro budování různých typů sítí elektronických komunikací a místní charakter budování může vyústit v uplatnění řady postupů a podmínek. Při zachování práva každého příslušného orgánu na účast a uchování svých rozhodovacích pravomocí v souladu se zásadou subsidiarity by veškeré relevantní informace o postupech a obecných podmínkách týkajících se stavebních prací měly být dostupné prostřednictvím jednotného informačního místa. To by mohlo snížit složitost a zvýšit efektivitu a transparentnost, zejména pro nové subjekty na trhu nebo menší subjekty, které neprovozují činnost v dané oblasti. Členské státy by navíc měly mít možnost stanovit právo podniků zajišťujících nebo oprávněných zajišťovat veřejné komunikační sítě předložit svou žádost o povolení prostřednictvím jednotného kontaktního místa.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby rozhodnutí o povolení nebo zamítnutí žádosti o povolení týkající se budování sítí elektronických komunikací nebo nových síťových prvků byla v každém případě poskytnuta k dispozici nejpozději do čtyř měsíců, aniž jsou dotčeny jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené pro řádný průběh řízení platné pro postup udělování povolení v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Unie, aby se zajistilo, že postupy udělování povolení nepůsobí jako překážky investic a že nemají nepříznivý vliv na vnitřní trh. Takové rozhodnutí může být v souladu s platnými právními předpisy implicitní nebo explicitní. Členské státy by případně měly stanovit právo poskytovatelů, kteří utrpěli škodu z prodlení způsobenou některým příslušným orgánem, udělit povolení v rámci platných lhůt za účelem získání náhrady.
(28)
Aby se zajistilo, že tyto postupy pro udělování povolení budou dokončeny v přiměřené lhůtě, členské státy by mohly zvážit stanovení několika ochranných opatření, jako je např. implicitní schválení, nebo přijmout opatření zjednodušující postupy udělování povolení mimo jiné snížením počtu povolení nutných pro budování sítí elektronických komunikací nebo vynětím určitých kategorií stavebních prací malého rozsahu nebo standardizovaných stavebních prací z udělování povolení. Orgány na celostátní, regionální nebo místní úrovni by měly každé odmítnutí takového povolení v rámci jejich pravomoci odůvodnit na základě objektivních, transparentních, nediskriminačních a přiměřených kritérií a podmínek. Tím by neměla být dotčena jakákoli opatření přijatá členskými státy vyjímající některé prvky sítí elektronických komunikací, pasivní či aktivní, z udělování povolení.
(29)
Dosažení cílů Digitální agendy vyžaduje, aby se zavádění infrastruktury přiblížilo prostorám koncových uživatelů, přičemž bude plně respektována zásada proporcionality, pokud jde o jakákoli omezení vlastnických práv z hlediska sledovaného obecného zájmu. Mělo by být usnadněno vybudování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací až ke koncovým uživatelům a zároveň zajištěna technologická neutralita, zejména prostřednictvím fyzické infrastruktury uvnitř budovy, připravené pro vysokorychlostní připojení. S ohledem na skutečnost, že náklady na zástavbu minichrániček během výstavby budovy jsou relativně nízké, zatímco dovybavení budov vysokorychlostní infrastrukturou může představovat významnou část nákladů na budování vysokorychlostní sítě, měly by být všechny nové nebo podstatně renovované budovy vybaveny fyzickou infrastrukturou umožňující připojení koncových uživatelů k vysokorychlostním sítím. V zájmu zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by nové a podstatně renovované vícebytové budovy měly být vybaveny přístupovým bodem, jehož prostřednictvím může poskytovatel získat přístup k infrastruktuře uvnitř budovy. Developeři budov by navíc měli zajistit vytvoření prázdných kabelovodů vedoucích z každého bytu do přístupového bodu umístěného ve vícebytové budově nebo mimo ni. Mohou se vyskytnout případy, jako jsou nové budovy s jedním bytem nebo významné renovace v izolovaných oblastech, kdy je perspektiva vysokorychlostního připojení z objektivních důvodů považována za příliš vzdálenou na to, aby odůvodnila vybavení budov fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, nebo přístupovým bodem, nebo kdy by takové vybavení budov bylo nepřiměřené z ekonomických důvodů nebo z důvodu ochrany městského dědictví či životního prostředí, jako v případě zvláštních kategorií památek.
(30)
S cílem pomoci potenciálním kupujícím a nájemcům při určování budov, které jsou vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a které tudíž mají značný potenciál úspory nákladů, a s cílem prosazovat vysokorychlostní připravenost budov by členské státy měly mít možnost vyvinout dobrovolné označení „připraveno pro širokopásmové připojení“ pro budovy vybavené takovou infrastrukturou a přístupovým bodem v souladu s touto směrnicí.
(31)
Když poskytovatelé veřejných komunikačních sítí budují vysokorychlostní sítě elektronických komunikací v určité oblasti, lze dosáhnout výrazných úspor z rozsahu, pokud mohou ukončit svou síť v přístupovém bodě budovy bez ohledu na to, zda účastník v té době vyjádřil výslovný zájem o uvedenou službu, avšak pod podmínkou, že je minimalizován dopad na soukromé vlastnictví, s využitím existující fyzické infrastruktury a s uvedením dotčené oblasti do původního stavu. Je-li síť ukončena v přístupovém bodě, připojení dalších zákazníků je možné za podstatně nižších nákladů, zejména prostřednictvím přístupu k vertikálnímu segmentu uvnitř budovy, připravenému pro vysokorychlostní připojení, pokud již existuje. Uvedeného cíle lze stejně tak dosáhnout v případě, kdy je budova sama již vybavena vysokorychlostní sítí elektronických komunikací, k níž mají za transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek přístup všichni poskytovatelé veřejných komunikačních sítí, kteří mají v dané budově aktivního účastníka služeb. To může nastat zejména v členských státech, které přijaly opatření na základě článku 12 směrnice 2002/21/ES.
(32)
Nové budovy měly být vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a v případě vícebytových budov přístupovým bodem- Členské státy by k dosažení tohoto cíle měly mít možnost jisté flexibility. V tomto ohledu není cílem této směrnice harmonizace pravidel v oblasti souvisejících nákladů, včetně úhrady nákladů na vybavení budov fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a přístupovým bodem.
(33)
Vzhledem ke společenským přínosům digitálního začlenění a k ekonomické logice budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, pokud neexistuje pasivní ani aktivní infrastruktura připravená pro vysokorychlostní připojení, která obsluhuje prostory koncových uživatelů, ani alternativy k poskytnutí vysokorychlostních sítí elektronických komunikací účastníkovi, měl by mít jakýkoli poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo ukončit svou síť na vlastní náklady v soukromých prostorech v případě, že dopad na soukromý majetek je minimalizovaný, např. opětovným využitím existující fyzické infrastruktury dostupné v budově, je-li to možné, nebo uvedením dotčených oblastí do původního stavu.
(34)
V souladu se zásadou subsidiarity by touto směrnicí neměla být dotčena možnost, aby členské státy přidělily regulační úkoly v něm stanovené orgánům, jež jsou nejvíce způsobilé je plnit v souladu s vnitrostátním ústavním systémem rozdělení pravomocí a s požadavky stanovenými touto směrnicí.
(35)
Určený vnitrostátní orgán pro řešení sporů by měl zajistit nestrannost a nezávislost vůči zúčastněným stranám a měl by mít odpovídající pravomoci a zdroje.
(36)
Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce pro případ nedodržení vnitrostátních opatření přijatých na základě této směrnice.
(37)
Aby byla zajištěna efektivita jednotných informačních míst stanovených touto směrnicí, členské státy by měly zajistit, aby v daném jednotném informačním místě, v němž lze zajistit zvýšenou efektivitu s ohledem na přidělené úkoly, mimo jiné i v rámci místního katastru nemovitostí, byly k dispozici dostatečné zdroje a příslušné informace o konkrétní oblasti s optimální mírou agregace. Se záměrem vycházet z existujících struktur a maximalizovat přínosy pro koncové uživatele by proto členské státy mohly zvážit možné synergie a úspory z rozsahu činnosti s jednotnými kontaktními místy ve smyslu článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (12).
(38)
Jelikož cílů této směrnice, totiž usnadnit budování fyzické infrastruktury vhodné pro vysokorychlostní sítě elektronických komunikací v celé Unii, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodů jejich rozsahu či účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(39)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na soukromí a ochranu obchodního tajemství, svobodu podnikání, právo na vlastnictví a právo na účinnou právní ochranu. Členské státy musí tuto směrnici uplatňovat v souladu s těmito právy a zásadami,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Cílem této směrnice je usnadnit a podnítit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podporou společného využívání existující fyzické infrastruktury a usnadněním efektivnějšího budování nové fyzické infrastruktury, aby bylo možné tyto sítě zavádět s nižšími náklady.
2. Tato směrnice stanoví minimální požadavky týkající se stavebních prací a fyzické infrastruktury s cílem sblížit některé aspekty právních a správních předpisů členských států v těchto oblastech.
3. Členské státy mohou zachovat nebo zavést opatření v souladu s právními předpisy Unie, které jsou přísnější než minimální požadavky stanovené touto směrnicí s cílem lépe dosáhnout cíle uvedeného v odstavci 1.
4. Pokud jsou ustanovení této směrnice v rozporu s ustanoveními směrnic 2002/21/ES, 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/22/ES nebo 2002/77/ES, použijí se příslušná ustanovení uvedených směrnic.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené ve směrnici 2002/21/ES.
Použijí se rovněž tyto definice:
1)
„provozovatelem sítě“ se rozumí podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě, jakož i podnik, který zajišťuje fyzickou infrastrukturu určenou k poskytování:
a)
služeb výroby, přepravy nebo distribuce
i)
plynu,
ii)
elektrické energie včetně veřejného osvětlení,
iii)
vytápění,
iv)
vody včetně odstraňování nebo čištění odpadních a kanalizačních vod, a odvodňovacích systémů,
b)
dopravních služeb včetně železnic, silnic, přístavů a letišť;
2)
„fyzickou infrastrukturou“ se rozumí jakýkoli prvek sítě, který je určen k uložení jiných prvků sítě, aniž by se sám stal aktivním prvkem sítě, jako jsou potrubí, stožáry, kabelovody, inspekční komory, vstupní šachty, rozvodné skříně, budovy nebo vstupy do budov, antény, věže a sloupy; kabely, včetně nenasvícených optických vláken, jakož i prvky sítí používané v současné době k poskytování vody určené k lidské spotřebě podle definice uvedené v čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 98/83/ES (13) nejsou fyzickou infrastrukturou ve smyslu této směrnice;
3)
„vysokorychlostní sítí elektronických komunikací“ se rozumí síť elektronických komunikací, jež je schopna poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s;
4)
„stavebními pracemi“ se rozumí každý výsledek stavebních nebo stavebně inženýrských prací jako celek, který je sám o sobě dostačující, aby plnil hospodářskou nebo technickou funkci, a zahrnuje jeden nebo více prvků fyzické infrastruktury;
5)
„subjektem veřejného sektoru“ se rozumí státní, regionální nebo místní orgán, veřejnoprávní subjekt nebo sdružení vytvořené jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty;
6)
„veřejnoprávními subjekty“ se rozumějí subjekty se všemi těmito vlastnostmi:
a)
jsou založeny za zvláštním účelem spočívajícím v uspokojování potřeb obecného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu;
b)
mají právní subjektivitu a
c)
jsou financovány zcela nebo převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty; nebo podléhají řídicímu dohledu těchto orgánů nebo subjektů; nebo je v jejich správním, řídícím nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty;
7)
„fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy“ se rozumí fyzická infrastruktura nebo zařízení v místě koncového uživatele, včetně prvků ve spoluvlastnictví, určené k uložení kabelových nebo bezdrátových přístupových sítí, pokud jsou tyto přístupové sítě schopny poskytovat služby elektronických komunikací a propojovat přístupový bod budovy s koncovým bodem sítě;
8)
„fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení“ se rozumí fyzická infrastruktura uvnitř budovy, určená k uložení prvků či umožnění poskytnutí vysokorychlostních sítí elektronických komunikací;
9)
„významnou renovací“ se rozumí stavební nebo stavebně inženýrské práce v místě koncového uživatele, které zahrnují strukturální změny celé fyzické infrastruktury uvnitř budovy nebo její značné části a vyžadují stavební povolení;
10)
„povolením“ se rozumí explicitní nebo implicitní rozhodnutí příslušného orgánu v návaznosti na jakýkoli postup, v jehož rámci je určitý podnik povinen učinit kroky umožňující legální provedení stavebních nebo stavebně inženýrských prací;
11)
„přístupovým bodem“ se rozumí fyzický bod umístěný uvnitř budovy či mimo ni přístupný pro podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě, jehož prostřednictvím je umožněno připojení k fyzické infrastruktuře uvnitř budovy, připravené pro vysokorychlostní připojení.
Článek 3
Přístup k existující fyzické infrastruktuře
1. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě měl právo nabízet podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat sítě elektronických komunikací přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Členské státy mohou naproti tomu stanovit právo provozovatelů veřejných komunikačních sítí nabízet přístup k jejich fyzické infrastruktuře pro účely budování jiných sítí než sítí elektronických komunikací.
2. Členské státy zajistí, aby na základě písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě měl každý provozovatel sítě povinnost vyhovět všem přiměřeným žádostem o přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, a to za spravedlivých a přiměřených podmínek včetně ceny. Taková písemná žádost specifikuje prvky projektu, pro nějž se požaduje přístup, včetně konkrétního časového rámce.
3. Členské státy vyžadují, aby každé odepření přístupu bylo založeno na objektivních, transparentních a přiměřených kritériích, jako jsou:
a)
technická vhodnost fyzické infrastruktury, k níž bylo požádáno o přístup, pro uložení jakéhokoli prvku vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podle odstavce 2;
b)
dostupnost prostoru k uložení prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podle odstavce 2, včetně budoucích potřeb provozovatele sítě ohledně prostoru, které jsou dostatečně prokázány;
c)
otázky týkající se bezpečnosti a veřejného zdraví;
d)
integrita a bezpečnost kterékoli sítě, zejména kritické infrastruktury jednotlivých států;
e)
riziko závažné interference plánovaných služeb elektronických komunikací s poskytováním jiných služeb prostřednictvím stejné fyzické infrastruktury;
f)
dostupnost použitelných alternativních prostředků pro velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře sítě poskytnutých provozovatelem sítě a vhodných k poskytování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací za předpokladu, že tento přístup je nabízen za spravedlivých a přiměřených podmínek;
Členské státy zajistí, aby provozovatel sítě uvedl důvody zamítnutí do dvou měsíců ode dne přijetí úplné žádosti o přístup.
4. V případě, kdy byl odepřen přístup nebo kdy do dvou měsíců od data obdržení žádosti o přístup nebylo dosaženo dohody o konkrétních podmínkách včetně ceny, členské státy zajistí, aby kterákoli ze stran byla oprávněna předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů.
5. Členské státy vyžadují, aby vnitrostátní orgán pro řešení sporů uvedený v odstavci 4 vydal, s řádným ohledem na zásadu proporcionality, závazné rozhodnutí ve věci sporu zahájeného podle odstavce 4, včetně stanovení spravedlivých a přiměřených podmínek i cen, je-li to na místě.
Vnitrostátní orgán pro řešení sporů vyřeší spor v nejkratší možné době a v každém případě do čtyř měsíců ode dne přijetí úplné žádosti s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
Týká-li se spor přístupu k infrastruktuře poskytovatele sítě elektronických komunikací a je-li vnitrostátní orgán pro řešení sporů vnitrostátním regulačním orgánem, zohlední případně cíle stanovené v článku 8 směrnice 2002/21/ES. Jakákoli cena stanovená orgánem pro řešení sporů zajistí, aby poskytovatel přístupu měl přiměřenou možnost náhrady svých nákladů a zohlední dopad požadovaného přístupu na obchodní plán poskytovatele přístupu, včetně investic realizovaných provozovatelem sítě, který byl o přístup požádán, zejména do fyzických infrastruktur využívaných k poskytování vysokorychlostních služeb elektronických komunikací.
6. Tímto článkem není dotčeno vlastnické právo vlastníka fyzické infrastruktury v případě, že provozovatel sítě není jejím vlastníkem, ani vlastnické právo jakékoliv třetí strany, jako jsou vlastníci pozemků a vlastníci soukromých nemovitostí.
Článek 4
Transparentnost ve vztahu k fyzické infrastruktuře
1. Pro účely žádosti o přístup k fyzické infrastruktuře v souladu s čl. 3 odst. 2 členské státy zajistí, aby každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě měl na vyžádání právo na přístup k následujícímu souboru minimálních informací o existující fyzické infrastruktuře kteréhokoli provozovatele sítě:
a)
umístění a trasování;
b)
druh a současné využití infrastruktury a
c)
kontaktní místo.
Členské státy zajistí, aby podnik žádající o přístup specifikoval oblast, v níž plánuje budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
Členské státy mohou umožnit přístup k minimálním informacím, které mají být omezeny, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity sítí, národní bezpečnosti, veřejného zdraví nebo bezpečnosti, důvěrnosti nebo provozního či obchodního tajemství.
2. Členské státy mohou požadovat, aby každý subjekt veřejného sektoru, jenž je na základě svých úkolů držitelem částí minimálních informací uvedených v odstavci 1 a týkajících se fyzické infrastruktury provozovatele sítě v elektronické podobě, zpřístupnil tyto části informací elektronickými prostředky prostřednictvím jednotného informačního místa do 1. ledna 2017, a členské státy po takových subjektech veřejného sektoru požadují, aby je na požádání zpřístupnily podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat veřejné komunikační sítě, aniž jsou dotčena omezení podle odstavce 1. Veškeré aktualizace těchto informací a jakékoli nové prvky minimálních informací uvedených v odstavci 1, které subjekt veřejného sektoru obdrží, se zpřístupní jednotnému informačnímu místu do dvou měsíců ode dne jejich přijetí. Je-li třeba zaručit spolehlivost poskytnutých informací, lze tuto lhůtu prodloužit maximálně o jeden měsíc.
3. Minimální informace, které jsou zpřístupněny jednotnému informačnímu místu podle odstavce 2, se prostřednictvím jednotného informačního místa neprodleně zpřístupní v elektronické podobě za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek. Členské státy zajistí, aby byl přístup k minimálním informacím podle tohoto odstavce prostřednictvím jednotného informačního místa umožněn do 1. ledna 2017.
4. Nejsou-li minimální informace uvedené v odstavci 1 k dispozici prostřednictvím jednotného informačního místa, členské státy vyžadují, aby provozovatelé sítí tyto informace zpřístupnili na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě. V této žádosti se specifikuje oblast, v níž je plánováno budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Přístup k informacím se poskytne do dvou měsíců od obdržení písemné žádosti za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena příslušná omezení podle odstavce 1.
5. Na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě členské státy vyžadují, aby provozovatelé sítí vyhověli přiměřeným žádostem o průzkum na místě týkajícím se konkrétních prvků jejich fyzické infrastruktury. V této žádosti se specifikují prvky sítě dotčené v souvislosti s budováním prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Průzkum na místě týkající se specifikovaných prvků sítě se povolí do jednoho měsíce od data obdržení písemné žádosti za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena příslušná omezení podle odstavce 1.
6. Členské státy zajistí, aby v případě sporu vzniklého v souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v tomto článku měla kterákoli strana právo obrátit se ve věci sporu na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
7. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností stanovených v odstavcích 1 až 5 v případě existujících fyzických infrastruktur, které se nepovažují za technicky vhodné pro budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, nebo v případě kritické infrastruktury jednotlivých států Tyto výjimky musí být v tomto ohledu řádně odůvodněné. Zúčastněným stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se musí oznámit Komisi.
8. Členské státy zajistí, aby podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě, které obdrží přístup k informacím podle tohoto článku, přijaly vhodná opatření pro zajištění zachování důvěrnosti a provozního a obchodního tajemství.
Článek 5
Koordinace stavebních prací
1. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě měl právo sjednávat dohody o koordinaci stavebních prací s podniky zajišťujícími nebo oprávněnými zajišťovat sítě elektronických komunikací s cílem budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
2. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě provádějící přímo nebo nepřímo stavební práce zcela nebo částečně financované z veřejných prostředků vyhověl všem přiměřeným žádostem podniků zajišťujících nebo oprávněných zajišťovat veřejné komunikační sítě o koordinaci stavebních prací s cílem budování prvků vysokorychlostní sítě elektronických komunikací, a to za transparentních a nediskriminačních podmínek. Těmto žádostem se vyhoví, pokud:
a)
si to nevyžádá žádné dodatečné náklady, mimo jiné z důvodu dalšího prodlení, pro původně plánované stavební práce;
b)
to nebrání kontrole nad koordinací prací a
c)
je žádost o koordinaci podána co nejdříve a v každém případě nejpozději jeden měsíc před předložením konečného projektu příslušným orgánům k udělení povolení.
Členské státy mohou stanovit pravidla pro rozdělení nákladů souvisejících s koordinací stavebních prací.
3. Pokud není dohody o koordinaci stavebních prací podle odstavce 2 dosaženo do jednoho měsíce od obdržení formální žádosti o jednání, členské státy zajistí, aby kterákoli ze stran měla právo předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů.
4. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní orgán pro řešení sporů uvedený v odstavci 3 vydal, s řádným ohledem na zásadu proporcionality, rozhodnutí k vyřešení sporu zahájeného podle odstavce 3, včetně stanovení spravedlivých a nediskriminačních podmínek a poplatků, je-li to na místě.
Vnitrostátní orgán pro řešení sporů vyřeší spor v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců ode dne přijetí úplné žádosti, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
5. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností uvedených v tomto článku pro stavební práce malého významu, pokud jde o hodnotu, velikost či trvání, nebo v případě kritické národní infrastruktury. Tyto výjimky musí být v tomto ohledu řádně odůvodněné. Zúčastněným stranám se poskytne příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 6
Transparentnost ve vztahu k plánovaným stavebním pracem
1. V zájmu sjednávání dohod o koordinaci stavebních prací uvedených v článku 5 členské státy vyžadují, aby kterýkoli provozovatel sítě na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě zpřístupnil následující minimální informace o probíhajících nebo plánovaných stavebních pracích týkajících se jeho fyzické infrastruktury, pro něž bylo buď uděleno povolení, nebo povolovací řízení probíhá, nebo se první žádost příslušným orgánům o udělení povolení plánuje v následujících šesti měsících:
a)
umístění a druh prací;
b)
dotčené prvky sítě;
c)
předpokládaný termín zahájení prací a doba jejich trvání a
d)
kontaktní místo.
V žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě se specifikuje oblast, v níž je plánováno budování prvků vysokorychlostní sítě elektronických komunikací. Provozovatelé sítí do dvou týdnů od data obdržení písemné žádosti poskytnou požadované informace za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek. Členské státy mohou umožnit přístup k minimálním informacím, které mají být omezeny, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity sítí, národní bezpečnosti, veřejného zdraví nebo bezpečnosti, důvěrnosti nebo provozního a obchodního tajemství.
2. Provozovatel sítě může žádost podle odstavce 1 zamítnout, pokud:
a)
požadované informace zveřejnil v elektronické podobě, nebo
b)
je přístup k těmto informacím zajištěn prostřednictvím jednotného informačního místa.
3. Členské státy zajistí, aby provozovatel sítě zpřístupnil požadované minimální informace uvedené v odstavci 1 prostřednictvím jednotného informačního místa.
4. Členské státy zajistí, aby v případě sporu vzniklého v souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v tomto článku měla kterákoli strana právo obrátit se ve věci sporu na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
5. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností stanovených v tomto článku pro stavební práce nevýznamné hodnoty nebo v případě kritické infrastruktury jednotlivých států. Tyto výjimky se řádně odůvodní. Zúčastněným stranám se poskytne příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 7
Postup udělování povolení
1. Členské státy zajistí, aby všechny příslušné informace týkající se podmínek a postupů platných pro udělování povolení pro stavební práce nezbytné pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, včetně jakýchkoliv informací týkajících se výjimek platných pro tyto prvky, pokud jde o některá nebo veškerá povolení požadovaná podle vnitrostátních právních předpisů byly přístupné prostřednictvím jednotného informačního místa.
2. Členské státy mohou stanovit, že každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě má právo předkládat elektronickými prostředky a prostřednictvím jednotného informačního místa žádosti o povolení požadovaná pro stavební práce, která jsou nezbytná za účelem budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že aniž jsou dotčeny jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené k zajištění řádného průběhu řízení nebo odvolacího řízení, platné pro postupy související s udělováním povolení v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Unie, příslušné orgány povolení udělí či zamítnou do čtyř měsíců ode dne přijetí úplné žádosti. Členské státy mohou stanovit, že tuto lhůtu lze ve výjimečných a řádně odůvodněných případech prodloužit. Jakékoliv prodloužení bude co nejkratší, aby bylo možné povolení udělit či zamítnout. Každé odmítnutí musí být řádně odůvodněno na základě objektivních, transparentních, nediskriminačních a přiměřených kritérií.
4. Členské státy mohou zajistit, aby každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě, kterému v důsledku nedodržení lhůt platných podle odstavce 3 vznikla škoda, měl právo na náhradu škody v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 8
Fyzická infrastruktura uvnitř budovy
1. Členské státy zajistí, aby všechny nově postavené budovy pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016, byly v místě koncového uživatele, včetně prvků těchto budov ve spoluvlastnictví, vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, až do koncových bodů sítě. Stejná povinnost platí v případě významné renovace, pro niž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016.
2. Členské státy zajistí, aby všechny nově postavené vícebytové budovy, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016, byly vybaveny přístupovým bodem. Stejná povinnost platí v případě významné renovace týkající se vícebytových budov, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016.
3. Budovy vybavené v souladu s tímto článkem jsou způsobilé ke získání dobrovolného označení „připraveno pro širokopásmové připojení“ v těch členských státech, které se pro zavedení takového označení rozhodly.
4. Členské státy mohou pro určité kategorie budov, zejména budovy s jedním bytem, nebo významné renovace, stanovit výjimky z povinností stanovených v odstavcích 1 a 2, pokud je splnění těchto povinností nepřiměřené, například z hlediska nákladů pro jednotlivé vlastníky nebo společenství vlastníků nebo z hlediska druhů budov, jako jsou zvláštní kategorie památek, historické budovy, rekreační obydlí, vojenské budovy či jiné budovy využívané pro účely národní bezpečnosti. Tyto výjimky se řádně odůvodní. Zúčastněným stranám je poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 9
Přístup k fyzické infrastruktuře uvnitř budovy
1. Členské státy zajistí, aby s výhradou odst. 3 prvního pododstavce měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo zavést na vlastní náklady až k přístupovému bodu svou síť.
2. Členské státy zajistí, aby s výhradou odst. 3 prvního pododstavce měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo na přístup ke kterékoli existující fyzické infrastruktuře uvnitř budovy za účelem budování vysokorychlostní sítě elektronických komunikací, pokud je duplikace technicky nemožná nebo ekonomicky neefektivní.
3. Členské státy zajistí, aby kterýkoliv držitel práva k užívání přístupového bodu a fyzické infrastruktury uvnitř budovy splňoval veškeré odůvodněné žádosti o přístup od poskytovatelů veřejných komunikačních sítí za spravedlivých a nediskriminačních podmínek, včetně ceny, je-li to na místě.
Pokud není dohody o přístupu uvedené v odstavci 1 nebo 2 dosaženo do dvou měsíců od obdržení formální žádosti o přístup, členské státy zajistí, aby každá strana měla právo předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů, aby posoudil dodržení požadavků stanovených v uvedených odstavcích. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
4. Členské státy mohou udělit výjimky z ustanovení v odstavcích 1 až 3 pro budovy, v nichž je přístup k existující síti, která končí v místě koncového uživatele a je vhodná k poskytování vysokorychlostní služeb elektronických komunikací, zajištěn za objektivních, transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek.
5. Pokud infrastruktura uvnitř budovy, připravená pro vysokorychlostní připojení, neexistuje, členské státy zajistí, aby měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo ukončit svou síť v prostorách účastníka, pokud s tím tento účastník souhlasí a pokud se tak minimalizuje dopad na soukromý majetek třetích stran.
6. Tímto článkem není dotčeno vlastnické právo vlastníka přístupového bodu nebo fyzické infrastruktury uvnitř budovy v případě, že držitel práva k užívání této infrastruktury nebo přístupového bodu není jejich vlastníkem, ani vlastnické právo jakýchkoliv třetích stran, jako jsou vlastníci pozemků a vlastníci budov.
Členské státy mohou stanovit pravidla pro odpovídající finanční náhradu pro osoby, jimž vznikla uplatňováním práv stanovených v tomto článku škoda.
Článek 10
Příslušné orgány
1. Členské státy zajistí, aby každý z úkolů svěřených vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů byl prováděn jedním nebo několika příslušnými orgány.
2. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů určený členským státem podle odstavce 1 musí být právně samostatný a funkčně nezávislý na kterémkoliv provozovateli sítě. Členské státy mohou umožnit vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů účtovat poplatky na pokrytí nákladů souvisejících s plněním úkolů, které mu byly svěřeny.
3. Členské státy vyžadují, aby všechny strany s vnitrostátním orgánem pro řešení sporů plně spolupracovaly.
4. Členské státy jmenují jeden nebo více příslušných orgánů na celostátní, regionální nebo místní úrovni pro výkon funkcí jednotného informačního místa uvedených v článcích 4, 6 a 7. S cílem pokrýt náklady na plnění těchto funkcí členské státy mohou umožnit účtování poplatků za užívání jednotných informačních míst.
5. Členské státy oznámí Komisi totožnost každého příslušného orgánu v souladu s tímto článkem k plnění funkce podle této směrnice do 1. července 2016 a veškeré jejich změny předtím, než takové určení nebo změna vstoupí v platnost.
6. Proti veškerým rozhodnutím přijatým příslušnými orgány uvedenými v tomto článku se lze odvolat k soudu v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 11
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení vnitrostátních opatření přijatých podle této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich provádění. Stanovené sankce musejí být vhodné, účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 12
Přezkum
Komise podá do 1. července 2018 zprávu o provádění této směrnice Evropskému parlamentu a Radě. Zpráva obsahuje shrnutí dopadu opatření stanovených touto směrnicí a posouzení pokroku při plnění jejích cílů, včetně toho, zda a jak by mohla směrnice více přispět k dosažení ambicióznějších cílů v oblasti širokopásmového připojení než těch, jež jsou stanoveny v Digitální agendě.
Článek 13
Provedení
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2016. Uvědomí o nich Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 2016.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 14
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 15
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2014/61/EL,
15. mai 2014,
kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamise meetmete kohta
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust (2),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (3)
ning arvestades järgmist:
(1)
Digitaalmajandus muudab siseturgu põhjalikult. Tänu innovaatilisusele, kiirusele ja piiriülesele ulatusele on sellel potentsiaali, mis võib viia siseturu integratsiooni uuele tasemele. Liidu eesmärk on arendada välja digitaalmajandus, mis nüüdisaegsete võrguteenuste ja kiire interneti ühenduse abil annaks jätkusuutlikku majanduslikku ja sotsiaalset kasu. Kvaliteetne digitaalne taristu toetab praktiliselt kõiki nüüdisaegse ja innovaatilise majanduse sektoreid ning omab sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse seisukohast strateegilist tähtsust. Seetõttu peab kõigil kodanikel ning samuti era- ja avalikul sektoril ja ettevõtjatel olema võimalus osaleda digitaalmajanduses.
(2)
Liikmesriigid on tunnistanud kiirele lairibaühendusele ülemineku tähtsust ja heaks kiitnud komisjoni teatises „Euroopa digitaalarengu tegevuskava - Euroopa majanduskasvu kiirendamine digitaalsete vahenditega” („digitaalarengu tegevuskava”) sätestatud kaugelepürgivad eesmärgid seoses lairibaühendusega, nimelt võimaldada 2013. aastaks kõigile eurooplastele lairibaühenduse baasteenus ja tagada, et 2020. aastaks on kõigil eurooplastel juurdepääs palju kiiremale internetiühendusele kiirusega üle 30 Mbit/s ning et 50 % või enamal liidu kodumajapidamistest on internetiühendus kiirusega üle 100 Mbit/s.
(3)
Arvestades tehnoloogia kiiret arengut, lairibaühenduse liikluse eksponentsiaalset kasvu ja kasvavat nõudlust e-teenuste järele, tuleks digitaalarengu tegevuskavas määratletud eesmärke lugeda absoluutseks miinimumiks ja liit peaks seadma endale suuremad lairibaühendusega seotud eesmärgid, et saavutada suurem majanduskasv, konkurentsivõime ja tootlikkus. Käesoleva direktiivi läbivaatamise raames peaks komisjon hindama, kas käesolev direktiiv saab sellele eesmärgi saavutamisele veelgi kaasa aidata ja kui saab, siis kuidas.
(4)
Digitaalarengu tegevuskavas tehti kindlaks ka vajadus poliitika järele, mis aitaks vähendada lairibaühenduse kasutuselevõtu kulusid kogu liidu territooriumil, muu hulgas nõuetekohase planeerimise ja koordineerimise ning halduskoormuse vähendamisega. Sellega seoses peavad liikmesriigid tegema märkimisväärseid eelnevaid investeeringuid, et teha võimalikuks füüsilise taristu jagamine. Võttes arvesse digitaalarengu tegevuskava eesmärke, teadvustades samal ajal Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1316/2013 (4) loodud Euroopa ühendamise rahastu kaudu lairibaühenduste jaoks eraldatud rahaliste vahendite olulist vähenemist, peaksid liikmesriigid saama käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamiseks kasutada kohaldatavate liidu õigusaktide kohaselt kättesaadavaid liidu vahendeid.
(5)
Kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtukulude vähendamine aitaks kaasa ka avaliku sektori digiteerimisele, võimaldades lisaks avaliku halduse kulude vähendamisele ja kodanikele pakutavate teenuste tõhustamisele saavutada digitaalne võimendav mõju majanduse kõigile valdkondadele.
(6)
Pidades silmas vajadust võtta liidu tasandi meetmeid parema lairibaühenduse kättesaadavuse tagamiseks, sealhulgas kiire lairibaühenduse taristuga seotud kulude vähendamiseks, nagu on kajastatud 13.-14. detsembri 2012. aasta Euroopa Ülemkogu järeldustes, rõhutatakse komisjoni teatises „Ühtse turu akt II” vajadust täiendavate pingutuste järele, et saavutada kiiresti digitaalarengu tegevuskavaga seatud eesmärgid, muu hulgas käsitledes kiiretesse võrkudesse investeerimisega seotud probleemi.
(7)
Kiire elektroonilise side traadita ja traadiga võrkude kasutuselevõtuks kogu liidus on vaja teha suuri investeeringuid, millest märkimisväärse osa moodustavad tsiviilehitustööde kulud. Teatud kulukate tsiviilehitustööde piiramine muudaks lairibaühenduse kasutuselevõtu tõhusamaks.
(8)
Suure osa nendest kuludest võib omistada tõhususe puudumisele kasutuselevõtuprotsessis seoses olemasoleva passiivse taristu (näiteks kaablikanalid, juhtmed, juurdepääsuluugid, kaablikapid, postid, mastid, antennirajatised, tornid ja muud tugikonstruktsioonid) kasutamisega, ehitustööde koordineerimisega seotud kitsaskohtadele, koormavale halduslubade andmise menetlusele ning võrkude hoonesisese kasutuselevõtuga seotud kitsaskohtadele, mis põhjustavad suuri rahalisi takistusi, eriti maapiirkondades.
(9)
Meetmed, mille eesmärk on tõhustada olemasolevate taristute kasutamist ning vähendada uute tsiviilehitustööde läbiviimise kulusid ja takistusi, peaksid olulisel määral kaasa aitama kiire elektroonilise side võrkude hoogsa ja ulatusliku kasutuselevõtu tagamisele, säilitades samas tõhusa konkurentsi, ilma et see avaldaks negatiivset mõju olemasoleva avaliku taristu ohutusele, turvalisusele ja sujuvale toimimisele.
(10)
Mõned liikmesriigid on võtnud lairibaühenduse kasutuselevõtukulude vähendamisele suunatud meetmeid. Sellised tavad jäävad siiski piiratuks ja killustatuks. Nende meetmete parimate tavade kasutamise laiendamine kogu liidus võiks oluliselt kaasa aidata digitaalse ühtse turu loomisele. Lisaks ei võimalda regulatiivsete nõuete erinevused mõnikord kommunaalettevõtjate koostööd ning võivad takistada uute võrguoperaatorite turule sisenemist ja uute ärivõimaluste kasutamist, pidurdades siseturu arendamist lairibaühenduse füüsiliste taristute kasutuseks ja kasutuselevõtuks seoses kiire elektroonilise side võrkudega. Lisaks sellele tundub, et liikmesriikide tasandil rakendatavad algatused ei ole alati terviklikud, ehkki meetmeid tuleks ühtse ja ulatusliku mõju saavutamiseks võtta tingimata kogu kasutuselevõtuprotsessi vältel ja kõigi sektorite lõikes.
(11)
Käesoleva direktiiviga soovitakse kehtestada teatavad liiduüleselt kohaldatavad minimaalsed õigused ja kohustused, et hõlbustada kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõttu ja sektoriülest koordineerimist. Tagada tuleks minimaalsed võrdsed tingimused, kuid see ei tohiks kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega piirata riiklikul ja kohalikul tasandil kehtestatud olemasolevaid parimaid tavasid ja meetmeid, mis hõlmavad üksikasjalikumaid sätteid ja tingimusi, ega ka kõnealuseid õigusi ja kohustusi täiendavaid lisameetmeid.
(12)
Kui kooskõlas liidu õigusega kohaldatakse täpsemaid reguleerivaid meetmeid, peaksid need lex specialis põhimõtet silmas pidades olema ülimuslikud käesolevas direktiivis sätestatud miinimumõiguste ja -kohustuste suhtes. Seega ei tohiks käesoleva direktiivi kohaldamine piirata liidu elektroonilise side õigusraamistikku, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/21/EÜ (5) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/19/EÜ, (6) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/20/EÜ, (7) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2002/22/EÜ (8) ning komisjoni direktiivis 2002/77/EÜ, (9) sealhulgas kõnealuse õigusraamistiku alusel vastu võetud riiklikke meetmeid, nagu sümmeetrilisi või asümmeetrilisi õiguslikke erimeetmeid.
(13)
Elektroonilise side võrkude operaatorite ja eelkõige uute turuletulijate jaoks võib olla palju tõhusam taaskasutada elektroonilise side võrkude kasutuselevõtmiseks olemasolevaid füüsilisi taristuid, sealhulgas neid, mis kuuluvad teistele kommunaalettevõtjatele, eriti piirkondades, kus sobivat elektroonilise side võrku ei ole või kus uue füüsilise taristu ehitamine ei pruugi olla majanduslikult otstarbekas. Lisaks võib sektoritevaheline sünergia oluliselt vähendada vajadust elektroonilise side võrkude kasutuselevõtust tingitud ehitustööde järele ja seeläbi ka nendega seotud sotsiaalseid ja keskkonnakulusid, näiteks seoses saaste, häiringute ja liiklusummikutega. Seetõttu ei tuleks käesolevat direktiivi kohaldada üksnes üldkasutatavate sidevõrkude pakkujatele, vaid kõigile, kes omavad või valdavad õigust kasutada (ilma et viimane mõjutaks kolmandate isikute omandiõigust) ulatuslikke ja täieliku katvusega füüsilisi taristuid, millele saab lisada elektroonilise side võrgu elemente; see puudutab näiteks füüsilisi võrke elektri, gaasi, vee ja kanalisatsiooni pakkumiseks, äravoolusüsteemide võrke, küttevõrke ning transporditeenuste võrke.
(14)
Kiirete üldkasutatavate sidevõrkude kasutuselevõtu parandamiseks siseturul tuleks käesolevas direktiivis sätestada üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate õigused saada juurdepääs füüsilisele taristule sõltumata selle asukohast õiglastel ja mõistlikel tingimustel, mis on kooskõlas omandiõiguste tavalise kasutamisega. Kohustus anda juurdepääs füüsilisele taristule ei tohiks piirata taristu asukohaks oleva maa või hoone omaniku õigusi.
(15)
Võrkude vähese diferentseerituse tõttu saab võrgu füüsilistes struktuurides samaaegselt majutada mitmesuguseid elektroonilise side võrgu elemente, sealhulgas neid, mille abil saab kooskõlas tehnoloogilise neutraalsuse põhimõttega pakkuda lairibajuurdepääsu teenuseid kiirusega vähemalt 30 Mbit/s, mõjutamata võrgu peamist teenust ning kandes minimaalseid kohandamiskulusid. Seetõttu saab füüsilisse taristusse, mis on mõeldud üksnes võrgu muude elementide majutamiseks ega ole ise võrgu aktiivne element (näiteks kasutamata valguskaabli puhul) põhimõtteliselt paigutada elektroonilise side kaableid, seadmeid või elektroonilise side võrkude muid elemente, sõltumata selle tegelikust kasutusest või omandist, kui sellega ei ole seotud turvalisusprobleeme ja ei kahjustata taristu omaniku tulevasi ärihuvisid. Üldkasutatavate sidevõrkude füüsilist taristut võib põhimõtteliselt kasutada ka muude võrkude elementide majutamiseks ja seega võivad liikmesriigid otsustada kohaldada asjakohastel juhtudel vastastikkuse põhimõtet ning lubada üldkasutatavate sidevõrkude pakkujatel võimaldada juurdepääsu oma võrkudele muude võrkude kasutuselevõtmiseks. Ilma et see piiraks peamise teenuse osutamisega seotud üldistes huvides oleva konkreetse eesmärgi poole püüdlemist, tuleks edendada võrguoperaatorite vahelist sünergiat, et aidata samal ajal kaasa digitaalarengu tegevuskava eesmärkide saavutamisele.
(16)
Kuigi käesolev direktiiv ei tohiks piirata konkreetseid kaitsemeetmeid, mida on vaja ohutuse ja rahvatervise ning võrkude (eelkõige kriitiliselt tähtsa taristu) turvalisuse ja terviklikkuse tagamiseks ning selle kindlustamiseks, et ei mõjutata võrguoperaatori pakutavat peamist teenust, eelkõige võrkude puhul, mis pakuvad inimtarbimiseks mõeldud vett, võivad siseriiklikes õigusaktides sätestatud üldised eeskirjad, mis keelavad võrguoperaatoritel pidada läbirääkimisi elektroonilise side võrkude pakkujatega juurdepääsuks füüsilistele taristutele, takistada füüsilisele taristule juurdepääsu turu rajamist. Sellised üldeeskirjad tuleks seega kaotada. Samal ajal ei tohiks käesolevas direktiivis sätestatud meetmed piirata liikmesriikide võimalust muuta taristule juurdepääsu võimaldamine kommunaalettevõtjate jaoks atraktiivsemaks, jättes kõnealuselt teenuselt saadava tulu välja oma peamise tegevuse või peamiste tegevuste lõppkasutajate tariifide arvutamise alusest kooskõlas kohaldatava liidu õigusega.
(17)
Võrguoperaator võib objektiivsetel põhjustel keelduda juurdepääsu võimaldamisest teatavatele füüsilistele taristutele. Põhjuseks võib olla eelkõige see, et füüsiline taristu ei ole tehniliselt sobiv eriliste asjaolude tõttu seoses taristutega, millele on juurdepääsu taotletud; erilisteks asjaoludeks võivad olla näiteks sel ajal kättesaadava ruumi vähesus või tulevased ruumivajadused, mis on piisavalt tõendatud, näiteks avalikult kättesaadavates investeerimiskavades. Samuti võib taristu jagamine teatavates olukordades ähvardada ohutust või rahvatervist, võrgu (sealhulgas kriitiliselt tähtsa taristu) terviklikkust ja turvalisust või ohustada sama taristu vahendusel peamiselt pakutavate teenuste osutamist. Lisaks, kui võrguoperaator juba pakub taotleja vajadustele vastavat hulgijuurdepääsu füüsilisele võrgutaristule, võib juurdepääs füüsilisele alustaristule avaldada kahjulikku majanduslikku mõju selle ärimudelile ja investeerimisstiimulitele, millega võib kaasneda võrguelementide ebatõhus dubleerimine. Samas, kui liidu elektroonilise side õigusraamistiku kohaselt kehtestatakse näiteks märkimisväärse turujõuga ettevõtjate suhtes füüsilisele taristule juurdepääsu pakkumise kohustused, siis see oleks juba hõlmatud konkreetsete õiguslike kohustustega, mida käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada.
(18)
Kui üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvad või selleks õigust omavad ettevõtjad taotlevad juurdepääsu konkreetses piirkonnas, peaksid võrguoperaatorid tegema pakkumise oma vahendite ühiseks kasutamiseks õiglastel ja mõistlikel tingimustel, sealhulgas õiglase hinna eest, välja arvatud juhul, kui juurdepääsust keeldutakse objektiivsetel põhjustel. Sõltuvalt asjaoludest võivad juurdepääsuõiguse andmise tingimusi mõjutada mitmed tegurid: hooldamise ja kohandamisega seotud lisakulud; ennetavad kaitsemeetmed, mida rakendatakse võrgu ohutusele, turvalisusele ja terviklikkusele avalduva kahjuliku mõju piiramiseks; konkreetne vastutuskord võimaliku kahju korral; taristu ehitamiseks antud riikliku toetuse kasutamine, sealhulgas konkreetsed tingimused, mis on seotud toetusega või tulenevad siseriiklikust õigusest kooskõlas liidu õigusega; võime pakkuda või anda infrastruktuuri võimsust avaliku teenistuse kohustuse täitmiseks; siseriiklikest sätetest tulenevad piirangud, mille eesmärk on kaitsta keskkonda, rahvatervist, avalikku julgeolekut või saavutada asulaplaneerimise eesmärke.
(19)
Kui äriläbirääkimistel ei jõuta tehnilistes ja ärilistes tingimustes kokkuleppele, peaks mõlemal osapoolel olema võimalik pöörduda riikliku tasandi vaidluste lahendamise organi poole, kes teeks osapooltele kohustusliku lahenduse, et vältida põhjendamatuid keeldumisi või ebaõiglaste tingimuste kehtestamist. Juurdepääsu andmise hinna määramisel peaks vaidluste lahendamise organ tagama, et juurdepääsu pakkujal on õiglane võimalus saada tagasi füüsilisele taristule juurdepääsu võimaldamiseks tehtud kulutused, võttes arvesse riigi eritingimusi ja kehtestatud tariifistruktuure, millega antakse õiglane võimalus kulude tagasisaamiseks, võttes arvesse riigi reguleerivate asutuste poolt mõistetud varasemaid kahjutasusid. Seda tehes peaks vaidluste lahendamise organ arvestama ka taotletud juurdepääsu mõju juurdepääsu pakkuja äriplaanile, sealhulgas juurdepääsutaotluse saanud juurdepääsu pakkuja tehtud investeeringutele, eelkõige investeeringutele seoses füüsilise taristuga, millele juurdepääsu taotletakse. Erijuhtudel, kui antakse juurdepääs üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate füüsilisele taristule võivad sellisesse taristusse tehtud investeeringud otseselt kaasa aidata digitaalarengu tegevuskava eesmärkide saavutamisele ning olemasolevate hüvede ärakasutamine võib mõjutada hilisemat konkurentsi. Seega tuleks juurdepääsukohustuste puhul võtta täielikult arvesse kõnealuste investeeringute majanduslikku tasuvust, võttes aluseks nende riskiprofiili, investeeringutasuvuse ajakava, juurdepääsu mõju hilisemale konkurentsile ning seeläbi hindadele ja investeerimistulule, võrguvarade amortisatsiooni juurdepääsutaotluse esitamise ajal, tehtud investeeringute aluseks olnud ärimudelit, eriti kui tegemist on kiire elektroonilise side teenuste osutamiseks kasutatavatesse füüsilistesse taristutesse tehtud investeeringutega, ning juurdepääsu taotlejale varem pakutud ühise kasutuselevõtu võimalusi.
(20)
Kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtu tõhusaks kavandamiseks ning elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks sobilike olemasolevate taristute tõhusaima kasutuse tagamiseks peaks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele olema tagatud juurdepääs miinimumteabele kasutuselevõtupiirkonnas eksisteerivate füüsiliste taristute kohta. Selline miinimumteave peaks võimaldama hinnata olemasoleva taristu kasutuspotentsiaali konkreetses piirkonnas ning samuti vähendada kahju olemasolevatele füüsilistele taristutele. Arvestades hõlmatud sidusrühmade arvu ning selleks, et hõlbustada juurdepääsu kõnealusele teabele, sealhulgas sektorite vahel ja piiriüleselt, tuleks selline miinimumteave teha kättesaadavaks ühtse teabepunkti kaudu. Selline ühtne teabepunkt peaks võimaldama juurdepääsu elektroonilisel kujul juba kättesaadavale miinimumteabele, kooskõlas piirangutega, mille eesmärk on tagada võrgu (eelkõige kriitiliselt tähtsa taristu) turvalisus ja terviklikkus või kaitsta õigustatud tegevus- ja ärisaladusi.
(21)
Liikmesriikidele uusi kaardistamise kohustusi kehtestamata peaks käesolev direktiiv nägema ette, et elektroonilisel kujul kättesaadav miinimumteave, mida avaliku sektori asutused juba koguvad riiklike algatuste ja liidu õigusaktide (näiteks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2007/2/EÜ) (10) kohaselt, tuleks näiteks hüperlingi kaudu teha kättesaadavaks ühtsele teabepunktile. See võimaldaks üldkasutatavate sidevõrkude pakkujatele kooskõlastatud juurdepääsu füüsilisi taristuid käsitlevatele andmetele, tagades samas sellise teabe turvalisuse ja terviklikkuse, eelkõige seoses riikliku kriitilise tähtsusega taristuga. Sellise teabe kättesaadavaks tegemine ei tohiks piirata läbipaistvusnõudeid, mida juba kohaldatakse avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise suhtes vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2003/98/EÜ (11). Kui avaliku sektori käsutuses olev teave ei anna piisavat ülevaadet konkreetses piirkonnas eksisteerivatest või teatavat tüüpi füüsilistest taristutest, peaksid võrguoperaatorid tegema teabe kättesaadavaks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele.
(22)
Kui miinimumteave ei ole ühtse teabepunkti kaudu kättesaadav, tuleks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele siiski tagada võimalus taotleda sellist konkreetset teavet otse ükskõik milliselt vastava piirkonna võrguoperaatorilt. Lisaks, kui taotlus on mõistlik ja kui teave on vajalik eelkõige olemasoleva füüsilise taristu võimalikuks jagamiseks või ehitustööde koordineerimiseks, tuleks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele anda läbipaistvatel, proportsionaalsetel ja mittediskrimineerivatel tingimustel võimalus kohapealseteks vaatlusteks ja kavandatud ehitustöid käsitleva teabe küsimiseks, ilma et see piiraks võrgu turvalisuse ja terviklikkuse tagamiseks võetud kaitsemeetmeid ning konfidentsiaalsuse ja tegevus- ja ärisaladuste kaitset. Tuleks anda stiimuleid selleks, et võrguoperaatorid avaldaksid ise laiaulatuslikku teavet planeeritud ehitustööde kohta või et selle teeksid kättesaadavaks ühtsed teabepunktid, eelkõige kõige kasulikumates valdkondades, teavitades sellest teabe olemasolu korral õigust omavaid operaatoreid.
(23)
Kui kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtmisel tekib vaidlusi seoses juurdepääsuga füüsilisi taristuid käsitlevale teabele, peaks vaidluste lahendamise organ saama lahendada sellised vaidlused siduva otsusega. Igal juhul ei tohiks sellise organi otsus mõjutada ühegi poole võimalust pöörduda kohtusse.
(24)
Füüsiliste taristute ehitustööde koordineerimisega on võimalik saavutada oluline kokkuhoid ja vähendada ebamugavusi piirkonnas, mida mõjutab uute elektroonilise side võrkude kasutuselevõtt. Seetõttu peaksid olema keelatud regulatiivsed piirangud, mis üldjuhul takistavad võrguoperaatorite vaheliste läbirääkimiste pidamist selliste tööde kooskõlastamiseks muu hulgas kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks. Kui ehitustöid ei rahastata riiklikest vahenditest, ei tohiks käesolev direktiiv piirata sidusrühmade võimalust sõlmida ehitustööde koordineerimise lepinguid oma investeerimis- ja äriplaanide ning eelistatud ajakava kohaselt.
(25)
Täielikult või osaliselt riiklikest vahenditest rahastatavate ehitustöödega tuleks püüda saavutada võimalikult positiivne ühine tulemus, kasutades ära nende tööde positiivset välismõju sektorite lõikes ning tagades võrdsed võimalused olemasoleva ja kavandatava füüsilise taristu jagamiseks elektroonilise side võrkude kasutuselevõtmise eesmärgil. Ehitustöid otseselt või kaudselt (näiteks alltöövõtja kaudu) teostav võrguoperaator peaks rahuldama proportsionaalsetel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel tingimustel õigeaegsed ja põhjendatud taotlused kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtu koordineerimise kohta, millega tagatakse näiteks lisakulude (sealhulgas viivitustest tulenevate lisakulude) katmine ja esialgsetesse kavadesse tehtavate muudatuste miinimumini viimine, kuid see ei tohiks avaldada kahjulikku mõju riiklikest vahenditest rahastatavate ehitustööde peamisele otstarbele. Ilma et see piiraks riigiabi eeskirjade kohaldamist, peaks liikmesriikidel olema võimalik täiendavalt ette näha eeskirjad koordineeritud kasutuselevõtuga seotud kulude jagamise kohta. Nende koordineerimislepingute läbirääkimistega seotud vaidluste kiire lahendamise tagamiseks proportsionaalsetel, õiglastel ja mittediskrimineerivatel tingimustel peaks saama kasutada vaidluste lahendamise erimenetlusi. Sellised sätted ei tohiks piirata liikmesriikide õigust reserveerida võimsust elektroonilise side võrkude jaoks, isegi kui konkreetset taotlust ei ole esitatud, et tulevikus füüsilise taristu järele tekkiva nõudluse rahuldamise huvides maksimeerida ehitustööde väärtus või võtta vastu meetmeid, mis hõlmavad muude võrguliikide (nt gaas või elekter) operaatorite sarnaseid õigusi koordineerida ehitustöid.
(26)
Riiklike ja liidu üldiste huvide kaitsmiseks võib elektroonilise side võrkude või uute võrguelementide kasutuselevõtuks vaja minna mitmesuguseid lubasid, näiteks ehitus-, planeerimis-, keskkonna- ja muud load. Erinevat tüüpi elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks vajalike lubade arv ja kasutuselevõtu kohaspetsiifilisus võib tähendada, et kohaldatakse mitmesuguseid menetlusi ja tingimusi. Säilitades kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega iga pädeva asutuse õiguse osaleda otsuste tegemises ja säilitada otsustamisõigus, peaks kogu asjakohane teave ehitustööde suhtes kohaldatavate menetluste ja üldtingimuste kohta olema kättesaadav ühtse teabepunkti kaudu. See võiks vähendada keerukust ning suurendada tõhusust ja läbipaistvust, eelkõige uute turuletulijate või väiksemate operaatorite jaoks, kes ei tegutse kõnealuses piirkonnas. Lisaks peaksid liikmesriigid saama ette näha, et üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvad või selleks õigust omavad ettevõtjad võivad esitada loataotluse ühtse kontaktpunkti kaudu.
(27)
Tagamaks, et lubade andmise menetlus ei takista investeeringute tegemist ega mõjuta negatiivselt siseturgu, peaksid liikmesriigid tagama, et otsus elektroonilise side võrkude või uute võrguelementide kasutuselevõtu lubade taotluste rahuldamise või tagasilükkamise kohta tuleks teha kättesaadavaks hiljemalt nelja kuu jooksul, ilma et see piiraks muid menetluse nõuetekohaseks läbiviimiseks sätestatud konkreetseid tähtaegu või kohustusi, mida kohaldatakse lubade andmise menetluse suhtes kooskõlas siseriikliku või liidu õigusega. Sellise otsuse võib teha vaikimisi või selgesõnaliselt, vastavalt kohaldatavatele õigussätetele. Kui see on asjakohane, peaksid liikmesriigid nägema ette, et pakkujatel, kes saavad kahju seoses sellega, et nad ei saa pädeva asutuse viivituse tõttu kohaldatavate tähtaegade jooksul luba, on õigus saada hüvitist.
(28)
Tagamaks, et kõnealused lubade andmise menetlused viiakse lõpule mõistliku tähtaja jooksul, võivad liikmesriigid kehtestada mitmeid kaitsemeetmeid, näiteks vaikiva nõusoleku, või lihtsustada lubade andmise menetlusi, muu hulgas vähendades elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks vajalike lubade arvu või vabastades teatavad väikesemahuliste või standardiseeritud ehitustööde kategooriad loakohustusest. Riikliku, piirkondliku või kohaliku tasandi ametiasutused peaksid põhjendama sellise loa andmisest keeldumist oma pädevusvaldkonnas, võttes aluseks objektiivsed, läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed kriteeriumid ja tingimused. Seejuures ei tohiks piirata liikmesriikide võetud meetmeid, millega vabastatakse elektroonilise side võrkude teatavad passiivsed või aktiivsed elemendid loakohustusest.
(29)
Digitaalse tegevuskava eesmärkide saavutamine eeldab, et taristu kasutuselevõtt tuuakse lõppkasutaja asukoha lähedale, järgides samas täielikult proportsionaalsuse põhimõtet seoses igasuguse omandiõiguse piiramisega üldise huvi eesmärgil. Tuleks toetada lõppkasutajateni rajatud kiire elektroonilise side võrkude olemasolu, tagades samas tehnoloogilise neutraalsuse, seda eelkõige kiiret ühendust toetava hoonesisese füüsilise taristu abil. Arvestades, et hoone varustamine väikeste kaablikanalitega ehituse ajal tekitab ainult piiratud lisakulusid, samas kui kiire taristu tagantjärele paigaldamine hoonetesse võib moodustada olulise osa kiire võrgu kasutuselevõtmise kuludest, tuleks kõik uued hooned või põhjalikult renoveeritavad hooned varustada füüsilise taristuga, mis võimaldab lõppkasutajate ühendamist kiiretesse võrkudesse. Samuti tuleks kiire elektroonilise side võrgu kasutuselevõtu huvides varustada uued korterelamud ja põhjalikult rekonstrueeritavad korterelamud juurdepääsupunktiga, mille kaudu teenuseosutaja saab ligipääsu hoonesisesele taristule. Lisaks peaksid kinnisvaraarendajad nägema ette iga korteri varustamise tühjade kaablikanalitega, mis lõpevad korterelamu sees või sellest väljaspool asuvas juurdepääsupunktis. Võib esineda juhtumeid - näiteks uued ühepereelamud või teatavat tüüpi põhjalikud rekonstrueerimistööd eraldatud piirkondades -, kus kiire ühenduse loomise võimalust peetakse objektiivsetel põhjustel liiga kaugeks, et kiiret ühendust toetava hoonesisese füüsilise taristu või juurdepääsupunkti kasutuselevõtt oleks põhjendatud või kui sellise taristu loomine oleks ebaproportsionaalne muudel majanduslikel, linna kultuuripärandi säilitamise või keskkonnaalastel põhjustel, nagu teatud mälestusmärkide kategooriate puhul.
(30)
Selleks, et aidata võimalikel ostjatel ja üürnikel kindlaks teha hooned, mis on varustatud kiiret ühendust toetava hoonesisese füüsilise taristuga ja võimaldavad seega olulist kokkuhoidu, ning et edendada hoonete kiire ühenduse toetamist, peaks liikmesriikidel olema võimalik välja töötada vabatahtliku lairibavalmiduse märgise hoonetele, mis on vastavalt käesolevale direktiivile varustatud sellise taristu ja juurdepääsupunktiga.
(31)
Kui üldkasutatavate sidevõrkude pakkujad võtavad konkreetses piirkonnas kasutusele kiired elektroonilise side võrgud, saavutatakse märkimisväärne mastaabisääst, kui nad saavad ühendada oma võrgu hoone juurdepääsupunktiga, olenemata sellest, kas abonent on selleks hetkeks väljendanud selgesõnalist huvi teenuse vastu, kuid tingimusel, et mõju eraomandile on võimalikult väike, kasutades olemasolevat füüsilist taristut ja taastades kahjustatud ala. Kui võrk on ühendatud juurdepääsupunktiga, saab uue kliendi ühendada oluliselt väiksemate kuludega, kasutades selleks eelkõige kiiret ühendust toetavat hoonesisest vertikaalsegmenti, kui see on juba olemas. See eesmärk on täidetud ka siis, kui hoone ise on juba varustatud kiire elektroonilise side võrguga, millele antakse juurdepääs läbipaistvatel, proportsionaalsetel ja mittediskrimineerivatel tingimustel igale üldkasutatava sidevõrgu pakkujale, kellel on hoones aktiivne abonent. See võib eelkõige olla nii liikmesriikides, kes on võtnud direktiivi 2002/21/EÜ artikli 12 kohaseid meetmeid.
(32)
Uued hooned peaksid olema varustatud kiiret ühendust toetava hoonesisese taristuga ning korterelamute puhul juurdepääsupunktiga, peaks liikmesriikidele olema selle eesmärgi saavutamiseks võimaldatud teatud paindlikkus. Selles osas ei taheta käesoleva direktiiviga ühtlustada eeskirju, mis on seotud kuludega, sealhulgas hoonete kiiret ühendust toetava hoonesisese füüsilise taristu ja juurdepääsupunktiga varustamise kulude katmisega.
(33)
Võttes arvesse digitaalsest kaasatustest tulenevaid sotsiaalseid hüvesid ja kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtu majanduslikku külge, peaks juhul, kui lõppkasutaja ruumid ei ole varustatud ei olemasoleva passiivse ega aktiivse kiiret ühendust toetava taristuga ning puuduvad alternatiivid kiire elektroonilise side võrkude pakkumiseks abonendile, peaks kõigil üldkasutatavate sidevõrkude pakkujatel olema õigus ühendada oma võrk omal kulul eravaldusega, tingimusel et mõju eraomandile on võimalikult väike, näiteks taaskasutades võimaluse korral hoones juba olevat füüsilist taristut või tagades kahjustatud alade täieliku taastamise.
(34)
Kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega ei tohiks käesoleva direktiivi kohaldamine piirata liikmesriikide võimalust määrata sätestatud regulatiivsete ülesannete täitmine ametiasutustele, kes sobivad nende täitmiseks kõige paremini kooskõlas liikmesriigi volituste ja pädevuste jaotamise põhiseadusliku süsteemiga ning käesolevas direktiivis sätestatud nõuetega.
(35)
Liikmesriigi poolt vaidluste lahendamiseks määratud organ peaks tagama erapooletuse ja sõltumatuse asjaomastest osapooltest ning tal peaksid olema asjakohased pädevused ja vahendid.
(36)
Liikmesriigid peaksid kehtestama asjakohased, tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused juhuks, kui käesoleva direktiivi alusel võetud siseriiklikke meetmeid ei täideta.
(37)
Käesoleva direktiiviga ettenähtud ühtse teabepunktide tõhususe tagamiseks peaksid liikmesriigid tagama piisavad vahendid ning ka konkreetset piirkonda käsitleva asjakohase teabe kättesaadavuse ühtse teabepunktides optimaalsel koondatuse tasemel, et määratud ülesandeid silmas pidades võiks tagada olulise tõhususe, sealhulgas kohalikus katastris. Sellega seoses võivad liikmesriigid kaaluda ka sünergiat ja mitmekülgsussäästu, mida on ühtsete kontaktpunktide puhul võimalik saavutada Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/123/EÜ (12) artikli 6 tähenduses, et arendada edasi olemasolevaid struktuure ja maksimeerida lõppkasutajate kasu.
(38)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärke, et edendada kiire elektroonilise side võrkude jaoks sobilike füüsiliste taristute kasutuselevõttu kogu liidus, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab neid meetme ulatuse ja toime tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.
(39)
Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige õigust eraelu puutumatusele ja ärisaladuste kaitsele, ettevõtlusvabadust, omandiõigust ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. Liikmesriigid peavad käesolevat direktiivi kohaldama kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Reguleerimisese ja -ala
1. Käesoleva direktiivi eesmärk on lihtsustada ja stimuleerida kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõttu, edendades olemasoleva füüsilise taristu ühist kasutamist ja võimaldades uue füüsilise taristu tõhusamat kasutuselevõtmist, et vähendada selliste võrkude kasutuselevõtukulusid.
2. Käesolevas direktiivis kehtestatakse ehitustööde ja füüsilise taristuga seotud miinimumnõuded, et ühtlustada nendes valdkondades liikmesriikide õigus- ja haldusnormide teatud aspekte.
3. Liikmesriigid võivad lõikes 1 osutatud eesmärgi parema saavutamise huvides säilitada või kehtestada kooskõlas liidu õigusega käesolevas direktiivis kehtestatud miinimumnõudeid ületavaid meetmeid.
4. Kui mõni käesoleva direktiivi sätetest läheb vastuollu direktiivi 2002/21/EÜ, direktiivi 2002/19/EÜ, direktiivi 2002/20/EÜ, direktiivi 2002/22/EÜ või direktiivi 2002/77/EÜ sätetega, on ülimuslikud nimetatud direktiivide asjakohased sätted.
Artikkel 2
Mõisted
Käesoleva direktiivi kohaldamisel kasutatakse direktiivis 2002/21/EÜ sätestatud mõisteid.
Kasutatakse ka järgmisi mõisteid:
1)
„võrguoperaator” - üldkasutatavaid sidevõrke pakkuv või selleks õigust omav ettevõtja, samuti ettevõtja, kes pakub füüsilist taristut, mille eesmärk on:
a)
osutada tootmis-, transpordi- või jaotusteenuseid:
i)
gaasile;
ii)
elektrile, sealhulgas tänavavalgustus;
iii)
küttele;
iv)
veele, sealhulgas heitvee ja reovee kõrvaldamine või puhastamine ning äravoolusüsteemid;
b)
transporditeenuseid, sealhulgas raudteed, maanteed, sadamad ja lennujaamad;
2)
„füüsiline taristu” - võrgu elemendid, mille eesmärk on sisaldada muid võrgu elemente, muutumata ise võrgu aktiivseks elemendiks, nagu näiteks torud, mastid, kaablikanalid, kontrollkaevud, juurdepääsuluugid, kaablikapid, hooned või hoonetesse sissepääsud, antennirajatised, tornid ja postid; kaablid, sealhulgas kasutamata valguskaabel, samuti võrgu elemendid, mida kasutatakse olmevee tarnimiseks, nagu määratletud nõukogu direktiivi 98/83/EÜ (13) artikli 2 esimese lõigu punktis 1, ei ole käesoleva direktiivi tähenduses füüsiline taristu;
3)
„kiire elektroonilise side võrk” - elektroonilise side võrk, mis suudab pakkuda lairibajuurdepääsu teenuseid kiirusega vähemalt 30 Mbit/s;
4)
„ehitustööd” - üld- või tsiviilehitustööde tulemused tervikuna, mis on iseenesest piisavad, et täita mõnd majanduslikku või tehnilist funktsiooni, ning mis hõlmavad füüsilise taristu ühte või mitut elementi;
5)
„avaliku sektori asutus” - riigi-, piirkondlik või kohalik asutus, avalik-õiguslik isik või ühest või mitmest sellisest asutusest või avalik-õiguslikust isikust koosnev ühendus;
6)
„avalik-õiguslikud isikud” - isik, kellel on kõik järgmised omadused:
a)
nad on asutatud kindlal eesmärgil rahuldada üldisi huve ja ei tegele tööstuse ega kaubandusega;
b)
neil on juriidilise isiku staatus ning
c)
neid rahastavad täielikult või põhiliselt riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused või teised avalik-õiguslikud isikud või nende juhtimist kontrollivad nimetatud omavalitsused või isikud või neil on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, millesse riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud nimetavad üle poole liikmetest;
7)
„hoonesisene füüsiline taristu” - lõppkasutaja asukohas asuv füüsiline taristu või seal asuvad rajatised, sealhulgas ühisomandis olevad elemendid, mis on mõeldud sisaldama traadiga ja/või traadita juurdepääsuvõrke, kui sellised juurdepääsuvõrgud on võimelised osutama elektroonilise side teenuseid ja ühendama hoone juurdepääsupunkti võrgu lõpp-punktiga;
8)
„kiiret ühendust toetav hoonesisene füüsiline taristu” - hoonesisene füüsiline taristu, mis on mõeldud kiire elektroonilise side võrkude elementide majutamiseks või selliste võrkude kohaletoimetamise võimaldamiseks;
9)
„põhjalikud renoveerimistööd” - lõppkasutaja asukohas toimuvad üld- või tsiviilehitustööd, mille hulka kuuluvad kogu hoonesisese füüsilise taristu või selle olulise osa struktuurimuudatused ning milleks on vaja ehitusluba;
10)
„luba” - pädeva asutuse selgesõnaline või vaikimisi tehtud otsus pärast sellist menetlust, mille alusel ettevõtja on kohustatud võtma meetmeid üld- või tsiviilehitustööde seaduslikuks läbiviimiseks;
11)
„juurdepääsupunkt” - üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele ligipääsetav füüsiline punkt hoones või väljaspool hoonet, mille kaudu tehakse kättesaadavaks kiiret ühendust toetav hoonesisene füüsiline taristu.
Artikkel 3
Juurdepääs olemasolevale füüsilisele taristule
1. Liikmesriigid tagavad, et igal võrguoperaatoril on õigus pakkuda elektroonilise side võrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele juurdepääsu oma füüsilisele taristule, et võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente. Vastu võivad liikmesriigid näha üldkasutatavate sidevõrkude operaatoritele ette õiguse pakkuda juurdepääsu oma füüsilisele taristule, et võtta kasutusele elektroonilise side võrkudest erinevaid võrke.
2. Liikmesriigid tagavad, et üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja kirjaliku taotluse alusel on igal võrguoperaatoril kohustus rahuldada kõik mõistlikud taotlused juurdepääsu saamiseks tema füüsilisele taristule õiglastel ja mõistlikel tingimustel, sealhulgas õiglase hinna eest, eesmärgiga võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente. Sellises kirjalikus taotluses esitatakse üksikasjad projekti kohta, millele juurdepääsu taotletakse, sealhulgas konkreetne ajavahemik.
3. Liikmesriigid nõuavad, et iga juurdepääsust keeldumise aluseks oleksid objektiivsed, läbipaistvad ja proportsionaalsed kriteeriumid, nagu:
a)
juurdepääsutaotluses käsitletava füüsilise taristu tehniline sobivus lõikes 2 osutatud kiire elektroonilise side võrkude mis tahes elementide majutamiseks;
b)
lõikes 2 osutatud kiire elektroonilise side võrkude elementide majutamiseks vajaliku ruumi olemasolu, arvestades ka võrguoperaatori tulevasi ruumivajadusi, mis peavad olema piisavalt tõendatud;
c)
ohutuse ja rahvatervisega seotud küsimused;
d)
kõigi võrkude (eelkõige kriitiliselt tähtsa riikliku taristu) terviklikkus ja turvalisus;
e)
oht, et kavandatud elektroonilise side teenused põhjustavad tõsiseid häireid teistes sama füüsilise taristu kaudu osutatavates teenustes;
f)
teostatavate alternatiivsete võimaluste olemasolu saada hulgijuurdepääs võrguoperaatori pakutavale füüsilisele võrgutaristule, mis on sobilik kiire elektroonilise side võrkude pakkumise jaoks, tingimusel, et sellist juurdepääsu pakutakse õiglastel ja mõistlikel tingimustel.
Liikmesriigid tagavad, et võrguoperaator põhjendab keeldumist kahe kuu jooksul alates täieliku juurdepääsutaotluse kättesaamise kuupäevast.
4. Kui juurdepääsu andmisest keeldutakse või kahe kuu jooksul alates juurdepääsutaotluse kättesaamise kuupäevast ei jõuta kokkuleppele konkreetsetes tingimustes, sealhulgas hinnas, tagavad liikmesriigid, et kummalgi osapoolel on õigus pöörduda pädeva riikliku vaidluste lahendamise organi poole.
5. Liikmesriigid nõuavad, et lõikes 4 osutatud riiklik vaidluste lahendamise organ teeks proportsionaalsuse põhimõtet täielikult arvesse võttes lõike 4 kohaselt algatatud vaidluse lahendamiseks siduva otsuse, määrates sealhulgas vajaduse korral kindlaks õiglased ja mõistlikud tingimused, sealhulgas hinnad.
Riiklik vaidluste lahendamise organ teeb vaidluse lahendamiseks otsuse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul nelja kuu jooksul täieliku taotluse saamisest, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse.
Kui vaidlus on seotud juurdepääsuga elektroonilise side võrgu pakkuja taristule ja riiklikuks vaidluste lahendamise organiks on riigi reguleeriv asutus, võtab ta vajaduse korral arvesse direktiivi 2002/21/EÜ artiklis 8 sätestatud eesmärke. Vaidluste lahendamise organi määratava hinna puhul tagatakse, et juurdepääsu pakkujal on õiglane võimalus saada tagasi oma kulutused, ning võetakse arvesse taotletud juurdepääsu mõju juurdepääsu pakkuja äriplaanile, sealhulgas investeeringutele, mida on teinud võrguoperaator, kellelt juurdepääsu taotletakse, eelkõige füüsiliste taristute puhul, mida kasutatakse kiire elektroonilise side teenuste osutamiseks.
6. Käesolev artikkel ei piira füüsilise taristu omaniku omandiõigust, kui võrguoperaator ei ole selle omanik, ning kolmandate isikute (nagu maaomanike ja eraomanike) omandiõigust.
Artikkel 4
Läbipaistvus seoses füüsilise taristuga
1. Liikmesriigid tagavad, et artikli 3 lõike 2 kohase juurdepääsu taotlemiseks füüsilisele taristule on igal üldkasutatavaid sidevõrke pakkuval või selleks õigust omaval ettevõtjal õigus saada taotluse korral juurdepääs järgmisele miinimumteabele mis tahes võrguoperaatori olemasoleva füüsilise taristu kohta:
a)
asukoht ja trass;
b)
taristu liik ja praegune kasutus ning
c)
kontaktpunkt.
Liikmesriigid tagavad, et juurdepääsu taotlev ettevõtja määratleb asjaomase piirkonna, mis on seotud kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtuga.
Liikmesriigid võivad lubada miinimumteabele juurdepääsu piiramist ainult juhul, kui see on vajalik võrkude turvalisuse ja terviklikkuse, riikliku julgeoleku, rahva tervise või ohutuse, konfidentsiaalsuse või tegevus- ja ärisaladuste tõttu.
2. Liikmesriigid võivad nõuda, et iga avaliku sektori asutus, kelle valduses on tema ülesannete tõttu elektroonilisel kujul lõikes 1 osutatud miinimumteabe osad mõne võrguoperaatori füüsilise taristu kohta, teeks selle teabe ühtse teabepunkti kaudu elektroonilisel kujul kättesaadavaks enne 1. jaanuari 2017, ning liikmesriigid nõuavad, et sellised avaliku sektori asutused teeksid selle taotluse korral kättesaadavaks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatele või selleks õigust omavatele ettevõtjatele, ilma et see mõjutaks lõike 1 kohaseid piiranguid. Kui avaliku sektori asutuseni jõuavad sellise teabe muudatused ja lõikes 1 osutatud miinimumteabe uued osad, tehakse need ühtsele teabepunktile kättesaadavaks kahe kuu jooksul alates nende kättesaamise kuupäevast. Seda ajavahemikku võib pikendada kuni ühe kuu võrra, kui see on vajalik esitatava teabe usaldusväärsuse tagamiseks.
3. Lõike 2 kohaselt ühtsele teabepunktile kättesaadavaks tehtud miinimumteave peab olema ühtse teabepunkti kaudu proportsionaalsetel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel tingimustel elektroonilisel kujul kiiresti kättesaadav. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva lõike kohane juurdepääs miinimumteabele tehakse ühtse teabepunkti kaudu võimalikuks 1. jaanuariks 2017.
4. Kui lõikes 1 osutatud miinimumteave ei ole ühtse teabepunkti kaudu kättesaadav, nõuavad liikmesriigid, et võrguoperaatorid teeksid sellise teabe kättesaadavaks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja konkreetse kirjaliku taotluse alusel. Sellises taotluses määratakse kindlaks asjaomane piirkond, mis on ettenähtud kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtuga. Teave tehakse kättesaadavaks kahe kuu jooksul alates kirjaliku taotluse kättesaamise kuupäevast proportsionaalsetel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel tingimustel, ilma et see piiraks lõike 1 kohaseid piiranguid.
5. Liikmesriigid nõuavad, etvõrguoperaatorid rahuldaksid üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja konkreetse kirjaliku taotluse alusel mõistlikud taotlused vaadelda nende füüsilise taristu konkreetseid elemente kohapeal. Sellistes taotluses määratakse kindlaks asjaomased võrguelemendid, millega kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtt on seotud. Kindlaksmääratud võrguelementide kohapealne vaatlemine võimaldatakse ühe kuu jooksul alates kirjaliku taotluse kättesaamise kuupäevast proportsionaalsetel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel tingimustel, ilma et see piiraks lõike 1 kohaseid piiranguid.
6. Liikmesriigid tagavad, et kui käesolevas artiklis sätestatud õiguste ja kohustustega seoses tekib vaidlus, on kummalgi osapoolel õigus pöörduda nimetatud vaidluse asjus riikliku vaidluste lahendamise organi poole. Võttes täiel määral arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, teeb riiklik vaidluste lahendamise organ vaidluse lahendamiseks siduva otsuse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul kahe kuu jooksul, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse.
7. Liikmesriigid võivad ette näha erandeid lõigetes 1-5 sätestatud kohustustest, kui olemasolevat füüsilist taristut ei peeta kiire elektroonilise side võrkude kasutuselevõtuks tehniliselt sobivaks või kui tegemist on riigi kriitiliselt tähtsa taristuga. Kõnealused erandid peavad olema selles osas nõuetekohaselt põhjendatud. Huvitatud isikutele antakse võimalus esitada erandite kavandite kohta mõistliku aja jooksul arvamus. Kõigist sellistest eranditest teavitatakse komisjoni.
8. Liikmesriigid tagavad, et üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvad või selleks õigust omavad ettevõtjad, kes saavad käesoleva artikli kohaselt teabele juurdepääsu, võtavad asjakohaseid meetmeid konfidentsiaalsuse ning tegevus- ja ärisaladuste tagamiseks.
Artikkel 5
Ehitustööde koordineerimine
1. Liikmesriigid tagavad, et igal võrguoperaatoril on õigus pidada elektroonilise side võrke pakkuvate või selleks õigust omavate ettevõtjatega läbirääkimisi ehitustööde koordineerimist käsitlevate lepingute üle, et võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente.
2. Liikmesriigid tagavad, et iga täielikult või osaliselt riiklikest vahenditest rahastatavaid ehitustöid otseselt või kaudselt teostav võrguoperaator täidab üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvate või selleks õigust omavate ettevõtjate mõistlikud taotlused koordineerida ehitustöid läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel tingimustel, et võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrkude elemente. Selline taotlus rahuldatakse tingimusel, et:
a)
see ei suurenda algselt plaanitud ehitustöödega seotud kulusid, sealhulgas kulusid, mis tekkisid täiendavate viivituste tõttu;
b)
ei halvenda kontrolli tööde koordineerimise üle ning
c)
koordineerimistaotlus esitatakse niipea kui võimalik ja igal juhul vähemalt üks kuu enne seda, kui pädevatele asutustele esitatakse loa saamiseks lõplik projekt.
Liikmesriigid võivad ette näha eeskirjad ehitustööde koordineerimisega seotud kulude jagamise kohta.
3. Kui lõike 2 kohase ehitustööde koordineerimise üle ei jõuta kokkuleppele ühe kuu jooksul alates ametliku läbirääkimistaotluse kättesaamise kuupäevast, tagavad liikmesriigid, et igal osapoolel on õigus pöörduda pädeva riikliku vaidluste lahendamise organi poole.
4. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 3 osutatud riiklik vaidluste lahendamise organ teeb proportsionaalsuse põhimõtet täiel määral arvesse võttes lõike 3 kohaselt algatatud vaidluse lahendamiseks otsuse, määrates sealhulgas vajaduse korral kindlaks õiglased ja mittediskrimineerivad tingimused ja tasud.
Riiklik vaidluste lahendamise organ lahendab vaidluse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul kahe kuu jooksul täieliku taotluse kättesaamise kuupäevast, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse.
5. Vähetähtsate (näiteks seoses nende väärtuse, suuruse või kestusega) ehitustööde või riigi kriitiliselt tähtsa taristu puhul võivad liikmesriigid teha erandeid käesolevas artiklis sätestatud kohustustest. Kõnealused erandid peavad olema selles osas nõuetekohaselt põhjendatud. Huvitatud isikutele antakse võimalus esitada erandite kavandite kohta mõistliku aja jooksul arvamus. Kõigist sellistest eranditest teavitatakse komisjoni.
Artikkel 6
Läbipaistvus seoses kavandatavate ehitustöödega
1. Läbirääkimiste pidamiseks artiklis 5 osutatud ehitustööde koordineerimise üle nõuavad liikmesriigid, et mis tahes võrguoperaator teeks üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja konkreetse kirjaliku taotluse alusel kättesaadavaks järgmise miinimumteabe oma füüsilise taristuga seonduvate käimasolevate või planeeritud ehitustööde kohta, milleks on antud välja luba, lubade andmise menetlus on pooleli või loataotlus kavatsetakse pädevatele asutustele esmakordselt esitada järgneva kuue kuu jooksul:
a)
tööde asukoht ja liik;
b)
asjaomased võrguelemendid;
c)
tööde eeldatav alguskuupäev ja kestus ning
d)
kontaktpunkt.
Üldkasutatavaid sidevõrke pakkuva või selleks õigust omava ettevõtja taotluses määratakse kindlaks piirkond, mis on ettenähtud kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtuga. Võrguoperaatorid teevad taotletud teabe proportsionaalsetel, mittediskrimineerivatel ja läbipaistvatel tingimustel kättesaadavaks kahe nädala jooksul alates kirjaliku taotluse kättesaamise kuupäevast. Liikmesriigid võivad lubada miinimumteabele juurdepääsu piiramist ainult juhul, kui seda peetakse vajalikuks võrkude turvalisuse ja terviklikkuse, riikliku julgeoleku, rahva tervise või ohutuse, konfidentsiaalsuse või tegevus- ja ärisaladuste tõttu.
2. Võrguoperaator võib lõike 1 kohase taotluse tagasi lükata, kui:
a)
ta on teinud taotletud teabe üldsusele elektroonilisel kujul kättesaadavaks või
b)
juurdepääs sellisele teabele on tagatud ühtse teabepunkti kaudu.
3. Liikmesriigid tagavad, et võrguoperaator teeb lõikes 1 osutatud taotletava miinimumteabe ühtse teabepunkti kaudu kättesaadavaks.
4. Liikmesriigid tagavad, et kui käesolevas artiklis sätestatud õiguste ja kohustustega seoses tekib vaidlus, on kummalgi osapoolel õigus pöörduda sellega riikliku vaidluste lahendamise organi poole. Võttes täiel määral arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, teeb riiklik vaidluste lahendamise organ vaidluse lahendamiseks siduva otsuse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul kahe kuu jooksul, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse.
5. Väikese väärtusega ehitustööde või riigi kriitiliselt tähtsa taristu puhul võivad liikmesriigid teha erandeid käesolevas artiklis sätestatud kohustustest. Sellised erandid peavad olema nõuetekohaselt põhjendatud. Huvitatud isikutele antakse võimalus esitada erandi eelnõu kohta mõistliku aja jooksul arvamus. Sellistest eranditest teavitatakse komisjoni.
Artikkel 7
Lubade andmise menetlus
1. Liikmesriigid tagavad, et kogu asjakohane teave, mis käsitleb tingimusi ja korda, mida kohaldatakse kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtuks vajalike ehitustööde lubade andmise suhtes, sealhulgas mis tahes teave erandite kohta, mida kohaldatakse selliste elementide suhtes mõnede või kõigi siseriiklike õigusaktidega nõutavate lubade puhul, on ühtse teabepunkti kaudu kättesaadav.
2. Liikmesriigid võivad ette näha, et igal üldkasutatavaid sidevõrke pakkuval või selleks õigust omaval ettevõtjal on õigus esitada ühtse teabepunkti kaudu elektrooniline taotlus kiire elektroonilise side võrkude elementide kasutuselevõtu jaoks vajalikeks ehitustöödeks nõutavate lubade saamiseks.
3. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada, et pädevad asutused annavad loa või keelduvad selle andmisest nelja kuu jooksul alates täieliku loataotluse saamise kuupäevast, piiramata muid menetluse nõuetekohaseks läbiviimiseks kehtestatud konkreetseid tähtaegu või kohustusi, mida kohaldatakse kooskõlas siseriikliku või ELi õigusega lubade andmise menetlusele või edasikaebemenetlusele. Liikmesriigid võivad ette näha, et nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib seda tähtaega erandkorras pikendada. Igasugune pikendamine on nii lühike kui võimalik, et anda luba või keelduda selle andmisest. Keeldumist tuleb nõuetekohaselt põhjendada objektiivsete, läbipaistvate, mittediskrimineerivate ja proportsionaalsete kriteeriumide alusel.
4. Liikmesriigid tagavad, et kõikidel üldkasutatavaid sidevõrke pakkuvatel või selleks õigust omavatel ettevõtjatel, kes on kannatanud kahju, sest lõike 3 kohastest tähtaegadest ei ole kinni peetud, on õigus saada hüvitist tekitatud kahju eest vastavalt siseriiklikule õigusele.
Artikkel 8
Hoonesisene füüsiline taristu
1. Liikmesriigid tagavad, et kõik lõppkasutaja asukohaks olevad uued hooned, sealhulgas nende ühisomandis olevad elemendid, mille ehituslubade taotlused on esitatud pärast 31. detsembrit 2016, varustatakse kuni võrgu lõpp-punktini kiiret ühendust toetava hoonesisese füüsilise taristuga. Sama kohustus kehtib põhjalike renoveerimistööde puhul, mille ehituslubade taotlused on esitatud pärast 31. detsembrit 2016.
2. Liikmesriigid tagavad, et kõik uued korterelamud, mille ehituslubade taotlused on esitatud pärast 31. detsembrit 2016, varustatakse hoone sees või sellest väljaspool asuva juurdepääsupunktiga. Sama kohustus kehtib korterelamu põhjalike renoveerimistööde puhul, mille ehituslubade taotlused on esitatud pärast 31. detsembrit 2016.
3. Käesoleva artikli kohaselt varustatud hooned on kõlblikud saama vabatahtlikku lairibavalmiduse märgist liikmesriikides, kes on otsustanud sellise märgise kasutusele võtta.
4. Liikmesriigid võivad ette näha erandid lõigetes 1 ja 2 ette nähtud kohustustest teatavatele hoonekategooriatele, eelkõige ühepereelamutele, või põhjalike renoveerimistööde korral, kui selliste kohustuste täitmine on ebaproportsionaalne, näiteks seoses üksik- või kaasomandis korteriühistu kuludega või hoone liigiga, nagu teatud mälestusmärkide, ajalooliste hoonete, puhkemajade, sõjaväeehitiste või muude riigi julgeoleku eesmärgil kasutatavate hoonete kategooriad. Sellised erandid peavad olema nõuetekohaselt põhjendatud. Huvitatud isikutele antakse võimalus esitada erandite kavandite kohta mõistliku aja jooksul arvamus. Kõigist sellistest eranditest teavitatakse komisjoni.
Artikkel 9
Juurdepääs hoonesisesele füüsilisele taristule
1. Liikmesriigid tagavad, et vastavalt lõike 3 esimesele lõigule on igal üldkasutatava sidevõrgu pakkujal õigus rajada omal kulul juurdepääsupunktini oma võrk.
2. Liikmesriigid tagavad, et vastavalt lõike 3 esimesele lõigule on igal üldkasutatava sidevõrgu pakkujal õigus saada juurdepääs mis tahes olemasolevale hoonesisesele füüsilisele taristule, et võtta kasutusele kiire elektroonilise side võrk, kui dubleerimine on tehniliselt võimatu või majanduslikult ebatõhus.
3. Liikmesriigid tagavad, et juurdepääsupunkti ja hoonesisese füüsilise taristu kasutamise õiguse mis tahes valdaja rahuldab kõik üldkasutatavate sidevõrkude pakkujate mõistlikud juurdepääsutaotlused õiglastel ja mittediskrimineerivatel tingimustel, sealhulgas hinna osas, kui see on asjakohane.
Kui kokkuleppele lõikes 1 või 2 osutatud juurdepääsu üle ei jõuta kahe kuu jooksul alates ametliku juurdepääsutaotluse kättesaamise kuupäevast, tagavad liikmesriigid, et igal osapoolel on õigus pöörduda pädeva riikliku vaidluste lahendamise organi poole, et hinnata kõnealustes lõigetes sätestatud nõuete täitmist. Võttes täiel määral arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, teeb riiklik vaidluste lahendamise organ vaidluse lahendamiseks siduva otsuse nii kiiresti kui võimalik ja igal juhul kahe kuu jooksul, välja arvatud erandjuhtudel, ilma et see piiraks ühegi osapoole õigust pöörduda kohtusse.
4. Liikmesriigid võivad teha lõigete 1-3 suhtes erandeid hoonete puhul, kus juurdepääs lõppkasutaja asukohta ühendatud ja kiirete elektroonilise side teenuste osutamiseks sobivale olemasolevale võrgule on tagatud objektiivsetel, läbipaistvatel, proportsionaalsetel ja mittediskrimineerivatel tingimustel.
5. Olemasoleva kiiret ühendust toetava hoonesisese taristu puudumise korral tagavad liikmesriigid, et igal üldkasutatava sidevõrgu pakkujal on õigus ühendada oma võrk abonendi nõusoleku korral omal kulul abonendi ruumidega tingimusel et mõju kolmandate isikute eraomandile on võimalikult väike.
6. Käesolev artikkel ei piira juurdepääsupunkti või hoonesisese füüsilise taristu omaniku omandiõigust, kui selle taristu või juurdepääsupunkti kasutamisõiguse valdaja ei ole selle omanik, ning kolmandate isikute (nagu maaomanike ja hoonete omanike) omandiõigust.
Liikmesriigid võivad kehtestada eeskirju piisava rahalise hüvitise maksmise kohta isikutele, kes kannatavad käesolevas artiklis sätestatud õiguste kasutamise tõttu kahju.
Artikkel 10
Pädevad asutused
1. Liikmesriigid tagavad, et iga riiklikule vaidluste lahendamise organile antud ülesande võtab enda peale üks või mitu pädevat asutust.
2. Iga lõike 1 kohaselt liikmesriigi poolt määratav riiklik vaidluste lahendamise organ on juriidiliselt eraldiseisev ja funktsionaalselt sõltumatu kõigist võrguoperaatoritest. Liikmesriigid võivad lubada, et riiklik vaidluste lahendamise organ võtab temale määratud ülesannete täitmise eest tasusid.
3. Liikmesriigid nõuavad, et kõik osapooled teeksid täielikult koostööd riikliku vaidluste lahendamise organiga.
4. Liikmesriigid määravad riiklikul, piirkondlikul või kohalikul tasandil ühe või mitu pädevat asutust, kes täidavad artiklites 4, 6 ja 7 osutatud ühtse teabepunkti ülesandeid. Liikmesriigid võivad lubada võtta nende ülesannete täitmise kulude katmiseks ühtsete teabepunktide kasutamise eest tasu.
5. Liikmesriigid teatavad komisjonile 1. juuliks 2016 igast käesoleva artikli kohasest ja käesolevas direktiivis sätestatud ülesannete täitmiseks pädevast asutusest ning mis tahes muudatustest nimetatud teabes enne sellise määramise või muudatuse jõustumist.
6. Käesolevas artiklis osutatud pädevate asutuste otsuste peale võib kooskõlas siseriikliku õigusega esitada kohtusse apellatsioonikaebuse.
Artikkel 11
Karistused
Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike meetmete rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende rakendamine. Ettenähtud karistused on asjakohased, tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
Artikkel 12
Läbivaatamine
Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule 1. juuliks 2018 aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta. Aruandes esitatakse kokkuvõte käesolevas direktiivis sätestatud meetmete mõjust ning hinnang selle kohta, kuidas on edenenud käesoleva direktiiviga seatud eesmärkide täitmine, sealhulgas selle kohta, kas ja kuidas saaks direktiiv rohkem kaasa aidata digitaalarengu tegevuskavas sätestatud eesmärkidest suuremate eesmärkide saavutamisele.
Artikkel 13
Ülevõtmine
Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 1. jaanuariks 2016. Nad teatavad nendest komisjonile.
Liikmesriigid kohaldavad neid sätteid alates 1. juulist 2016.
Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
Artikkel 14
Jõustumine
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 15
Adressaadid
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel, 15. mai 2014