ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o státní pomoci SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) poskytnuté Španělskem
Španělské sazby za elektřinu: spotřebitelé
(oznámeno pod číslem C(2013) 7741)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/456/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Centrica plc a Centrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány jako „Centrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Tyto informace Komise obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/2006).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: regionální galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Centrica (dopis ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007, doplněný dopisem ze dne 21. listopadu 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), společnost Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), společnost Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), společnost Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a společnost Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května 2007 a 6. července 2007 předala Komise připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Centrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008, sdružení AEGE pak dopisem ze dne 21. listopadu 2011 a Ferroatlántica dopisem ze dne 5. prosince 2011.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byl spis rozdělen na dvě části: na tuto věc, konkrétně věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze možnou podporou pro konečné uživatele elektřiny, kteří spadají do oblasti působnosti tohoto postupu, jsou tedy vyloučeny domácnosti a malé podniky.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
(13)
V legislativním rámci, který byl zřízen zákonem č. 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico) a který platil v roce 2005, byly dodávky elektrické energie konečným uživatelům za regulované sazby klasifikovány jako regulovaná činnost. Tento úkol byl zákonem přidělen distributorům.
(14)
V roce 2005 si všichni koneční uživatelé elektřiny na španělském trhu mohli vybrat, zda si sjednají smlouvy o dodávkách elektrické energie s nezávislými dodavateli, nebo si zvolí dodávky za regulované sazby stanovené státem. Na regulovaném trhu měl každý konečný uživatel, který o to požádal, právo, aby ho zásoboval jeho místní distributor za souhrnnou regulovanou sazbu (cena „all-inclusive“) s přihlédnutím k profilu a objemu jeho spotřeby. Na volném trhu odběratelé platili poplatek za přístup k síti, který byl rovněž regulován, a kromě toho museli nést náklady na dodávky energie. Od dokončení reformy odvětví elektroenergetiky v roce 2009 již distributoři elektrickou energii za souhrnné regulované sazby nedodávají.
(15)
Souhrnné regulované sazby a regulované poplatky za přístup k síti byly určovány předem s platností na celý rok, obvykle před koncem roku N - 1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (3). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval maximální strop (4). V zásadě se sazby a poplatky stanovovaly na základě prognózy, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů (z obnovitelných zdrojů, kombinované výroby tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro uhlí, schodky z předchozích let atd. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Příjmy, například z poplatků za přístup k síti, tak nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování např. subvencí pro elektřinu z obnovitelných zdrojů či elektřinu vyráběnou na španělských ostrovech.
(16)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 regulovaných sazeb v závislosti na úrovni, profilu či účelu spotřeby a na napětí síťového připojení. Na konečné uživatele na volném trhu se současně vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech.
(17)
Dne 30. prosince 2004 stanovily španělské orgány sazby za elektřinu použitelné v roce 2005 (5), a to pro následující kategorie uživatelů:
SOUHRNNÉ SAZBY
Nízké napětí
1.0.
výkon do 770 kW
2.0.
obecné, výkon nepřesahující 15 kW
3.0.
obecné
4.0.
obecné, dlouhodobé používání
B.0
veřejné osvětlení
R.0
zemědělské zavlažování
Vysoké napětí
Obecné sazby
Krátkodobé používání
1.1.
obecné, nepřesahující 36 kV
1.2.
obecné, v rozmezí od 36 do 72,5 kV
1.3.
obecné, v rozmezí od 72,5 do 145 kV
1.4.
obecné, nad 145 kV
Střednědobé používání
2.1.
nepřesahující 36 kV
2.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
2.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
2.4.
nad 145 kV
Dlouhodobé používání
3.1.
nepřesahující 36 kV
3.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
3.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
3.4.
nad 145 kV
Sazby za trakční elektřinu
T.1
nepřesahující 36 kV
T.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
T.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
Sazby pro zemědělské zavlažování
R.1
nepřesahující 36 kV
R.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
R.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
G. Sazba pro velké odběratele (G4)
Sazby za prodej distributorům
D.1
nepřesahující 36 kV
D.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
D.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
D.4
nad 145 kV
PŘÍSTUPOVÉ SAZBY
Nízké napětí
2.0 A
běžná sazba za přístup k nízkému napětí
2.0 NA
běžné sazby za přístup k nízkému napětí s rozlišením denního/nočního režimu
3.0 A
obecná sazba za přístup k nízkému napětí
Vysoké napětí
3.1.A
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nepřesahující 450 kW)
6.1
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nad 450 kW)
6.2
sazba za přístup k napětím nad 36 kV a nepřesahujícím 72,5 kV (výkon nad 450 kW)
6.3
sazba za přístup k napětím nad 72,5 kV a nepřesahujícím 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.4
sazba za přístup k napětím nad 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.5
sazba za přístup pro mezinárodní výměny
(18)
Souhrnné regulované sazby lze rozdělit na složku určenou k pokrytí nákladů na přenos a distribuci a obecných nákladů spojených se soustavou (poplatek za přístup k síti) a složku, která odráží náklady na pořízení elektřiny na velkoobchodním trhu (energetická složka). Na služby související s řízením odběru (např. v souvislosti s odsouhlaseným přerušením dodávek elektřiny po předchozím oznámení nebo se spotřebou soustředěnou do období mimo špičku) se kromě toho uplatňoval systém slev ze souhrnných sazeb. Od roku 2005 jsou ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zaváděny změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko pro odvětví elektroenergetiky přijalo nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány. Níže jsou uvedeny některé základní souhrnné sazby pro nejnižší úroveň sazeb ve výše uvedených kategoriích (tj. do 145 kV) použitelné od 1. ledna 2005:
Tabulka 1
Základní částka souhrnných regulovaných sazeb v roce 2005
A/Složka výkonu
B/Energetická složka
Souhrnná sazba (A+B)
EUR/kW měsíc
EUR/kWh
EUR/MWh
Nízké napětí
1.0
výkon 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
obecné
1,430269
0,083728
85,71
4.0
obecné, dlouhodobé používání
2,284634
0,076513
79,69
Vysoké napětí
1.4
krátkodobé používání, obecné 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
střednědobé používání, obecné 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
dlouhodobé používání, obecné 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Velcí odběratelé G4
10,208070
0,011265
25,44
Zdroj: příloha I královského dekretu č. 2392/2004, výpočty Komise.
(19)
Španělský regulační orgán CNE (Comisión Nacional de Energía) prohlásil, že souhrnné sazby v roce 2005 v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak ukazuje níže uvedený graf, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly totiž nižší než průměrné ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června roku 2005. Naopak od října 2006 do prosince 2007 byl vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách a tento pokles výrazně přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005-2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005-2007), s. 84.
SAZEBNÍ SCHODEK V ROCE 2005
(20)
Účty elektroenergetické soustavy byly na základě skutečných regulovaných příjmů a nákladů vyrovnávány jednou ročně. Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 nezajistila dostatečné příjmy, aby mohly být soustavě nahrazeny všechny regulované náklady, které byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném zúčtování za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(21)
Vláda zejména podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu se v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku řady nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,40 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(22)
Dalším důležitým faktorem, který přispěl ke zvýšení celkových nákladů systému, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména je třeba poznamenat, že výrobci energie z obnovitelných zdrojů si mohli zvolit přímou účast na velkoobchodním trhu s elektřinou neboli tzv. organizovaném trhu („pool“). V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů pro soustavu. Přímá podpora na náklady na elektřinu v rámci zvláštního režimu (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a energie), které se účtovaly jako regulované náklady, kromě toho v roce 2005 dosáhla částky 2,701 miliardy EUR. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování schodku
(23)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (6) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (7), a to v tomto procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico: S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Dekret č. 5/2005 stanovil, že budoucí schodek bude přičten výše uvedeným pěti společnostem jako záporná bilance na stávajícím vkladovém účtu, který používá regulační orgán CNE k hrazení nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí těmto společnostem. To v praxi znamenalo, že se od dodavatelských subjektů požadovalo, aby prostředky poskytly jako zálohu. Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dodavatelé by měli nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Předmětné společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Práva na splacení přidělená těmto dodavatelským společnostem byla spojena s minimální úrokovou sazbou (tříměsíční sazbou Euribor vypočtenou jako průměr sazeb Euribor za listopad předchozího roku bez diferenciálu).
Mechanismus přijatý za účelem zpětného získání schodku z prostředků konečných uživatelů
(25)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (8) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2007 (nebo přesněji práva na splacení přidělená dodavatelským subjektům) bude splacen spotřebiteli v průběhu čtrnácti a půl let prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 roku, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(26)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady sazebního schodku na španělský trh
(27)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů; na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, zatímco 91,5 % setrvalo u regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé) byli hlavní kategorií působící na volném trhu; 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a odběratelů nízkého napětí, kteří si volný trh mohli zvolit od roku 2003 (9), stále využívala regulovaných sazeb; v roce 2005 se však výrazný podíl těchto odběratelů rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(28)
Cenová výhoda, kterou však v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by měla být zvažována souběžně s návratem spotřebitelů na regulovaný trh, třebaže poněkud zpožděným. Jak ukazuje tabulka 2 níže, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Obdobně lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v prvním čtvrtletí roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2004 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“. (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006)
(29)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně růst velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou ztráty, nebo si účtovat vyšší ceny odrážející skutečné náklady na pořízení elektřiny, ale ztratit tak podíl na trhu.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(30)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování porovnala regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly. Odhady tržních cen byly vypočteny na základě ceny elektřiny na velkoobchodním trhu, příslušných poplatků za přístup k síti a průměrného obchodního rozpětí odhadovaného na 10 EUR/MWh, jak uvedla Centrica.
Tabulka 3
Srovnání cen podle kategorie odběratelů
Kategorie odběratelů
Regulovaná sazba
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (pouze velkoobchodní cena plus přístupová sazba)
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (+ obchodní rozpětí ve výši EUR 10)
1.
Velcí průmysloví odběratelé napojení na síť vysokého napětí (sazba G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Velcí průmysloví odběratelé s přerušitelnou dodávkou
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odběratelé napojení na síť vysokého napětí
76,2
81,57
91,57
4.
Domácnosti
101,2
107,75
117,75
5.
Malí průmysloví odběratelé nebo společnosti poskytující služby napojení na síť nízkého napětí
103,9
101,07
111,07
Zdroj: Centrica
(31)
Z tabulky je patrné značné zvýhodnění prvních dvou kategorií (velcí průmysloví uživatelé). U všech ostatních kategorií konečných uživatelů je srovnání méně průkazné, lze však stále pozorovat malou výhodu.
(32)
V rozhodnutí se mělo za to, že tato výhoda byla poskytována selektivně, jelikož z uměle nízkých regulovaných cen měly prospěch podniky, které jako zdroj energie využívají spíše elektřinu než např. zemní plyn. Kromě toho byla zaznamenána selektivita de facto a de jure, která spočívala v tom, že nevýhoda byla neúměrně vyšší pro velké průmyslové konečné uživatele, kteří v určitých případech platili globální ceny za méně než polovinu energetické složky odhadovaných cen na volném trhu.
(33)
V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém také poskytovat výhodu distributorům, kteří měli podle všeho u svých regulovaných činností prospěch ze zaručeného ziskového rozpětí.
(34)
V rozhodnutí se rovněž mělo za to, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). V rozhodnutí se dospělo k závěru, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této záležitosti by tyto prostředky měly být považovány za státní prostředky.
(35)
Vzhledem k tomu, že koneční uživatelé působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci EU, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů.
(36)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (10) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (11). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(37)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky, považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení byla rovněž konstatována možnost, že státní podporu obdrželi distributoři. Tato část věci je předmětem samostatného rozhodnutí (věc C 3a/07).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(39)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou shrnuty pouze připomínky, které se týkají údajné státní podpory ve prospěch konečných uživatelů elektrické energie.
PŘIPOMÍNKY NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(40)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Centrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Argumenty a závěry jsou do značné míry totožné.
Připomínky společnosti Centrica a sdružení ACIE
(41)
Centrica klade v podání hlavní důraz na údajné zvýhodnění distributorů elektřiny. Údaje a argumenty, které společnost předložila, však rovněž naznačují přítomnost státní podpory pro konečné uživatele elektřiny.
(42)
Podle společnosti Centrica byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference nebo faktický strop cen na volném trhu. Dodavatelé si nemohli účtovat ceny vyšší, než jaké byly u regulovaných sazeb, jinak by nezískali nové odběratele a ztratili by ty stávající.
(43)
Na volném trhu sestává cena, kterou platí koneční uživatelé elektřiny, obvykle ze dvou složek: z poplatku za přístup k síti a „dodavatelské složky“, která je výsledkem tržních mechanismů a připadá maloobchodnímu dodavateli. V rámci maloobchodních dodávek závisí ziskovost na tom, zda „dodavatelská složka“ placená odběrateli pokrývá náklady dodavatele (tj. náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti), a na „obchodním rozpětí“, které zahrnuje ostatní náklady spojené s dodávkami (náklady na uvedení na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a odměnu za investovaný kapitál. Proto mohli dodavatelé na volném trhu provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí „kladné“, jinými slovy pokud existoval určitý rozdíl mezi celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů a regulovanou sazbou.
(44)
Centrica zdůvodnila existenci konkurenční nevýhody pro dodavatele na volném trhu výpočty, z nichž je patrné, že v roce 2005 neexistovalo obchodní rozpětí u žádné kategorie spotřebitelů (12) (nebo že pokud nějaká rozpětí existovala na počátku roku, v průběhu roku zmizela). To znamenalo, že regulované sazby byly stanoveny na příliš nízké úrovni na to, aby se nezávislí dodavatelé mohli účastnit hospodářské soutěže se ziskem. Podle společnosti Centrica nebylo možné soutěžit o určité kategorie konečných uživatelů (zejména o uživatele s vysokou spotřebou energie využívající sazbu G4 a další velké průmyslové uživatele), a to dokonce ještě před vznikem sazebního schodku, neboť souhrnné sazby k tomu nikdy nedávaly prostor. Konkurenční nevýhoda, na kterou Centrica poukazuje, vznikla především u kategorie uživatelů, kterou tvoří podniky v sektoru služeb a malé průmyslové podniky napojené na síť nízkého napětí, a v segmentu domácností.
(45)
Údaje, které poskytla Centrica, zejména srovnání regulovaných sazeb a odhadovaných tržních cen, Komise převzala v rozhodnutí o zahájení řízení (viz 30. bod odůvodnění a tabulka 3).
(46)
Podle názoru společnosti Centrica systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku (který kompenzoval ztráty distributorů, nikoli však dodavatelů), ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (13). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly pro spotřebitele transparentní.
(47)
Kromě toho Centrica tvrdila, že mechanismus vyrovnání schodku není ze dvou důvodů vyvážený: zaprvé, schodek bude splacen převážně konečnými uživateli nízkého napětí, ačkoli k jeho vzniku přispěli převážně velcí koneční uživatelé vysokého napětí. Zadruhé, koneční uživatelé na volném trhu musejí platit za schodek, k jehož vzniku nijak nepřispěli.
(48)
Centrica podpořila předběžný názor Komise, že španělský režim pro vyrovnání schodku zahrnuje převod státních prostředků. Centrica rovněž tvrdila, že se státními prostředky bylo spojeno i rozhodnutí španělské vlády, jímž výrobcům povolila sekuritizaci práv na splacení.
(49)
Sdružení ACIE vypočítalo, že odhadované náklady na pořízení energie, které byly vzaty jako základ pro regulované sazby v roce 2005, byly o 68 % nižší než skutečné náklady, které dodavatelům vznikly při nákupu energie na velkoobchodním trhu. Sdružení zdůraznilo vážné dopady, které měl sazební schodek z roku 2005 na nezávislé dodavatele. Podle ACIE měli dodavatelé na volném trhu podobné pořizovací náklady jako distributoři. Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni přilákat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládní prognózy velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Centrica odhaduje, že v roce 2005 utrpěla ztrátu ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
PŘIPOMÍNKY UŽIVATELŮ S VYSOKOU SPOTŘEBOU ENERGIE
(50)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie se do řízení zapojili prostřednictvím svého sdružení AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energía). Někteří z nich (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica a Alcoa) se do řízení zapojili i sami za sebe. Společnost Alcoa je výrobce hliníku a ve Španělsku provozuje tři výrobní zařízení, která se nacházejí ve městech San Ciprián, La Coruña a Avilés a která v roce 2005 využívala souhrnnou sazbu G4 (sazbu vyhrazenou pro odběratele s vysokou spotřebou energie s možností přerušení dodávek). Společnost Ferroatlántica vyrábí slitiny hliníku a železa a využívala sazbu 3.4 za přerušitelné dodávky. Společnost Asturiana de Zinc je výrobce zinku a pro svůj závod ve městě San Juan de Nieva využívala sazbu G4.
(51)
Ve svých připomínkách uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují závěr Komise, že průmyslové sazby (G4 a jiné sazby za přerušitelné dodávky) představují státní podporu, a tvrdí, že sazby nebyly zdrojem hospodářského zvýhodnění, nezahrnovaly státní prostředky a neovlivňovaly hospodářskou soutěž ani obchod mezi členskými státy.
Žádná ekonomická výhoda
(52)
Podle názoru uživatelů s vysokou spotřebou energie je měřítko, které je v rozhodnutí o zahájení řízení použito k určení existence výhody, nesprávné. Komise srovnávala průmyslové sazby s průměrnou velkoobchodní tržní cenou (cenou na organizovaném trhu), která byla považována za reprezentativní pro náklady, které by tyto společnosti bývaly musely uhradit na trhu za běžných podmínek. Jelikož průmyslové sazby byly považovány za nižší než cena na organizovaném trhu, rozhodnutí o zahájení řízení dospělo k závěru, že sazby poskytovaly příjemcům hospodářskou výhodu.
(53)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že organizovaný trh je spotový trh, na němž se každou hodinu obchoduje s elektřinou pro následující den. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie trpí organizovaný trh určitými nedostatky, které ovlivňují jeho účinnost a konkurenceschopnost. Proto ceny na organizovaném trhu přesně neodrážejí mezní náklady na výrobu, a tudíž ani situaci dokonalé hospodářské soutěže. Velcí koneční uživatelé, kteří odebírají velké objemy elektřiny a mají ploché profily spotřeby, nepořizují elektřinu na organizovaném trhu, ale zpravidla uzavírají dvoustranné smlouvy s dodavateli elektřiny. To potvrzuje i zpráva OMEL z roku 2005, z níž je patrné, že elektřinu pořizovalo přímo na organizovaném trhu jen sedm uživatelů, kteří vyhovovali daným požadavkům a představovali 5 % obchodované elektřiny.
(54)
V každém případě i za předpokladu, že by bylo možné považovat ceny zaznamenané na organizovaném trhu za platné měřítko, nebylo by správné použít průměrnou velkoobchodní cenu z roku 2005, jak to učinila Komise, jelikož tato průměrná cena odráží poptávku po elektřině u dodavatelů, kteří obsluhovali různorodé portfolio konečných uživatelů včetně domácností a malých podniků. Podle sdružení AEGE a společností Ferroatlántica a Asturiana de Zinc by vhodným měřítkem byla minimální cena zaznamenaná na organizovaném trhu v roce 2005, tj. 18,36 EUR/MWh, neboť tato cena by nejvíce odrážela konkurenční tržní podmínky na organizovaném trhu (na němž výrobci nabízejí elektřinu za cenu rovnou jejich mezním nákladům). Velcí průmysloví spotřebitelé nejsou v situaci, kterou by bylo možné srovnávat se situací jiných konečných uživatelů, zejména domácností. Proto průměrná cena na organizovaném trhu není vhodným měřítkem. Podle společnosti Alcoa by Komise měla místo toho srovnat zpochybňované sazby s cenami, na nichž se velcí koneční uživatelé dohodli v rámci dvoustranných smluv.
(55)
Alcoa poskytla příklad dvoustranné tržní ceny a uvedla, že její tři závody na výrobu hliníku vždy využívaly sazbu G4. Společnost Alcoa však také vlastní závod na výrobu oxidu hlinitého (Alúmina Española), pro nějž na konci roku 2004 uzavřela dvoustrannou smlouvu s dodavatelem. Tato smlouva byla uzavřena na dva roky s možností prodloužení o další rok. Tři závody na výrobu hliníku mají stejný plochý profil spotřeby jako závod na oxid hlinitý. Závod Alúmina však spotřebuje výrazně menší objemy elektřiny (0,35 TWh oproti 1,3 TWh v závodech v Avilés a La Coruña a oproti 3,4 TWh v závodě v San Cipriánu). Průměrná cena dohodnutá na základě této smlouvy byla 34,45 EUR/MWh (včetně nákladů na jaderné moratorium, nákladů na přístup k síti a dalších přidružených nákladů). Tato cena byla získána na základě nabídkového řízení a nabídky dodavatelů se od sebe lišily o méně než 5 EUR.
(56)
Podle společnosti Alcoa lze rozdíl mezi touto dvoustranně dohodnutou cenou (34,45 EUR/MWh) a sazbou G4 (23,90 EUR/MWh) vysvětlit objektivními faktory. Zejména tím, že uživatelé sazby G4 podléhají regulačním omezením, která se nevztahují na dvoustranné smlouvy, např. závazku využít veškerý výkon nasmlouvaný v rámci sazby G4 (nevyužití podléhá sankcím), požadavku vlastnit zařízení pro kontrolu napětí a požadavku uhradit elektřinu do 20 dnů (zatímco dvoustranné smlouvy nabízejí výhodnější platební podmínky).
(57)
Alcoa tudíž dospěla k závěru, že hypotetická tržní cena použitelná na její tři závody na výrobu hliníku by byla výrazně pod cenou 34,45 EUR/MWh, protože tyto závody mají vyšší úroveň spotřeby. Pokud by se navíc zvážilo průměrné obchodní rozpětí 10 EUR/MWh, čisté náklady na dodávky elektřiny do závodu na výrobu oxidu hlinitého by dosáhly 24,25 EUR/MWh, což se velmi blíží souhrnné sazbě G4.
(58)
Společnost Ferroatlántica poukázala na to, že v rozhodnutí o zahájení řízení byla nesprávně interpretována regulovaná sazba 3.4 používaná v roce 2005, jelikož do základní sazby byly nesprávně promítnuty slevy a sazba byla srovnána s poplatkem za přístup, který je desetkrát vyšší než poplatek použitelný v jejím případě (a v případě velmi velkých odběratelů). Ferroatlántica také předložila důkazy o tom, že i když v roce 2004 měsíční průměrná tržní cena pro forwardové smlouvy na dodávky elektřiny v roce 2005 byla 31,68 EUR/MWh, v prosinci 2004 byla tato cena 31,05 EUR/MWh. Z toho by vyplývalo, že by společnost získala základní dodávky elektřiny v roce 2005 za tuto cenu v době, kdy byly stanoveny regulované sazby. Po přičtení „dodatečných služeb“ (3,92 EUR/MWh) a příslušné přístupové sazby (1,70 EUR/MWh) by průmyslový uživatel získal tržní cenu 36,67 EUR/MWh, která je nižší než cena 56,11 EUR/MWh u sazby 3.4 použitelné pro uživatele s vysokou spotřebou energie.
(59)
Ve skutečnosti byly další slevy z této sazby odměnou za kapacitu k poskytování služeb souvisejících s řízením odběru a za odsouhlasení těchto služeb ve prospěch soustavy. Ferroatlántica v tomto ohledu dodává, že sleva ze sazby odrážela různé poskytované služby, konkrétně hodinové rozlišování (s noční a víkendovou spotřebou), přerušitelnost (přijetí dodávek na žádost provozovatele sítě), sezonní povahu (s koncentrací dodávky do měsíců s nízkou poptávkou) a řízení jalové energie. Pouze těmito slevami, které byly proměnlivé a byly stanoveny nařízením od roku 1995, a nikoli úrovní regulované sazby lze vysvětlit a podle názoru společnosti Ferroatlántica zdůvodnit nižší průměrnou cenu elektřiny placenou v roce 2005.
(60)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují v rozhodnutí o zahájení řízení tvrzení, že výhoda nebyla úměrná spotřebovávaným objemům a u velkých odběratelů byla zpravidla vyšší. V této souvislosti uživatelé s vysokou spotřebou energie např. uvádí, že sám regulační orgán CNE potvrdil, že úroveň sazby G4 měla být dokonce ještě nižší. Uživatelé s vysokou spotřebou energie podotýkají, že velcí odběratelé využívající sazbu G4 nebo 3.4 spotřebovali mnohotisíckrát více elektřiny než průměrní odběratelé vysokého napětí, a zaplatili jen třikrát méně než oni.
(61)
Běžné by také bylo, kdyby velcí odběratelé obdrželi vyšší jednotkovou slevu z ceny. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie je proto závěr, že průmyslové sazby představovaly určitou výhodu, velmi sporný. Připomínají, že v každém případě je na Komisi, aby o existenci takovéto výhody poskytla přesvědčivé důkazy.
(62)
Alcoa rovněž poukázala na to, že cena, kterou platí ve Španělsku, je téměř stejná jako průměrná vážená cena, kterou platí závody vyrábějící hliník v EU, a je dokonce vyšší než průměrná vážená cena placená v EHP.
Žádné státní prostředky
(63)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že to byli oni, kdo platil průmyslové sazby přímo distributorům, aniž by se prostředky dostaly pod kontrolu státu, a že tudíž v souladu s judikaturou ve věci PreussenElektra předmětný režim nezahrnoval prostředky státu.
(64)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že mezi stanovením sazeb, k němuž došlo na konci roku 2004, a zavedením mechanismu pro vyrovnání schodku prostřednictvím odběratelů, který byl přijat až v červnu 2006, uplynula určitá doba. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tvrdila, že došlo k využití státních prostředků, neboť do faktur pro uživatele byl zařazen příplatek, který byl kvalifikován jako parafiskální poplatek. Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že pokud by byla tato hypotéza přijata, pak by se opatření, které nebylo podporou v roce 2005, podporou stalo v roce 2006 (ex post). To by bylo v rozporu se základními zásadami práva EU, jako jsou právní jistota a legitimní očekávání. Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že označení určitého opatření za podporu závisí pouze na okolnostech, které existují v době jeho přijetí, a nemůže záviset na budoucích událostech, zejména v případě, že je nelze rozumně předvídat. Citují generálního advokáta Jacobse ve věci Van Calster (14): „situaci je nutno posuzovat ke dni prvotního zavedení poplatků a nelze ji zpětně měnit“.
(65)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie uvádí, že regulované sazby z roku 2005 nepředstavovaly v tomtéž roce státní podporu. Tyto společnosti podotýkají, že analýza mechanismu financování je za těchto okolností irelevantní, neboť mechanismus byl zaveden až v roce 2006. Posouzení způsobu financování by bylo relevantní pouze v případě, že by opatření představovalo státní podporu již od začátku. Jelikož sazby nezahrnovaly podporu, zastávají uživatelé s vysokou spotřebou energie názor, že Komise nemůže příplatek využít jako východisko k tomu, aby došla k opačnému závěru.
(66)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále tvrdí, že v případě parafiskálních daní je způsob financování opatření v každém případě relevantní z hlediska posouzení státní podpory pouze tehdy, je-li daň „povinně vázána na podporu“, tedy existuje-li přímá a bezprostřední vazba mezi opatřením a způsobem jeho financování (15). Uživatelé s vysokou spotřebou energie existenci takovéto vazby popírají, neboť příplatek byl určen k pokrytí schodku, který vznikl při zúčtování regulovaných činností, při nichž nešlo pouze o poskytování elektřiny za regulované sazby, ale také o jiné náklady související se soustavou. Příplatek proto nebyl specificky vyčleněn na pokrytí ztrát vzniklých při dodávkách elektřiny za regulované sazby. Zadruhé, neexistovala žádná přímá ani nepřímá vazba mezi úrovní sazeb a uplatněným příplatkem, neboť sazby stanovené v roce 2004 byly bezpodmínečné (nepodléhaly dalším úpravám v následujících letech).
(67)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále uvádí, že příplatek nepředstavoval parafiskální poplatek či dávku, protože podle španělského práva neměl fiskální povahu. Fiskální opatření se používají k financování veřejných výdajů, zatímco v tomto případě bylo cílem příplatku vyrovnat schodek, který vytvořily soukromé hospodářské subjekty (distributoři), jež v rámci elektroenergetické soustavy prováděly regulované činnosti. Podle španělské ústavy lze nová fiskální opatření zavést pouze zákonem (nikoli královským dekretem). Stát navíc nikdy není vlastníkem příjmů z příplatku ani nemá pravomoc s nimi nakládat, jelikož tyto prostředky se převádí na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE a stát si je nemůže přivlastnit. Proces vyrovnání je plně automatický a CNE nemá žádný prostor pro vlastní uvážení ani autonomii či kontrolu nad určením nebo výší finančních prostředků, které mají být vyrovnány jednotlivým subjektům.
(68)
Komise podle uživatelů s vysokou spotřebou energie tuto skutečnost uznala v rozhodnutí o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (16), v němž uvedla, že „převod částek prostřednictvím regulačního orgánu CNE má sloužit především účetním účelům“, a nedospěla k závěru, že by opatření zahrnovalo státní prostředky.
(69)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že tato situace je totožná se scénářem „nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí“, neboť v obou případech vláda zavedla příplatek, který měl vyrovnat trvalé náklady spojené se soustavou. Tato argumentace byla podle všeho potvrzena také ve věci týkající se Spojeného království (17).
Žádný dopad na hospodářskou soutěž a obchod
(70)
Společnosti Asturiana de Zinc a Alcoa tvrdí, že vzhledem ke zvláštním vlastnostem trhů s hliníkem a zinkem nemůže mít opatření týkající se ceny elektřiny použité při výrobě těchto kovů žádný dopad na obchod v EU, jelikož kovy jsou komodity a jejich ceny se stanovují na světové úrovni na Londýnské burze kovů. Za těchto okolností se rozdíly mezi místními výrobními náklady nepromítají do rozdílů ve světových cenách.
(71)
Tyto dvě společnosti tvrdí, že v EU roste ve výrobě hliníku a zinku schodek, zatímco poptávku v rostoucí míře uspokojují dovozy ze třetích zemí.
(72)
Pokud ve Španělsku zanikne odvětví výroby hliníku a zinku, nezastoupí je žádné nové subjekty z EU, neboť závody (na výrobu hliníku) v EU již naplno využívají svoji kapacitu a žádný nový ani stávající výrobce by neměl motivaci svou kapacitu zvyšovat, jelikož si nemůže být jist, že bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Schodek by tudíž byl pokryt pouze z dovozu.
(73)
Alcoa kromě toho tvrdí, že sazby neohrožují zájmy jiných evropských výrobců, neboť nabízejí elektřinu za cenu, která je totožná s průměrnou cenou placenou jinými výrobci hliníku v EU-25.
I kdyby průmyslové sazby s doložkou o přerušení představovaly podporu, šlo by o „existující podporu“
(74)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že sporné sazby existovaly již před přistoupením Španělska k EU.
(75)
I když označení „sazba G4“ bylo formálně zavedeno ministerským nařízením ze dne 6. března 1986, sazba fakticky existovala již před 1. lednem 1986, kdy Španělsko přistoupilo k EU, neboť odpovídá bývalé „průmyslové sazbě I při dlouhodobém využívání“, která byla stanovena ministerským nařízením ze dne 14. října 1983, tedy před přistoupením Španělska k EU. Všichni koneční uživatelé elektřiny, kteří využívali sazbu I, byli automaticky převedeni do sazby G4, což byla de facto stejná sazba s novým jménem.
(76)
Ministerské nařízení z roku 1983 rovněž výslovně stanoví i ostatní sazby s doložkou o přerušení.
(77)
Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie by navíc opatření představovalo existující podporu na základě článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (18), a to kvůli uplynutí desetileté promlčecí lhůty.
Zpětnému získání podpory by bránila zásada legitimního očekávání
(78)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že i za předpokladu, že by nebylo možné považovat sazby za existující podporu, by zpětnému získání podpory bránila zásada legitimního očekávání. V průběhu celého roku 2005 byly sazby předmětem přímé platby mezi soukromými hospodářskými subjekty. Uživatelé nemohli předem vědět, že se ze sazeb stanovených v prosinci 2004 stane na základě vládního opatření přijatého v červnu 2006 státní podpora. Žádný (jakkoli obezřetný) hospodářský subjekt nemohl tuto změnu ve své právní situaci očekávat. Proto uživatelé legitimně očekávali, že jejich sazby státní podporu nezahrnují.
PŘIPOMÍNKY OD GALICIJSKÉ A ASTURSKÉ REGIONÁLNÍ SAMOSPRÁVY
(79)
Pokud jde o možnou podporu pro uživatele s vysokou spotřebou energie, galicijská regionální samospráva tvrdí, že se Komise dopustila chyby, když použila cenu na organizovaném trhu jako náhradu za tržní cenu, jelikož uživatelé s vysokou spotřebou energie obvykle uzavírají dlouhodobé smlouvy s výrazně lepšími podmínkami.
(80)
Vzhledem k tomu, že dosud nebyla dokončena liberalizace španělského trhu, a zejména s ohledem na neexistenci dvoustranných smluv mezi výrobci a velkými odběrateli má galicijská regionální samospráva za to, že by bylo dobré použít jako měřítko skutečné náklady, které platí výrobci za dodávky těmto odběratelům. Alternativně by bylo možné získat referenční cenu na základě odborné literatury (Wilson, 1993 (19) a Castro-Rodríguez (20), 1999), a to zvážením buď nákladů spojených s nejúčinnější technologií, která vyhovuje specifickým potřebám uživatelů s vysokou spotřebou energie, nebo průměrných nákladů na elektřinu během různých hodin dne. Rozdíl mezi takto získanou referenční cenou a regulovanou sazbou placenou v roce 2005 by byl mnohem nižší. Regionální galicijská samospráva dále tvrdí, že všichni španělští uživatelé včetně těch, kteří mají vysokou spotřebu energie, postupem času v každém případě schodek, který vznikl v důsledku uplatnění nízkých sazeb v roce 2005, splatí.
(81)
Kromě výše uvedeného má regionální galicijská samospráva za to, že systém sazeb v podobě z roku 2005 nebyl právně selektivní, neboť stát nehodlal poskytnout konečným uživatelům výhodu, ale pouze se při stanovení sazeb v roce 2004 dopustil chyb v prognózách tržních trendů a cen. Regionální galicijská samospráva rovněž zpochybňuje závěr, že systém měl dopad na obchod v rámci EU.
(82)
Připomínky asturské regionální samosprávy jsou obdobné jako připomínky španělské vlády, na které odkazují.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(83)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory.
Žádná příčinná souvislost mezi opatřením státu a schodkem, schodek nelze přičítat státu
(84)
Španělsko tvrdí, že schodek nelze přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(85)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev státní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je stanovení sazeb tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(86)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci.
(87)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala (quod non), byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu (quod non), že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
Žádné prostředky státu
(88)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát ani nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a je téže povahy. Sazba je tudíž soukromá cena.
(89)
Zadruhé, finanční prostředky nevybírá stát ani nejsou placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírají distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručují spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytuje, neboť odměnu nabízí systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (21) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynou do státní pokladny, neuvádí se v rozpočtových zákonech, nepodléhají ověřování ze strany nejvyššího kontrolního úřadu a není možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhají úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(90)
Španělsko znovu opakuje, že s těmito prostředky nakládá španělský regulační orgán CNE, který plní pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2011 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (SA NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet vedený jménem CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit.“ Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
Žádná výhoda
(91)
Španělsko nesdílí názor Komise, že regulované sazby poskytují ekonomickou výhodu konečným uživatelům (nebo distributorům).
(92)
Pokud jde o konečné uživatele, Španělsko znovu opakuje, že schodek je výsledkem vyšší moci, a tvrdí, že schodek nevytvářel výhodu pro velké odběratele, jelikož byl s úrokem převeden do sazeb v nadcházejících letech. Proto je údajná ekonomická výhoda plynoucí z nižší ceny elektřiny pouze zdánlivá, neboť rozdíl oproti cenám na volném trhu spotřebitelé uhradí s úrokem.
Dodávky energie za regulované sazby jsou službou obecného hospodářského zájmu
(93)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem EU, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(94)
Španělské orgány zejména tvrdí, že dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol).
(95)
Parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání podle názoru Španělska prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
Závazek Španělska
(96)
Jak je uvedeno v 25. a 26. bodě odůvodnění, schodek vytvořený v roce 2005 je splácen v ročních splátkách včetně úrokové sazby odpovídající sazbě Euribor bez diferenciálu. Aniž jsou dotčeny jeho připomínky, Španělsko se zavázalo, že zpětně zvýší úrokovou sazbu účtovanou uživatelům z řad podniků, jejichž připojení přesahuje 1 kV. Toto zvýšení se určí v poměru k tomu, jak ke schodku z roku 2005 přispěli uživatelé z řad podniků, na něž se vztahuje stávající řízení a jimž byla energie dodávána za souhrnné sazby. Úroková sazba bude odpovídat uplatnění diferenciálu ve výši 65 bazických bodů nad referenční sazbu Euribor, čímž bude obecně vyrovnána se sazbou uplatněnou na schodek v následujících letech.
(97)
Příslušná částka bude uživatelům z řad podniků účtována takto: pokud jde o roční splátky za část schodku z roku 2005, které již byly zaplaceny, uplatní se jednorázové zvýšení přístupových sazeb; pokud jde o částku, kterou je ještě třeba uhradit, uplatní se vyšší úroková sazba přímo na každou roční částku, a to opět ve formě vyšších přístupových sazeb.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(98)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v EU. Jelikož musejí být splněny všechny tyto podmínky, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(99)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V daném případě musí šetření zjistit, a to rovněž s ohledem na splácení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005, zda existoval kladný rozdíl mezi regulovanými sazbami stanovenými v roce 2005 a tržními cenami, které by potenciální příjemci bývali museli uhradit za pořízenou elektřinu a služby poskytované v rámci jejich sazebního režimu. Jakákoli výhoda, pokud jde o tržní podmínky, musí být doložena odkazem na skutečné tržní ceny. Tyto záležitosti, tedy existence kladného rozdílu - nebo naopak jeho nepřítomnost - mezi cenami elektřiny na organizovaném trhu, tržními cenami a regulovanými sazbami a splácení schodku, jsou jedna po druhé zkoumány níže.
Srovnání s průměrnými cenami elektřiny na organizovaném trhu
(100)
Průměrné ceny elektřiny na organizovaném trhu jsou ukazatelem obecných cenových úrovní na velkoobchodním trhu. Tato průměrná referenční cena v průběhu celého roku 2005 činila 59,47 EUR/MWh. Jak je popsáno a znázorněno v 19. bodě odůvodnění (graf 1), během sedmi ne po sobě jdoucích měsíců roku 2005 byly průměrné velkoobchodní ceny vyšší než ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných regulovaných sazbách, které se uplatňovaly na všechny konečné uživatele. Proto se zdá, že průměrná sazba, která byla stanovena dekretem č. 2392/2004, vedla ke kladnému rozdílu ve prospěch všech konečných uživatelů, kteří si vybrali regulované sazby, a to alespoň během většiny měsíců v roce 2005.
(101)
Avšak v měsíčních obdobích nepřesahujících jeden rok tento rozdíl v pěti měsících (od ledna do května 2005) neexistoval, a výhoda tudíž nebyla poskytnuta celému regulovanému systému sazeb. Pokud se navíc srovnají období, která jsou delší než jeden rok, např. období do 30. prosince 2007, je možná akumulovaná výhoda od června 2005 více než eliminována poklesem průměrných cen na organizovaném trhu, které se prudce propadaly, až v březnu 2007 dosáhly 37 EUR/MWh, zatímco ceny zahrnuté v regulovaných sazbách se ve stejném období pohybovaly okolo 68 EUR/MWh. Ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných sazbách byly od října 2006 ve skutečnosti mnohem vyšší než velkoobchodní dodavatelské ceny (viz graf 1). Přínosy a ekonomické zvýhodnění u odběratelů, jimž byla energie dodávána za regulované sazby v době, kdy byly ceny na organizovaném trhu vyšší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách, tak mohou být eliminovány, když jsou ceny na organizovaném trhu nižší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách.
(102)
Z toho vyplývá, že jak v měsíčních obdobích, která v roce 2005 v součtu nedosáhla jednoho roku, tak ve dvouletých obdobích zahrnujících i část roku 2005 ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách použitelných v roce 2005 podle všeho ve srovnání s velkoobchodními cenami elektřiny na organizovaném trhu nijak nezvýhodňovaly skupinu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby. Skutečností však je, že příjmy z poplatků za přístup a z regulovaných sazeb, které byly hrazeny v rámci celé elektroenergetické soustavy, v roce 2005 nestačily k pokrytí regulovaných nákladů soustavy. Proto je třeba prozkoumat, zda je zavedený mechanismus dostatečný k tomu, aby zaručil, že bude schodek splacen.
Splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005
(103)
Jak je popsáno v 15. a 20.-22. bodě odůvodnění, účty elektroenergetické soustavy v roce 2005 zahrnovaly všechny regulované náklady a příjmy soustavy, aniž by byly konkrétní příjmy přiděleny na konkrétní náklady. Například náklady na přenos a distribuci (4,410 miliardy EUR) nebo náklady na podporu kombinované výroby tepla a energie nebo výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů (2,701 miliardy EUR) nebyly rozdělovány mezi regulované příjmy ze souhrnných sazeb na regulovaném trhu a/nebo příjmy z regulovaných poplatků za přístup na volném trhu a tyto dva druhy příjmů nebyly nijak rozlišovány ani při financování uvedených nákladů. Ve skutečnosti mají všichni uživatelé soustavy zisk a lze očekávat, že přispějí k uhrazení nákladů na podporu účinnějších forem kombinované výroby a výroby energie z obnovitelných zdrojů nebo nákladů na služby v oblasti přenosu a distribuce. V tomto systému nekumulativních nákladů u každé sazby není možné následně objektivně rozdělit náklady mezi uživatele na volném trhu a uživatele, kteří využívají regulované sazby, a v rámci této druhé kategorie uživatelů mezi 25 různých sazebních stupňů, které byly v roce 2005 použitelné. Z toho je patrné, že je záhodno zanalyzovat možné výhody či naopak jejich neexistenci u schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 jako celku.
(104)
V tomto ohledu Španělsko zavedlo mechanismus pro zpětné získání celého schodku z roku 2005, což je v souladu se zmiňovanou univerzálností účtů tehdy uplatňovaného systému. Nedostatek regulovaných příjmů elektroenergetické soustavy k pokrytí nákladů soustavy se řešil pomocí zdrojů shromážděných prostřednictvím „specificky vyčleněného příspěvku“ stanoveného královským dekretem č. 809/2006. Od poloviny roku 2006 se schodek začal zpětně získávat za použití příplatku v hodnotě 1,378 % souhrnných regulovaných sazeb a 3,975 % přístupových poplatků, a poté příplatků nutných k zaručení, že částka 3,8 miliardy EUR plus úroky bude získána během 14,5 roku, tedy v období do roku 2020 (viz body odůvodnění 25 a 26).
(105)
Z toho vyplývá, že příjmy ze zvláštního příspěvku vyčleněného na financování schodku z roku 2005 umožňují uživatelům soustavy hradit účty za elektřinu (s navýšením nutným k následnému vyrovnání účtů soustavy za rok 2005) s výrazným prodlením.
(106)
Za těchto okolností je jediným sporným aspektem metody, která byla v roce 2006 zvolena ke splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 a k vyrovnání účtů, nízká úroková sazba, která byla zpočátku uplatněna na roční splátky, tedy konkrétně referenční sazba Euribor bez diferenciálu. Jak je podrobněji popsáno v 96. a 97. bodě odůvodnění, Španělsko se zavázalo, že úrokovou sazbu pro uživatele z řad podniků, na které se vztahuje stávající řízení, zvýší. Španělsko se zavazuje, že nad referenční úrokovou sazbu uplatní diferenciál ve výši 65 bazických bodů.
(107)
Uplatněním této změny na opatření, které bylo původně použito ke splacení schodku z roku 2005 a které vylučuje domácnosti a malé podniky, jež v rámci opravného mechanismu platily nejvyšší regulované sazby, se ruší jakákoli hypotetická výhoda, kterou společnosti mohly z odkladu plateb od roku 2006 získat. Uplatnění příplatku k sazbě kromě toho znamená, že celková zpětně získaná částka je u každé společnosti přímo úměrná její spotřebě elektřiny. Čím více elektřiny společnost spotřebuje, tím vyšší je příplatek.
Srovnání s tržními cenami elektřiny
(108)
Zadruhé, jak podotýkají některé zúčastněné strany, ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nejsou odpovídajícím měřítkem, podle něhož by bylo možné porovnat tržní ceny s cenami elektřiny placenými velkými odběrateli na základě regulovaných sazeb. Faktem je, že na základě důkazů obsažených ve zprávě z roku 2005, již vypracoval OMEL, hospodářský subjekt na trhu s elektřinou, pouze sedm konečných uživatelů - oproti stovkám průmyslových a velkých uživatelů z řad podniků - představovalo 5 % poptávky po elektřině pocházející přímo z organizovaného trhu. Průmysloví a jiní velcí odběratelé, zejména odběratelé s vysokou spotřebou energie, u nichž energie představuje výrazný podíl výrobních nákladů (zpravidla 30-40 % u výroby hliníku) požadují a získávají předvídatelné cenové a dodavatelské podmínky. Tyto podmínky jsou stanoveny ve smlouvách s delšími lhůtami než na následující den. Ceny, které jsou každou hodinu kotovány na denním trhu, např. organizovaném trhu s elektřinou, názorně ukazují průměrné tržní ceny dodavatelů, kteří obsluhují různorodé portfolio odběratelů včetně domácností. Nejsou však přiměřeným měřítkem pro určení cen, které by uživatelé s vysokou spotřebou energie měli platit na volném trhu na základě smluv s delšími lhůtami než na následující den. Na rozdíl od stanoviska v rozhodnutí o zahájení řízení z vyšetřování vyplynulo, že regulované sazby, které jsou nižší než průměrné ceny na organizovaném trhu, nutně nezvýhodňují průmyslové uživatele oproti tržním podmínkám, neboť ceny na organizovaném trhu nejsou pro většinu těchto uživatelů tržní ceny. Tím jsou rozptýleny pochybnosti, pokud jde o tuto otázku.
(109)
Kromě toho nebyla v roce 2005 ve Španělsku možnost přejít na volný trh nezvratná. Odběratelé si mohli kdykoli vybrat mezi nejatraktivnějšími nabídkami na regulovaném a volném trhu, což do určité míry vedlo ke sblížení cen. Reverzibilita dodavatelských možností zpravidla nutně stlačuje maloobchodní tržní ceny v situacích, kdy dochází ke zvýšení velkoobchodních cen, jako tomu bylo ve Španělsku od dubna 2005, zatímco opačná pobídka ke zvýšení cen na volném trhu s cílem přiblížit je k nejvyšším úrovním regulovaných sazeb nastává, když je situace opačná.
(110)
Jak potvrzuje sdružení nezávislých dodavatelů (42.-49. bod odůvodnění), během roku 2005 dodavatelé na volném trhu museli dodržovat své smlouvy, nebo je jednostranně ukončit, pokud to bylo možné, nebo znovu vyjednat ceny a upravit je směrem nahoru, a to s rizikem, že jejich odběratelé přejdou na regulovaný trh. Ztráty, které dodavatelům na volném trhu podle jejich vlastních tvrzení vznikly, naznačují, že ceny na volném trhu v roce 2005, zejména u jednoletých smluv, které byly dodržovány, zůstávaly v blízkosti příslušných úrovní regulovaných sazeb, a proto tyto regulované sazby ve srovnání se skutečnými cenami na volném trhu de facto neposkytovaly žádnou ekonomickou výhodu.
(111)
To tudíž znamená, že dva hypotetičtí navzájem si konkurující průmysloví uživatelé, jeden s jednoletou smlouvou na dodávky elektřiny v rámci volného trhu po dobu od ledna do prosince 2005 a druhý s dodávkami za regulované sazby ve stejném období, nesli, pokud byly všechny ostatní faktory rovnocenné, obdobné náklady na elektřinu. Jediný důsledek, který měla úroveň regulovaných sazeb v roce 2005 na ceny na volném trhu, ve skutečnosti spočíval v tom, že uživatelé na volném trhu měli nepřímou výhodu plynoucí z omezení cenových nárůstů, a to i vezmeme-li v úvahu, že tyto nárůsty byly smluvně možné během roku, nebo v dlouhodobějším měřítku v průběhu celého roku 2005. Skutečnou či potenciální hospodářskou soutěž mezi průmyslovými uživateli, kteří získávali elektřinu na volném, respektive regulovaném trhu, nemohly regulované sazby narušit.
(112)
Zatřetí, v rozhodnutí o zahájení řízení se Komise odvolávala zejména na nízké úrovně regulovaných sazeb ve výši 23,90 EUR/MWh a 27,00 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro velké průmyslové odběratele (sazba G4), respektive velké průmyslové odběratele s přerušitelnými dodávkami (např. sazba 3.4), jak ukazuje tabulka 3 v 30. bodě odůvodnění. Jak podotýkají některé třetí strany, úrovně regulovaných sazeb, vůči nimž se v rozhodnutí o zahájení řízení vznášejí námitky, nejsou sazbami, nýbrž průměrnými cenami po slevách. Úrovně základních sazeb stanovené dekretem č. 2392/2004 (uvedené v tabulce 1) byly bez slev 56,12 EUR/MWh (sazba 3.4), respektive 25,44 EUR/MWh (sazba G4).
(113)
V tomto ohledu byly během formálního vyšetřování zjištěny důkazy o tom, že regulované sazby pro průmyslové uživatele, které jsou zmiňovány v rozhodnutí o zahájení řízení, se nacházely na úrovni tržních cen použitelných během celého období od ledna do prosince 2005. Tato skutečnost je vysvětlena níže.
(114)
Zaprvé, byly nalezeny důkazy, že existovaly dvoustranné tržní ceny ve výši 34,45 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro uživatele s vysokou spotřebou energie na volném trhu (55.-57. bod odůvodnění). S ohledem na obchodní rozpětí, které je nižší než průměrné rozpětí ve výši 10 EUR uvedené v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování, tato tržní cena ukazuje, že náklady na dodávky se blížily částce 25,44 EUR/MWh nejnižší regulované sazby (G4) (průměrná cena ex post 23,90 EUR/MWh). Pokud se vezmou v úvahu objektivní rozdíly u dodávek za regulované sazby, např. 9,7krát vyšší objemy dodávek, investice do kontrolního zařízení a lhůty pro platbu, ze skutečnosti, že regulované sazby byly nižší, zjevně nevyplývá pro příjemce žádné nepatřičné ekonomické zvýhodnění.
(115)
Zadruhé, z dostupných důkazů je patrné, že v prosinci 2004 bylo možné uzavírat na dodávky mezi lednem a prosincem 2005 jednoleté smlouvy o základních dodávkách, které se zakládaly na termínovaných tržních cenách ve výši 31,05 EUR/MWh. Pro průmyslové uživatele s přerušitelnými dodávkami se silnou modulací zátěže byla k dispozici konečná tržní cena (s dodatečnými službami a přístupovou sazbou) ve výši 36,67 EUR/MWh, která je nižší než příslušná základní sazba (sazba 3.4), (viz 16., 18. a 58. bod odůvodnění).
(116)
Dodatečné slevy, které byly k dispozici v rámci regulovaných sazeb za řízení odběru (např. modulace zátěže, přerušitelnost), umožňovaly, aby uživatelé, kteří tyto služby poskytují, měli na regulovaném trhu nižší průměrné ceny (22). Tyto slevy, jimiž se rozhodnutí o zahájení řízení specificky nezabývá, byly odměnou za cenné služby pro síť ze strany poptávky, které vyžadovaly úpravy obchodních či průmyslových procesů, investice do nich či jejich omezení. Modulace zátěže vyžaduje, aby byly energeticky náročné průmyslové a obchodní procesy prováděny spíše mimo špičku než během ní, aby se snížila spotřeba a napětí v elektrické síti. I služby v oblasti přerušitelnosti, které jsou síti poskytovány, jsou ekonomicky užitečné. Ty totiž spočívají v tom, že dotčený průmyslový uživatel umožní provozovateli soustavy, aby po upozornění v krátkém předstihu (od několika vteřin do dvou hodin) a na dlouhou dobu (od jedné do dvanácti hodin) přerušil dodávku. Tak tomu bylo v případě příslušných regulovaných sazeb ve Španělsku.
(117)
Přínosy těchto služeb z hlediska zajištění kontinuity dodávek elektřiny se uznávají v právních předpisech EU. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (23) od členských států vyžaduje, aby zohledňovaly technologie pro řízení poptávky a přijímaly opatření k odstranění překážek, které brání využívání smluv na přerušitelný odběr elektřiny, aby byla zachována rovnováha mezi nabídkou a poptávkou. Tyto služby doplňují, a mohou dokonce nahradit jiné způsoby regulace, které provozovatelé sítě používají, aby se v elektrické síti zaručil soulad mezi poptávkou a nabídkou, a tím se zabránilo přerušením a výpadkům, které jsou sociálně a ekonomicky nákladné a mohou být podnětem k uložení sankcí či vzniku odpovědnosti.
(118)
Právě v případě Španělska jsou tyto služby obzvláště cenné, neboť v roce 2005 neexistovala výrazná kapacita propojení s jinými členskými státy a docházelo k rozsáhlému zavádění nestálých dodávek elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Rozsah ekonomické hodnoty těchto služeb a potenciálních nákladů, jejichž vzniku se může v elektroenergetické soustavě předejít, lze znázornit pomocí nákladů, které vynakládá španělský provozovatel sítě Red Eléctrica de España v souvislosti s pořizováním vyrovnávacích služeb. V roce 2005 uvedený provozovatel zaplatil v průměru 65 EUR/MWh za služby sekundární regulace ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 vteřin do 15 minut s cílem vyrovnat síť). Pokud jde o terciární regulaci ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 minut do 2 hodin s cílem obnovit zásoby energie sekundární regulace), průměrná cena v roce 2005 byla 78 EUR/MWh, přičemž se zvyšovala až na 600 EUR/MWh (24). Tím, že vyrovnávají poptávku a přesměrovávají ji mimo špičku (modulace zátěže) nebo poskytují kapacitu ke snížení odběru v kritických situacích (přerušitelné služby), se slevy z příslušných regulovaných sazeb (např. přibližně 32 EUR/MWh ze sazby 3.4) zdají být ekonomicky opodstatněné.
(119)
Při neexistenci takovýchto slev u opatření k řízení poptávky byly sazby pro uživatele, kteří byli připojeni k síti vysokého napětí (sazby 1.4 a 2.4), na mnohem vyšší úrovni pohybující se mezi 58 a 61 EUR/MWh v případě základní sazby a na 76,20 EUR/MWh v případě průměrné skutečné ceny. Ve srovnání s termínovanými tržními cenami ve výši 31,05 EUR/MWh, které byly k dispozici v období od ledna do prosince 2005, nelze mít za to, že tržní ceny jsou vyšší než regulované sazby použitelné u převážné většiny průmyslových a komerčních uživatelů s vysokou spotřebou energie.
(120)
Z toho vyplývá, že ačkoli ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nepředstavují vhodné měřítko pro srovnání cen elektřiny, které platí velcí průmysloví a komerční uživatelé, skutečné tržní ceny použitelné na dodávky elektřiny konečným uživatelům, kterým byla energie v roce 2005 dodávána za regulované sazby, byly v souladu s příslušnými úrovněmi regulovaných sazeb.
6. ZÁVĚRY OHLEDNĚ OPATŘENÍ
(121)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že bylo prokázáno zaprvé to, že společnosti, kterým byla elektřina dodávána za souhrnné regulované sazby, neměly z úrovně těchto sazeb žádnou výhodu, a zadruhé - s ohledem na to, že se Španělsko zavázalo, že dané opatření změní, - že předmětným společnostem bude za prodlení při splácení části jejich účtů za elektřinu v roce 2005 účtován přiměřený úrok.
(122)
Dotčené opatření proto uživatele z řad podniků nijak ekonomicky nezvýhodňuje. Vzhledem k tomu, že kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.
(123)
Komise tudíž dospěla k závěru, že s ohledem na režim, který Španělsko zavedlo, aby zpětně získalo dluh konečných uživatelů vůči elektroenergetické soustavě, nepředstavoval systém sazeb aplikovaný v roce 2005 státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, aniž je jím dotčeno jakékoli posouzení, které Komise případně provede u opatření přijatých Španělskem po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém regulovaných sazeb aplikovaný Španělským královstvím v roce 2005 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
KOMISJONI OTSUS,
4. veebruar 2014,
riigiabi meetmete nr SA.21817 (C 3/07) (endine NN 66/06) kohta, mida on rakendanud Hispaania
Hispaania elektritariifid: tarbijad
(teatavaks tehtud numbri C(2014) 7741 all)
(Ainult hispaaniakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2014/456/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles teinud huvitatud isikutele ettepaneku esitada oma märkused eelnimetatud sätete kohaselt (1) ja võttes neid märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
27. aprilli 2006. aasta kirjas esitasid ettevõtjad Céntrica plc ja Céntrica Energía S.L.U. (edaspidi ühiselt „Céntrica”) komisjonile kaebuse seoses reguleeritud elektritariifidega, mida Hispaania rakendas aastal 2005.
(2)
27. juuli 2006. aasta kirjas küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt eelnimetatud meetme kohta teavet. Komisjon sai kõnealuse teabe 22. augusti 2006. aasta kirjas.
(3)
12. oktoobril 2006 registreeriti juhtum teatamata abina (juhtum NN 66/06).
(4)
9. novembri 2006. aasta kirjas küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt meetme kohta täiendavaid selgitusi. Hispaania ametiasutused vastasid 12. detsembri 2006. aasta kirjas.
(5)
24. jaanuari 2007. aasta kirjas teatas komisjon Hispaania ametiasutustele, et on otsustanud algatada meetme suhtes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse.
(6)
Komisjoni otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (2). Komisjon tegi huvitatud isikutele ettepaneku esitada meetme kohta oma märkused.
(7)
Hispaania ametiasutused esitasid oma tähelepanekud 26. veebruari 2007. aasta kirjas.
(8)
Komisjon sai märkuseid järgmistelt huvitatud isikutelt: Galicia piirkonna valitsus (Xunta de Galicia) (23. märtsi 2007. aasta kiri), Céntrica (26. märtsi 2007. aasta ja 3. juuli 2007. aasta kirjad), ACIE - sõltumatute energiatarnijate ühendus (26. märtsi 2007. aasta kiri), Astuuria piirkonna valitsus (27. märtsi 2007. aasta kiri), AEGE - intensiivsete energiakasutajate ühendus (2. aprilli 2007. aasta kiri, mida täiendati 21. novembril 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (3. aprilli 2007. aasta kiri), Ferroatlántica - metallitootja (3. aprilli 2007. aasta kiri), Alcoa (3. aprilli 2007. aasta kiri), UNESA - Hispaania elektritööstuse ühendus (25. aprilli 2007. aasta kiri), ENEL Viesgo (26. aprilli 2007. aasta kiri), Iberdrola (26. aprilli 2007. aasta kiri), Union Fenosa Distribución (27. aprilli 2007. aasta kiri), Hidrocantábrico Distribución Electrica (27. aprilli 2007. aasta kiri), Endesa Distribución Electrica (27. aprilli 2007. aasta kiri).
(9)
15. mai 2007. aasta ja 6. juuli 2007. aasta kirjadega edastas komisjon huvitatud isikute märkused Hispaania ametiasutustele, kellele anti võimalus reageerida; nende märkused saadi 2. augusti 2007. aasta kirjaga.
(10)
Lisateavet esitasid Céntrica 1. juuni 2007. aasta, 28. augusti 2007. aasta, 4. veebruari 2008. aasta ja 1. märtsi 2008. aasta kirjades, AEGE 21. novembri 2011. aasta kirjas ja Ferroatlántica 5. detsembri 2011. aasta kirjas.
(11)
30. juuli 2009. aasta, 19. märtsi 2010. aasta, 6. oktoobri 2011. aasta, 12. aprilli 2012. aasta, 31. augusti 2012. aasta, 4. veebruari 2013. aasta ja 17. juuli 2013. aasta kirjades küsis komisjon Hispaania ametiasutustelt eelnimetatud meetme kohta täiendavaid selgitusi. Ametiasutused vastasid 5. oktoobri 2009. aasta, 26. aprilli 2010. aasta, 7. detsembri 2011. aasta, 12. juuni 2012. aasta, 18. oktoobri 2012. aasta, 11. veebruari 2013. aasta ja 4. oktoobri 2013. aasta kirjadega.
(12)
19. aprillil 2013. aastal jagati toimik kahte ossa: käesolev juhtum, nimelt juhtum SA.21817 (C3/07, endine NN 66/06), mis käsitleb abi elektri lõppkasutajatele, ning juhtum SA.36559 (C3a/07, endine NN 66/06), mis käsitleb abi elektri jaotajatele. Käesolevas otsuses käsitletakse ainult võimalikku abi elektri lõppkasutajatele, kes on menetlusega hõlmatud, see tähendab, välja arvatud kodumajapidamised ja väikeettevõtjad.
2. MEETME ÜKSKASJALIK KIRJELDUS
HISPAANIA ELEKTRISÜSTEEM 2005. AASTAL
(13)
27. novembri 1997. aasta seadusega 54/1997 (Ley del Sector Eléctrico, edaspidi „LSE”) kehtestatud õigusraamistikus, mida 2005. aastal kohaldati, oli reguleeritud tariifidega elektri tarnimine lõppkasutajatele liigitatud reguleeritud tegevusena. See ülesanne anti seadusega jaotajatele.
(14)
2005. aastal said kõik elektri lõppkasutajad Hispaania turul valida, kas rääkida tarnelepingute üle läbi sõltumatute tarnijatega või saada riigi poolt määratud reguleeritud tariifidega tarneid. Reguleeritud turul oli igal lõppkasutajal, kes seda taotles, õigus saada oma kohalikult jaotajalt tarneid integreeritud reguleeritud tariifiga (kõikehõlmav hind), mille puhul võetakse arvesse tema tarbimisprofiili ja tarbimismahtu. Vabaturul maksid kliendid võrgule juurdepääsu tasu, mis oli samuti reguleeritud, lisaks millele pidid nad katma elektritarnete kulud. Alates elektrisektori reformi lõpuleviimisest 2009. aastal ei tarni jaotajad enam elektrit integreeritud reguleeritud tariifidega.
(15)
Integreeritud reguleeritud tariife ja reguleeritud võrgule juurdepääsu tasusid otsustati terveks aastaks eelhinnata, tavaliselt enne aasta N - 1 lõppu, kuid neid võis ka aasta jooksul kohandada (3). Iga-aastaste tariifi tõstmiste suhtes kohaldati siiski ülempiiri (4). Põhimõtteliselt määrati tariifid ja tasud prognooside alusel eesmärgiga tagada, et nende rakendamisest tulenevad reguleeritud tulud oleksid piisavad, et katta kõik elektrisüsteemi reguleeritud kulud. Kõnealused süsteemi reguleeritud kulud hõlmasid 2005. aastal integreeritud tariifidega elektritarne kulusid, elektri ostmise kulusid erikavadest (taastuvad energiaallikad, koostootmine jmt), transpordi- ja jaotamiskulusid, nõudluse haldamise meetmeid, täiendavaid elektritootmise kulusid Hispaania saartel, söetoetust, eelmiste aastate puudujääke jmt. Puudusid reeglid, millega oleks eraldatud mõni konkreetne tulude kategooria või selle osa mõnele konkreetsele kulude kategooriale või selle osale. Seega ei olnud näiteks võrgule juurdepääsu tasude tulud ei täielikult ega osaliselt eraldatud taastuvatest energiaallikatest saadud elektri või Hispaania saartel toodetud elektri toetustele.
(16)
2005. aastal kehtis lõppkasutajatele koguni 25 reguleeritud tariifi olenevalt tarbimise mahust, tarbimise profiilist ja ette nähtud tarbijast ning võrguühenduse pingest. Samal ajal rakendati veel üheksat reguleeritud võrgule juurdepääsu tasu vabaturu lõppkasutajatele - samuti ühenduse pinge ja teiste omaduste alusel.
(17)
30. detsembril 2004 kehtestasid Hispaania ametiasutused 2005. aastal kohaldatavad elektritariifid (5) seoses järgmiste kasutajate kategooriatega:
INTEGREERITUD TARIIFID
Madalpinge
1.0.
Võimsus kuni 770 kW
2.0.
Üldine, võimsus mitte üle 15 kW
3.0.
Üldine
4.0.
Üldine, pikaajaline kasutus
B.0
Avalik valgustus
R.0
Põllumajanduslik niisutamine
Kõrgepinge
Üldtariifid
Lühiajaline kasutus
1.1.
Üldine, kuni 36 kV
1.2.
Üldine, 36 kuni 72,5 kV
1.3.
Üldine, 72,5 kuni 145 kV
1.4.
Üldine, üle 145 kV
Keskmine kasutus
2.1.
Kuni 36 kV
2.2.
36 kuni 72,5 kV
2.3.
72,5 kuni 145 kV
2.4.
Üle 145 kV
Pikaajaline kasutus
3.1.
Kuni 36 kV
3.2.
36 kuni 72,5 kV
3.3.
72,5 kuni 145 kV
3.4.
Üle 145 kV
Elektertranspordi tariifid (Tarifas de tracción)
T.1
Kuni 36 kV
T.2
36 kuni 72,5 kV
T.3
72,5 kuni 145 kV
Põllumajanduslik niisutamine
R.1
Kuni 36 kV
R.2
36 kuni 72,5 kV
R.3
72,5 kuni 145 kV
G. Suurtarbijate tariif (G4)
Jaotajatele müümise tariif
D.1
Kuni 36 kV
D.2
36 kuni 72,5 kV
D.3
72,5 kuni 145 kV
D.4
Üle 145 kV
JUURDEPÄÄSU TARIIFID
Madalpinge
2,0 A
Tavapärane madalpinge juurdepääsu tariif
2,0 NA
Madalpinge juurdepääsu lihttariifid päeva/öö eristamisega
3,0 A
Üldine madalpinge juurdepääsu tariif
Kõrgepinge
3.1.A
Juurdepääsu tariif kuni 36 kV pinge puhul (võimsus kuni 450 kW)
6.1
Juurdepääsu tariif kuni 36 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.2
Juurdepääsu tariif üle 36 kV ja kuni 72,5 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.3
Juurdepääsu tariif üle 72,5 kV ja kuni 145 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.4
Juurdepääsu tariif üle 145 kV pinge puhul (võimsus üle 450 kW)
6.5
Rahvusvaheliste ülekannete juurdepääsu tariif
(18)
Integreeritud reguleeritud tariifid olid jagatavad komponendiks, mis olid mõeldud katma transpordi, jaotamise ja üldiseid süsteemi kulusid (võrgule juurdepääsu tasu), ning komponendiks, mis kajastas elektri hankimise kulu hulgiturult (energia komponent). Lisaks rakendati nõudluse haldamise teenuste puhul integreeritud tariifidest allahindluste tegemise süsteemi (näiteks lubatavad ette teatatud katkestused voolutarnetes või väikese tarbimisega perioodile koondunud tarbimine). Alates 2005. aastast tegi Hispaania reguleeritud tariifide süsteemis muudatusi. Neist viimane tehti 2013. aastal, kui Hispaania võttis vastu uue elektrisektori õigusraamistiku (seadus 24/13), mis sisaldas muu hulgas jaeturuhindade reguleerimise reformi. Hispaania kuulutas välja, et vastav uus seadus ja selle rakendussätted koostatakse 2014. aastal. Järgnevalt on esitatud mõned integreeritud baastariifid eespool osutatud kategooriatest kõige madalamal tariifide tasemel (s.o kuni 145 kV), mida rakendati alates 1. jaanuarist 2005:
Tabel 1
Integreeritud reguleeritud tariifide baassummad 2005
A/Võimsuse komponent
B/Energia komponent
Integreeritud tariif (A+B)
EUR/kW kuus
EUR/kWh
EUR/MWh
MADALPINGE
1.0
Võimsus 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Üldine
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Üldine, pikaajaline kasutus
2,284634
0,076513
79,69
KÕRGEPINGE
1.4
Lühiajaline kasutus, üldine 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Keskmine kasutus, üldine 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Pikaajaline kasutus, üldine 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Suurtarbijad G4
10,208070
0,011265
25,44
Allikas: kuningliku dekreedi 2392/2004 I lisa, komisjoni arvutused.
(19)
Hispaania riiklik energiakomitee (Comisión Nacional de Energía - CNE) - Hispaania regulaator - on väitnud, et keskmiselt ei kajastanud integreeritud tariifid 2005. aastal kõiki tarnekulusid, eriti energia hulgiturult ostmise kulu. Nimelt olid, nagu alljärgneval graafikul näidatud, ainult viiel kuul 2005. aasta jaanuarist veebruarini ja seejärel taas 2005. aasta aprillist juunini keskmistesse integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud hinnad elektri hulgituru keskmistest hindadest allpool. Oktoobrist 2006 kuni detsembrini 2007 oli olukord vastupidine: selle 14-kuulise perioodi vältel langesid keskmised hulgimüügi hinnad järsult allapoole keskmistesse integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud energiahindu, oluliselt rohkem võrreldes 2005. aasta seitsme kuuga, kui hulgimüügi hinnad olid integreeritud tariifidesse arvestatud hindadest kõrgemad.
Graafik 1
Kaalutud keskmine hulgimüügi hind võrrelduna integreeritud tariifi arvestatud energiahinnaga
Allikas: CNE - aruanne konkurentsi arengust gaasi- ja elektriturgudel. Periood 2005/2007, lk 84.
2005. AASTA TARIIFI PUUDUJÄÄK
(20)
Elektrisüsteemi arvepidamine lähtuvalt tegelikest reguleeritud tuludest ja kuludest arveldati kord aastas. 2005. aastal ei loonud kehtestatud reguleeritud tariifide ja võrgule juurdepääsu tasude tase piisavalt tulusid, et võimaldada süsteemil nõuda sisse kõik tagantjärele terve aasta kohta dokumenteeritud reguleeritud kulud. 2005. aasta lõplikul arveldamisel, mida CNE viib läbi aasta lõpus, tuvastati 3 811 miljoni euro suurune puudujääk. See ei olnud esimene kord, kui arveldamine näitas puudujääki, kuigi 2005. aasta puudujäägi suurus oli pretsedenditu. 2000., 2001. ja 2002. aastal registreeriti väiksemad puudujäägid.
(21)
Eelkõige alahindas valitsus elektri hankimise tegelikke kulusid. Kui 2005. aastal arenes lõppkasutajate elektritarbimine nii reguleeritud kui ka vabaturul üldjoontes nii, nagu detsembris 2004 ennustati, viisid rida ettenägematuid hinnatõuse aasta jooksul hulgimüügi hinnad 2005. aastal tasemele 62,4 eurot/MWh 2004. aasta 35,61 eurot/MWh-ga võrreldes, mille tulemusena 2005. aasta keskmine hulgimüügi hind oli 59,47 eurot/MWh. Kõnealuse hinnatõusu põhjuste seas on ebatavaliselt kuiv aasta, mis vähendas veejõul elektrienergia tootmist 55 %, naftahindade tõus, heitkogustega kauplemise süsteemist tasuta saadud CO2 heitkoguste turuhinna mõju, ning SKP kasvu ületav energianõudluse kasv.
(22)
Veel üks oluline tegur, mis süsteemi üldiseid kulusid suurendas, oli kõrge taastuvenergia tootmise toetuste tase. Nimelt võisid taastuvenergia tootjad valida otsese osaluse elektri hulgiturul ehk börsil (pool). 2005. aastal oli see võimalus eriti atraktiivne ning seetõttu osales börsil oodatust rohkem taastuvenergia tootjaid, mis suurendas süsteemi kulusid. Lisaks sellele olid erikavade raames (taastuvad energiaallikad, koostootmine) toodetud elektri energiakuludele antavad otsetoetused, mis kanti arvepidamisse reguleeritud kuludena, 2005. aastal 2 701 miljonit eurot. Võrdluseks - süsteemi transpordi ja jaotamise kulud moodustasid 2005. aastal 4 410 miljonit eurot.
Puudujäägi eelrahastamiseks vastu võetud mehhanism
(23)
Puudujäägi kujunemine ei jäänud märkamata. Juba 2005. aasta märtsis, kui sai selgeks, et tariifi puudujääk on tekkimas, sätestasid Hispaania ametiasutused kuningliku dekreetseaduse 5/2005 (6) artiklis 24, et elektrisüsteemi kulude ja tulude vahelise puudujäägi katmiseks vajalikud summad peavad kandma Hispaania viis suurimat „õigustatud elektrikommunaalettevõtjat”, see tähendab neid, kellel oli õigus saada luhtunud kulude kompensatsiooni, (7) järgmiste protsendimäärade alusel:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
Dekreetseaduses 5/2005 on sätestatud, et tulevane puudujääk kantakse viie äriühingu arvele negatiivse bilansina olemasoleval hoiukontol, mida CNE kasutas neile äriühingutele luhtunud kulude maksmiseks. Praktikas tähendas see, et kommunaalettevõtjatelt nõuti rahaliste vahendite tasumist ette. Negatiivne bilanss luhtunud kulude kontol annaks sissenõudmisõiguse, mis tähendaks kommunaalettevõtjate õigust nõuda tulevikus tulusid elektritarbijatelt. Kõnealuseid õiguseid said kommunaalettevõtjad väärtpaberistada ning turul müüa. Kõnealustele kommunaalettevõtjatele antud sissenõudmisõigustel oli minimaalne intressimäär (3 kuu Euribor arvutatuna eelmise aasta novembri keskmistest Euribori määradest, ilma hinnavaheta).
Puudujäägi lõppkasutajatelt sissenõudmiseks vastu võetud mehhanism
(25)
2006. aasta juunis tegid Hispaania ametiasutused otsuse 2005. aasta puudujäägi elektritarbijatelt sissenõudmise korra kohta reguleeritud tariifide abil. Kuningliku dekreediga 809/2006 (8) sätestasid Hispaania ametiasutused, et 2005. aasta puudujäägi (või täpsemalt - kommunaalettevõtjatele antud sissenõudmisõigused) maksavad kinni tarbijad neljateistkümne ja poole aasta jooksul nii integreeritud kui ka juurdepääsu tariifidele lisatud spetsiaalse lisamaksu kaudu. Kõnealune lisamaks, mida arvutatakse aastase summana, mida on vaja 2005. aasta puudujäägi nüüdispuhasväärtuse lineaarseks sissenõudmiseks 14,5 aasta jooksul, määrati 2006. aastaks tasemele 1,378 % integreeritud tariifist ning 3,975 % juurdepääsu tariifist. Rakendatavaks intressimääraks valiti 3 kuu Euribori intressimäär.
(26)
Kõnealust lisamaksu käsitati „eriotstarbeliselt eraldatud maksena” (cuota con destino específico). Hispaania ametiasutused kehtestasid, et 2005. aasta puudujäägi rahastamise maksest saadavad tulud kogutakse CNE poolt hallatavale hoiukontole. Seejärel kannaks CNE need vahendid üle sissenõudmisõiguste omanikele, s.o tootjatele, kes rahastasid puudujääki, või ettevõtjatele, kes olid ostnud neilt hiljem sissenõudmisõigused, vastavalt igaühe poolt rahastatud puudujäägi osale.
Tariifipuudujäägi mõju Hispaania turule
(27)
2005. aastal hangiti 37,49 % Hispaania elektrinõudlusest vabaturult. See kogus vastab suhteliselt väiksele tarbijate arvule; vaid 8,5 % tarbijatest ostis energiat vabaturult, samal ajal kui 91,5 % jäi reguleeritud tariifide juurde (vähem kui 2004. aasta 97 %). Peamine vabaturul tegutsev kategooria oli kõrgepinge kliendid (eelkõige tööstustarbijad); 38,9 % neist olid seda võimalust kasutanud ning nende ostud moodustasid 2005. aastal kogu Hispaania mandriosa elektritarbimisest 29 %. Valdav enamik kodumajapidamistest ja väikestest madalpinge tarbijatest, kes võisid alates 2003. aastast vabaturule minna, (9) kasutasid endiselt reguleeritud tariife; 2005. aastal aga valis ka oluline osa neist vabaturu. 31. detsembril 2005 oli vabaturul üle 2 miljoni tarbija (2004. aastal 1,3 miljonit).
(28)
2005. aasta reguleeritud tariifidega keskmiselt võimaldatud hinnaeelist tuleks siiski käsitada paralleelselt tarbijate naasmisega reguleeritud turule, kuigi mõningase ajalise nihkega. Nagu tabelis 2 allpool on näidatud, suurenes 2005. aastal vabaturu kaudu varustatavate tarbijate hulk, kuid see vähenes 2006. aastal, mis tõi nende protsendi (8,15 %) tasemele, mis saavutati 2005. aasta esimesel poolel. Sarnaselt jätkus 2005. aasta esimeses kvartalis 2004. aasta detsembris ilmnenud vabaturul ostvatele lõppkasutajatele tarnitava energia koguse langus. Kuigi see peatus oluliselt 2005. aasta juunist septembrini, jätkus see 2005. aasta detsembris ja kogu 2006. aasta vältel.
Tabel 2
Tarnekohtade ja energia osa vabaturul (protsendina koguturust) 2004-2006
Elekter
2004
2005
2006
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Märts
Juuni
Sept.
Dets.
Protsendina (%) tarnekohtadest
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Protsendina (%) energiast
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Allikas: CNE aruanne „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006”.
(29)
Kuigi tarnijate kantud kahjude mõju oli 2005. aasta keskpaigaks, kui hulgimüügi hinnad hakkasid märkimisväärselt tõusma, juba tunda, ei saanud tarnelepinguid kohe lõpetada. Seetõttu olid vabaturu tarnijad, eriti sellised, kellel ei olnud tootmisvõimsust ja kes pidid elektrit hulgiturult ostma, sunnitud tegema alla vabaturu tingimuste pakkumisi, mis vastaksid reguleeritud tariifidele, hoolimata kahjumi võimalusest, või küsima tegelikke hankekulusid kajastavat kõrgemat hinda, kaotades seeläbi turuosa.
3. OTSUS ALGATADA ELTLi ARTIKLI 108 LÕIKE 2 KOHANE MENETLUS
(30)
Komisjoni ametliku uurimise algatamise otsuses võrreldi erinevate kategooriate lõppkasutajate poolt makstud reguleeritud tariife hinnanguliste hindadega, mida nad oleksid pidanud maksma nende tariifide puudumisel vabaturul. Turuhinna hinnangud arvutati elektri hulgituru hinna, võrgule juurdepääsu tasude ning keskmise hinnangulise marginaali 10eurot/MWh põhjal, nagu selle esitas Céntrica.
Tabel 3
Hindade võrdlus tarbijate kategooriates
Tarbijate kategooria
Reguleeritud tariif
(eurot/MWh)
Hinnanguline turuhind (ainult hulgimüügi hind pluss juurdepääsu tariif)
(eurot/MWh)
Hinnanguline turuhind (+ 10 eurot turumarginaali)
1.
Suured kõrgepingevõrku ühendatud tööstustarbijad (G4 tariif)
23,9
61,17
71,17
2.
Suured katkestatava tarnega tööstustarbijad
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Kõrgepingevõrku ühendatud tarbijad
76,2
81,57
91,57
4.
Kodumajapidamised
101,2
107,75
117,75
5.
Madalpingevõrku ühendatud väikesed tööstustarbijad või teenindusettevõtted
103,9
101,07
111,07
Allikas: Céntrica.
(31)
See tabel näitab olulist eelist kahele esimesele kategooriale (suured tööstustarbijad). Teiste lõppkasutajate kategooriate kohta ei anna võrdlus nii selget järeldust, kuid väikest eelist võib siiski näha.
(32)
Otsuses leiti, et kõnealune eelis on antud valikuliselt, kuna kunstlikult madalad reguleeritud hinnad soosisid ettevõtjaid, kes kasutavad energiaallikana elektrit, mitte aga näiteks gaasi. Peale selle täheldati de facto ja de jure valikulisuse olemasolu selles, et eelis oli ebaproportsionaalselt suurem suurte tööstuslike lõppkasutajate jaoks, kes teatavatel juhtudel said kasutada kõikehõlmavaid hindu, mis moodustasid vähem kui poole hinnanguliste vabaturu hindade energiakomponendist.
(33)
Menetluse algatamise otsuses märgiti, et julgustades lõppkasutajaid tagasi reguleeritud turule minema võis süsteem anda kasu ka jaotajatele, kes näisid saavat oma reguleeritud tegevustelt garanteeritud kasumimarginaali.
(34)
Otsuses leiti, et süsteem sisaldas riigi vahendite ülekandmist, kuna puudujäägi tagasimaksmiseks kasutatav lisamaks on maksulaadne lõiv, mille tulud liiguvad enne lõppsaajatele suunamist läbi Hispaania regulaatori CNE (riigiasutus). Otsuses järeldati, et arvestades Euroopa Kohtu praktikat selles küsimuses tuleks vaadelda kõnealuseid summasid riigi vahenditena.
(35)
Arvestades, et lõppkasutajad tegutsevad turgudel, mis on ELis tavaliselt konkurentsile ja kaubandusele avatud, järeldas komisjon menetluse algatamise otsuses, et kõik artikli 107 lõikes 1 sätestatud kriteeriumid olid täidetud ning et meede oli riigiabi lõppkasutajate kasuks.
(36)
Olles märkinud, et mitte ükski ELTLi artiklis 107 sätestatud eranditest ei olnud kohaldatav, hinnati menetluse algatamise otsuses, kas elektri pakkumist reguleeritud tariifidega võiks käsitada üldist majandushuvi esindava teenusena ning kas sellele võiks seetõttu kohalduda ELTLi artikli 106 lõikes 2 sätestatud erand. Otsuses öeldi, et elektrisektoris on liikmesriikide oma äranägemise järgi talitamise ruum avaliku teenuse kohustuste kehtestamisel piiratud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ (mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ) („elektridirektiiv”) (10) sätetega. Kõnealuses direktiivis sätestati liikmesriikidele kohustus kehtestada universaalteenuse osutamise kohustus (sealhulgas konkreetselt õigus saada varustatud mõistlike hindadega) ainult kodumajapidamistele ja väikeettevõtjatele (11). Otsuses järeldati, et elektridirektiivi arvesse võttes ei saa elektri reguleeritud tariifidega pakkumist keskmise suurusega ja suurettevõtjatele käsitada üldist majandushuvi esindava teenusena selle ranges tähenduses.
(37)
Komisjon väljendas seega tõsist kahtlust selles osas, kas muudele ettevõtjatele peale väikeettevõtja rakendatud reguleeritud tariifide riigiabi elemente võiks pidada siseturuga kokkusobivaks.
(38)
Samuti leiti menetluse algatamise otsuses, et on võimalik, et elektri jaotajad said riigiabi. Seda juhtumi osa käsitletakse teises otsuses (juhtum C 3a/07).
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(39)
Komisjoni ettepanek esitada põhjaliku uurimise algatamise otsuse kohta märkuseid tõi palju vastuseid suurtelt tööstustarbijatelt, jaotajatelt, sõltumatutelt tarnijatelt ja Hispaania autonoomsete piirkondade valitsustelt. Käesolevaga antakse kokkuvõtlik ülevaade ainult elektri lõppkasutajate kasuks antud väidetava riigiabi seisukohast olulistest märkustest.
SÕLTUMATUTE TARNIJATE MÄRKUSED
(40)
Märkuseid saadi Céntricalt ja ACIE-lt, sõltumatute energiatarnijate ühenduselt. Väited ja järeldused on suures osas samad.
Céntrica ja ACIE märkused
(41)
Céntrica vastus keskendub peamiselt väidetavale eelisele elektri jaotajate kasuks. Äriühingu poolt esitatud arvud ja väited osutavad aga ka elektri lõppkasutajatele antud riigiabi olemasolule.
(42)
Céntrica kohaselt tähendas vaba ja reguleeritud turu kooseksisteerimine ning eriti lõppkasutajate võimalus nende kahe vahel vabalt ümber lülituda seda, et reguleeritud tariifid toimisid võrdlushinnana või de facto ülempiirina vabaturu hindade jaoks. Tarnijad ei saanud küsida reguleeritud tariifist kõrgemaid hindu, kuna sellisel juhul poleks nad suutnud meelitada uusi kliente ning oleksid kaotanud olemasolevaid.
(43)
Tavajuhul koosneb elektri lõppkasutajate poolt makstav hind vabaturul kahest komponendist: võrgule juurdepääsu tasu ning „tarne komponent”, mis tuleneb turumehhanismidest ja läheb jaetarnijale. Jaetarnete alal sõltub kasumlikkus sellest, kas klientide poolt makstav „tarne komponent” katab tarnija kulud (s.o energia hankimise kulud hulgiturul või vertikaalselt integreeritud äriühingu puhul enda tootmiskulud) ja „turustusmarginaal”, mis hõlmab muid tarnekulusid (turustuskulud, IT-süsteemid, arvete esitamine jmt), ning investeeritud kapitali tasu. Seega võiks vabaturu tarnija tegutseda konkreetses turusegmendis kasumlikult ainult juhul, kui seal on olemas „positiivne turustusmarginaal” ehk teiste sõnadega erinevus tarnijale tarbijate teenindamisel tekkivate üldkulude ja reguleeritud tariifi vahel.
(44)
Céntrica põhjendas vabaturu tarnijate halvema konkurentsipositsiooni olemasolu arvutustega, mis näitavad, et 2005. aastal ei olnud üheski tarbijate kategoorias turustusmarginaali (12) (või et kui aasta alguses marginaale oli, kadusid need aasta jooksul). See tähendas, et reguleeritud tariifid olid määratud liiga madalale selleks, et sõltumatud tarnijad saaksid kasumlikult konkureerida. Céntrica väitel ei olnud teatavate lõppkasutajate kategooriate korral (eriti tariifiga G4 intensiivsete energiakasutajate ning teiste suurte tööstuskasutajate korral) võimalik konkureerida isegi enne tariifipuudujäägi tekkimist, kuna integreeritud tariifid ei jätnud kunagi mingit konkureerimisruumi. Céntrica poolt väidetud halvem konkurentsiolukord esines eelkõige madalpingevõrku ühendatud teenindusettevõtteid ja väiketootjaid hõlmavas kasutajate kategoorias ning kodumajapidamiste segmendis.
(45)
Céntrica esitatud arvud, eriti võrdlus reguleeritud tariifide ja hinnanguliste turuhindade vahel, on komisjoni menetluse algatamise otsusesse üle võetud (vt põhjendus 30 ja tabel 3).
(46)
Céntrica arvates rikkus süsteem elektridirektiivi mitte ainult puudujäägiga seotud korra diskrimineeriva olemuse tõttu (millega hüvitati jaotajate, kuid mitte tarnijate kahjum), vaid ka seetõttu, et tarbijad jäeti ilma õigusest läbipaistvatele hindadele ja tariifidele (13). Kuna osa 2005. aasta eest makstavast elektrihinnast lükati edasi järgmistele aastatele, ei olnud rakendatavad lõpphinnad tarbijatele läbipaistvad.
(47)
Lisaks väitis Céntrica, et puudujäägi tagasimaksmise mehhanism ei olnud peamiselt kahel põhjusel tasakaalus: esiteks pidid puudujäägi tagasi maksma peamiselt madalpinge lõppkasutajad, kuigi selle tekkimise suurimad põhjustajad olid suured kõrgepinge lõppkasutajad. Teiseks pidid vabaturu lõppkasutajad maksma puudujäägi eest, mille tekkimises nad ei osalenud.
(48)
Céntrica toetas komisjoni esialgset seisukohta, et Hispaania puudujäägi käsitlemise kord hõlmas riigi vahendite ülekandmist. Samuti väitis Céntrica, et riigi vahendeid hõlmas ka Hispaania valitsuse otsus lubada tootjatel oma sissenõudmisõiguseid väärtpaberistada.
(49)
ACIE, sõltumatute energiatarnijate ühendus, hindab, et 2005. aastal reguleeritud tariifide aluseks võetud energia hankimise kulud olid 68 % väiksemad tarnijate poolt hulgiturul energiat ostes tegelikult kantud kuludest. ACIE toonitas tõsiseid tagasilööke, mida 2005. aasta tariifipuudujääk tõi kaasa sõltumatutele tarnijatele. ACIE sõnade kohaselt kehtisid vabaturu tarnijate jaoks jaotajatega sarnased hankekulud. Peale selle olid nad de facto kohustatud kohandama valitsuse poolt iga klientide kategooria jaoks kehtestatud integreeritud tariifi taset, kuna vastasel korral ei oleks nad suutnud meelitada uusi kliente või oleksid kaotanud olemasolevaid. Eriti juhib ACIE tähelepanu sellele, et 2005. aasta alguses sõlmisid tema liikmed lepinguid valitsuse hulgimüügi hindade prognooside alusel ning et hiljem pidid nad neist lepingutest kinni pidama, kuigi need ei osutunud kasumlikuks. Selle tulemusel kandsid sõltumatud tarnijad kahjumit. Céntrica hindab, et 2005. aastal kandis ta kahju 10 miljonit eurot. ACIE väitel olid mitu tarnijat, nende seas Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia ja RWE, sunnitud turult lahkuma.
INTENSIIVSETE ENERGIAKASUTAJATE MÄRKUSED
(50)
Intensiivsed energiakasutajad võtsid menetlusest osa oma ühenduse AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia) kaudu. Mõned neist võtsid osa ka individuaalselt (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica ja Alcoa). Alcoa on alumiiniumitootja, kes tegutseb kolmes Hispaania tootmisrajatises, mis asuvad San Cipriánis, A Coruñas and Avilésis, ning kes sai 2005. aastal kasutada integreeritud tariifi G4 (intensiivsetele energiakasutajatele reserveeritud katkestatav tariif). Ferroatlántica on alumiiniumi ja raua sulamite tootja, kes kasutas katkestatavat tariifi 3.4. Asturiana de Zinc on tsingitootja, kes kasutas oma San Juan de Nieva tehases tariifi G4.
(51)
Oma märkustes vaidlustavad intensiivsed energiakasutajad komisjoni järelduse, et tööstustariifid (G4 ja teised katkestatavad tariifid) kujutavad endast riigiabi, väites, et tariifid ei andnud majanduslikku eelist, ei hõlmanud riigi vahendeid ega mõjutanud konkurentsi ega liikmesriikide vahelist kaubandust.
Majandusliku eelise puudumine
(52)
Intensiivsete energiakasutajate arvates on menetluse algatamise otsuses eelise olemasolu kindlaksmääramiseks kasutatav võrdlusalus vale. Komisjon võrdles tööstustariife keskmise hulgituru hinnaga (börsihind), mida peeti esinduslikuks selle kulu seisukohast, mida asjaomased äriühingud oleksid pidanud turul tavatingimustes maksma. Kuna tööstustariifid leiti olevat börsihinnast madalamad, järeldati menetluse algatamise otsuses, et tariifid andsid nende kasutajatele majandusliku eelise.
(53)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et börs on hetketurg, millel elektriga kaubeldakse igal tunnil järgmiseks päevaks. Intensiivsete energiakasutajate väitel on börsil teatavaid puuduseid, mis mõjutavad selle tõhusust ja konkurentsivõimelisust. Sellest tulenevalt ei kajasta börsihinnad täpselt tootmise piirkulusid ega kajasta seetõttu täiusliku konkurentsi olukorda. Suured lõppkasutajad, kes tarbivad elektrit suurtes kogustes ja kellel on ühetaolised tarbimisprofiilid, ei osta mitte börsilt, vaid üldjuhul sõlmivad kahepoolsed lepingud elektritarnijatega. Seda kinnitab OMELi 2005. aasta aruanne, mis näitab, et otse börsilt ostis elektrit ainult seitse kõlblikku kasutajat, kes moodustavad 5 % kaubeldavast elektrist.
(54)
Kuid isegi kui eeldada, et börsil registreeritud hindu saaks käsitleda usaldusväärse võrdlusalusena, ei oleks ikkagi õige kasutada 2005. aasta keskmist hulgimüügi hinda, nagu tegi komisjon, kuna see keskmine hind kajastab selliste tarnijate elektrinõudlust, kes teenindasid mitmekülgset lõppkasutajate portfelli, kaasa arvatud kodumajapidamisi ja väikeettevõtjaid. AEGE, Ferroatlántica ja Asturiana de Zinci ja väitel oleks asjakohaseks võrdlusaluseks 2005. aastal börsil registreeritud minimaalne hind, s.o 18,36 eurot/MWh, kuna see hind kajastaks kõige konkurentsipõhisemaid turutingimusi börsil (kus tootjad pakuvad elektrit oma piirkuludega võrdse hinnaga). Suured tööstustarbijad ei ole teiste lõppkasutajatega, eriti kodumajapidamistega võrreldavas olukorras. Seetõttu ei saaks keskmine börsihind olla asjakohane võrdlusalus. Alcoa väitel peaks komisjon võrdlema vaidlustatud tariife selle asemel suurte lõppkasutajatega kahepoolselt kokku lepitud hindadega.
(55)
Alcoa tõi ühe näite kahepoolsest turuhinnast ning märkis, et tema kolm alumiiniumtehast olid kasutanud alati G4 tariifi. Alcoale kuulub aga ka alumiiniumoksiiditehas (Alúmina Española), mille jaoks sõlmiti 2004. aasta lõpus ühe tarnijaga kahepoolne leping. Kolmel alumiiniumitehasel on samasugune ühetaoline tarbimisprofiil kui alumiiniumoksiiditehasel. Viimane tarbib aga oluliselt väiksemas mahus elektrit (0,35 TWh võrreldes 1,3 TWh-ga Avilési ja A Coruña tehastes ning 3,4 TWh-ga San Cipriáni tehases). Kõnealuse lepingu alusel kokku lepitud keskmine hind oli 34,45 eurot/MWh (sisaldades tuumamoratooriumi kulu, võrgule juurdepääsu kulusid ja teisi kaasnevaid kulusid.) Kõnealune hind saadi konkureeriva pakkumiskutse tulemusel ning tarnijate pakkumised erinesid üksteisest kuni 5 euro võrra.
(56)
Alcoa väitel saab kõnealust erinevust kahepoolse hinna (34,45eurot/MWh) ja tariifi G4 (23,9 eurot/MWh) vahel selgitada objektiivsete teguritega. Nimelt kohaldatakse tariifi G4 kasutajate suhtes regulatiivseid piiranguid, mis ei kehti kahepoolsetele lepingutele, näiteks kohustus kasutada kogu tariifi G4 alusel ostetud võimsust (kohaldatakse karistusi), nõudmine omada pingekontrolli seadmeid ning nõudmine maksta 20 päeva jooksul (kui kahepoolsetel lepingutel võivad maksetingimused olla paremad).
(57)
Seetõttu järeldab Alcoa, et tema kolmele alumiiniumitehasele rakendatav hüpoteetiline turuhind oleks nende tehaste suurema tarbimise tõttu oluliselt alla 34,45 euro/MWh. Pealegi, kui arvestada keskmist turumarginaali 10 eurot/MWh, oleks alumiiniumoksiiditehase tarne netokulu 24,25 eurot/MWh, mis on väga lähedal integreeritud tariifile G4.
(58)
Ferroatlántica juhtis tähelepanu, et menetluse algatamise otsuses võeti 2005. aastal kasutatud integreeritud tariifi 3.4 valesti arvesse, arvestades ekslikult baastariifi sisse hinnaalandused ning võrreldes seda kümme korda suuremate juurdepääsu tasudega kui need, mida rakendati (ning seda väga suurte tarbijate puhul). Samuti esitas Ferroatlántica tõendeid selle kohta, et kuigi 2004. aasta kuu keskmine turuhind 2005. aasta elektritarnete forvardlepingute puhul oli 31,68 eurot/MWh, oli see 2004. aasta detsembris 31,05 eurot/MWh. Sellest võiks järeldada, et reguleeritud tariifide kehtestamise ajal oleks ettevõte võinud saada oma elektri baastarne 2005. aastaks selle hinnaga. Pärast „lisateenuste” (3,92 eurot/MWh) ja asjakohase juurdepääsu tariifi (1,70 eurot/MWh) lisamist oleks tööstuskasutaja saanud turuhinna 36,67 eurot/MWh, mis on väiksem kui intensiivsetele energiakasutajatele rakendatud tariif 3.4 -56,11 eurot/MWh.
(59)
Tegelikult hüvitasid teised tariifi allahindlused võimekuse pakkuda nõudluse haldamise teenust ning nende teenustega nõustumise süsteemi heaks. Sellega seoses lisab Ferroatlántica, et tariifi allahindlus kajastas mitmesuguseid osutatud teenuseid, nimelt kellaajalist eristamist (öise ja nädalavahetuse tarbimise puhul), katkestatavust (tarnega nõustumist võrguoperaatori taotlusel), hooajalisust (tarnete koondumisega väikese nõudlusega kuudele) ning reaktiivenergia haldust. Ainult sellised allahindlused, mis olid muutuvad ja kehtestati regulatsiooniga alates 1995. aastast, mitte aga reguleeritud tariifi tase, selgitavad ja Ferroatlántica arvates õigustavad 2005. aastal makstud madalamat elektrihinda.
(60)
Intensiivsed energiakasutajad vaidlustavad menetluse algatamise otsuse väite, et eelis ei olnud tarbitud mahtudega proportsionaalne ning kaldus suurtarbijate puhul suurenema. Näiteks väidavad intensiivsed energiakasutajad selles küsimuses, et CNE ise kinnitas, et tariifi G4 tase oleks pidanud olema veelgi madalam. Intensiivsed energiakasutajad märgivad, et tariifi G4 või 3.4 kasutavad suurtarbijad tarbisid mitu tuhat korda rohkem elektrit kui keskmised kõrgepinge kasutajad, makstes neist kolm korda vähem.
(61)
Peale selle oleks suurtarbijate puhul normaalne saada suuremat ühikuhinna alandust. Eelnevast lähtuvalt väidavad intensiivsed energiakasutajad, et järeldus, nagu sisaldanuks tööstustariifid eelist, on vaieldav. Nad juhivad tähelepanu, et igal juhul on komisjon see, kes peab sellise eelise olemasolu kohta lõplikud tõendid esitama.
(62)
Alcoa märkis ka seda, et tema poolt Hispaanias makstud hind oli peaaegu identne ELis alumiiniumitehaste poolt makstud kaalutud keskmise hinnaga ning isegi kõrgem kui EMPs makstud kaalutud keskmine hind.
Riigi vahendite puudumine
(63)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et nemad maksid tööstustariife otse jaotajatele, ilma et need vahendid oleks olnud riigi kontrolli all, ning seega, kooskõlas otsusega kohtuasjas PreussenElektra, ei hõlmanud selline kord riigi vahendeid.
(64)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et oli ajaline vahe tariifide kehtestamise - mis toimus 2004. aasta lõpus - ning puudujäägi tarbijatelt sissenõudmise mehhanismi vastuvõtmise vahel - mis toimus alles juunis 2006. Menetluse algatamise otsuses väitis komisjon, et riigi vahendid olid asjaga seotud kasutajate arvetele lisatud lisamaksu kehtestamise tõttu, mis kvalifitseeriti maksulaadse lõivuna. Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et kui seda hüpoteesi aktsepteerida, siis meede, mis ei olnud riigiabi 2005. aastal, muutuks (tagantjärele) riigiabiks 2006. aastal. See oleks vastuolus ELi õiguse aluspõhimõtetega nagu õiguskindlus ja õigustatud ootused. Intensiivsed energiakasutajad juhivad tähelepanu, et meetme klassifitseerimine riigiabina sõltub selle vastuvõtmise ajal kehtinud asjaoludest ega tohi sõltuda tulevastest sündmustest, eriti juhul, kui viimased ei ole mõistlikult ennustatavad. Nad tsiteerivad kohtujurist Jacobsit Van Calsteri kohtuasjas: (14)„olukorda tuleks hinnata tasude algse kehtestamise kuupäeval ning seda ei saa tagasiulatuvalt muuta”.
(65)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et 2005. aastal reguleeritud tariifid ei olnud 2005. aastal riigiabi. Kõnealused äriühingud juhivad tähelepanu asjaolule, et sellises olukorras on rahastamismehhanismi analüüs asjatu, kuna see kehtestati alles 2006. aastal. Rahastamisviisi hindamine oleks asjakohane ainult juhul, kui meede olnuks algusest peale riigiabi. Kuna tariifid ei hõlma riigiabi, on intensiivsed energiakasutajad seisukohal, et komisjon ei saa tugineda vastupidisele järeldusele jõudmisel lisamaksule.
(66)
Veel nimetavad intensiivsed energiakasutajad, et maksulaadsete lõivude puhul on meetme rahastamise viis riigiabi hindamise seisukohast oluline ainult juhul, kui maks on selle abi jaoks määratud, st juhul, kui on olemas otsene ja vahetu seos meetme ja selle rahastamise vahel (15). Intensiivsed energiakasutajad eitavad sellise seose olemasolu, kuna lisamaks oli mõeldud katma puudujääki, mis tulenes reguleeritud tegevuste arveldamisest, mis oli seotud mitte ainult elektri pakkumisega reguleeritud tariifidega, vaid ka süsteemi teiste kuludega. Seetõttu ei olnud lisamaks eraldatud spetsiifiliselt reguleeritud tariifidega tarnimisest tulenevate kahjude katmiseks. Teiseks ei olnud otsest ega kaudset seost tariifide taseme ja rakendatud lisamaksu vahel, kuna 2004. aastal kehtestatud tariif oli tingimusteta (sellele ei kohaldatud edasisi kohandusi hilisematel aastatel).
(67)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad veel, et lisamaks ei olnud maksulaadne tasu ega lõiv, kuna see ei olnud Hispaania õigusaktide kohaselt maksualase iseloomuga. Maksumeetmeid kasutatakse avaliku sektori kulude rahastamiseks, kuid kõnealusel juhul oli lisamaksu eesmärk nõuda sisse puudujääk, mida kandsid eraettevõtjad (jaotajad), kes tegelesid reguleeritud tegevustega elektrisüsteemis. Hispaania põhiseaduse kohaselt saab uue maksumeetme kehtestada ainult seadusega (ja mitte kuningliku dekreediga). Peale selle ei kuulu lisamaksu tulud riigile ega ole tal otsustusõigust selle kasutamise üle; kõnealused vahendid kantakse CNE hallatavale hoiukontole ning riik ei saa neid omistada. Arveldusprotsess on täielikult automaatne ning CNE-l ei ole otsustusõigust, autonoomiat ega kontrolli erinevate poolte suhtes arveldatavate vahendite otstarbe ega summa üle.
(68)
Intensiivsete energiakasutajate väitel tunnustas komisjon seda oma otsuses Hispaania luhtunud kulude kohta, (16) milles öeldi, et summade ülekandmine CNE kaudu on sisuliselt raamatupidamisliku otstarbega, ega järeldatud, et meede hõlmaks riigi vahendeid.
(69)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et olukord on identne „luhtunud kulude” stsenaariumiga, kuna mõlemal juhul kehtestas valitsus lisamaksu eesmärgiga hüvitada süsteemi alalist kulu. Sama joont näis kinnitavat ka Ühendkuningriigiga seotud juhtum (17).
Mõju puudumine konkurentsile ja kaubandusele
(70)
Asturiana de Zinc ja Alcoa väidavad, et tulenevalt alumiiniumi- ja tsingiturgude eripäradest ei saa nende metallide tootmisel kasutatava elektri hinda käsitlev meede mõjutada ELi kaubandust, kuna metallid on põhitarbeained ning nende hindu määratakse maailma tasandil Londoni Metallibörsil. Sellises olukorras ei too kohalike tootmiskulude erinevused kaasa maailma tasandi hindade erinevusi.
(71)
Kaks äriühingut väidavad, et ELis on kasvav alumiiniumi ja tsingi tootmispuudujääk, samal ajal kui nõudlust rahuldatakse järjest enam ekspordiga ELi-välistest riikidest.
(72)
Kui alumiiniumi ja tsingi tööstused Hispaanias kaoksid, ei tuleks nende asemele uusi ELi tulijaid, kuna ELi (alumiiniumi)tehased töötavad juba niigi täisvõimsusel ning ühelgi uuel tulijal ega olemasoleval tootjal ei oleks stiimulit võimsuse suurendamiseks, arvestades, et pikaajalised taskukohase hinnaga energia tulevase kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad. Seetõttu tuleks katta puudujääk ainult impordiga.
(73)
Peale selle väidab Alcoa, et teiste Euroopa tootjate huve tariifid ei ohusta, kuna nad pakuvad elektrit hinnaga, mis on võrdne teiste ELi 25 liikmesriigi alumiiniumitootjate poolt keskmiselt makstava hinnaga.
Isegi kui tööstuste sekkumistariifid oleks riigiabi, oleks see „olemasolev abi”
(74)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et vaidlustatud tariifid olid olemas enne Hispaania liitumist ELiga.
(75)
Kuigi nimetus „tariif G4” võeti ametlikult kasutusele ministri 6. märtsi 1986. aasta korraldusega, oli see de facto olemas juba enne 1. jaanuari 1986, mil Hispaania ELiga liitus, kuna see vastab varasemale „pikaajalise kasutuse tööstustariifile I”, mis kehtestati ministri 14. oktoobri 1983. aasta korraldusega, s.o enne Hispaania liitumist. Kõik tööstustariifi I kasutavad elektri lõppkasutajad viidi automaatselt üle tariifile G4, mis oli de facto sama tariif uue nimega.
(76)
Ka teised katkestatavad tariifid on ministri 1983. aasta korralduses sõnaselgelt sätestatud.
(77)
Peale selle oleks meede intensiivsete energiakasutajate hinnangul olemasolev abi ka nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks) (18) artikli 15 kohaselt tulenevalt kümneaastase piiranguperioodi aegumisest.
Sissenõudmine oleks õigustatud ootustega välistatud
(78)
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et isegi eelduse korral, et tariife ei saaks lugeda olemasolevaks abiks, välistaks sissenõudmise õigustatud ootuse põhimõte. Kogu 2005. aasta vältel olid tariifid eraettevõtjate vahelised otsemaksed. Kasutajad ei oleks saanud ette näha, et 2004. aasta detsembris kehtestatud tariifid osutuvad riigiabiks 2006. aasta juunis vastu võetud valitsuse meetmest tulenevalt. Ükski ettevõtja, kui tahes ettenägelik, ei oleks sellist muutust oma õiguslikus olukorras saanud ette näha. Seetõttu oli kasutajatel õiguslik ootus, et nende tariifid ei kujuta endast riigiabi.
GALICIA JA ASTUURIA PIIRKONDADE VALITSUSTE MÄRKUSED
(79)
Seoses võimaliku riigiabiga intensiivsetele energiakasutajatele väidab Galicia piirkonna valitsus, et komisjon eksis, kui kasutas turuhinna asendajana börsihinda, kuna intensiivsed energiakasutajad sõlmivad üldjuhul pikaajalisi lepinguid oluliselt paremate tingimustega.
(80)
Arvestades, et Hispaania turu liberaliseerimine ei ole veel lõpule viidud, ning eriti arvestades kahepoolsete lepingute puudumist tootjate ja suurtarbijate vahel, leiab Galicia piirkonna valitsus, et võrdlusalusena oleks mõistlik kasutada tegelikke kulusid, mida tootjad kannavad selliste klientide tarnimisel. Teine võimalus oleks tuletada võrdlushind tehnilise kirjanduse alusel (Wilson, 1993 (19) ja Castro-Rodriguez, (20) 1999), lähtudes kas kõige tõhusamast intensiivsete energiakasutajate spetsiifilistele vajadustele vastavast tehnoloogiast või elektri keskmisest hinnast erinevatel kellaaegadel. Selliselt saadud võrdlushinna ja 2005. aastal makstud reguleeritud tariifi vahe oleks palju väiksem. Galicia piirkonna valitsus väidab veel, et igal juhul maksavad kõik Hispaania kasutajad, kaasa arvatud intensiivsed energiakasutajad, aja jooksul 2005. aastal rakendatud madalamate tariifidega põhjustatud puudujäägi kinni.
(81)
Peale selle ei olnud Galicia piirkonna valitsuse väitel tariifide süsteem sellisena, nagu see kehtis 2005. aastal, õiguslikult valikuline, kuna riigil ei olnud kavatsust anda lõppkasutajatele eelist, vaid riik tegi lihtsalt 2004. aastal tariife määrates vigu oma turuarengute ja -hindade prognoosides. Samuti vaidlustab Galicia piirkonna valitsus järelduse, et süsteemil oli mõju ELi-sisesele kaubandusele.
(82)
Astuuria piirkonna valitsuse märkused olid sarnased Hispaania valitsuse esitatutele, millele neis osutati.
HISPAANIA TÄHELEPANEKUD
(83)
Hispaania jääb seisukohale, et 2005. aasta reguleeritud tariifide süsteem ei sisaldanud riigiabi ei lõppkasutajatele ega ka jaotajatele.
Põhjusliku seose puudumine riigi tegevuse ja puudujäägi vahel, puudujäägi riigile mitteomistatavus
(84)
Hispaania väidab, et puudujääk ei ole omistatav riigile, kuna selle põhjustasid ennustamatud välised asjaolud, mitte aga riigi tahtlik kavatsus toetada teatavaid tegevusi.
(85)
Hispaania väidab, et riigi poolt määratud reguleeritud tariifidega tarned ei olnud 2005. aastal ELi õigusega välistatud. Seetõttu oli riigi regulatiivne sekkumine õiguslikult kehtiv, kuna see oli riikliku suveräänsuse väljendus. Üks sellistest suveräänsetest eesõigustest hõlmab tariifide määramist nii, et oodatavad kulud vastaksid oodatavale nõudlusele.
(86)
Hispaania väidab, et 2005. aasta puudujäägi põhjustas lahknevus valitsuse elektri hulgimüügi hindade prognooside ning tegelike börsil registreeritud hindade vahel. 2005. aasta erakordselt kõrgeid hindu põhjustasid ennustamatud põhjused, mis moodustasid kokku vääramatu jõu.
(87)
Kuna väidetava riigiabi tekitanud sündmus oli prognoositust suurem hulgimüügi hindade kasv, ei saa väidetavat eelist omistada ühelegi õigusaktile. Isegi kui eeldada, et see eelis oli olemas (mida ei olnud), oleks selle põhjustanud riigi kavatsustega mitteseotud asjaolud. Vääramatu jõu esinemine murrab Hispaania hinnangul põhjusliku seose tariifide taseme määranud haldusotsuse ja riigiabi põhjustanud konkurentsieelise vahel. Isegi kui eeldada (mis oleks vale), et põhjusliku seose objektiivne tingimus oli täidetud, puuduks ikkagi riigipoolse kavatsuse (omistatavuse) subjektiivne tingimus.
Riigi vahendite puudumine
(88)
Hispaania väidab, et tariifid ei hõlmanud riigi vahendeid. Esiteks väidab Hispaania sellega seoses, et lisamaks ei ole „maks” Euroopa Kohtu maksulaadseid lõive käsitleva kohtupraktika tähenduses, kuna seda ei kogu riik ning see ei vasta ühelegi lõivule. Hispaania hinnangul on lisamaks tariifi lahutamatu osa ning oma olemuselt tariifilaadne. Seega on tariif erahind.
(89)
Teiseks ei kogu vahendeid riik ning neid ei maksta riigi poolt määratud fondi. Tariife koguvad jaotajad, mitte riik, ning seega on need erahinnad, mis tagavad osaliste võrdse hüvitamise (nagu nähakse ette LSEs). Need ei ole ei maksud ega riiklikud hinnad. Riik ei hüvita midagi, kuna tegemist on süsteemiga, mis näeb ette reguleerimata tegevustele turujõududest tuleneva hüvitamise ning reguleeritud tegevuste puhul riigi poolt määratud juurdepääsu tariifidest tuleneva hüvitamise. Kuna sellises süsteemis puudub koormus riigi jaoks, ei saaks, lähtuvalt kohtuotsusest kohtuasjas Sloman Neptune, (21) riigi vahendid hõlmatud olla, Samuti ei liigu kõnealused vahendid kunagi riigikassasse, neid ei nimetata eelarveõigusaktides, nende suhtes ei kohaldata Euroopa Kontrollikoja kontrolli ning neid ei saa võlgnikelt sissenõudmise haldusmenetluse korras sisse nõuda. Elektrisüsteemile võlgnetavate summade suhtes ei kohaldata riigile võlgnetavatele summadele kohaldatavat intressimäära.
(90)
Hispaania rõhutab, et neid vahendeid haldab Hispaania regulaator CNE, kes toimib pelgalt raamatupidamisliku vahendajana. Hispaania juhib tähelepanu asjaolule, et komisjon oli oma 2011. aasta otsuses Hispaania luhtunud kulude kohta (SA NN 49/99) juba tuvastanud, et vahendite liikumine CNE kaudu on sisuliselt raamatupidamisliku iseloomuga. CNE nimel olevale kontole kantavad vahendid ei olnud kordagi nimetatud asutuse omandis ning maksti kohe saajatele välja eelnevalt kindlaksmääratud summade kohaselt, mida CNE ei saanud kuidagi muuta. Selle kaalutluse alusel jõudis komisjon järeldusele, et „ei olnud võimalust määrata, kas luhtunud kulude kava raames kehtestatud lõivu tulud olid riigi vahendid”.
Eelise puudumine
(91)
Hispaania ei jaga komisjoni seisukohta, et reguleeritud tariifid annavad lõppkasutajatele (või jaotajatele) majandusliku eelise.
(92)
Lõppkasutajate korral väidab Hispaania - tuletades veelkord meelde, et puudujäägi põhjustas vääramatu jõud - et puudujääk ei toonud suurtarbijatele kasu, kuna see kanti järgmiste aastate tariifidele koos intressiga edasi. Seetõttu ilmneb väidetav madalamast elektrihinnast tulenev majanduslik eelis ainult sellepärast, et erinevuse vabaturu hindadega maksavad koos intressiga kinni tarbijad.
Reguleeritud tariifidega tarnimine on üldist majandushuvi esindav teenus
(93)
Hispaania väidab, et 2005. aastal ei olnud reguleeritud tariifide olemasolu ELi õigusega vastuolus, kuna turu kõigile tarbijatele, kaasa arvatud kodumajapidamistele avamise tähtaeg oli 1. juuli 2007.
(94)
Eelkõige on elektri tarnimine Hispaania ametiasutuste kohaselt üldhuvi teenus ning riik peab sekkuma, et vältida ühtse võrgu olemasolust (loomulik monopol) tulenevate valitsevate seisundite kuritarvitamist.
(95)
Tariifide määramise parameetrid kehtestati objektiivselt ja läbipaistvalt. Tariifide määramise keerukas regulatiivne raamistik ja arveldamismenetlus näitavad Hispaania arvates, et tariifide süsteem tugines süsteemi kulude ja tulude ning elektri nõudluse põhjalikule analüüsile.
Hispaania võetud kohustus
(96)
Nagu põhjendustes 25 ja 26 näidatud, makstakse 2005. aastal tekkinud puudujääki tagasi iga-aastaste maksetena, mis kannavad intressi, mis on määratud Euribori tasemele ilma hinnavaheta. Hoolimata oma kommentaaridest on Hispaania võtnud tagasiulatuvalt kohustuse tõsta üle 1 kV ühendustega ärikasutajatele arvestatavat intressimäära. Selle tõus määratakse kindlaks proportsionaalselt käesoleva menetlusega hõlmatud ja integreeritud reguleeritud tariifidega tarneid saanud ärikasutajate panusega 2005. aasta puudujääki. Selle tuletamisel rakendatakse hinnavahet 65 baaspunkti üle Euribori võrdlusmäära, mis viib selle üldjoontes kooskõlla eelmistel aastatel puudujäägile rakendatud määraga.
(97)
Asjaomast summat rakendatakse ettevõtjate suhtes järgmiselt: juba tagasi makstud 2005. aasta puudujäägi osa iga-aastaste maksete suhtes rakendatakse ühekordset juurdepääsu tariifide suurendamist; veel hüvitamata summade osas rakendatakse kõrgemat intressimäära vahetult igale iga-aastasele summale taas kõrgemate juurdepääsu tariifide vormis.
5. MEETME HINDAMINE
RIIGIABI OLEMASOLU ELTLI ARTIKLI 107 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
(98)
Meede kujutab endast riigiabi ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui täidetud on järgmised tingimused: meede a) annab abisaajale majandusliku eelise; b) seda annab riik või seda antakse riigi vahenditest; c) meede on valikuline; d) meetmel on mõju ühendusesisesele kaubandusele ja meede võib kahjustada konkurentsi ELis. Kuna kõik nimetatud tingimused peavad täidetud olema, keskendub komisjon hindamisel abisaajatele antud majandusliku eelise olemasolule.
Majandusliku eelise olemasolu
(99)
ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses soositakse ettevõtjat, kui ta saab majandusliku eelise, mida ta muul viisil turutingimustes ei võiks saada. Käesoleval juhul peab hindamine, võttes arvesse ka 2005. aasta elektrisüsteemi puudujäägi tagasimaksmist, selgitama välja, kas 2005. aasta reguleeritud tariifide ja turuhindade vahel oli positiivne erinevus, mida võimalikud abisaajad oleksid pidanud ostetava elektri ning nende tariifirežiimi raames osutatud teenuste eest maksma. Võimalik eelis turuhindade suhtes tuleb välja selgitada tegelike turuhindadega võrreldes. Alljärgnevalt uuritakse järjekorras mõlemat küsimust, s.o nii positiivsete erinevuste olemasolu või puudumist elektribörsi hindade, turuhindade ja reguleeritud tariifide vahel kui ka puudujäägi tagasimaksmist.
Võrdlus elektribörsi keskmiste hindadega
(100)
Elektribörsi keskmised hinnad annavad pildi hulgituru üldistest hinnatasemetest. 2005. aasta keskmine võrdlushind kogu aasta suhtes oli 59,47/MWh. Nagu eespool põhjenduses 19 (graafik 1) näidati, olid 2005. aastal seitsmel mitte-järjestikusel kuul keskmised hulgimüügi hinnad kõrgemad kui kõigi lõppkasutajate suhtes rakendatud integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud elektrihinnad. Seetõttu näib dekreediga 2392/2004 määratud keskmine tariifide tase olevat põhjustanud positiivse erinevuse kõigi lõppkasutajate kasuks, kes valisid reguleeritud tariifide kasutamise - vähemalt enamiku 2005. aasta kuude puhul.
(101)
Vähem kui aasta pikkustel perioodidel aga ei tekkinud kõnealust erinevust 2005. aasta viiel kuul jaanuarist maini. Seega ei olnud eelist kogu reguleeritud tariifide süsteemi jaoks. Kui võrrelda aastast pikemaid perioode, näiteks kuni 30. detsembrini 2007, saab võimalik 2005. aasta juunist kogunenud eelis enam kui tühistatud keskmiste börsihindade langusega, mis kukkusid märtsis 2007 järsult tasemele 37 eurot/MWh, samal ajal kui integreeritud reguleeritud tariifidesse arvestatud hinnad olid umbes 68 eurot/MWh. Tegelikult olid alates 2006. aasta oktoobrist integreeritud tariifidesse arvestatud elektrihinnad hulgimüügi tarnete hindadest palju kõrgemad (graafik 1). Sellest tulenevalt võivad reguleeritud tariifidega tarneid saavate tarbijate kasu ja majanduslikud eelised ajast, kui börsihinnad on reguleeritud tariifidesse arvestatud elektri maksumusest kõrgemal, kaduda ajal, kui börsihinnad on arvestuslikust elektri maksumusest madalamad.
(102)
Eelnevast järeldub, et nii aastast lühematel kuudes arvestatud perioodidel aastal 2005 kui ka osa aastast 2005 hõlmavatel kaheaastastel perioodidel ei ilmne, et 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifidesse arvestatud energiahinnad oleksid andnud reguleeritud tariifide alusel varustatud tarbijate rühmale eelise võrreldes elektribörsi hulgimüügi hindadega. Sellegipoolest on tõsiasi, et kogu elektrisüsteemi ulatuses makstud juurdepääsu tasudest ja reguleeritud tariifidest saadud tulu ei olnud 2005. aastal piisav, et katta süsteemi reguleeritud kulusid. Seetõttu tuleb kaaluda, kas kehtiv mehhanism on puudujäägi tagasimaksmise tagamiseks piisav.
Elektrisüsteemi 2005. aasta puudujäägi tagasimaksmine
(103)
Nagu põhjendustes 15 ja 20-22 kirjeldati, hõlmas elektrisüsteemi arvepidamine 2005. aastal kõiki süsteemi reguleeritud kulusid ja reguleeritud tulusid, omistamata konkreetseid tulusid konkreetsetele kuludele. Näiteks transpordi ja jaotamise kulud (4 410 miljonit eurot) või koostootmise ja taastuvenergia toetamise kulud notr(2 701 miljonit eurot) ei olnud jagatud vastavalt integreeritud tariifidest reguleeritud turult saadud reguleeritud tulu ja/või vabaturult saadud reguleeritud juurdepääsu tasude vahel ning nende rahastamisel ei tehtud nimetatud kahe tulutüübi vahel vahet. Tegelikult saavad kõik süsteemi kasutajad kasumit ning neilt võib eeldada tõhusate koostootmise ja taastuvenergia vormide või transpordi ja jaotamise teenuste toetamist. Selles iga tariifi mittekumuleeruvate kulude süsteemis ei ole võimalik jagada tagantjärele objektiivselt kulusid vabaturu kasutajatele ja reguleeritud tariifidega kasutajatele ning viimases kategoorias 25 erinevale 2005. aastal rakendatud astmelisele tariifile. Järeldub, et asjakohane on uurida 2005. aasta puudujäägi võimalikke eeliseid või nende puudumist elektrisüsteemile tervikuna.
(104)
Selles suhtes on Hispaania kehtestanud mehhanismi kogu 2005. aasta puudujäägi sissenõudmiseks. See on kooskõlas asjaomasel perioodil rakendatud süsteemi arvepidamise universaalsusega. Elektrisüsteemi reguleeritud tulude suutmatus katta süsteemi kulusid lahendati vahendite sissemaksega, mida koguti „spetsiifiliselt eraldatud makse” kaudu, mis nähti ette kuningliku dekreediga 809/2006. 2006. aasta keskpaigas algas sissenõudmine lisamaksu rakendamise abil väärtuses 1,378 % integreeritud reguleeritud tariifidest ning 3,975 % juurdepääsu tasudest ning seejärel pidid lisamaksud tagama, et 14,5-aastase ajavahemiku jooksul, mis lõpeb 2020. aastal, oleks 3,8 miljardit eurot koos intressiga sisse nõutud (vt põhjendused 25 ja 26 eespool).
(105)
Siit tuleneb, et 2005. aasta puudujäägi rahastamiseks eraldatud spetsiaalne makse võimaldab süsteemi kasutajatel maksta elektriarveid koos 2005. aasta süsteemi arvestuse tasakaalustamiseks vajaliku kasvuga tagantjärele olulise ajalise nihkega.
(106)
Neil asjaoludel oleks ainuke vaieldav aspekt 2006. aastal 2005. aasta elektrisüsteemi puudujäägi tagasimaksmiseks ja kontode tasakaalustamiseks valitud meetodi juures algselt iga-aastastele tagasimaksetele rakendatud madal intressimäär, nimelt Euribori viitemäär ilma hinnavaheta. Nagu põhjendustes 96 ja 97 üksikasjalikumalt kirjeldati, on Hispaania võtnud kohustuse suurendada käesoleva menetlusega hõlmatud ärikasutajatele rakendatavat intressimäära. Hispaania võtab kohustuse rakendada 65 baaspunkti suurust hinnavahet üle viiteintressimäära.
(107)
2005. aasta puudujäägi tagasimaksmiseks algselt rakendatud meetme selline muudatus, mis ei hõlma kodumajapidamisi ega väikeettevõtjaid, kes on maksnud parandusmehhanismi raames kõrgeimaid reguleeritud tariife, tühistab mis tahes hüpoteetilise eelise, mida äriühingud võisid saada maksete edasilükkamisest aastal 2006. Lisaks tähendab tariifile lisatud lisamaksu rakendamine, et kogu sissenõutav summa on iga äriühingu puhul otseselt proportsioonis tema elektritarbimisega. Mida rohkem elektrit tarbida, seda suurem on lisamaks.
Võrdlus elektri turuhindadega
(108)
Teiseks ei ole elektribörsil registreeritud hinnad - nagu mõned huvitatud isikud märkisid - sobiv alus suurtarbijate poolt reguleeritud tariifide alusel makstavate hindade võrdlemiseks turuhindadega. Elektrituru operaatori OMEL 2005. aasta aruande andmete põhjal ostis tõesti ainult seitse lõppkasutajat, kes moodustasid 5 % nõudlusest, elektrit otse börsilt - võrrelduna sadade tööstuskasutajate ja suurettevõtjatest kasutajatega. Tööstustarbijad ja teised suurtarbijad, eriti intensiivsed energiatarbijad, kelle jaoks energia moodustab olulise osa tootmiskuludest (alumiiniumitootmises üldjuhul 30-40 %), vajavad ja saavad ennustatavaid hinna- ja tarnetingimusi. Sellised tingimused kehtestatakse pikemaajalistes lepingutes kui järgmiseks päevaks. Tunni kaupa või järgmise päeva jaoks noteeritavad hinnad nagu elektribörsil iseloomustavad keskmisi turuhindasid tarnijate puhul, kes teenindavad eripalgelist klientide portfelli, sealhulgas kodumajapidamisi. Need ei saa aga olla sobivad võrdlusalused selleks, et määrata kindlaks hindu, mida intensiivsed energiakasutajad peaksid maksma vabaturul järgmisest päevast kaugemale ulatuvate lepingute alusel. Vastupidiselt menetluse algatamise otsuses toodud arvamusele on uurimine näidanud, et keskmistest börsihindadest madalamad reguleeritud tariifid ei tähenda tingimata tööstuskasutajate jaoks eelist võrreldes turutingimustega, kuna börsihinnad ei ole turuhinnad neist kasutajatest enamiku jaoks. See hajutab selles küsimuses tõstatatud kahtluse.
(109)
Peale selle ei olnud Hispaanias võimalus lülituda vabaturule 2005. aastal pöördumatu. Tarbijatel oli alati võimalus valida reguleeritud turu ja vabaturu atraktiivseimate pakkumiste seast, mis tekitas mõningase hindade lähenemise. Tarnevalikute tagasipööratavus kaldub tingimata suruma jaeturu hindu alla sellistes hulgimüügi hindade hinnahüpete olukordades, nagu valitses Hispaanias alates 2005. aasta aprillist, samas kui vastupidises olukorras ilmneb vastupidine stiimul suurendada vabaturu hindu, et tuua need lähemale kõrgeimatele reguleeritud tariifidele.
(110)
Nagu sõltumatute tarnijate ühendus kinnitas (põhjendused 42-49), pidid vabaturu tarnijad 2005. aastal pidama oma lepingutest kinni või lõpetama need ühepoolselt, kui see oli võimalik, või rääkima oma hindade suhtes uuesti läbi ja kohandama neid ülespoole, riskides sellega, et nende kliendid võivad liikuda reguleeritud turule. Tegevuskahjud, mida vabaturu tarnijad väidavad olevat kandnud, näitavad, et 2005. aasta vabaturu hinnad, eriti üheaastaste lepingute puhul, millest kinni peeti, jäid vastavate reguleeritud tariifide lähedusse ning et seega ei andnud reguleeritud tariifid tegelike vabaturu hindadega võrreldes de facto majanduslikku eelist.
(111)
Sellest tuleneb, et kaks hüpoteetilist võistlevat tööstuskasutajat, kellest üks tegutseb vabaturu põhise üheaastase elektritarne lepingu alusel 2005. aasta jaanuarist detsembrini ning teine saab oma tarned samal perioodil reguleeritud tariifidega, maksavad muude tingimuste võrdsuse korral sarnaseid elektrikulusid. Tegelikult oli ainus mõju, mida reguleeritud tariifide tase vabaturu hindadele 2005. aastal avaldas, see, et kandis vabaturu kasutajatele üle kaudse kasu hinnatõusude piiramisest, isegi kui eeldada, et sellised hinnatõusud olid lepinguliselt aasta jooksul või pikemaks ajaks kogu 2005. aastaks võimalikud. Vabaturult ja reguleeritud turgudelt elektrit ostvate tööstuskasutajate tegelik või potentsiaalne konkurents ei saanud reguleeritud tariife moonutada.
(112)
Kolmandaks osutas komisjon menetluse algatamise otsuses konkreetselt 2005. aastal suurtele tööstustarbijatele (tariif G4) ja katkestatava tarnega suurtele tööstustarbijatele (nt tariif 3.4) rakendatud madalatele reguleeritud tariifitasemetele vastavalt 23,9 eurot/MWh ja 27,0 eurot/MWh, nagu on näidatud põhjenduse 30 tabelis 3 eespool. Nagu mõned kolmandad isikud osutasid, ei olnud menetluse algatamise otsuses vaidlustatud reguleeritud tariifide tasemed mitte tariifid, vaid keskmised hinnad pärast hinnaalandusi. Ilma hinnaalandusteta olid tabelis 1 näidatud dekreedis 2392/2004 kehtestatud tariifide baastasemed vastavalt 56,12 eurot/MWh (tariif 3.4) ja 25,44 eurot/MWh (tariif G4).
(113)
Selles küsimuses saadi ametliku uurimise käigus tõendeid, et menetluse algatamise otsuses nimetatud tööstuskasutajatele rakendatavad reguleeritud tariifid olid kogu 2005. aasta jaanuarist detsembrini kestva perioodi eest rakendatavate turuhindade tasemel, nagu järgnevalt kirjeldatakse.
(114)
Esiteks on esitatud tõendeid selle kohta, et olid olemas kahepoolsed turuhinnad 34,45 eurot/MWh, mida rakendati 2005. aastal vabaturul intensiivsete energiakasutajate suhtes (põhjendused 55-57). Turumarginaaliga alla keskmise 10 euro suuruse marginaali, mis lisati ametlikku uurimist algatavas otsuses, näitab see turuhind tarnekulu, mis on lähedane 25,44 eurot/MWh-le madalaimast (G4) reguleeritud tariifist (23,9 eurot/MWh keskmisest ex-post hinnast). Kui võtta arvesse objektiivseid erinevusi seoses reguleeritud tariifi alusel tarnimisega, näiteks 9,7 korda suuremat tarnemahtu, investeeringuid kontrolliseadmetesse ning maksetähtaja piiranguid, siis asjaolu, et reguleeritud tariif oli madalam, ei näi olevat andnud abisaajatele mingit põhjendamata majanduslikku eelist.
(115)
Teiseks näitavad kättesaadavad tõendid, et 2004. aasta detsembris võis sõlmida tarneteks 2005. aasta jaanuarist detsembrini üheaastaseid baaskoormuse lepinguid lähtuvalt forvardturu hindadest 31,05 eurot/MWh. Suure koormuse modulatsiooniga katkestatavatele tööstuskasutajatele oli kättesaadav lõplik turuhind (lisateenuste ja juurdepääsu tariifiga) 36,67 eurot/MWh, mis on palju madalam kui asjaomase baastariifi tase (tariif 3.4) (vt põhjendused 16, 18 ja 58 eespool).
(116)
Nõudluse haldamise eest (nt koormuse modulatsioon, katkestatavus) reguleeritud tariifide raames kättesaadavad lisahinnaalandused võimaldasid reguleeritud turul neid teenuseid pakkuvatele kasutajatele madalamaid keskmisi hindu (22). Kõnealused hinnaalandused, mida menetluse algatamise otsuses eraldi ei käsitletud, hüvitasid võrgu jaoks väärtuslikke nõudluspoolseid teenuseid, mis vajasid kohandusi, investeeringuid või kommerts- või tööstusprotsessidele kehtestatavaid piiranguid. Koormuse modulatsioon nõuab energiaintensiivsete tööstus- või kommertsprotsesside elluviimist vähese nõudlusega, mitte tipp-perioodidel, et vähendada elektrivõrgus tarbimist ja pinget. Sarnasel moel on võrgule pakutavad katkestatavuse teenused majanduslikult kasulikud, kuna need hõlmavad asjaomase tööstuskasutaja jaoks seda, et süsteemi operaatoril võimaldatakse katkestada tarnimine lühiajalise etteteatamisega (alates mõnest sekundist kahe tunnini) ja pikaks ajaks (alates ühest tunnist kaheteistkümneni), nagu see vastavate reguleeritud tariifide puhul Hispaanias oli.
(117)
Selliste teenuste kasulikkust elektritarnete pidevuse tagamisel on tunnustatud ELi õigusaktides. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. jaanuari 2006. aasta direktiiv 2005/89/EÜ elektrienergia varustuskindluse ja infrastruktuuriinvesteeringute kohta (23) nõuab liikmesriikidelt, et nad võtaksid arvesse nõudluse haldamise tehnoloogiaid ja võtaksid meetmeid, et kõrvaldada tõkked, mis takistavad katkestatavate lepingute kasutamist, et säilitada tarnimise ja nõudluse tasakaalu. Kõnealused teenused täiendavad ja võivad koguni asendada muud regulatsiooni, mida võrguoperaator kasutab selleks, et tagada kooskõla võrgust nõutava elektri ja pakkumise vahel, vältides seeläbi häireid ja üldkatkestusi, mis on sotsiaalselt ja majanduslikult kulukad ja võivad tuua kaasa sanktsioone või vastutust.
(118)
Konkreetselt Hispaania puhul on need teenused eriti väärtuslikud tulenevalt märkimisväärse vastastikuse ühendamise võimekuse puudumisest teiste liikmesriikidega ning taastuvatest energiaallikatest saadava katkendliku elektritarne olulisest levikust 2005. aastal. Nende teenuste majanduslikku väärtust ning elektrisüsteemis välditavaid kulusid võib näitlikustada Hispaania võrguoperaatori Red Eléctrica de España kuludega tasakaalustamisteenuste ostmisel. 2005. aastal maksis Red Eléctrica de España teisese regulatsiooni lisaenergia teenuste eest (millega lisatakse võrgu tasakaalustamiseks liini energiat 15 sekundiks kuni 15 minutiks) keskmiselt 65 eurot/MWh; kolmandase regulatsiooni lisaenergia (millega lisatakse liini energiat 15 minutiks kuni 2 tunniks, et taastada teisese regulatsiooni energiareservi) keskmine hind 2005. aastal oli 78 eurot/MWh, tõustes kuni 600 euroni/MWh eest (24). Tasandades nõudlust ja kõrvaldades seda tipp-perioodidelt (koormuse modulatsioon) või pakkudes võimalust selle vähendamiseks kriitilistes olukordades (katkestatavad teenused), näivad asjaomaste reguleeritud tariifide hinnaalandused (nt umbes 32 eurot/MWh tariifi 3.4 puhul) olevat majanduslikult põhjendatud.
(119)
Selliste nõudluse haldamise meetmete jaoks tehtavate hinnaalanduste puudumisel olid kõrgepingevõrku ühendatud kasutajate reguleeritud tariifid (tariifid 1.4 ja 2.4) tunduvalt suuremad -58 eurot kuni 61 eurot/MWh eest põhitariif ja keskmine tegelik hind 76,2 eurot/MWh. Kui võrrelda neid perioodiks 2005. aasta jaanuarist detsembrini saadaolevate forvardturu hindadega 31,05 eurot/MWh, ei saa öelda, et turuhinnad oleksid kõrgemad kui enamiku suure tarbimisega tööstus- ja kommertskasutajate suhtes rakendatavad reguleeritud tariifid.
(120)
Sellest järeldub, et kuigi elektribörsil registreeritud hinnad ei ole sobiv alus suurte tööstus- ja kommertskasutajate poolt makstud elektrihindadega võrdlemiseks, olid elektri reguleeritud tariifide alusel varustatud lõppkasutajate elektritarnete suhtes rakendatavad tegelikud turuhinnad 2005. aastal kooskõlas vastavate reguleeritud tariifide tasemetega.
6. JÄRELDUSED MEETME KOHTA
(121)
Eelkirjeldatud kaalutluste valguses leiab komisjon, et on tõestatud esiteks, et äriühingud, kes said elektrit integreeritud reguleeritud tariifidega, ei saanud nende tariifide tasemest eelist, ning teiseks, et kui arvestada Hispaania kohustust meedet muuta, arvestatakse teatavate äriühingute puhul nende 2005. aasta elektriarvete osalisel maksmisel viivituse eest sobiva määraga intressi.
(122)
Seetõttu ei too vaadeldav meede ärikasutajate jaoks kaasa majanduslikku eelist. Kuna ELTLi artikli 107 lõike 1 kriteeriumid on kumulatiivsed, puudub vajadus teiste kriteeriumide kontrolliks.
(123)
Seega järeldab komisjon, et võttes arvesse Hispaania poolt kehtestatud korda lõppkasutajate võla sissenõudmiseks elektrisüsteemi ees, ei tekitanud 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifide süsteem riigiabi ELTLi artikli 107 lõike 1 tähenduses. Käesolev järeldus seondub kaebuse esitaja poolt hõlmatud olukorra ja ajaperioodiga, piiramata hinnangut, mille komisjon võib anda Hispaania poolt pärast 2005. aastat võetud meetmetele.
ON VÕTNUD VASTU KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Hispaania Kuningriigi poolt 2005. aastal rakendatud reguleeritud tariifide süsteem ei ole riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 2
Otsus on adresseeritud Hispaania Kuningriigile.
Brüssel, 4. veebruar 2014