PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 1042/2013
ze dne 7. října 2013,
kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011, pokud jde o místo poskytnutí služby
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména na článek 397 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2006/112/ES stanoví, že od 1. ledna 2015 se veškeré telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytované služby poskytované osobě nepovinné k dani zdaňují v členském státě, v němž je příjemce usazen nebo v němž má bydliště nebo se obvykle zdržuje, bez ohledu na to, kde je usazena osoba povinná k dani poskytující tyto služby. Většina ostatních služeb poskytovaných osobě nepovinné k dani se nadále zdaňuje v členském státě, ve kterém je usazen poskytovatel služby.
(2)
Pro stanovení, které služby musí být zdaněny v členském státě příjemce, je podstatné definovat telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytované služby. Zejména pojem služeb rozhlasového a televizního vysílání by měl být upřesněn s odkazem na definice ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU (2).
(3)
V zájmu vyjasnění této otázky byly činnosti označované jako elektronicky poskytované služby vyjmenovány v prováděcím nařízení Rady (EU) č. 282/2011 (3), aniž by ale tento seznam byl taxativní. Tento seznam by se měl aktualizovat a podobné seznamy je třeba vypracovat pro telekomunikační služby a služby rozhlasového a televizního vysílání.
(4)
Je třeba upřesnit, kdo je pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) poskytovatelem služby, jsou-li elektronicky poskytované služby nebo telefonní služby poskytované přes internet poskytovány příjemci prostřednictvím telekomunikačních sítí nebo rozhraní či portálu.
(5)
K zajištění jednotného uplatňování pravidel pro místo poskytnutí nájmu dopravního prostředku a místo poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytovaných služeb je třeba upřesnit, které místo se má považovat za místo usazení právnické osoby nepovinné k dani.
(6)
S cílem určit, kdo je povinen odvést DPH za poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb, a vzhledem k tomu, že je místo zdanění stejné bez ohledu na to, zda příjemcem je osoba povinná k dani nebo osoba nepovinná k dani, by poskytovatel služby měl mít možnost určit status příjemce výlučně na základě toho, zda mu příjemce sdělí své osobní identifikační číslo pro DPH. Tento status musí být v souladu s obecnými pravidly změněn, pokud příjemce takové sdělení učiní následně. Pokud poskytovatel takové sdělení neobdrží, měl by být i nadále povinen daň odvést.
(7)
Pokud je osoba nepovinná k dani usazena ve více než jedné zemi nebo má bydliště v jedné zemi, avšak obvykle se zdržuje v jiné zemi, je třeba dát přednost místu, které nejlépe zajistí zdanění v místě skutečné spotřeby. Aby se zabránilo kompetenčním konfliktům mezi členskými státy, je třeba dát přednost místu skutečné spotřeby.
(8)
Měla by být stanovena pravidla pro vyjasnění daňového zacházení s poskytováním nájmu dopravního prostředku a telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytovaných služeb osobě nepovinné k dani, jejíž místo usazení, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, je prakticky nemožné určit, nebo je nelze určit s jistotou. Je vhodné, aby byla tato pravidla založena na domněnkách.
(9)
Pokud jsou k dispozici informace ke stanovení skutečného místa, kde je příjemce usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje, je nezbytné zajistit, aby příslušná domněnka mohla být vyvrácena.
(10)
V určitých případech, kdy je služba poskytována příležitostně, je obvykle spojena s nízkými částkami a vyžaduje fyzickou přítomnost příjemce, jako například poskytování telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb na přístupovém bodě Wi-Fi nebo v internetové kavárně, nebo kdy se obvykle nevydávají stvrzenky o zaplacení či jiné důkazy o poskytnutí služby, jako v případě telefonních budek, by však poskytování a kontrola důkazů, pokud jde o místo usazení příjemce nebo jeho bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, způsobovala nepřiměřené zatížení nebo by mohla představovat problémy z hlediska ochrany údajů.
(11)
Protože daňové zacházení s poskytováním pronájmu dopravního prostředku a telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytovaných služeb osobě nepovinné k dani závisí na tom, kde je příjemce usazen, kde má bydliště nebo kde se obvykle zdržuje, je nezbytné vyjasnit, co by měl poskytovatel služby získat jako důkaz pro určení místa příjemce v případech, kdy nejsou stanoveny žádné zvláštní domněnky, nebo pro vyvrácení domněnky. Za tímto účelem by měl být vypracován informativní, demonstrativní seznam důkazů.
(12)
V zájmu zajištění jednotného daňového zacházení s poskytováním služeb souvisejících s nemovitostí je třeba definovat pojem nemovitost. Měla by se upřesnit požadovaná souvislost s nemovitostí a měl by být stanoven demonstrativní seznam příkladů plnění, která jsou označena jako služby související s nemovitostí.
(13)
Je rovněž nezbytné vyjasnit daňové zacházení s poskytováním služeb, jimiž se příjemci dává k dispozici zařízení k vykonávání prací na nemovitosti.
(14)
Z praktických důvodů by mělo být jasně stanoveno, že telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytované služby poskytnuté osobou povinnou k dani jednající vlastním jménem v souvislosti s poskytnutím ubytování v hotelech nebo místech s podobnou funkcí by pro účely určení místa poskytnutí měly být považovány za poskytnuté v těchto místech.
(15)
V souladu se směrnicí 2006/112/ES se vstup na kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací, zábavní nebo podobné akce má za všech okolností zdanit v místě, kde se akce skutečně koná. Je třeba jasně stanovit, že to platí i v případě, že vstupenky na takové akce neprodává přímo organizátor, ale distribuují je zprostředkovatelé.
(16)
Podle směrnice 2006/112/ES může daňová povinnost vzniknout před dodáním zboží nebo poskytnutím služeb, při tomto dodání nebo poskytnutí nebo brzy poté. Pokud jde o telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytované služby poskytnuté v období přechodu na nová pravidla o místě poskytnutí služby, podmínky související s poskytnutím služby nebo rozdíly mezi členskými státy při jejich uplatňování by mohly vést ke dvojímu zdanění či k nezdanění. Aby se tomu zabránilo a aby se zajistilo jednotné uplatňování členskými státy, je třeba stanovit přechodná ustanovení.
(17)
Pro účely tohoto nařízení může být vhodné, aby členské státy přijaly legislativní opatření omezující určitá práva a povinnosti stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (4), tak aby byl ochráněn významný hospodářský nebo finanční zájem členského státu nebo Evropské unie včetně měnové, rozpočtové a daňové oblasti v případě, že tato opatření jsou nezbytná a přiměřená s přihlédnutím k riziku daňových podvodů a daňových úniků v členských státech a potřebě zajistit řádný výběr DPH podle tohoto nařízení.
(18)
Měl by být zaveden pojem nemovitost, aby bylo zajištěno jednotné daňové zacházení členských států s poskytováním služeb souvisejících s nemovitostmi. Zavedení tohoto pojmu by mohlo mít značný dopad na právní předpisy a správní postupy členských států. Aniž jsou dotčena předpisy nebo postupy, které se v členských státech již uplatňují, a s cílem zajistit plynulý přechod by tento pojem měl být zaveden k pozdějšímu dni.
(19)
Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 se mění takto:
1)
Kapitola IV se mění takto:
a)
vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 6a
1. Telekomunikační služby ve smyslu čl. 24 odst. 2 směrnice 2006/112/ES zahrnují zejména:
a)
pevné a mobilní telefonní služby pro obousměrný přenos hlasu, dat a videa, včetně telefonních služeb s obrazovým prvkem (videofonní služby);
b)
telefonní služby poskytované přes internet, včetně hlasových služeb přes internet (Voice over Internet Protocol - VoIP);
c)
hlasovou schránku, čekající hovor, přesměrování hovoru, identifikaci volajícího, třícestnou konferenci a jiné služby řízení hovorů;
d)
pagingové služby;
e)
audiotextové služby;
f)
fax, telegraf a dálnopis;
g)
přístup na internet, včetně world wide webu;
h)
připojování soukromých sítí poskytující telekomunikační spojení pro výhradní použití daným zákazníkem.
2. Telekomunikační služby ve smyslu čl. 24 odst. 2 směrnice 2006/112/ES nezahrnují:
a)
elektronicky poskytované služby;
b)
služby rozhlasového a televizního vysílání.
Článek 6b
1. Služby rozhlasového a televizního vysílání zahrnují služby, které sestávají ze zvukového a audiovizuálního obsahu, jako jsou rozhlasové a televizní pořady pro simultánní poslech nebo sledování na základě programové skladby poskytované široké veřejnosti prostřednictvím komunikačních sítí poskytovatelem mediálních služeb pod jeho redakční odpovědností.
2. Odstavec 1 se vztahuje zejména na tyto případy:
a)
rozhlasové nebo televizní pořady vysílané nebo přenášené rozhlasovou nebo televizní sítí;
b)
rozhlasové nebo televizní pořady šířené prostřednictvím internetu nebo podobné elektronické sítě (IP streaming), pokud jsou přenášeny simultánně s jejich vysíláním nebo přenosem rozhlasovou nebo televizní sítí.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na:
a)
telekomunikační služby;
b)
elektronicky poskytované služby;
c)
poskytování informací o konkrétních pořadech na požádání;
d)
převod práv rozhlasového a televizního vysílání nebo přenosových práv;
e)
nájem technického vybavení nebo zařízení k příjmu vysílání;
f)
rozhlasové nebo televizní pořady šířené prostřednictvím internetu nebo podobné elektronické sítě (IP streaming), pokud nejsou přenášeny simultánně s jejich vysíláním nebo přenosem rozhlasovou nebo televizní sítí.“;
b)
v článku 7 se odstavec 3 mění takto:
i)
návětí se nahrazuje tímto:
„3. Odstavec 1 se nevztahuje na tyto případy:“,
ii)
písmeno a) se nahrazuje tímto:
„a)
služby rozhlasového a televizního vysílání;“,
iii)
písmena q), r) a s) se zrušují,
iv)
doplňují se nová písmena, která znějí:
„t)
vstupenky na kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací, zábavní nebo podobné akce rezervované online;
u)
ubytování, pronájem vozidel, restaurační služby, přeprava cestujících nebo podobné služby rezervované online.“;
c)
vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 9a
1. Pro účely článku 28 směrnice 2006/112/ES, pokud jsou elektronicky poskytované služby poskytnuty prostřednictvím telekomunikační sítě, rozhraní nebo portálu, jako je platforma pro stahování aplikací, má se za to, že osoba povinná k dani, která se na tomto poskytnutí služeb podílí, jedná vlastním jménem, avšak na účet poskytovatele těchto služeb, ledaže tato osoba povinná k dani výslovně označí tohoto poskytovatele za osobu poskytující dotyčné služby a tato skutečnost je zohledněna ve smluvních ujednáních mezi oběma stranami.
Aby byl poskytovatel elektronicky poskytovaných služeb považován za osobu, kterou osoba povinná k dani výslovně označila za osobu poskytující dotyčné elektronicky poskytované služby, musí být splněny tyto podmínky:
a)
na faktuře vystavené nebo zpřístupněné každou osobou povinnou k dani, která se podílí na poskytnutí elektronicky poskytované služby, musí být specifikovány tyto služby a jejich poskytovatel;
b)
na účtence vystavené nebo zpřístupněné příjemci musí být specifikovány elektronicky poskytované služby a jejich poskytovatel.
Pro účely tohoto odstavce není osobě povinné k dani, která v souvislosti s poskytnutím elektronicky poskytovaných služeb schvaluje účtování poplatku příjemci, schvaluje provedení služby nebo stanoví obecné podmínky poskytnutí služby, povoleno výslovně označit za poskytovatele těchto služeb jinou osobu.
2. Odstavec 1 se použije, za podmínek v něm uvedených, rovněž v případě, že jsou telefonní služby poskytované přes internet, včetně hlasových služeb přes internet (Voice over Internet Protocol - VoIP), poskytovány prostřednictvím telekomunikační sítě, rozhraní nebo portálu, jako je platforma pro stahování aplikací.
3. Tento článek se nepoužije na osobu povinnou k dani, která pouze poskytuje zpracování plateb vztahujících se k elektronicky poskytovaným službám nebo telefonním službám poskytovaným přes internet, včetně hlasových služeb přes internet (VoIP), ale na poskytnutí těchto elektronicky poskytovaných služeb nebo telefonních služeb se nepodílí.“
2)
Kapitola V se mění takto:
a)
v oddíle 1 se vkládají nové články, které znějí:
„Článek 13a
Místem, kde je právnická osoba nepovinná k dani usazena, jak je uvedeno v čl. 56 odst. 2 prvním pododstavci a v článcích 58 a 59 směrnice 2006/112/ES, je:
a)
místo, kde dochází k výkonu její ústřední správy, nebo
b)
místo jakékoli jiné provozovny, jež se vyznačuje dostatečnou úrovní stálosti a vhodnou strukturou z hlediska lidských a technických zdrojů, což jí umožňuje přijímat a využívat služby, které jí jsou poskytovány pro její vlastní potřebu.
Článek 13b
Pro účely směrnice 2006/112/ES se za „nemovitost“ považuje:
a)
každá určitá část země na povrchu nebo pod ním, k nimž lze založit vlastnické právo a držbu;
b)
každá budova nebo stavba spojená se zemí nebo v zemi nad úrovní moře nebo pod ní, kterou nelze snadno rozebrat nebo přemístit;
c)
každý prvek, který byl nainstalován a tvoří nedílnou součást budovy nebo stavby, bez něhož by budova nebo stavba byla neúplná, jako například dveře, okna, střechy, schodiště a výtahy;
d)
každý prvek, zařízení nebo stroj trvale nainstalovaný v budově nebo stavbě, které nelze přemístit bez zničení nebo změny budovy nebo stavby.“;
b)
v čl. 18 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Avšak bez ohledu na informace o opaku může poskytovatel telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb považovat příjemce usazeného ve Společenství za osobu nepovinnou k dani, dokud mu uvedený příjemce nesdělí své osobní identifikační číslo pro DPH.“;
c)
článek 24 se nahrazuje tímto:
„Článek 24
Pokud jsou služby, na něž se vztahuje čl. 56 odst. 2 první pododstavec nebo články 58 a 59 směrnice 2006/112/ES, poskytnuty osobě nepovinné k dani, která je usazena ve více než jedné zemi nebo má bydliště v jedné zemi, ale obvykle se zdržuje v jiné zemi, přednost má:
a)
v případě právnické osoby nepovinné k dani místo uvedené v čl. 13a písm. a) tohoto nařízení, ledaže existuje důkaz, že se služba využívá v provozovně uvedené v písmenu b) uvedeného článku;
b)
v případě fyzické osoby místo, kde se tato osoba obvykle zdržuje, ledaže existuje důkaz, že se služba využívá v jejím bydlišti.“;
d)
oddíl 4 se mění takto:
i)
vkládají se nové pododdíly, které znějí:
„Pododdíl 3a
Domněnky o místě příjemce
Článek 24a
1. Pro účely článků 44, 58 a 59a směrnice 2006/112/ES, jestliže poskytovatel telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb poskytuje tyto služby na místě, jako je například telefonní budka, telefonní stánek, přístupový bod Wi-Fi, internetová kavárna, restaurace nebo hotelová hala, na kterém musí být příjemce fyzicky přítomen, aby mu mohla být služba poskytovatelem poskytnuta, má se za to, že příjemce je usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje v daném místě a že tato služba se tam skutečně používá a využívá.
2. Je-li místo uvedené v odstavci 1 tohoto článku na palubě lodi, letadla anebo ve vlaku, které provádějí přepravu cestujících uskutečněnou ve Společenství podle článků 37 a 57 směrnice 2006/112/ES, zemí tohoto místa se rozumí země zahájení osobní přepravy.
Článek 24b
Pro účely článku 58 směrnice 2006/112/ES, jsou-li osobě nepovinné k dani poskytnuty telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytované služby:
a)
prostřednictvím její pevné linky, má se za to, že příjemce je usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje v místě instalace pevné linky;
b)
prostřednictvím mobilních sítí, má se za to, že se místo, kde je příjemce usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje, nachází v zemi určené mezinárodním směrovým kódem země SIM karty použité při příjmu těchto služeb;
c)
pro které je třeba použít dekodér nebo podobné zařízení nebo televizní kartu, bez použití pevné linky, má se za to, že příjemce je usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje v místě, kde je umístěn dekodér nebo podobné zařízení, nebo není-li toto místo známo, v místě, na které byla zaslána televizní karta za účelem použití tamtéž;
d)
za jiných okolností, než které jsou uvedeny v článku 24a a v písmenech a), b) a c) tohoto článku, má se za to, že příjemce je usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje v místě, které je jako takové označeno s použitím dvou důkazů, které si neprotiřečí, podle článku 24f tohoto nařízení.
Článek 24c
Pro účely čl. 56 odst. 2 směrnice 2006/112/ES, má se v případě jiného než krátkodobého nájmu dopravního prostředku osobě nepovinné k dani za to, že příjemce je usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje v místě, které jako takové určí poskytovatel služby s použitím dvou důkazů, které si neprotiřečí, podle článku 24e tohoto nařízení.
Pododdíl 3b
Vyvracení domněnek
Článek 24d
1. Poskytovatel služby uvedené v článku 58 směrnice 2006/112/ES může vyvrátit domněnku podle článku 24a nebo čl. 24b písm. a), b) nebo c) tohoto nařízení s použitím tří důkazů, které si neprotiřečí a z nichž vyplývá, že je příjemce usazen, má bydliště nebo se obvykle zdržuje jinde.
2. Správce daně může vyvrátit domněnky podle článků 24a, 24b nebo 24c, pokud existují náznaky nesprávného použití nebo zneužití ze strany poskytovatele.
Pododdíl 3c
Důkazy pro určení místa příjemce a vyvracení domněnek
Článek 24e
Pro účely uplatnění pravidel stanovených v čl. 56 odst. 2 směrnice 2006/112/ES a splnění požadavků článku 24c tohoto nařízení, slouží jako důkaz zejména toto:
a)
fakturační adresa příjemce;
b)
bankovní údaje, například místo, kde je veden bankovní účet používaný k placení, nebo kontaktní adresa příjemce, kterou má uvedená banka k dispozici;
c)
evidenční údaje dopravního prostředku, který si příjemce pronajímá, pokud se evidence uvedeného dopravního prostředku požaduje v místě jeho používání, nebo další podobné informace;
d)
jiné informace důležité z obchodního hlediska.
Článek 24f
Pro účely uplatnění pravidel uvedených v článku 58 směrnice 2006/112/ES a splnění požadavků čl. 24b písm. d) nebo čl. 24d odst. 1 tohoto nařízení slouží jako důkaz zejména:
a)
fakturační adresa příjemce;
b)
adresa internetového protokolu (IP) zařízení, které používá příjemce, nebo jakýkoli způsob geolokalizace;
c)
bankovní údaje, například místo, kde je veden bankovní účet používaný k placení, nebo kontaktní adresa příjemce, kterou má uvedená banka k dispozici;
d)
mezinárodní směrový kód země (MCC) mezinárodní identifikace mobilního účastníka (IMSI) uložený na SIM kartě, kterou příjemce používá;
e)
místo pevné linky příjemce, jejímž prostřednictvím je mu služba poskytována;
f)
jiné informace důležité z obchodního hlediska.“,
ii)
vkládá se nový pododdíl, který zní:
„Pododdíl 6a
Poskytnutí služby související s nemovitostí
Článek 31a
1. Služby související s nemovitostí podle článku 47 směrnice 2006/112/ES zahrnují pouze služby, které mají dostatečně přímou souvislost s danou nemovitostí. V níže uvedených případech se má za to, že služby mají dostatečnou přímou souvislost s nemovitostí:
a)
v případě, že vyplývají z nemovitosti a že daná nemovitost tvoří konstitutivní prvek služby a je pro poskytnutou službu hlavní a zásadní;
b)
v případě, že jsou poskytovány na nemovitosti nebo na ni jsou zaměřeny a jejich cílem je právní nebo fyzická změna uvedené nemovitosti.
2. Odstavec 1 se vztahuje zejména na tyto případy:
a)
vypracování plánů budovy nebo částí budovy určených pro určitou parcelu bez ohledu na to, zda budova je nebo není postavena;
b)
poskytování služeb stavebního dozoru nebo bezpečnostních služeb;
c)
stavba budovy na pozemku, jakož i stavební a demoliční práce prováděné na budově nebo na jejích částech;
d)
stavba trvalých staveb na pozemku, jakož i stavební a demoliční práce prováděné na trvalých konstrukcích, jako jsou potrubní systémy pro plyn, vodu, odpadní vodu a podobně;
e)
práce na pozemku, včetně zemědělských služeb, jako je orba, setí, zavlažování a hnojení;
f)
průzkum a posouzení rizika a celistvosti nemovitosti;
g)
oceňování nemovitosti, včetně případu, že je této služby potřeba pro účely pojištění, ke stanovení hodnoty nemovitosti jako zajištění úvěru nebo pro posouzení rizika a škod v rámci sporů;
h)
pacht nebo nájem nemovitosti jiný než spadající pod odst. 3 písm. c), včetně skladování zboží, u kterého je určitá část dané nemovitosti určena pro výlučné používání příjemcem;
i)
poskytování ubytování v hotelech nebo místech s podobnou funkcí, jako jsou prázdninové tábory nebo místa upravená k využívání jako tábořiště, včetně práva pobývat na určitém místě vyplývajícího z převodu práv dočasného užívání a podobně;
j)
udělení nebo převod jiných práv, než která spadají pod písmena h) a i), k užívání celé nemovitosti nebo její části, včetně povolení k užívání části nemovitosti, jako je poskytování rybolovných a lovných práv nebo přístupu do salónků na letištích nebo využívání infrastruktury, za které se vybírá mýto, například mostu nebo tunelu;
k)
údržba, renovace a opravy budovy nebo její části, včetně práce, jako je čištění, obkládání, tapetování a pokládání dřevěných podlah;
l)
údržba, renovace a opravy trvalých konstrukcí, například potrubních systémů pro plyn, vodu, odpadní vody a podobně;
m)
instalace nebo montáž strojů nebo zařízení, které se po instalaci nebo montáži považuje za nemovitost;
n)
údržba a opravy, inspekce a kontrola strojů nebo zařízení, pokud se tyto stroje nebo zařízení považují za nemovitost;
o)
jiná správa nemovitostí než správa portfolia investic do nemovitostí spadající pod odst. 3 písm. g), která spočívá v provozování obchodních, průmyslových nebo obytných nemovitostí vlastníkem nemovitosti nebo na jeho účet;
p)
zprostředkování v případě prodeje, pachtu nebo pronájmu nemovitosti a při zřizování nebo převodu některých práv k nemovitosti nebo věcných práv k nemovitosti (ať již jsou nebo nejsou považována za hmotný majetek), kromě zprostředkování spadajícího pod odst. 3 písm. d);
q)
právní služby související s převodem vlastnictví nemovitosti, se zřizováním nebo převodem některých práv k nemovitosti nebo věcných práv k nemovitosti (ať již jsou nebo nejsou považována za hmotný majetek), například notářské úkony, nebo s vypracováním smlouvy o prodeji nebo o koupi nemovitosti, a to i v případě, že vlastní transakce vedoucí k právní změně u nemovitosti není dokončena.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na:
a)
vypracování plánů pro budovu nebo její části, pokud nejsou určeny pro konkrétní parcelu;
b)
skladování zboží v nemovitosti, pokud žádná určitá část nemovitosti není určena k výhradnímu užívání příjemcem;
c)
reklamní služby, i když zahrnují použití nemovitosti;
d)
zprostředkování při poskytování ubytování v hotelech nebo místech s podobnou funkcí, jako jsou prázdninové tábory nebo místa upravená k využívání jako tábořiště, pokud zprostředkovatel jedná jménem a na účet jiné osoby;
e)
poskytnutí místa pro stánek na veletrhu nebo výstavě spolu s jinými souvisejícími službami, které umožňují vystavovateli vystavit předměty, například projekt stánku, přeprava a skladování předmětů, poskytnutí přístrojů, pokládka kabelů, pojištění a reklama;
f)
instalaci nebo montáž, údržbu a opravu, inspekci nebo kontrolu přístrojů nebo zařízení, které není ani se nestane součástí nemovitosti;
g)
správu portfolia investic do nemovitostí;
h)
jiné právní služby, než které spadají pod odst. 2 písm. q), v souvislosti se smlouvami, včetně poradenství týkajícího se podmínek smlouvy o převodu nemovitosti nebo provádění takové smlouvy nebo prokázání existence takové smlouvy, pokud tyto služby nesouvisejí s převodem vlastnictví k nemovitosti.
Článek 31b
Pokud se dá příjemci k dispozici zařízení za účelem výkonu práce na nemovitosti, představuje dané plnění poskytnutí služeb souvisejících s nemovitostí pouze v případě, že poskytovatel přebírá odpovědnost za provedení práce.
Pokud poskytovatel služby poskytne příjemci zařízení společně s dostatečným personálem k jeho obsluze za účelem výkonu práce, platí domněnka, že poskytovatel převzal odpovědnost za provedení dané práce. Domněnku, že poskytovatel je odpovědný za provedení práce, lze vyvrátit jakýmikoli relevantními skutkovými nebo právními prostředky.
Článek 31c
Za účelem určení místa poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb poskytovaných osobou povinnou k dani jednající vlastním jménem spolu s ubytováním v hotelech nebo místech s podobnou funkcí, jako jsou prázdninové tábory nebo místa upravená k využívání jako tábořiště, se tyto služby považují za poskytnuté v těchto místech.“,
iii)
v pododdíle 7 se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 33a
Na poskytnutí vstupenek, které opravňují ke vstupu na kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací, zábavní nebo podobné akce, zprostředkovatelem jednajícím vlastním jménem, ale na účet organizátora, nebo jinou osobou povinnou k dani, než je organizátor, jednající na vlastní účet, se vztahují článek 53 a čl. 54 odst. 1 směrnice 2006/112/ES.“
3)
V bodě 4 přílohy I se doplňují nová písmena, která znějí:
„f)
příjem rozhlasových nebo televizních pořadů distribuovaných prostřednictvím rozhlasové nebo televizní sítě, internetu nebo podobné elektronické sítě k poslechu nebo sledování pořadů v okamžiku, který si uživatel zvolil, a na jeho individuální žádost na základě katalogu pořadů sestaveného poskytovatelem mediálních služeb, například televize nebo video na požádání;
g)
příjem rozhlasových nebo televizních pořadů šířených prostřednictvím internetu nebo podobné elektronické sítě (IP streaming), pokud nejsou přenášeny simultánně s jejich vysíláním nebo přenosem rozhlasovou nebo televizní sítí;
h)
poskytnutí zvukového a audiovizuálního obsahu prostřednictvím komunikačních sítí, který neposkytuje a za který není redakčně odpovědný poskytovatel mediálních služeb;
i)
následná poskytnutí zvukového a audiovizuálního výstupu poskytovatele mediálních služeb prostřednictvím komunikačních sítí jiné osoby než poskytovatele mediálních služeb.“
Článek 2
Pokud jde o telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytované služby, které poskytuje poskytovatel usazený ve Společenství osobě nepovinné k dani, která je usazena, má bydliště nebo se obvykle zdržuje ve Společenství, platí toto:
a)
místem poskytnutí každého zdanitelného plnění, které se uskuteční před 1. lednem 2015, je místo, kde je usazen poskytovatel, jak je uvedeno v článku 45 směrnice 2006/112/ES, a to bez ohledu na to, kdy je poskytnutí nebo průběžné poskytování této služby dokončeno;
b)
místem poskytnutí každého zdanitelného plnění, které se uskuteční dne 1. ledna 2015 nebo po tomto dni, je místo, kde je usazen, má bydliště nebo kde se obvykle zdržuje příjemce, bez ohledu na to, kdy bylo poskytnutí nebo průběžné poskytování této služby zahájeno;
c)
došlo-li k uskutečnění zdanitelného plnění před 1. lednem 2015 v členském státě, kde je usazen poskytovatel, nevzniká v členském státě příjemce dne 1. ledna 2015 nebo po tomto dni žádná daňová povinnost ve vztahu k témuž zdanitelnému plnění.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Články 13b, 31a a 31b prováděcího nařízení (EU) č. 282/2011, jak jsou vloženy tímto nařízením, se však použijí ode dne 1. ledna 2017.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 7. října 2013.
NÕUKOGU RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 1042/2013,
7. oktoober 2013,
millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 282/2011 teenuste osutamise koha osas
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, (1) eriti selle artiklit 397,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiiviga 2006/112/EÜ on ette nähtud, et alates 1. jaanuarist 2015 tuleb kõiki mittemaksukohustuslasele osutatud telekommunikatsiooniteenuseid, raadio- ja televisiooniringhäälinguteenuseid ning elektrooniliselt osutatavaid teenuseid maksustada selles liikmesriigis, kus klient asub, kus on tema alaline asu- või elukoht või peamine elukoht, olenemata sellest, kus kõnealuseid teenuseid osutav maksukohustuslane asub. Enamikku muid mittemaksukohustuslasele osutatud teenuseid maksustatakse edasi selles liikmesriigis, kus teenuse osutaja asub.
(2)
Selleks et määrata kindlaks, milliseid teenuseid tuleb maksustada kliendi liikmesriigis, on oluline määratleda telekommunikatsiooniteenuste, raadio- ja televisiooniringhäälinguteenuste ja elektrooniliselt osutatavate teenuste mõiste. Eelkõige tuleks selgitada raadio- ja televisiooniringhäälinguteenuste (edaspidi „ringhäälinguteenused”) mõistet, lähtudes Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2010/13/EL (2) sätestatud mõistetest.
(3)
Selguse huvides on nõukogu rakendusmääruses (EL) nr 282/2011 (3) loetletud elektrooniliselt osutatavate teenustena käsitatavad tehingud, ilma et see loetelu oleks ammendav. Loetelu tuleks ajakohastada ning telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste kohta tuleks koostada samasugused loetelud.
(4)
Käibemaksustamise eesmärgil on vaja täpsustada, kes on teenuseosutaja, kui elektrooniliselt osutatavaid teenuseid või interneti kaudu pakutavaid telefoniteenuseid osutatakse kliendile telekommunikatsioonivõrkude või liidese või portaali kaudu.
(5)
Veovahendi rendile andmise ning telekommunikatsiooni-, ringhäälingu- ja elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamise kohta reguleerivate eeskirjade ühetaolise kohaldamise tagamiseks on vaja täpsustada, millises kohas asuvaks mittemaksukohustuslasest juriidilist isikut loetakse.
(6)
Selleks et määrata kindlaks telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste ning elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamisel käibemaksu tasumise eest vastutav isik ning võttes arvesse, et maksustamise koht on nii maksukohustuslasest kui ka mittemaksukohustuslasest kliendi puhul sama, peaks teenuse osutaja saama kliendi staatuse kindlaks teha ainult selle põhjal, kas klient esitab talle oma individuaalse käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri. Seda staatust peaks üldeeskirjade põhjal olema võimalik muuta, kui klient sellest hiljem teada annab. Kui sellist teadaannet ei ole saadud, peaks käibemaksu tasumise eest vastutavaks isikuks jääma teenuse osutaja.
(7)
Kui mittemaksukohustuslane asub rohkem kui ühes riigis või tema alaline elu- või asukoht on ühes riigis, kuid peamine elukoht mujal, tuleb eelistada kohta, kus oleks kõige paremini tagatud, et maksustamine toimub teenuste tegeliku kasutamise kohas. Selleks et vältida liikmesriikidevahelisi kohtualluvusega seotud konflikte, tuleks tegelik teenuste kasutamise koht täpsustada.
(8)
Tuleks koostada eeskirjad, kus selgitatakse, kuidas maksustada sellisele mittemaksukohustuslasele osutatavaid veovahendi rendile andmise ning telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuseid ning elektrooniliselt osutatavaid teenuseid, kelle asukohta või alalist või peamist elukohta on praktiliselt võimatu või kindlasti võimatu kindlaks määrata. On asjakohane, et need eeskirjad põhinevad eeldustel.
(9)
Kui teave kliendi tegeliku asukoha, alalise asu- või elukoha või peamise elukoha kindlakstegemiseks on kättesaadav, on vaja näha ette, et kõnealused eeldused oleksid ümberlükatavad.
(10)
Teatud juhtudel, kui tegemist on teenusega, mis on juhuslikku laadi, hõlmab tavaliselt väikeseid rahasummasid ja eeldab kliendi füüsilist kohalolekut, näiteks telekommunikatsiooni-, ringhäälingu- või elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamine WiFi alas või internetikohvikus, või kui tavaliselt ei kaasne sellega maksekviitungeid või muid tõendeid osutatud teenuse kohta, näiteks taksofoni kasutamise puhul, tekitaks tõendi esitamine kliendi asukoha või alalise elu- või asukoha või peamise elukoha kohta või selle kontrollimine aga ebaproportsionaalse koormuse või võiks tekitada andmekaitseprobleeme.
(11)
Kuna mittemaksukohustuslasele osutatavate veovahendi rendile andmise ning telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste ja elektrooniliselt osutatavate teenuste maksustamine sõltub sellest, kus klient asub, kus on tema alaline asu- või elukoht või peamine elukoht, on vaja selgitada, milliseid tõendeid teenuse osutaja kliendi asukoha kindlakstegemiseks peaks hankima, juhul kui ei kehtestata konkreetseid eeldusi või kui kõnealused eeldused lükatakse ümber. Selleks tuleb koostada soovituslik mittetäielik tõendite loetelu.
(12)
Kinnisasjaga seotud teenuste osutamise ühetaolise käsitamise tagamiseks on vaja määratleda kinnisasja mõiste. Tuleks täpsustada, milline on see nõutav lähedane seos, mis muudab teenuse kinnisasjaga seotuks, ja samuti tuleks esitada mitteammendav loetelu tehingutest, mida saab pidada kinnisvaraga seotud teenusteks.
(13)
Samuti on vaja selgitada selliste teenuste osutamise maksustamist, mille käigus antakse kliendi käsutusse vahendid eesmärgiga teha tööd kinnisasjal.
(14)
Praktilistel eesmärkidel tuleks selgitada, et telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuseid ning elektrooniliselt osutatavaid teenuseid, mida maksukohustuslane osutab oma nimel ja mis on seotud majutamistegevusega hotellisektoris või samasuguse ülesandega sektorites, tuleks teenuse osutamise koha määratlemise eesmärgil pidada osutatuks asjaomastes majutuskohtades.
(15)
Kooskõlas direktiiviga 2006/112/EÜ tuleb sissepääsu võimaldamist kultuuri-, kunsti-, spordi-, teadus-, haridus-, meelelahutus- või muudele sellistele üritustele igal juhul maksustada ürituse tegeliku toimumise kohas. Tuleks selgelt sätestada, et see kehtib ka juhul, kui selliste ürituste pileteid ei müü otse korraldaja, vaid neid levitatakse vahendajate kaudu.
(16)
Direktiivi 2006/112/EÜ alusel võib käibemaks muutuda sissenõutavaks enne kaupade tarnimist või teenuse osutamist, selle ajal või peatselt pärast seda. Telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste ning ja elektrooniliselt osutatavate teenuste korral, mida osutatakse ajal, mil minnakse üle uutele teenuse osutamise kohta käsitlevatele eeskirjadele, võivad teenuse osutamisega seotud asjaolud või liikmesriikidevahelised erinevused kohaldamisel viia topeltmaksustamise või maksustamata jätmiseni. Selle ärahoidmiseks ja ühetaolise kohaldamise tagamiseks liikmesriikides on vaja ette näha üleminekusätted.
(17)
Käesoleva määruse kohaldamisel võib olla asjakohane, et liikmesriigid võtavad vastu seadusandlikud meetmed, millega piiratakse teatavaid Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 95/46/EÜ (4) sätestatud õigusi ja kohustusi, et kaitsta liikmesriigi või Euroopa Liidu olulisi majanduslikke või rahanduslikke huve, sealhulgas raha-, eelarve- ja maksuküsimustes, kui sellised meetmed on vajalikud ja proportsionaalsed, pidades silmas maksupettuste ja maksudest kõrvalehoidumise ohtu liikmesriikides ning vajadust tagada nõuetekohane käibemaksu kogumine käesoleva määruse alusel.
(18)
Kasutusele tuleks võtta kinnisasja mõiste, et tagada kinnisasjaga seotud teenuste ühetaoline maksustamine liikmesriikides. Nimetatud mõiste kasutusele võtmisel võib olla oluline mõju liikmesriikide õigusaktidele ja halduse tavale. Ilma et see piiraks liikmesriikides juba kehtivate õigusaktide ja tavade kohaldamist ning selleks, et tagada sujuv üleminek, tuleks need muudatused teha hiljem.
(19)
Seetõttu tuleks rakendusmäärust (EL) nr 282/2011 vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Rakendusmäärust (EL) nr 282/2011 muudetakse järgmiselt.
1)
IV peatükki muudetakse järgmiselt:
a)
lisatakse järgmised artiklid:
„Artikkel 6a
1. Telekommunikatsiooniteenused direktiivi 2006/112/EÜ artikli 24 lõike 2 tähenduses hõlmavad eelkõige järgmist:
a)
laua- ja mobiiltelefoniteenused hääle, andmete ja videote ülekandmiseks, sh videokomponendiga telefoniteenused (videofoniteenused);
b)
interneti kaudu osutatavad telefoniteenused, sh IP-kõne;
c)
kõnepost, kõne ootele panek, kõne edasisuunamine, helistaja kindlakstegemine, konverentskõne ja muud kõnehaldusteenused;
d)
kaugotsinguteenused;
e)
audiotekstiteenused;
f)
faksi-, telegraafi- ja teleksiteenused;
g)
internetiühendus, sh veebiühendus;
h)
eravõrguühendused, mille kaudu pakutakse ainult kliendile ette nähtud telekommunikatsiooniühendust.
2. Telekommunikatsiooniteenused direktiivi 2006/112/EÜ artikli 24 lõike 2 tähenduses ei hõlma järgmist:
a)
elektrooniliselt osutatavad teenused;
b)
raadio- ja televisiooniringhäälinguteenused (edaspidi „ringhäälinguteenused”).
Artikkel 6b
1. Ringhäälinguteenused hõlmavad audio- ja audiovisuaalteoseid sisaldavaid teenuseid, nagu raadio- ja telesaated, mida edastatakse üldsusele saatekava alusel kommunikatsioonivõrkude kaudu meediateenuse esitaja poolt ja tema toimetusvastutuse all samaaegseks kuulamiseks või vaatamiseks.
2. Lõige 1 hõlmab eelkõige järgmist:
a)
raadio- või televisioonivõrgu kaudu edastatavad või taasedastatavad raadio- või televisioonisaated;
b)
interneti või muu sellise elektroonilise võrgu kaudu levitatavad raadio- või telesaated (IP-striiming), kui neid nende edastamise või taasedastamise ajal raadio- või televisioonivõrgus samaaegselt üle kantakse.
3. Lõige 1 ei hõlma järgmist:
a)
telekommunikatsiooniteenused;
b)
elektrooniliselt osutatavad teenused;
c)
teabe esitamine konkreetsete tellitavate saadete kohta;
d)
ringhäälingu- ja edastamisõiguste ülekandmine;
e)
saate vastuvõtmisel kasutatavate tehniliste vahendite või rajatiste rentimine;
f)
interneti või mõne samalaadse elektroonilise võrgu kaudu levitatavad raadio- või telesaated (IP-striiming), välja arvatud juhul, kui neid nende edastamise või taasedastamise ajal raadio- või televisioonivõrgus samaaegselt üle kantakse.”
b)
Artikli 7 lõiget 3 muudetakse järgmiselt:
i)
sissejuhatav lause asendatakse järgmisega:
„3. Lõige 1 ei hõlma järgmist:”;
ii)
punkt a asendatakse järgmisega:
„a)
ringhäälinguteenused”;
iii)
punktid q, r ja s jäetakse välja;
iv)
lisatakse järgmised punktid:
„t)
elektrooniliselt broneeritud kultuuri-, kunsti-, spordi-, teadus-, haridus-, meelelahutus- ja muude selliste ürituste piletid;
u)
elektrooniliselt broneeritud majutus-, autorendi-, restoraniteenused, reisijateveo- või muud sellised teenused.”
c)
lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 9a
1. Direktiivi 2006/112/EÜ artikli 28 kohaldamisel, kui elektroonilisi teenuseid osutatakse telekommunikatsioonivõrgu, mõne liidese või portaali, nt rakenduste veebipoe kaudu, käsitatakse teenuste osutamises osalevat maksukohustuslast oma nime all, kuid nimetatud teenuse osutaja eest tegutsevana, välja arvatud juhul, kui see maksukohustuslane on sõnaselgelt märkinud, et viimane on teenuse osutaja, ning see kajastub osalistevahelistes lepingulistes kokkulepetes.
Selleks et käsitada elektrooniliselt osutatava teenuse osutajat maksukohustuslase poolt sõnaselgelt märgitud nimetatud teenuse osutajana, peavad olema täidetud järgmised tingimused:
a)
arvel, mille elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamises osalev maksukohustuslane on väljastanud või kättesaadavaks teinud, peavad olema mainitud nimetatud teenused ja nende osutaja;
b)
kliendile väljastatud või kättesaadavaks tehtud saatelehel või kviitungil peavad olema mainitud elektrooniliselt osutatavad teenused ja nende osutaja.
Käesoleva lõike tähenduses ei ole maksukohustuslasel, kes elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamise puhul kiidab heaks käibemaksu sissenõudmise kliendilt või kiidab heaks teenuste osutamise või kehtestab teenuse osutamise üldtingimused, lubatud sõnaselgelt märkida, et nende teenuste osutaja on teine isik.
2. Lõiget 1 kohaldatakse ka juhul, kui interneti kaudu osutatavaid telefoniteenuseid, sealhulgas IP-kõne, osutatakse telekommunikatsioonivõrgu, liidese või portaali, näiteks rakenduste veebipoe kaudu ja samadel tingimustel, mis on esitatud nimetatud lõikes.
3. Käesolevat artiklit ei kohaldata maksukohustuslase suhtes, kes üksnes töötleb makseid, mis on tasutud elektrooniliselt osutatavate teenuste või interneti kaudu osutatavate telefoniteenuste, sealhulgas IP-kõne eest, ja ei osale nende elektrooniliselt osutatavate teenuste või telefoniteenuste osutamises.”
2)
V peatükki muudetakse järgmiselt:
a)
1. jakku lisatakse järgmised artiklid:
„Artikkel 13a
Mittemaksukohustuslasest juriidilise isiku asukoht, nagu on viidatud direktiivi 2006/112/EÜ artikli 56 lõike 2 esimeses lõigus ning artiklites 58 ja 59, on:
a)
juhatuse asukoht või
b)
mis tahes muu sellise tegevuskoha asukoht, mida iseloomustab inim- ja tehniliste ressursside poolest piisavalt püsiv ja sobiv struktuur, mis võimaldab sellel tegevuskohal saada ja seal kasutada sellele tegevuskohale vajalikke teenuseid.
Artikkel 13b
Kinnisasjana käsitatakse direktiivi 2006/112/EÜ kohaldamisel järgmist:
a)
nii maapinnal kui ka maapinna all asuv mis tahes piiritletud maatükk, mille suhtes saab kehtestada omandiõiguse ja valdusõiguse;
b)
üleval- või allpool merepinda maaga püsivalt ühendatud mis tahes hoone või rajatis, mida ei saa hõlpsasti lammutada või liigutada;
c)
hoone või rajatise mis tahes lahutamatu osa, mis on hoonesse või rajatisse paigaldatud ja ilma milleta hoone või rajatis ei ole täielik, näiteks uksed, aknad, katused, trepid ja liftid;
d)
mis tahes osa, seade või masin, mis paigaldatakse hoonesse või rajatisse püsivalt ja mida ei saa ilma hoonet või rajatist lõhkumata või muutmata liigutada.”;
b)
artikli 18 lõikele 2 lisatakse järgmine lõik:
„Olenemata vastupidisest teabest võib telekommunikatsiooni-, ringhäälingu- ja elektrooniliselt osutatavate teenuste osutaja käsitada ühenduses asuvat klienti mittemaksukohustuslasena seni, kuni kõnealune klient ei ole teenuse osutajale teatanud oma individuaalset käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit.”;
c)
artikkel 24 asendatakse järgmisega:
„Artikkel 24
Kui direktiivi 2006/112/EÜ artikli 56 lõike 2 esimese lõiguga või artiklitega 58 ja 59 hõlmatud teenuseid osutatakse mittemaksukohustuslasele, kes asub rohkem kui ühes riigis või kelle alaline elu- või asukoht on ühes ja peamine elukoht teises riigis, peetakse prioriteetseks järgmist:
a)
mittemaksukohustuslasest juriidilise isiku puhul käesoleva määruse artikli 13a punktis a osutatud asukoht, välja arvatud juhul, kui on tõendeid, et teenust kasutatakse nimetatud artikli punktis b osutatud tegevuskohas;
b)
füüsilise isiku puhul peamine elukoht, välja arvatud juhul, kui on tõendeid, et teenust kasutatakse kõnealuse isiku alalises elukohas.”;
d)
4. jagu muudetakse järgmiselt:
i)
lisatakse järgmised alajaod:
„3.a alajagu
Eeldused kliendi asukoha suhtes
Artikkel 24a
1. Direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 44, 58 ja 59a kohaldamisel, kui telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste või elektrooniliselt osutatavate teenuste osutaja osutab neid teenuseid sellises kohas nagu taksofon, telefonikabiin, WiFi ala, internetikohvik, restoran või hotelli vastuvõtuala, kus nimetatud teenuse osutaja poolt teenuse osutamiseks on vaja teenuse saaja füüsilist kohalolekut nimetatud kohas, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on kõnealuses kohas ja teenust kasutatakse ja tarbitakse ka tegelikult seal.
2. Kui käesoleva artikli lõikes 1 osutatud koht asub direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 37 ja 57 kohaselt ühenduses reisijaid vedava laeva või lennuki pardal või rongis, on asukohariik reisijateveo lähteriik.
Artikkel 24b
Direktiivi 2006/112/EÜ artikli 58 kohaldamisel, kui mittemaksukohustuslasele osutatakse telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuseid või elektrooniliselt osutatavaid teenuseid:
a)
tema lauatelefoniühenduse kaudu, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on tavatelefoni paigaldamise kohas;
b)
mobiilsidevõrgu kaudu, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on kõnealuste teenuste saamiseks kasutatud SIM-kaardi mobiiltelefoni suunakoodiga identifitseeritud riigis;
c)
mille kasutamiseks on vaja kasutada dekoodrit või muud sellist seadet või vaatamiskaarti ning mille puhul ei kasutata tema lauatelefoniühendust, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on kohas, kus dekooder või muu selline seade asub, või kui see koht ei ole teada, siis kohas, kuhu vaatamiskaart kasutamiseks saadetakse;
d)
muudes kui artiklis 24a ja käesoleva artikli punktides a, b ja c nimetatud olukordades, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on koht, mille teenuse osutaja on sellena määratlenud, kasutades käesoleva määruse artiklis 24f loetletud kahte eraldi tõendit, mis ei ole vasturääkivad.
Artikkel 24c
Kui mittemaksukohustuslasele osutatakse direktiivi 2006/112/EÜ artikli 56 lõike 2 kohaldamisel veovahendi rendile andmise (välja arvatud lühiajalise rendile andmise) teenuseid, eeldatakse, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on koht, mille teenuse osutaja on sellena määratlenud, kasutades käesoleva määruse artiklis 24e loetletud kahte eraldi tõendit, mis ei ole vasturääkivad.
3.b alajagu
Eelduste ümberlükkamine
Artikkel 24d
1. Kui teenuse osutaja osutab direktiivi 2006/112/EÜ artikli 58 kohaselt teenust, võib ta käesoleva määruse artiklis 24a või artikli 24b punktides a, b või c sätestatud eelduse ümber lükata kolme tõendi alusel, mis ei ole vasturääkivad ja mis tõendavad, et kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht on mujal.
2. Maksuasutus võib artikli 24a, 24b või 24c alusel esitatud eelduse ümber lükata, kui on tõendeid, et teenuse osutaja puhul esineb väär- või kuritarvitusi.
3.c alajagu
Tõendid kliendi asukoha kindlakstegemiseks ja eelduste ümberlükkamiseks
Artikkel 24e
Direktiivi 2006/112/EÜ artikli 56 lõikes 2 sätestatud eeskirjade kohaldamisel ja käesoleva määruse artiklis 24c sätestatud nõuete täitmisel käsitatakse tõenditena eelkõige järgmisi andmeid:
a)
kliendi arveaadress;
b)
pangaandmed, näiteks makse tegemiseks kasutatud pangakonto asukoht või selles pangas olev kliendi arveaadress;
c)
kliendi renditud veovahendi registreerimisandmed, kui selle veovahendi registreerimist kasutamiskohas nõutakse, või muu selline teave;
d)
muu ärilisest seisukohast oluline teave.
Artikkel 24f
Direktiivi 2006/112/EÜ artiklis 58 sätestatud eeskirjade kohaldamisel ja käesoleva määruse artikli 24b punktis d või artikli 24d lõikes 1 sätestatud nõuete täitmisel käsitatakse tõenditena eelkõige järgmisi andmeid:
a)
kliendi arveaadress;
b)
kliendi kasutatava seadme IP-aadress või geograafilise asukoha kindlaksmääramise mis tahes meetod;
c)
pangaandmed, näiteks makse tegemiseks kasutatud pangakonto asukoht ja selles pangas olev kliendi arveaadress;
d)
rahvusvahelise mobiiliabonendi identifitseerimiskoodi (IMSI) riigi mobiiltelefoni suunakood (MCC), mis on salvestatud kliendi kasutataval abonendi identsusmooduli kaardil (SIM-kaart);
e)
kliendi lauatelefoniühenduse asukoht, mille kaudu talle teenust osutatakse;
f)
muu ärilisest seisukohast oluline teave.”;
ii)
lisatakse järgmine alajagu:
„6.a alajagu
Kinnisasjaga seotud teenuste osutamine
Artikkel 31a
1. Direktiivi 2006/112/EÜ artiklis 47 osutatud, kinnisasjaga seotud teenused hõlmavad ainult selliseid teenuseid, millel on piisavalt otsene seos kõnealuse kinnisasjaga. Teenustel on piisavalt otsene seos kinnisasjaga järgmistel juhtudel:
a)
kui nad on kinnisasjast tuletatud ja see kinnisasi moodustab teenuse koostisosa ning on osutatavate teenuste jaoks keskne ja oluline (nt kalapüügilubade andmine);
b)
kui teenuseid osutatakse seoses kinnisasjaga ja need põhjustavad kinnisasja õigusliku või füüsilise seisundi muutmist.
2. Lõige 1 hõlmab eelkõige järgmist:
a)
selliste hoone või hoone osade projektide koostamine, mis on ette nähtud mingi kindla ehituskrundi jaoks, hoolimata sellest, kas hoone on püstitatud või mitte;
b)
ehitusjärelevalve- või turvateenused;
c)
hoone ehitamine maatükile, samuti hoones või hoone osas tehtud ehitus- ja lammutustööd;
d)
selliste püsistruktuuride nagu gaasi-, vee-, kanalisatsiooni- jms torustike ehitamine maatükile, samuti nende püsistruktuuride ehitus- ja lammutustööd;
e)
maatükil tehtud tööd, sh põllumajandusteenused, nagu maaharimine, külvamine, niisutamine ja väetamine;
f)
kinnisasja seisundi ja sellega seotud riskide väljaselgitamine ning hindamine;
g)
kinnisasja hindamine, sh ka siis, kui see teenus on vajalik kindlustuse jaoks, selleks et määrata kindlaks kinnisasja tagatisväärtus või et hinnata vaidlusjuhtumite korral riske ja kahjustusi;
h)
muu kui lõike 3 punktis c nimetatud kinnisasja rendile või üürile andmine, sh kauba ladustamine kinnisasjal, millest on eraldatud konkreetne osa ainult kliendile kasutamiseks;
i)
majutamine hotellisektoris või samasuguse ülesandega sektorites, nt puhkelaagrites või kämpinguna kasutamiseks ettenähtud paikades, sh osaajalise kasutamise õiguste muutmisest johtuv õigus viibida konkreetses kohas jms;
j)
muude kinnisasja või selle osaga seotud õiguste kui punktides h ja i nimetatud õiguste loovutamine ja üleandmine, sh luba kasutada kinnisasja osa, nt kalapüügi- ja jahilubade andmine või juurdepääs lennujaama ootesaalidesse, või sellise infrastruktuuri kasutamine, mille suhtes kohaldatakse teemaksu, nt sild või tunnel;
k)
hoone või hoone osa hooldus, renoveerimine ja remont, sh puhastus-, plaatimis-, parkettimis- ja tapeetimistööd;
l)
püsistruktuuride, nt gaasi-, vee-, kanalisatsiooni- jms torustike hooldus, renoveerimine ja remont;
m)
selliste masinate või seadmete paigaldamine või kokkupanemine, mida saab pärast paigaldamist või kokkupanekut käsitada kinnisasjana;
n)
masinate või seadmete hooldus ja remont, kontrollimine ja järelevalve, kui kõnealuseid masinaid või seadmeid saab käsitada kinnisasjana;
o)
varahaldus, mis seisneb äri-, tööstus- või eluasemekinnisvara käitamises kinnisasja omaniku poolt või tema nimel, v.a lõike 3 punktiga g hõlmatud kinnisvarainvesteeringute portfelli valitsemine;
p)
kinnisasja müügi, rendile või üürile andmise, samuti teatavate kinnisasjaõiguste või kinnisajaga (olenemata sellest, kas seda käsitatakse materiaalse varana) seotud asjaõiguste kehtestamise või üleandmise korral osutatud vahendusteenused, välja arvatud lõike 3 punktiga d hõlmatud vahendusteenused;
q)
õigusteenused, mis on seotud kinnisasja üleandmise või kinnisasja omandiõiguse üleandmisega, teatavaid kinnisasjaõigusi või kinnisasja (olenemata sellest, kas seda käsitatakse materiaalse varana) puudutavate asjaõiguste kehtestamise või üleandmisega, nt notaritöö, või kinnisvara müügi- või ostulepingu koostamisega, isegi juhul, kui vara õigusliku seisundi muutumist põhjustavat tehingut ei toimu.
3. Lõige 1 ei hõlma järgmist:
a)
selliste hoone või hoone osade projektide koostamine, mis ei ole ette nähtud mingi kindla ehituskrundi jaoks;
b)
kauba ladustamine kinnisasjal, kui konkreetset osa kinnisasjast ei ole eraldatud ainult kliendile kasutamiseks;
c)
reklaamiteenused, isegi kui see hõlmab kinnisasja kasutamist;
d)
vahendustegevus hotellis või samasuguse ülesandega kohtades, nt puhkelaagrites või kämpinguna kasutamiseks ettenähtud paikades majutuse pakkumisel, kui vahendaja tegutseb teise isiku nimel ja eest;
e)
messi- või näitusekoha pakkumine koos muude seotud teenustega, mis võimaldab eksponendil oma kaupa välja panna, nt koha kujundamine, näitusekauba transport ja ladustamine, masinate kasutada andmine, elektrijuhtmete paigaldus, kindlustus ja reklaam;
f)
selliste masinate või seadmete paigaldamine või kokkupanemine, hooldus ja remont ning kontrollimine ja järelevalve, mis ei moodusta ega hakka moodustama kinnisasja osa;
g)
kinnisvarainvesteeringute portfelli valitsemine;
h)
lepingutega seotud õigusteenused, v.a lõike 2 punktiga q hõlmatud teenused, sh seoses kinnisasja üleandmislepingu tingimuste või sellise lepingu jõustamise või sellise lepingu olemasolu tõendamisega osutatud nõuandeteenused, kui need teenused ei ole konkreetselt seotud kinnisasja omandiõiguse ülekandmisega.
Artikkel 31b
Kui vahendid antakse kliendi käsutusse eesmärgiga teha tööd kinnisasjal, on see tehing kinnisasjaga seotud teenuse osutamine ainult siis, kui tööde täideviimise eest vastutab teenuse osutaja.
Kui teenuse osutaja varustab kliendi vahendite ja tööde tegemiseks piisava personaliga, eeldatakse, et ta on vastutav tööde täideviimise eest. Eelduse, et tööde täideviimise eest vastutab teenuse osutaja, võib ümber lükata mis tahes asjakohase fakti või õigusnormi alusel.
Artikkel 31c
Oma nime all tegutseva maksukohustuslase poolt koos hotellisektoris või samasuguse ülesandega sektorites, nt puhkelaagrites või kämpinguna kasutamiseks ettenähtud paikades, majutamisega pakutavate telekommunikatsiooni- ja ringhäälinguteenuste ning elektrooniliselt osutatavate teenuste osutamise koha kindlakstegemiseks käsitatakse, et sellised teenused on osutatud nendes kohtades.”;
iii)
7. alajakku lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 33a
Kultuuri-, kunsti-, spordi-, teadus-, haridus- ja meelelahutus- või muudele sellistele üritustele juurdepääsu tagavate piletite levitamine korraldaja eest, kuid oma nime all tegutseva vahendaja või mõne muu oma nimel tegutseva maksukohustuslase kui korraldaja poolt on hõlmatud direktiivi 2006/112/EÜ artikliga 53 ja artikli 54 lõikega 1.”
3)
I lisa punkti 4 lisatakse järgmised alapunktid:
„f)
raadio- või televisioonivõrgu, interneti või mõne muu sellise elektroonilise võrgu kaudu levitatavate raadio- või telesaadete vastuvõtmine kuulamiseks või vaatamiseks kasutaja valitud ajal ja kasutaja isikliku taotluse alusel meediateenuse osutaja pakutud saatevalikust, nt tellitavad tele- või videosaated;
g)
interneti või mõne samalaadse elektroonilise võrgu kaudu levitatavate raadio- või telesaadete vastuvõtmine (IP-striiming), välja arvatud juhul, kui neid nende edastamise või taasedastamise ajal raadio- või televisioonivõrgus samaaegselt üle kantakse;
h)
kommunikatsioonivõrkude kaudu selliste audio- ja audiovisuaalteoste tarnimine, mida meediateenuse osutaja ei paku ja mis ei kuulu tema toimetusvastutuse alla;
i)
meediateenuse osutaja audio- ja audiovisuaalväljundi edasitarnimine kommunikatsioonivõrkude kaudu kellegi teise kui meediateenuse osutaja poolt.”
Artikkel 2
Ühenduses asuva teenuse osutaja poolt seal asuvale, alalist elu- või asukohta omavale või peamist elukohta omavale mittemaksukohustuslasele osutatavate telekommunikatsiooni-, raadio- ja teleringhäälinguteenuste või elektrooniliselt osutatavate teenuste suhtes kohaldatakse järgmist:
a)
enne 1. jaanuari 2015 tekkinud maksustatava teokoosseisu puhul on teenuse osutamise kohaks koht, kus teenuse osutaja asub, nagu on sätestatud direktiivi 2006/112/EÜ artiklis 45, sõltumata sellest, millal nimetatud teenuste osutamine või pidev osutamine on lõpule viidud;
b)
enne 1. jaanuari 2015 tekkinud maksustatava teokoosseisu puhul on teenuse osutamise kohaks koht, kus on kliendi asukoht, alaline asu- või elukoht või peamine elukoht, sõltumata sellest, millal nimetatud teenuste osutamine või pidev osutamine algas;
c)
kui maksustatav teokoosseis tekkis enne 1. jaanuari 2015 liikmesriigis, kus teenuse osutaja asub, ei nõuta sama maksustatava teokoosseisu suhtes maksu sisse kliendi liikmesriigis 1. jaanuaril 2015 või pärast seda kuupäeva.
Artikkel 3
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2015.
Rakendusmääruse (EL) nr 282/2011 artikleid 13b, 31a ja 31b, nii nagu need on lisatud käesoleva määrusega, kohaldatakse siiski alates 1. jaanuarist 2017.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Luxembourg, 7. oktoober 2013