ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMISJONI OTSUS,
13. juuli 2011,
Portugali poolt tapamajajäätmete kogumiseks, vedamiseks, töötlemiseks ja hävitamiseks antava riigiabi C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) kohta
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 4888 all)
(Ainult portugalikeelne tekst on autentne)
(2011/677/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Esitatud kaebuse järel saatis komisjon 15. novembril 2002 Portugali ametiasutustele teabenõude 25. septembril 2002 vastuvõetud dekreetseadusel nr 197/2002 (1) (edaspidi „2002. aasta dekreetseadus”) põhineva maksulaadse lõivu kohta, mille abil rahastatakse imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumist, vedamist, töötlemist ning hävitamist. Portugali ametiasutused vastasid 20. jaanuari 2003. aasta kirjas.
(2)
Kuna esitatud teabest ilmnes, et kõnealust abimeedet rakendati ilma komisjoni eelneva loata, kanti nimetatud meede teatamata abi registrisse viitenumbri NN 41 A-B/03 all.
(3)
16. ja 30. aprilli 2003. aasta kirjades esitasid komisjoni talitused Portugali ametiasutustele nõude vaadeldava abimeetme kohta lisateabe saatmiseks. Ametiasutustele määrati vastuse saatmiseks nelja nädala pikkune tähtaeg.
(4)
Portugali alaline esindus Euroopa Liidu juures küsis 5. mai ja 6. juuni 2003. aasta kirjades, mis registreeriti vastavalt 5. mail ja 10. juunil 2003, Portugali ametiasutuste nimel uut tähtaega, et edastada kogu nõutud teave, võttes arvesse aega, mis kulub selle kogumiseks.
(5)
25. juuli 2003. aasta kirjas pikendasid komisjoni talitused tähtaega veel nelja nädala võrra.
(6)
Kuna komisjoni talitused ei saanud viimases kirjas kindlaksmääratud nelja nädala pikkuse ajavahemiku jooksul vastust, saatsid nad 19. detsembri 2003. aasta kirjas Portugali ametiasutustele meeldetuletuse, märkides, et kui ametiasutused vastust ei esita, on komisjoni talitustel õigus teha komisjonile ettepanek nõuda teavet nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 (hilisem ELi toimimise lepingu artikkel 108) kohaldamiseks) (2) artikli 10 lõikes 3 sätestatud otsusega.
(7)
Portugali alaline esindus Euroopa Liidu juures edastas 5. veebruari 2004. aasta kirjas, mis registreeriti samal päeval, komisjonile Portugali ametiasutuste vastuse komisjoni talituste 16. ja 30. aprilli 2003. aasta kirjadele.
(8)
11. novembri 2004. aasta kirjas esitasid komisjoni talitused Portugali ametiasutustele nõude vaadeldava abimeetme kohta lisateabe saatmiseks. Ametiasutustele määrati vastuse saatmiseks nelja nädala pikkune tähtaeg.
(9)
Portugali alaline esindus Euroopa Liidu juures küsis 30. detsembri 2004. aasta kirjas, mis registreeriti 5. jaanuaril 2005, Portugali ametiasutuste nimel uut ühe kuu pikkust tähtaega, et edastada kogu nõutud teave, võttes arvesse aega, mis kulub selle kogumiseks.
(10)
17. jaanuari 2005. aasta kirjas pikendasid komisjoni talitused tähtaega teist korda ametiasutuste küsitud ulatuses.
(11)
Kuna komisjoni talitused ei saanud oma küsimustele uue kindlaksmääratud tähtaja jooksul vastust, saatsid nad 12. aprilli 2005. aasta kirjas Portugali ametiasutustele uue meeldetuletuse, märkides, et kui ametiasutused nelja nädala jooksul vastust ei esita, on komisjoni talitustel õigus teha komisjonile ettepanek nõuda teavet määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 10 lõikes 3 sätestatud otsusega.
(12)
Vastuse saatmiseks määratud tähtaeg möödus 2005. aasta mais. Kuna komisjon ei saanud määratud tähtaja jooksul vastust, andis komisjon 21. veebruari 2006. aasta otsusega (3) Portugalile korralduse edastada komisjonile kõik varem küsitud andmed, märkides, et kui Portugali ametiasutused ei vasta, on komisjonil õigus alustada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetlust (vt teabe edastamise korralduse lõige 80).
(13)
Kuna komisjonile ei esitatud mingit teavet, otsustas ta 28. jaanuaril 2009 alustada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetlust. Otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus teisi liikmesriike ja huvitatud isikuid esitama kõnealuste abide kohta oma märkusi.
(14)
Kuna komisjon ei saanud Portugali märkusi kindlaksmääratud tähtaja jooksul, saatis ta 18. märtsi 2009. aasta kirjas Portugalile meeldetuletuse. 14. aprillil 2009 saatis Portugal komisjonile oma märkused, lisades ühtlasi koopiad dekreetseadustest nr 393-B/98 ja nr 244/2003. Ettevõtja ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA - esitas 15. juunil 2009. aastal täiendavaid märkusi.
(15)
Komisjon edastas ETSA märkused 1. juulil 2009. aastal Portugali ametiasutustele. Portugal ei esitanud sellega seoses komisjonile märkusi.
(16)
ETSA esitatud märkuste põhjal palusid komisjoni talitused 19. veebruari 2010. aasta kirjas Portugali ametiasutustel esitada lisaselgitusi. Portugali ametiasutused vastasid 27. aprilli 2010. aasta kirjas.
(17)
Komisjoni talitused palusid 1. veebruari 2011. aasta kirjas Portugali ametiasutustel anda lisaselgitusi ja vastata komisjoni varasematele küsimustele, millele Portugali ametiasutused ei olnud andnud täielikku vastust.
(18)
Portugali ametiasutused palusid 24. veebruari 2011. aasta kirjas vastamiseks kindlaksmääratud tähtaja pikendamist 30 päeva võrra.
(19)
Komisjoni talitused teatasid 28. veebruari 2011. aasta kirjas vastuseks ettenähtud tähtaja pikendamisest 30 päeva võrra. Portugali ametiasutused vastasid komisjoni talituste esitatud küsimustele 1. aprilli 2011. aasta kirjas.
(20)
Komisjoni talitused teatasid 20. juuni 2011. aasta kirjas Portugali ametiasutustele, et nad teevad komisjonile ettepaneku võtta vastu positiivne tingimuslik otsus ja sätestavad kohaldatavad tingimused.
II. ABIMEETME KIRJELDUS
(21)
Portugali ametiasutuste edastatud teabe kohaselt tuvastati Portugalis 1998. aastal ajavahemikul 1. jaanuarist kuni 14. oktoobrini 66 veiste spongioosse entsefalopaatia (edaspidi „BSE”) juhtu. Inimesi ja loomi ohustava olukorra tõttu võttis komisjon 18. novembril 1998. aastal vastu otsuse nr 98/653/EÜ, milles käsitletakse veiste spongioosse entsefalopaatia esinemisel Portugalis vajalikke erakorralisi meetmeid, (5) ja tegi korralduse rakendada Portugalis tuvastatud BSE esinemisjuhtude tõttu erakorralisi meetmeid, keelates eeskätt teatavate loomade ja loomsete kõrvalsaaduste saatmise Portugali territooriumilt teistesse liikmesriikidesse.
(22)
Selleks et leevendada BSE-vastase võitluse käigus vastuvõetud meemete tagajärgi, hüvitas Portugali riik alates 1999. aastast kõik imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, töötlemis- ja hävitamistoimingutega seotud kulud. 4. detsembri 1998. aasta dekreetseadusega nr 393-B/98 (6) (edaspidi „1998. aasta dekreetseadus”) võttis Portugali riik endale kõrvalsaaduste kogumis-, töötlemis- ja hävitamistoimingutega seotud vastutuse ning kohustuse hüvitada vastavad kulud.
(23)
1998. aasta dekreetseaduse artikli 4 lõikes 3 on sätestatud võimalus kehtestada tapakeskustele maks, millest saadava tulu abil hüvitatakse teatavate toorainete hävitamist. Portugali ametiasutustelt saadud teabe kohaselt seda maksu tapakeskuste suhtes tegelikult ei kohaldatud.
(24)
Portugali ametiasutuste selgituse kohaselt puudusid neil piisavad erivahendid jäätmete nõuetekohaseks töötlemiseks ning seetõttu olid nad sunnitud pöörduma eraõiguslike teenusepakkujate poole, et tagada selliste teenuste osutamine, mis põhimõtteliselt oleks pidanud kuuluma riigi vastutusalasse.
(25)
Portugali ametiasutused täpsustasid, et selle avalikku huvi esindava teenuse osutamine usaldati erasektorile kooskõlas ettekirjutustega, mis on sätestatud 8. juuni 1999. aasta dekreetseaduses nr 197/99, (7) millega võeti üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiv 97/52/EÜ, millega muudetakse direktiive 92/50/EMÜ, 93/36/EMÜ ja 93/37/EMÜ, mis käsitlevad vastavalt riiklike teenuslepingute, riiklike tarnelepingute ja riiklike ehitustöölepingute sõlmimise korra kooskõlastamist (8). Teenuseid osutavad eraettevõtjad valiti välja, pidades silmas nende suutlikkust ja tehnilist varustatust neile usaldatava üldhuviteenuse osutamiseks ning arvestades kiireloomulisi lahendusi nõudvaid asjaolusid, mille tõttu tuli kõnealuseid kõrvalsaadusi töödelda usaldusväärselt, kiiresti ja tõhusalt. Portugali ametiasutused esitasid 2004. aasta 1. septembrist kuni 31. detsembrini kehtinud teenuslepingu näidise.
(26)
Portugali ametiasutuste väitel määrati teenuste osutamise eest makstava hüvitise arvestuspõhimõtted eelnevalt kindlaks 25. jaanuari 1999. aasta ühiskorraldusega nr 96/99 (9). Seda korraldust vaadati regulaarselt läbi ning muudeti 6. aprilli 2001. aasta ühiskorraldusega nr 324/2001 (10) ja 19. veebruari 2002. aasta ühiskorraldusega nr 124/2002 (11).
(27)
Otsusega nr 2000/766/EÜ (12) keelas komisjon peaaegu kõikidelt loomaliikidelt pärinevate loomsete kõrvalsaaduste kasutamise loomasöödaks ning andis korralduse hävitada need kõikides liikmesriikides, sealhulgas Portugalis.
(28)
Portugali ametiasutuste selgituse kohaselt suurenes selle korralduse tagajärjel asjaomaste jäätmete hulk ning sellega seoses kasvasid ka kõnealuste toimingutega seotud kulud.
(29)
Otsusega nr 2001/376/EÜ (13) otsustas komisjon pikendada Portugali kohta tehtud otsuse 98/653/EÜ kehtivust.
(30)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. oktoobri 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1774/2002, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste sanitaareeskirjad, (14) nähakse ette üksikasjalikud eeskirjad eri liiki loomsete kõrvalsaaduste kogumise, töötlemise ja hävitamise kohta.
(31)
Portugali ametiasutused täpsustasid, et tekkinud olukorras oma kohustuste täitmiseks otsustasid nad kanda vajalike toimingutega seotud kulud üle nimetatud sektori ettevõtjatele, järgides rangelt „saastaja maksab” põhimõtet ja pidades silmas asjaolu, et rahvatervise kaitse jääb põhiülesandena ametiasutuste vastutusalasse. Seetõttu võtsid nad vastu 25. septembri 2002. aasta dekreetseadusega nr 197/2002 sätestatud maksukorralduse.
(32)
Alates 2002. aasta oktoobrist, kui jõustus 2002. aasta dekreetseadus, rahastati imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid tapakeskuste, konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha importijate ja ühendusesiseste vahendajate poolt, see tähendab konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha töötlejate ja vastuvõtjate makstavast maksulaadsest lõivust saadava tulu abil.
(33)
Portugali ametiasutused teatasid 20. jaanuari 2003. aasta kirjas, et lõivu tasumisest olid vabastatud järgmised ettevõtjad:
-
tapakeskused, mille puhul on tagatud kõikide kõnealuste kõrvalsaaduste, välja arvatud eririskiga tooraine kogumine, töötlemine ja hävitamine oma ruumides või tükeldamistöökodades; need on üksused, kes on loonud oma kõrvalsaadusi ise töödelda võimaldavad tingimused (vt 2002. aasta dekreetseaduse 2. lisa punkti 2);
-
konditustatud liha importijad ja ühendusesisesed vahendajad, sest nende puhul ei teki kõrvalsaadusi, mida tuleb ühenduse ja riiklike õigusaktide kohaselt kohustuslikus korras töödelda.
(34)
Lõivust saadava tulu täpsema kasutamise kohta märkisid Portugali ametiasutused, et seda kasutati üksnes imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste, sealhulgas eririskiga tooraine kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenustega seotud toimingute rahastamiseks.
(35)
Järgnevalt on toodud 2002. aasta dekreetseaduse 1. lisas esitatud lõivusummad, mille suurus on kindlaks määratud proportsionaalselt asjaomase liigi kaalu ja kasutusalaga:
(eurodes)
Liik/laad
Veised
Sead
Lambad/kitsed
Kodu-linnud
Muud
Lõivusum-ma rümba kg kohta
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Eririskiga tooraine kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuste rahastamiseks on dekreetseaduse nr 197/2002 artikli 2 lõikes 2 sätestatud kord, mille kohaselt kohaldatakse eraldi kõikide tapakeskuste suhtes 0,30 euro suurust ühetaolist lõivu eririskiga tooraine ühe kilogrammi kohta.
(37)
Kõik maksud makstakse pöördmaksustamise kaudu avalik-õiguslikule asutusele Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA). Ettevõtjate makstav lõiv läheb vahetult INGA-le ja moodustab asutuse tulud.
(38)
Nagu on osutatud käesoleva otsuse põhjendustes 32 ja 33, on 2002. aasta dekreetseaduse artiklis 4 täpsustatud, et tapakeskustel on võimalus ühineda ning kasutada kõrvalsaaduste kogumiseks, vedamiseks, töötlemiseks ja hävitamiseks vahetult kolmandate isikute pakutavaid teenuseid või teha kõigi kõrvalsaaduste puhul, välja arvatud eririskiga tooraine, kõnealused toimingud ise, pidades silmas kehtivate õigusaktide sätteid. Kui tapakeskused teevad oma ettevõttes tekkinud kõrvalsaaduste, välja arvatud eririskiga tooraine kogumis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid ise, on nende makstava lõivu suurus 2002. aasta dekreetseaduse 2. lisas kindlaks määratud järgmiselt:
(eurodes)
Liik/laad
Veised
Sead
Lambad/kitsed
Kodulinnud
Muud
Lõivusumma rümba kg kohta
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Kui tapamajad teevad kõigi oma ettevõttes ja tükeldamistöökodades tekkinud kõrvalsaaduste, välja arvatud eririskiga tooraine kogumis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid ise, on nad kõnealuse lõivu tasumisest täielikult vabastatud.
(40)
2002. aasta dekreetseaduse artikli 5 kohaselt vastutab INGA tapamajade makstava lõivu tasumise järelevalve eest ning tapakeskused peavad selle võimaldamiseks ajakohastatud registreid rümpade arvu ja nende kaalu kohta. INGA pädevuses on samuti järelevalve imporditoimingute ja Euroopa Liidu liikmesriikidest pärinevate toodete vastuvõtmise korral makstava lõivu tasumise üle ning vahendajate ja vastuvõtjate ülesanne on pidada tehtud toimingute kohta ajakohastatud registrit.
(41)
Kui tapakeskused kasutavad nimetatud võimalust, peavad nad eelnevalt esitama INGA-le vastavad projektid ning nõustuma mis tahes kontrollimeetme rakendamisega pädeva ametiasutuse poolt.
(42)
Portugali ametiasutused kinnitasid, et lõivusumma katab üksnes kõnealustele asutustele nende toimingute kulude hüvitamise ning et teenust osutatakse üksnes sellistele ettevõtjatele, kellel tekib kõrvalsaadusi, mille kõrvaldamine on kohustuslik.
(43)
Lõivust saadava tulu ja sellega rahastatavate teenuste osutamise kulu suuruse vahekorra kohta teatasid Portugali ametiasutused, et 2002. aasta dekreetseaduse 1. ja 2. lisas sätestatud lõivude ja artikli 2 lõikes 2 eririskiga tooraine kohta kehtestatud lõivude summad arvestatakse osutatavate teenustega seotud tegelike kulude põhjal, pidades silmas iga konkreetse loomaliigi puhul tekkivate kõrvalsaaduste laadi ja asjaolu, kas tegemist on asjassepuutuvate kõrvalsaadustega või mitte.
(44)
Portugali ametiasutuste väitel on kõnealune rahastamine täiel määral üldhuvi esindava avaliku teenusega seotud tegeliku kulu hüvitamine teenuse kasutajate poolt. Maksukohustuslastest ettevõtjate makstud summad on otseselt proportsionaalsed avaliku teenuse osutajale üle antud jäätmete kogusega ja nende likvideerimise tegelike kuludega. Nende väidete tõendamiseks esitasid Portugali ametiasutused ajavahemiku 1999-2005 kohta arvandmetega dokumente, mis kajastasid osutatud teenustega seotud kulusid, ja 2003. aasta kohta arvandmetega dokumendi imporditud tooteid ja siseriiklikke tooteid hõlmavate eri kõrvalsaaduste pealt võetavast maksust saadud tulu kohta.
(45)
Küsimuse kohta, kas imporditud toodete suhtes kohaldati abimeedet samaväärselt siseriiklike toodetega, vastasid Portugali ametiasutused, et lähtuvalt „saastaja maksab” põhimõttest peegeldavad tapamajade ning konditustamata liha importijate ja ühendusesiseste vahendajate suhtes kohaldatavad lõivud kõiki tekkinud kõrvalsaaduste töötlemisega seotud kulusid kogu tootmisprotsessi kestel kuni lõpptarbijani.
(46)
Konditustamata liha import eeldab Portugali ametiasutuste väitel kõrvalsaaduste teket ning selle puhul osutatakse seega kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenust, mis õigustab kõnealuse lõivu kohaldamist.
(47)
Portugali ametiasutused on seisukohal, et rahastatud tegevused esindavad avalikku huvi, sest pärast BSE kriisi on ilmnenud, et tapamajade sanitaarjäätmete kõrvaldamine peaks kuuluma riigi avalik-õiguslike ülesannete hulka tulenevalt selle olulisusest inimeste ja loomade tervise ja keskkonna kaitsmisel.
(48)
2002. aasta dekreetseadusega kehtestatud kord tühistati 7. oktoobri 2003. aasta dekreetseadusega nr 244/2003 (15) (edaspidi „2003. aasta dekreetseadus”), mis jõustus 22. oktoobril 2003. Viimati nimetatud dekreetseadusega kehtestati muuks otstarbeks kui inimtoiduks kasutatavate loomsete kõrvalsaaduste kohta üldine korraldus ja üleminekukorraldus.
(49)
Üldise korraldusega nähti ette, et tapakeskused, tükeldamistöökojad, haudekeskused ja munatööstusettevõtjad peavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1774/2002 kohaselt tegema omaalgatuslikult või kolmandate isikute vahendusel konkreetses üksuses tekkinud 1., 2. ja 3. kategooria materjali kogumise, vedamise, ladustamise, käitlemise, töötlemise ja hävitamisega seotud toiminguid, mida rakendatakse veterinaaria peadirektoraadile eelnevalt heakskiitmiseks esitatud kava alusel.
(50)
Tapakeskused, tükeldamistöökojad, haudekeskused ja munatööstusettevõtjad peavad koostama 3. kategooria materjali hävitamise või taaskasutamise kava, mille veterinaaria peadirektoraat kinnitab 90 päeva jooksul alates 2003. aasta dekreetseaduse jõustumisest või ettevõtja tegevuse alguskuupäevast. 2002. aasta dekreetseaduse kohaselt tagab INGA kuni kava kinnitamiseni veterinaaria peadirektoraadi poolt 3. kategooria materjali puhul kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, ajutise ladustamise ja hävitamise. Enne 3. kategooria materjale hõlmava kava kinnitamist peavad tapakeskuste, tükeldamistöökodade, haudekeskuste ja munatööstusettevõtjate omanikud maksma 2002. aasta dekreetseaduse 1. lisas sätestatud makse, välja arvatud need ettevõtjad, kelle suhtes on kehtestatud dekreetseadusega ettenähtud alternatiivne maksukorraldus ja kes peavad maksma 2002. aasta dekreetseaduse 2. lisas sätestatud makse.
(51)
Üleminekukorralduse kohaselt peab INGA tagama teenuste osutamise ka 1. ja 2. kategooria materjalide puhul.
(52)
1. ja 2. kategooria materjali puhul peavad tapakeskused ja tükeldamistöökojad esitama kõrvalsaaduste hävitamise või taaskasutamise kava 30 päeva jooksul alates üleminekuperioodi lõppemisest 2005. aasta novembris. Enne kava kinnitamist peavad nad 1. ja 2. kategooria materjalide pealt maksma maksu, mille suurus on 0,35 eurot/kg. Samas vabastatakse hävitamis- või taaskasutamiskava kinnitamisel kõnealused maksukohustuslased maksust täielikult.
(53)
Kui tapakeskused ja tükeldamistöökojad esitavad veterinaaria peadirektoraadile kava, milles on näidatud 1. ja 2. kategooria materjalide likvideerimiseks vajalikud toimingud, võtavad nad endale kohustuse kanda nende tegevustega seotud kulud ja nõustuvad ametiasutuste poolt nende suhtes kohaldatavate kontrollimeetmetega. 2003. aasta dekreetseaduse artikli 3 lõike 4 kohaselt lõpeb nimetatud korra kohaldamine kahe aasta möödumisel dekreetseaduse jõustumisest.
(54)
2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekuperiood lõppes 2005. aasta novembris. Portugali ametiasutused teatasid 1. aprilli 2011. aasta kirjas, et alates 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekuperioodi lõppemisest kannavad tapakeskuste ja tükeldamistöökodade kõrvalsaaduste hävitamisega seotud kulusid sektori ettevõtjad, töödeldes kõrvalsaadused biokütuseks ja eksportides kõrvalsaadustest valmistatud jahu.
(55)
Menetluse alustamise otsuses väljendas komisjon kahtlusi selle kohta, kas tegemist on kõnealuste kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuste osutajatele, tapakeskustele, tükeldamistöökodadele, konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ja kodulinnuliha importijatele ja ühendusesisestele vahendajatele antava abiga ning kas see võimalik abi on kehtivate õigusaktidega kokkusobiv.
(56)
Eeskätt esitas komisjon uuesti esimese teabenõudeotsusega sõnastatud küsimused. Selles osas, mis hõlmas kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuseid pakkuvatele teenuseosutajatele antavat abi, väljendas komisjon eeskätt Altmarki kohtuotsust (16) silmas pidades kahtlusi Portugali ametiasutuste väljendatud seisukoha kohta, mille kohaselt on tegemist üldhuvi esindavate teenustega. Tapakeskustele, tükeldamistöökodadele ja konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ja kodulinnuliha importijatele ning kõnealuse sektori ühendusesisestele vahendajatele antava abi puhul väljendas komisjon kahtlusi seoses väitega, et majandussektori ettevõtjate poolt lõivuna makstava maksu summa vastab kõrvalsaaduste kogumisteenuse osutaja tegelikele majanduskuludele, ning palus esitada selle kohta arvandmed. Lõpuks väljendas komisjon kahtlusi loomakasvatajatele antava abi suhtes, mis tuleneb eelistest, mida kõnealune kehtestatud süsteem neile pakub, võttes arvesse asjaolu, et loomakasvatajatele kõnealust lõivu ei kohaldatud.
(57)
Seejärel vaatles komisjon eelanalüüsi korras kõnealuste meetmete kokkusobivust alates 1998. aastast kohaldatavate suunistega ja leidis menetluse alustamise etapil, et tal ei ole piisavalt teavet meetmete kokkusobivuse kohta otsuse tegemiseks.
III. PORTUGALI ESITATUD MÄRKUSED
(58)
Oma märkustes meenutasid Portugali ametiasutused esmalt 1998. aastal BSE tõttu Portugalis välja kujunenud erakorralist olukorda. Eeskätt mainisid ametiasutused otsust 98/653/EÜ, millega keelati Portugali territooriumilt teatavate toodete, sealhulgas liha- ja kondijahu saatmine teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse nii eraldi toodetena kui ka muudes toodetes sisalduvana. Sellega seoses koostas Portugal BSE vaatluse, kontrolli ja likvideerimise kava, mille kinnitas komisjoni alaline veterinaarkomitee. 18. aprillil 2001 otsustas komisjon pikendada Portugali suhtes kehtestatud embargot. Piirangud kaotati alles 2004. aastal komisjoni määruse (EÜ) nr 1993/2004 (17) vastuvõtmisega.
(59)
Eelnevast tulenevalt rõhutas Portugal asjaolu, et kõikide ajavahemikul 1998-2004 võetud meetmete eesmärgiks oli võidelda rahvatervist ohustava kiireloomulise olukorraga. Seetõttu soovis Portugali valitsus kehtestada meetmed võimalikult kiiresti, kuni ettevõtjad organiseeruvad ja hakkavad vajalikke meetmeid ise rakendama, kusjuures need jäävad endiselt riigi kontrolli alla. Portugali ametiasutused on seisukohal, et rahvatervise kaitse seisab mis tahes muust õiguslikust ülesandest kõrgemal ja et see õigustab erandi tegemist riigiabi andmise eeskirjadest.
(60)
Portugali väitel vältis otsuse 98/653/EÜ ja selle kehtivust pikendavate järjestikuste õigusaktide vastuvõtmine sellise olukorra teket, kus Portugali ametiasutuste poolt BSE kriisi lahendamiseks võetud meetmed hakanuks häirima turu toimimist ja mõjutanuks seetõttu liikmesriikide vahelist kaubandust. Portugal väidab, et kuna nimetatud toodete väljasaatmise suhtes oli kehtestatud embargo, ei saanud kaubavahetust tegelikult toimuda ning seetõttu ei saanud esineda ka konkurentsi moonutamist.
(61)
Esiteks osutab Portugal, et 1998. aastal ei antud mingit abi, ja toob selle tõenduseks 4. detsembri 1998. aasta dekreetseaduse nr 393-B/98 jõustumiskuupäeva. Alles sellest kuupäevast alates hakkas Portugali riik erandolukorras ja üleminekuperioodi jooksul vastutama kõrvalsaaduste kogumis-, töötlemis- ja hävitamistoimingute eest.
(62)
Alates 1998. aasta dekreetseaduse jõustumisest kuni dekreetseaduse nr 197/2002 jõustumiseni kattis Portugali riik kõrvalsaaduste kogumise, töötlemise ja hävitamisega seotud kulud. Sellega seoses mainib Portugal, et kõnealuste meetmete rahastamist Portugali riigi poolt tuleks käsitleda lühiajalise lahendusena, kuivõrd rahastamise korda hiljem muudeti, ning et kõnealune lõiv kehtestati mehhanismina, mis võimaldas kanda imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste, sealhulgas eririskiga tooraine kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamisega seotud toimingute rahastamise üle majandussektori esindajatele.
(63)
Kõnealuste meetmetega seotud kulude suuruse kohta mainisid Portugali ametiasutused, et hüvitamise ulatuse arvestuse aluseks olevad parameetrid määrati eelnevalt dekreediga kindlaks ja avaldati ametlikus väljaandes. Portugali ametisasutused tõid välja kolm korraldust (18). Kõnealustes korraldustes on esitatud teenuste hinnad (teenused hõlmavad kõrvalsaaduste kogumist, vedamist, töötlemist ja suurtesse kottidesse pakendamist ning hinnad on antud ühe kilogrammi toote kohta). Arvesse on võetud ka tapakeskustega seostamata loomsete kõrvalsaaduste töötlemise üksuste kantavaid asjaomaseid kulusid. Samuti on arvestatud jooksvaid kulusid, nagu kulutused elektrienergiale ja kütusele, töötasud, kindlustused jne. Need parameetrid on kõikide teenuseosutajate puhul samasugused. Portugali ametiasutused näitasid, et meetmete kasumlikkuse määr jäi vahemikku 30-39,5 %, mis on nende väitel majandustegevuse keskmise kasumimarginaaliga samas suurusjärgus või isegi madalam. Portugali ametiasutused esitasid ka parameetrite rakendusvalemid, millega määrati kindlaks otsustes toodud hinnad.
(64)
Kokkuvõttes leiavad Portugali ametiasutused, et võetud abimeetmeid võib nimetada kokkusobivaks, kuivõrd nende suhtes tuleks kohaldada põhimõttest „saastaja maksab” tehtavat erandit, sest antud abide suurus vastas osutatud teenuste maksumusele ning sel ajajärgul kohaldatavad suunised (ühenduse suunised, mis käsitlevad TSE testidega, surnult leitud loomade ja tapamajajäätmetega seotud riigiabi) (19) võimaldasid anda abi, mille osatähtsus ulatub nende lühiajalist iseloomu silmas pidades kuni 100 %protsendini tegelikest kuludest.
(65)
Alates 2002. aasta oktoobrist on kulude katmise õiguslikuks aluseks 2002. aasta dekreetseadus. Portugali ametiasutused on seisukohal, et kõnealuste lõivude puhul on arvesse võetud kõrvalsaaduste töötlemisüksustele asjaomaste toimingute eest makstavaid tasusid. Seejuures leidsid Portugali ametiasutused, et kuna kriisiolukord kestis endiselt, oli riigi sekkumine vahendajana endiselt õigustatud.
(66)
Sel ajavahemikul läbiviidud simulatsioonide puhul võeti arvesse nii ettevõtjate kantavaid kulusid kui ka mõistliku suurusega kasumit. Portugali ametiasutused esitasid 2003. aasta jaoks kulude ja koormiste põhjal tehtud arvestused, mis näitavad nende väitel kehtestatud uue õigusliku korralduse toimimisel tulude ja kulude tasakaalu ning mille alusel määratakse kindlaks teenuste rahastamiseks kogutavate lõivude suurus.
(67)
Portugali ametiasutused väitsid samuti, et linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuste rahastamisallikate hulka ei kuulunud veiste ja sigade tapakeskuste ning rümpade, poolrümpade ja muude konditustamata osade importijate makstud lõivud. Nad täpsustasid, et 2002. aasta dekreetseaduse artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada, pidades silmas selles osutatud 1. lisa sätteid, ning et lihatootmise kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenust osutavad kolme liiki ettevõtjad: veiste, sigade, lammaste/kitsede ja kodulindude ja muude lihaloomade tapakeskused, veise- ja searümpade ja -poolrümpade ning muude konditustamata osade importijad ning nende toodete ühendusesisesed vahendajad. Kõnealuse dekreetseaduse 1. lisas oli toodud tabel, milles olid ära näidatud kodulindude tapakeskuste suhtes kohaldatavad maksusummad, mis aga ei innustanud ettevõtjaid tegema kodulindude tapmise käigus tekkivate kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid, sest suurema osa imporditud kodulinnurümpade puhul kõrvalsaadusi ei teki.
(68)
Portugali ametiasutused väitsid samuti, et kahe erineva lõivu esitamine 2002. aasta dekreetseaduse 2. lisas on põhjendatud tükeldamistöökodades tekkivate kõrvalsaadustega seotud kuludega.
(69)
Portugali ametiasutused rõhutasid, et 2002. ja 2003. aasta dekreetseaduse kohaselt ei kohaldatud loomakasvatajate suhtes mingeid lõivusid, kuigi kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamiskulud jagunesid reaalselt kogu lihatootmisvaldkonna peale tervikuna. Portugali ametiasutused esitasid 22. oktoobrist 2002 ja 28. oktoobrist 2003 pärinevad kaks teenuseosutajate arvet, mis tõendavad nende väitel, et tapakeskused suunasid kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoimingutega seotud kulud edasi loomakasvatajatele.
(70)
Lõpuks kinnitasid Portugali ametiasutused, et teenuseid osutanud ettevõtjad ei kasutanud mingeid ressursse oma muude võimalike tegevuste toetuseks, sest kõnealused ettevõtjad tegelesid üksnes loomsete kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamisega.
(71)
Portugal märkis samuti, et 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekukorraldus lõppes 2005. aasta novembris ning et pärast seda võtsid ettevõtjad, kus kõrvalsaadused tekkisid, täiel määral üle vastutuse toimingute eest, mille riik oli nende asemel ajutiselt enda kanda võtnud. Alates 2005. aasta novembrist katavad ettevõtjad ise kõik asjaomased kulud, kasutades selleks ressursse, mida saadakse jäätmetest valmistatud biokütusest ning liha- ja kondijahu ekspordist.
(72)
Kokkuvõttes leiavad Portugali ametiasutused, et nad on täitnud kohaldatavates suunistes sätestatud tingimusi, sest ettevõtjad, kus kõrvalsaadused tekivad, hakkasid kehtestatud lõivu abil järk-järgult ise kandma kõrvalsaaduste hävitamisega seotud kulusid.
IV. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(73)
ETSA esitas oma märkused 15. juuni 2009. aasta kirjas. ETSA kontsern hõlmab kaht ettevõtjat: ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) ja SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Need ettevõtjad osutavad Portugalis 1., 2. ja 3. kategooria loomsete kõrvalsaaduste kogumis-, töötlemis- ja hävitamisteenust ning kuuluvad ettevõtjate hulka, kellele riik usaldas kõnealuste teenuste osutamise vaadeldaval ajavahemikul. Seega on ETSA riigi tehtavate väljamaksete saaja ja kuulub menetluse C 3/09 huvitatud isikute hulka.
(74)
Esmalt meenutas ETSA BSE kriisiga seotud asjaolusid, mille tagajärjel Portugal oli sunnitud kehtestama ennetavad meetmed (sealhulgas 1., 2. ja 3. kategooria loomsete kõrvalsaaduste kogumine, vedamine, töötlemine ja hävitamine) haiguse levikuga võitlemiseks ja nakkusohu vähendamiseks, et kaitsta rahvatervist ja looduskeskkonda. Meetmete võtmise aluseks olid suurel määral ühenduse õigusaktide sätted.
(75)
Ajavahemikul 1998-2005 tegi INGA ettevõtjatele ITS ja SEBOL otseselt ülesandeks jäätmete kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuse osutamise. ETSA märkis, et kõikidesse ettevõtjatesse, kes täitsid nõutavate teenuste osutamiseks vajalikke tingimusi, suhtuti võrdsetel alustel. 1998. aasta dekreetseaduse artikli 6 alusel esitas INGA kuni 10. oktoobrini 2002 kehtiva pakkumise kõnealuste teenuste osutamise litsentsi omavatele ettevõtjatele ning kandis sellega seotud kulud. Teenuse eest tasu arvestamise eeskirjad määrati kindlaks ühiskorraldusega nr 96/99 ja teenuse maksumus määrati kindlaks sõltuvalt töödeldava tooraine kogusest. Teenuse osutamise tingimuste muutumisel oli võimalik muuta ka teenuse maksumust. Ettevõtjatele SEBOL ja ITS makstava tasu puhul võeti arvesse ka teenuse osutamisega seotud tehnilisi kulusid, pidades eeskätt silmas kogutavate ja töödeldavate jäätmete kogust ja kaalu ning vajadust rakendada ettevõtetes kohapeal loomakorjuste kogumise süsteemi, mis hõlmas ka korjuste kiireloomulisi kogumismeetmeid looma surmast teatamise korral.
(76)
ETSA rõhutab, et kuigi teenuseosutaja valimine ei toimunud pakkumismenetluse teel, kattis teenuse eest makstav tasu üldiselt vaid vastavad kulud, kuivõrd tulud pärinesid mitmest allikast, mis võimaldas vaevu saavutada mõistlikku ja õiguspärast kasumimäära. ETSA märgib, et teenuste eest makstava tasu suurus tundus neile optimaalsena, sest INGA makstav tasu oli võrreldav samalaadsete teenuste eest makstava Euroopa keskmise tasuga, ning enne 2005. aastat makstud tasud olid ETSA väitel tegelikult väiksemad tasudest, mida maksti samalaadsete teenuste osutamise eest hiljem, kui turureeglite põhjal kujuneva tasumäära kindlaksmääramise lihtsustamiseks korraldati lepingute sõlmimiseks riigihange.
(77)
Alates 2005. aastast sõlmiti teenuse osutamise lepingud rahvusvaheliste riigihangete menetluste teel. Kuulutati välja kolm pakkumiskutset: veiseid ja hobuslasi hõlmav üleriiklik pakkumiskutse, lambaid ja kitsi hõlmav pakkumiskutse riigi lõunaosas ning lambaid ja kitsi hõlmav pakkumiskutse riigi põhjaosas. ITS esitas oma pakkumuse edukaks pakkujaks osutunud konsortsiumi vahendusel, kellele usaldati teenuslepingu täitmine. Nimetatud kolme jäätmepartii kohta sõlmiti kolm teenuslepingut. Lepinguga hõlmatud toimingutest toob ETSA välja jäätmete kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise ning neid toiminguid hõlmava järjepideva ja ajakohastatud registri ja arhiivi pidamise. Lepingutingimuste täitmise üle tegi järelevalvet IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA rõhutab, et teenuse maksumus määrati sõlmitud lepingutes eelnevalt kindlaks objektiivsel ja läbipaistval viisil, võttes arvesse loomade kaalu ja liiki. Hinnad olid ETSA väitel kindlaks määratud turumehhanismide abil ja seeläbi oli tagatud nende nõuetekohane vastavus teenuslepingu ja asjaomaste õigusaktidega ettenähtud avaliku teenuse osutamise kohustusest tingitud kuludele.
(79)
Nimetatud asjaoludest lähtuvalt on ETSA seisukohal, et ta ei saanud mingit ebaseaduslikku abi ja kõik tema rahalised vahendid pärinesid lihtsalt avaliku teenuse osutamise eest õiguspäraselt makstavatest tasudest.
V. HINNANG
1. ELi TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 107 LÕIKE 1 KOHASE ABI OLEMASOLU
(80)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud, et kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatavaid ettevõtjaid või teatavate kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(81)
ELi toimimise lepingu artiklite 107-109 kohaldamise aluseks sealihasektoris on nõukogu 29. oktoobri 1975. aasta määruse (EMÜ) nr 2759/75 (sealihaturu ühise korralduse kohta) (20) artikkel 21 (määrust on viimati muudetud nõukogu määrusega (EÜ) nr 1913/2005) (21). Artiklite kohaldamise aluseks on nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/99 (veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta) (22) artikkel 40 (määrust on viimati muudetud nõukogu määrusega (EÜ) nr 1152/2007) (23). Enne kõnealuse määruse vastuvõtmist kohaldati artikleid selles sektoris nõukogu määruse (EMÜ) nr 805/68 (24) artikli 24 alusel. Artiklite kohaldamise aluseks lamba- ja kitselihasektoris on nõukogu 3. novembri 1998. aasta määruse (EÜ) nr 2467/98 (lamba- ja kitselihaturu ühise korralduse kohta) (25) artikkel 22 (määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1913/2005). Artiklite kohaldamise aluseks nõukogu 29. oktoobri 1975. aasta määruse (EÜ) nr 2777/75 (kodulinnulihaturu ühise korralduse kohta) (26) artikkel 19 (määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 679/2006) (27). Mainitud määrused kuulutati kehtetuks nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus), (28) mille artiklis 180 on sätestatud, et eespool osutatud toodete suhtes kohaldatakse riigiabi kohta kehtestatud eeskirju.
(82)
Abi laad tuleb kindlaks määrata tapamajajäätmete kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenustest ja nende teenuste rahastamismeetmetest kasu saavate isikute eri kategooriate puhul eraldi. Komisjon leidis, et Portugalis kehtestatud süsteemi puhul on potentsiaalsed kasusaajad järgmised isikute kategooriad:
-
kõnealuste jäätmete kogumis-, vedamis- ja hävitamisteenust osutavad ettevõtjad;
-
tapakeskused ja tükeldamistöökojad, konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha ja kodulinnuliha importijad ja ühendusesisesed vahendajad, st konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha vahendajad/vastuvõtjad;
-
loomakasvatajad.
(83)
Menetluse alustamise otsuses eristas komisjon võimalike abimeetmete analüüsimisel abi andmise aja jooksul toimunud arengu põhjal nelja perioodi, pidades silmas ühenduse eri asjakohaste õigussätete kohaldamist. Komisjon võttis arvesse ajavahemikku alates aastast 1998 kuni 31. detsembrini 1999, kuupäevani, mis eelneb päevale, mil jõustusid ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandussektoris; ajavahemikku alates 1. jaanuarist 2000 kuni 31. detsembrini 2002, kuupäevani, mis eelneb päevale, mil jõustusid ühenduse suunised, mis käsitlevad transmissiivse spongioosse entsefalopaatia (TSE) testidega, surnult leitud loomade ja tapamajajäätmetega seotud riigiabi; ajavahemikku alates 1. jaanuarist 2003 kuni 31. detsembrini 2006, kuupäevani, mis eelneb päevale, mil jõustusid uued põllumajandussuunised 2007-2013, (29) ning ajavahemikku alates 1. jaanuarist 2007 kuni praeguseni.
(84)
Võttes arvesse Portugali ametiasutuste esitatud lisateavet eelkõige eespool osutatud 2003. aasta dekreetseaduse kohaldamise kohta ja võimalike abimeetmete eri rahastamisviiside kohta, muutis komisjon mõnevõrra varem tehtud ajavahemike eristust ja võtab oma hinnangus iga abimeetmetest kasusaaja puhul arvesse järgmisi ajavahemikke:
-
ajavahemik alates 9. detsembrist 1998 kuni 9. oktoobrini 2002, mille kestel kohaldati 1998. aasta dekreetseadust;
-
ajavahemik alates 10. oktoobrist 2002 kuni 21. oktoobrini 2003, mille kestel kohaldati 2002. aasta dekreetseadust, välja arvatud selle 2. lisa puhul, mille kohaldamisperioodi pikendati seoses 2003. aasta dekreetseaduses sätestatud üleminekuperioodiga;
-
ajavahemik alates 22. oktoobrist 2003 kuni 2005. aasta novembrini, mille kestel kohaldati 2003. aasta dekreetseadusega sätestatud üleminekukorraldust.
1.1. SELEKTIIVSE EELISE OLEMASOLU
(85)
Euroopa Kohtu järjepideva kohtupraktika kohaselt loetakse riigiabiks selline sekkumine, mis võib oma olemusest sõltumata otseselt või kaudselt soodustada ettevõtjaid või mida tuleb pidada majanduslikuks eeliseks, mida kasusaajast ettevõtja tavalistes turutingimustes ei saaks (30). Lisaks käsitletakse abina ka meetmeid, mis eri viisil kergendavad ettevõtjal tavaliselt lasuvat maksukoormust ja mis seetõttu, ehkki tegemist ei ole otseses mõttes toetustega, on samalaadsed ja samasuguse mõjuga (31).
1.1.1. Teenuseosutajatest ettevõtjatele antav selektiivne eelis
(86)
Komisjon märgib, et kõnealuste jäätmete kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise näol on tegu majandustegevusega, kuna see seisneb saadava tasu eest teenuse osutamises ning seda on suutelised ellu viima mitmed ühenduse turul tegutsevad ettevõtjad. Neid väiteid toetab ka ETSA esitatud teave, mida mainiti käesoleva otsuse põhjenduses 73 ja järgnevates punktides.
(87)
Vaadeldava majandustegevuse puhul märgivad Portugali ametiasutused, et kõnealuseid teenuseid osutavad ettevõtjad on üldistes huvides osutanud avalikku huvi esindavat teenust, mis on seotud rahvatervise ja looduskeskkonna kaitsega. Portugal meenutab seejuures, et tegemist oli BSE kriisist tingitud erakorralise olukorraga. Sellega seoses rõhutab Portugal asjaolu, et kõikide võetud meetmete eesmärgiks oli võidelda rahvatervist ohustava kiireloomulise olukorraga. Seetõttu soovis Portugali valitsus kehtestada meetmed võimalikult kiiresti, kuni ettevõtjad organiseeruvad ja hakkavad vajalikke meetmeid ise rakendama, kusjuures need jäävad endiselt riigi kontrolli alla (vt käesoleva otsuse põhjendused 21 ja 59).
(88)
ETSA väljendab esitatud märkustes seisukohta, et ta ei saanud mingit ebaseaduslikku abi, vaid et kõik tema rahalised vahendid pärinesid lihtsalt avaliku teenuse osutamise eest õiguspäraselt makstavatest tasudest (vt käesoleva otsuse põhjendus 79).
(89)
Euroopa Kohtu otsusest Altmarki kohtuasjas (32) ilmneb, et avalike teenuste osutamiseks antav riigiabi ei kuulu ELi toimimise lepingu artikli 107 reguleerimisalasse, kui see on käsitletav hüvitisena, mis on tasu abi saanud ettevõtjate poolt avaliku teenindamise kohustuse täitmisel osutatud teenuse eest. Seejuures näeb Euroopa Kohus ette, et täidetud peavad olema järgmised tingimused:
-
esiteks peab abi saav ettevõtja olema reaalselt vastutav avaliku teenindamise kohustuse täitmise eest ja see kohustus peab olema täpselt määratletud;
-
teiseks peavad parameetrid, mille alusel hüvitis arvutatakse, olema eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud;
-
kolmandaks ei tohi hüvitis olla suurem, kui on vajalik avaliku teenindamise kohustuse täitmisest tulenevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks, arvestades kohustuse täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit;
-
neljandaks, kui avaliku teenindamise kohustust täitvat ettevõtjat ei valitud avalikus hankemenetluses, peab sobiva hüvitise tase olema kindlaks määratud selliste kulude analüüsi alusel, mida keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimise ja asjassepuutuva avaliku teenindamise nõudluse rahuldamiseks vajalike sobivate vahenditega varustatud ettevõtja oleks nende kohustuste täitmiseks kandnud, arvestades kohustuste täitmisega seotud tulusid ja mõistlikku kasumit.
(90)
Altmarki kohtuotsusega seotud Euroopa Kohtu kohtupraktikast lähtuvalt jõudis komisjon järgmiste järeldusteni.
a) Reaalne üldist majandushuvi esindav teenus ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses
(91)
Esmalt tuleb välja selgitada, kas konkreetsel juhul on tegemist üldist majandushuvi esindava reaalse teenusega ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses.
(92)
Euroopa Kohtu kohtupraktikast ilmneb, et välja arvatud nende sektorite puhul, milles tegevust reguleeritakse juba ühenduse õigusaktide alusel, on liikmesriikidel laialdased volitused otsustamaks, millist laadi teenuseid võib käsitleda üldist majandushuvi esindavate teenustena. Seega on komisjoni ülesandeks jälgida, et sellise hindamisvabaduse kohaldamise korral oleks välistatud ilmsed vead üldise majandushuvi määratlemisel.
(93)
Alates 1990. aastatest tuvastati nii inimestel kui ka loomadel eri transmissiivse spongioosse entsefalopaatia (TSE) vormide esinemine. Alates 1996. aastast leidis tõendamist BSE (veise spongioosse entsefalopaatia) tekitaja samasus Creutzfeldt-Jacobi tõve uue esinemisvormi tekitajaga. Alates 1990. aastast on ühenduses rakendatud mitmeid meetmeid, mille eesmärgiks oli kaitsta inimesi ja loomi BSEga seotud ohtude eest. Kõnealused meetmed põhinevad sanitaareeskirjadega ja keskkonnakaitse eeskirjadega seotud direktiivide ettevaatusabinõusid hõlmavatel sätetel. Otsuse 2000/766/EÜ kohaselt on liikmesriigid kohustatud tagama direktiivi 90/667/EMÜ (33) kohaste loomsete jäätmete kogumise, vedamise, töötlemise, ladustamise ja hävitamise vastavalt komisjoni otsusele 97/735/EÜ (34) ja nõukogu otsusele 1999/534/EÜ (35). Määruses (EÜ) nr 1774/2002 sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste sanitaareeskirjad ning nähakse ette liikmesriikide kohustused võetavate kontrollimeetmete suhtes, et tagada nõuetekohaste ümberkorralduste kehtestamine ja piisava taristu olemasolu loomsete kõrvalsaaduste kogumiseks, vedamiseks ja hävitamiseks.
(94)
Võttes arvesse asjaolu, et Euroopa Kohus on tunnustanud, et teatavate jäätmete käitlemine võib olla üldist majandushuvi esindav teenus, (36) ning arvestades eespool osutatud BSE kriisist tingitud erakorralist olukorda, ei ole komisjonil vastuväiteid selle kohta, et Portugali ametiasutused on määratlenud üldist majandushuvi esindava teenusena loomakorjuste ja muude tarbimiseks mittesobivate loomsete jäätmete kogumise ja hilisema hävitamise toimingud ajavahemikul 1999-2005, kui Portugali riik võttis enda peale täielikult (1999-2003) või osaliselt (2003-2005) vastavate toimingute tegemise. Tegemist on rahvatervise ja looduskeskkonna kaitsmisega seotud põhjendustega ning seetõttu kohaldatakse selle suhtes ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 sätestatud üldise majandushuvi mõistet.
b) Avaliku teenindamise kohustuse täitmine
(95)
Altmarki kohtuotsuse kohaselt peab avaliku teenindamise kohustus olema üle antud ühe või mitme riiklike õigusaktide kohaselt õiguslikult siduva ametliku dokumendiga. Altmarki kohtuotsuses toodud esimese tingimuse puhul tuleb märkida, et muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste kogumine, vedamine, töötlemine ja hävitamine on Portugalis kohustuslikud toimingud, mis on sellistena sätestatud 1998. aasta dekreetseaduses ja 2003. aasta dekreetseaduses. 1998. aasta dekreetseaduse artiklis 6 on sätestatud, et INGA, kes on muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise eest vastutav ettevõtja, valib välja teenust osutavad ettevõtjad. Ühiskorralduses nr 95/99 on eelnevalt kindlaks määratud parameetrid, mille alusel arvestatakse avaliku teenuse eest makstav tasu, ühtlasi on seal kindlaks määratud ka muud teenuse osutamisega seotud kohustused, nagu ettevõtja kohustus koguda õigusaktidega ettenähtud sanitaareeskirju ja kogumismeetodeid järgides kokku kõik riigi territooriumil tekkivad kõrvalsaadused.
(96)
Portugali ametiasutuste väitel olid teenust osutavate ettevõtjate kohustused teenuse osutamise lepingutes selgelt kindlaks määratud. Näitena esitasid nad komisjonile 2003. aastast pärineva, 1998. aasta dekreetseaduse alusel sõlmitud teenuslepingu.
(97)
Komisjon on seisukohal, et teenust osutavate ettevõtjate kohustused olid teenuslepingus, mille Portugali ametiasutused komisjonile esitasid, selgelt kindlaks määratud. Võttes arvesse 1998. aasta dekreetseadust ja ühiskorraldust ning komisjonile näitena esitatud teenuslepingut, järeldab komisjon, et Altmarki kohtuotsuses toodud esimene tingimus on täidetud.
c) Eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaksmääratud parameetrid
(98)
Teise tingimuse puhul leiab komisjon tema käsutuses oleva teabe põhjal, et tasu maksmise alusparameetrid olid eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud. Portugali ametiasutuste esitatud ühisotsustes oli kindlaks määratud arvestamise metoodika ja abikõlblikud kulud (vt käesoleva otsuse põhjendus 26). Kõnealuseid andmeid kontrolliti regulaarselt võrdluses eelnevate majandusaastatega. Alates 2005. aastast kohaldati riigihangete menetlust. Komisjon leiab tema käsutuses olevale teabele tuginedes, et Altmarki kohtuotsuses toodud teine tingimus on täidetud.
d) Teenuse kulude katmiseks vajalik hüvitis
(99)
Kolmanda tingimuse puhul on Portugali ametiasutused ja huvitatud isikud väitnud, et hüvitis ei olnud suurem, kui oli vajalik kohustuse täitmisest tulenevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks, arvestades kohustuse täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit.
(100)
Komisjon palus korduvalt ja eeskätt uurimismenetluse alustamise käigus Portugali ametiasutustel esitada teenuste osutamise tegeliku majandusliku kulu arvestamiseks kasutatava metoodika üksikasjad. Portugali ametiasutused esitasid dokumendid, mis kajastasid teenuseosutajate iga-aastaseid kulusid ajavahemikul 1999-2005, ning võrdlesid neid summadega, mida INGA teenuseosutajatele teenuse osutamise eest maksis. Kõnealustest dokumentidest ilmneb, et INGA poolt teenuseosutajatest ettevõtjatele makstud summad ei olnud suuremad, kui oli vajalik teenuse osutamisest tulenevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks. Esitatud dokumendid näitavad, et hüvitise puhul võeti arvesse ka kasumit, mille suuruseks oli sõltuvalt aastast 30-39,5 % (vt käesoleva otsuse põhjendus 62).
(101)
Portugali ametiasutused väitsid, et abisummasid ei saanud edasi suunata teenust osutavate ettevõtjate võimalike muude tegevuste toetamiseks (risttoetused), sest valitud teenuseosutajad ei osutanud muid teenuseid.
(102)
Samas märgib komisjon, et tal ei ole Portugali ametiasutuste esitatud teabe põhjal võimalik järeldada, et arvessevõetud kasumimäära saab pidada mõistlikuks Altmarki kohtuotsuse tähenduses.
(103)
ETSA kinnitas esitatud märkustes, et osutatud teenuse eest makstud tasu peegeldas objektiivselt kantud kulusid ning hõlmas ka kasumimarginaali, mis ei toonud endaga kaasa mingit märkimisväärset eelist, ning et avaliku teenuse osutamise eest enne 2005. aastat makstud tasu vastas Euroopa keskmisele tasule ja oli väiksem kui avaliku hankemenetluse teel sõlmitud avaliku teenuse osutamise lepingutes kindlaksmääratud tasu.
(104)
Selle kohta märgib komisjon, et ei Portugali ametiasutused ega huvitatud isikud ei ole esitanud neid väiteid kinnitavaid dokumente.
(105)
Seetõttu ei saa komisjon järeldada, et konkreetsel juhul on Altmarki kohtuotsuses toodud kolmas tingimus täidetud.
e) Keskmise suurusega ettevõtja kulude hindamine
(106)
Kuna enne 2005. aastat ei valitud teenust osutavaid ettevõtjaid avaliku hankemenetluse teel, nõuab Altmarki kohtuotsus nende puhul võrdleva hinnangu tegemist keskmise suurusega ettevõtja kuludega. Portugali ametiasutused ei esitanud teavet, millest ilmneks, et kulude hinnang oleks tehtud keskmise suurusega ettevõtja kuludega tehtud võrdluse alusel.
(107)
Seetõttu peab komisjon järeldama, et konkreetsel juhul ei ole Altmarki kohtuotsuses toodud neli tingimust täidetud ning et ei saa välistada teenust osutanud ettevõtjate eelisolukorda seadmist asjavahemikul alates 1998. aasta dekreetseaduse jõustumisest kuni 2005. aastani, mil lõppes 2003. aasta dekreetseaduses kehtestatud üleminekukorraldus.
(108)
Riiklike vahendite väljamaksed tehti kindlaksmääratud ettevõtjatele, st teenust osutavatele ettevõtjatele. Seega võib kõnealust meedet käsitleda spetsiifilise meetmena.
(109)
Sellest tulenevalt on komisjon seisukohal, et ei saa välistada teenuseosutajate jaoks selektiivse eelise olemasolu ajavahemikul 1998-2005, kui lõppes 2003. aasta dekreetseaduses kehtestatud üleminekukorraldus.
1.1.2. Tapakeskustele ja tükeldamistöökodadele, konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ning kodulinnuliha importijatele ja ühendusesisestele vahendajatele, st konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha vahendajatele/vastuvõtjatele antav selektiivne eelis
(110)
Euroopa Kohus on GEMO kohtuasjas (37) otsustanud, et kui loomakorjuste ja tapamajajäätmete kogumis- ja hävitamistoiminguid, millest kasu saajateks on tapakeskused ja loomakasvatajad, teevad eraettevõtjad, ei saa see asjaolu mõjutada abimeetmete käsitlemist riigiabina, sest sellise korra kehtestajad on riiklikud ametiasutused.
(111)
Ka vaadeldaval juhul on meetmeid 1998. aasta, 2002. aasta ja 2003. aasta dekreetseaduste alusel rakendanud ja rahastanud Portugali ametiasutused. Komisjon on menetluse sellel etapil otsustanud, et kõnealuste meetmete näol on tegemist riigi antava abiga.
(112)
GEMO kohtuasjas tehtud otsuses on Euroopa Kohus täpsustanud, et loomakorjuste ja tapamajajäätmete hävitamisega seotud rahalist kulu tuleb käsitleda loomakasvatajate ja tapakeskuste majandusetegevusega seotud kuluna (38). Seetõttu leidis komisjon, et ELi toimimise lepingu artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada sellises tähenduses, et korraldust, mille alusel tagatakse loomakasvatajatele ja tapakeskustele tasuta loomakorjuste ja tapamajajäätmete kogumine ja kõrvaldamine, tuleb käsitleda loomakasvatajatele ja tapakeskustele antava riigiabina.
(113)
Kõnealusel juhul võib järeldada, et loomakorjuste ja tapamajajäätmete kõrvaldamine toob kaasa majandustegevusega seotud kulusid mitte üksnes tapakeskustele ja tükeldamistöökodadele, vaid ka konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ja kodulinnuliha importijatele ning konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha vahendajatele/vastuvõtjatele. Komisjon leiab, et imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumise, töötlemise ja hävitamise kulude katmine ülalkirjeldatud viisil riigieelarveliste vahendite eraldiste abil enne 2002. aasta dekreetseaduse jõustumist tähendas selle teenuse kasutajate vabastamist nende majandustegevusest tulenevast koormisest.
(114)
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et enne maksulaadse lõivu kehtestamise perioodi oli vaadeldaval juhul tegemist eelise andmisega.
(115)
Ajavahemikul pärast 2002. aasta dekreetseaduse jõustumist ja pärast 2003. aasta dekreetseaduse jõustumist rahastati vaadeldavaid meetmeid 2002. aasta dekreetseadusega kehtestatud ja 2003. aasta dekreetseadusega muudetud maksulaadse lõivu abil. 2002. aasta dekreetseadusega kehtestatud korralduse kohaselt olid lõivu tasumisest vabastatud tapakeskused, kes tagasid kõikide kõnealuste kõrvalsaaduste, välja arvatud eririskiga tooraine kogumise, töötlemise ja hävitamise oma ruumides või tükeldamistöökodades, tegemist on üksustega, kus on loodud tingimused, mis võimaldavad neil oma kõrvalsaadusi ise töödelda (vt osutatud dekreetseaduse 2. lisa lõige 2), ning konditustatud liha importijad ja ühendusesisesed vahendajad, sest nende puhul ei teki kõrvalsaadusi, mida tuleb ühenduse ja riiklike õigusaktide kohaselt kohustuslikus korras töödelda. 2003. aasta dekreetseadusega nähti ette kõnealuste ettevõtjate vabastamine lõivu tasumisest tingimusel, et on kinnitatud nende esitatud kava jäätmete hävitamiseks või utiliseerimiseks eri materjalide kohta kehtestatud eeskirjade kohaselt.
(116)
Selleks, et otsustada, kas tapakeskustele, tükeldamistöökodadele, konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ja kodulinnuliha importijatele ning ühendusesisestele vahendajatele, st maksukohustuslastest konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha vahendajatele/vastuvõtjatele anti eelis, tuleb kontrollida, millises ulatuses vastab lõivu võtmisest saadav tulu kogumisteenuse osutamise käigus kantavatele tegelikele majanduslikele kuludele.
(117)
Komisjon märgib, et Portugali ametiasutused teatasid 20. jaanuari 2003. aasta kirjas, et 2002. aasta dekreetseaduse 1. ja 2. lisas ettenähtud lõivude ja artikli 2 lõikes 2 sätestatud eririskiga tooraine pealt võetava lõivu suurus arvutati vajalike teenuste tegelike kulude põhjal, pidades silmas iga loomaliigi puhul tekkivate kõrvalsaaduste eripärasid ja asjaolu, kas tegemist on asjassepuutuvate jäätmetega või mitte.
(118)
Portugali ametiasutuste väitel on kõnealuse rahastamise näol täiel määral tegemist üldhuvi esindava avaliku teenusega seotud tegeliku kulu hüvitamisega teenuse kasutajate poolt. Maksukohustuslastest ettevõtjate makstud summad ei ole kindla suurusega maksed, vaid on otseselt proportsionaalsed avaliku teenuse osutajale üle antud jäätmete kogusega ning jäätmete likvideerimisega seotud tegelike kuludega.
(119)
Nende väidete kinnituseks esitasid Portugali ametiasutused 2003. aastat hõlmavate arvandmetega dokumente, milles võrreldi teenuste osutamisega seotud tegelikke kulusid ja vastava lõivuna makstavaid makse. Portugali ametiasutused ei esitanud dokumente lõivu võtmisest saadud tulu kajastavate arvandmetega 2002. aasta selle osa kohta, mis järgnes 2002. aasta dekreetseaduse jõustumisele 2002. aasta oktoobris.
(120)
2004. ja 2005. aasta kohta edastasid Portugali ametiasutused arvandmetega dokumendid tehtud toimingutega seotud kulude kohta, kuid mitte tulude kohta, mis saadi lõivudena, mida maksid ettevõtjad, kelle jäätmete hävitamise ja utiliseerimise kava ei olnud veel kinnitatud ja kes seetõttu pidid maksma 2003. aasta dekreetseaduses sätestatud üleminekukorraldusega kehtestatud lõivu.
(121)
2002., 2004. ja 2005. aasta kohta ei saa komisjon Portugali ametiasutuste esitatud dokumentide põhjal väita, et maksukohustuslaste tasutud maksud on otseselt proportsionaalsed kogumisteenuse osutajale tegelikult üle antud jäätmete kogusega ja jäätmete hävitamisega seotud kuludega.
(122)
Komisjon järeldab, et eelist ei esinenud 2003. aastal, sest maksukohustuslaste tasutud lõivusummad olid otseselt proportsionaalsed osutatud teenustega seotud kuludega.
(123)
Komisjon ei saa seevastu välistada, et ajavahemikul alates 2002. aasta oktoobrist kuni 1. jaanuarini 2003 ning 2004. ja 2005. aastal anti eelis tapakeskustele, tükeldamistöökodadele, konditustamata veise- ja vasikaliha, sealiha ja kodulinnuliha importijatele ning ühendusesisestele vahendajatele, st maksukohustuslastest konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealiha vahendajatele/vastuvõtjatele.
1.1.3. Loomakasvatajatele antav selektiivne eelis
(124)
Kõnealusel juhul võib järeldada, et loomakorjuste ja tapamajajäätmete kõrvaldamine toob kaasa majandustegevusega seotud kulusid mitte üksnes tapakeskustele ja tükeldamistöökodadele, vaid ka loomakasvatajatele, kellele turumehhanismide toimimise tõttu kandub edasi vähemalt osa kõnealuste teenustega seotud kuludest. Osutatud GEMO kohtuotsuse alusel väidab komisjon, et imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumise, töötlemise ja hävitamise kulude katmine ülalkirjeldatud viisil riigieelarveliste vahendite eraldiste abil enne 2002. aasta dekreetseaduse jõustumist tähendas selle teenuse kasutajate vabastamist nende majandustegevusest tulenevast koormisest.
(125)
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et enne maksulaadse lõivu kehtestamise perioodi oli vaadeldaval juhul tegemist eelise andmisega.
(126)
Nagu eelnevalt mainitud, võisid Portugali ametiasutuste võetud meetmed imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise tagamiseks vabastada loomakasvatajad kuludest, mis oleks tavapäraselt olnud osaliselt nende kanda. 2002. aasta dekreetseaduse ja 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekukorralduse alusel ei maksnud loomakasvatajad kõnealust lõivu. Portugali ametiasutused väitsid, et enne 2005. aastat jäätmete kogumisega seotud kulud jagunesid kogu tootmisharu peale. Komisjon märgib, et kahe Portugali ametiasutuste esitatud arve põhjal nähti tõepoolest ette 2002. aasta ja 2003. aasta dekreetseaduste alusel kehtestatud lõivu suunamine ühele tapakeskusele 2002. aasta oktoobris ja 2003. aasta oktoobris. Esitatud dokumendid tõendavad Portugali ametiasutuste väidet, mille kohaselt kulud kandusid turumehhanismide toimimise tõttu üle kogu tootmisharule, sealhulgas loomakasvatajatele. Sellest tulenevalt järeldab komisjon, et loomakasvatajad kandsid oma majandustegevusega seotud kulusid ning neile ei antud spetsiifilist eelist.
(127)
Komisjon märgib, et loomakasvatajatele anti eelis üksnes lõivu kohaldamisele eelnenud perioodil.
(128)
Eelnevast tulenevalt leiab komisjon, et seoses loomsete kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamisega anti eelis tapamajadele, tapakeskustele ja importijatele kõikidel vaadeldud ajavahemikel, välja arvatud 2003. aastal, ning loomakasvatajatele üksnes lõivu kohaldamisele eelnenud ajavahemikul.
1.2. RIIGI RESSURSSIDEST RAHASTATAVAD EELISED
(129)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 käsitletakse liikmesriikide poolt või riigi ressurssidest antavat abi. Teisisõnu peab kõnealuse meetme võtjaks olema riik ja meede peab hõlmama riigi ressursse.
(130)
Konkreetsel juhul rahastati ajavahemikul alates 1999. aastast kuni 2002. aasta oktoobrini imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid otseselt riigi tuludest ning alates 2002. aasta oktoobrist tapakeskuste, konditustamata veise- ja sealiha importijate ja ühendusesiseste ettevõtjate, see tähendab konditustamata veise- ja sealiha töötlejate/vastuvõtjate makstava maksulaadse lõivu abil.
(131)
Otseselt riigi tuludest teenuseosutajatele tehtavate maksete näol on tegu riigi ressurssidest rahastatavate eelistega. Asjaolu, et kõnealust avalikku teenust rahastati riigieelarvest alates 1999. aastast ja kuni lõivu kehtestamiseni 2002. aastal, tähendab, et teenust osutanud ettevõtjad kasutasid riiklikke rahalisi vahendeid teenusega seotud kulude katmiseks.
(132)
2002. aasta septembri ja 2005. aasta novembri vahelisel ajavahemikul võetud lõivud kuuluvad ELi toimimise lepingu riigiabi käsitlevate sätete reguleerimisalasse üksnes juhul, kui need on abimeetme rahastamise vahend ning seeläbi meetme oluline osa (39).
(133)
Kõik lõivud maksti pöördmaksustamise abil INGA-le. Ettevõtjate makstav lõiv maksti vahetult INGA-le ja moodustas asutuse tulud.
(134)
Selleks, et maksu saaks käsitleda abimeetme olulise osana, peab asjaomase siseriikliku õiguse alusel olema maksu ja antava abi vahel kindlasti selline seos, kus maksutulud on tingimata ette nähtud antava abi rahastamiseks (40).
(135)
Kuna lõivud moodustasid INGA tulud ja maksti otseselt talle, leidis komisjon, et lõivu tuleb käsitleda abimeetme olulise osana.
(136)
Küsimuse kohta, kas maksulaadse lõivu kogumisest saadavat tulu võib konkreetsel juhul käsitleda riigi ressursina, tuleb märkida, et riigi ressursside puhul ei saa eristada olukordi, kus abi annab otseselt riik, olukordadest, kus abi andjaks on riigi määratud või loodud avalik-õiguslikud ettevõtjad või eraettevõtjad. Euroopa Kohus on otsustanud 15. juuli 2004. aasta otsuses Pearle e.a. kohtuasjas, (41) et vahendaja poolt teatava sektori kõikidelt ettevõtjatelt kogutud kohustuslikest maksudest saadud tulu saab pidada riigi ressursiks üksnes juhul, kui on täidetud järgmised neli tingimust:
a)
kõnealuse meetme on kehtestanud kutseorganisatsioon, mis esindab teatava majandussektori ettevõtjaid ja töövõtjaid, ning meede ei kujuta endast riikliku poliitika elluviimise vahendit;
b)
kõnealuse meetme eesmärkide täitmist rahastatakse täies ulatuses selle majandussektori ettevõtjatelt võetava maksu abil;
c)
rahastamisviisi ja iga ettevõtja osa rahastamises määravad tootmisharu kutseorganisatsioonis kindlaks ettevõtjate ja töötajate esindajad ilma riigi sekkumiseta;
d)
võetavat maksu tuleb kasutada kõnealuse meetme rahastamiseks ilma riigi võimaliku sekkumiseta.
(137)
Komisjoni käsutuses oleva teabe põhjal ilmneb, et Pearle e.a. kohtuotsuses toodud esimene tingimus ei ole täidetud, sest meede kehtestati dekreetseaduse abil viimaks ellu riigi kindlaksmääratud poliitikat, mille eesmärgiks oli võidelda BSEga.
(138)
Samuti ei ole täidetud kolmas ja neljas tingimus, sest meetme rahastamise viisi reguleeritakse kõnealuste dekreetseadustega. Seega on Portugali ametiasutustel olnud võimalus sekkuda meetme rahastamise viisi kindlaksmääramise käiku.
(139)
Kuna kõik Pearle e.a. kohtuotsuses toodud tingimused ei ole täidetud ning tundub, et riigil on kõnealuse abimeetme rahastamise viisi üle määrava ulatusega kontroll, on komisjon seisukohal, et maksulaadse lõivu kogumisest saadud tulu näol on tegemist riigile kuuluva riigi ressursiga.
1.3. KONKURENTSI MOONUTAMINE / KAUBANDUSE KAHJUSTAMINE
(140)
Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt tähendab teatava ettevõtja konkurentsiolukorra parandamine riigiabi vahenditega üldjuhul konkurentsi moonutamist konkureerivate ettevõtjate suhtes, kellele sellist abi ei anta (42).
(141)
Meede võib avaldada mõju Portugali positsioonile lihasektoris (43). Kuna Portugali ettevõtjad tegutsevad rahvusvahelisel kõrge konkurentsitasemega turul, võib väita, et kõnealune meede kahjustab või võib kahjustada konkurentsi. Meede võib kahjustada ka liikmesriikidevahelist kaubandust.
(142)
Portugali ametiasutused tõid välja asjaolu, et eeskätt elusate veiste ja vasikate ning nii eraldi tootena kui ka muudes toodetes sisalduva liha- ja kondijahu väljaveole kehtestatud embargo tõttu vastav kaubavahetus puudus, mistõttu ei olnud võimalik ka konkurentsi moonutamine.
(143)
Selles osas tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt (44) võib abi mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ja kahjustada konkurentsi ka juhul, kui teiste liikmesriikidega konkureeriv abi saav ettevõtja ei tegele ise ekspordiga; nii võib juhul, kui riik annab abi teatavale ettevõtjale, selle tulemusena tugevneda või suureneda siseriiklik pakkumine, mille tagajärjel vähenevad teistes liikmesriikides registreeritud ettevõtjate võimalused pakkuda oma teenuseid kõnealuse liikmesriigi turul.
(144)
Eespool osutatut silmas pidades leiab komisjon, et kõnealuste toodete väljaveole Portugalist teistesse liikmesriikidesse kehtinud keeld ei mõjuta otsust selle kohta, et kõnealune meede võis kahjustada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.
1.4. JÄRELDUSED
(145)
Komisjon leiab, et 1998. aasta, 2002. aasta ja 2003. aasta dekreetseadustega loomsete kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise kohta kehtestatud meetmed kujutavad endast tapamajadele, tapakeskustele ja importijatele antud riigiabi ajavahemikul 1998. aasta dekreetseaduse jõustumisest kuni 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekukorralduse lõppemiseni, välja arvatud 2003. aastal, mille kohta Portugali ametiasutused tõendasid eelise puudumist.
(146)
Loomakasvatajatega seotud meetme puhul leiab komisjon, et see on artikli 107 lõike 1 reguleerimisalasse jääv riigiabi ajavahemikul enne lõivu kohaldamist.
(147)
Teenust osutavate ettevõtjatega seotud meetme puhul leiab komisjon, et ajavahemikul alates 1998. aasta dekreetseaduse jõustumisest kuni 2005. aastani, mil lõppes 2003. aasta dekreetseadusega sätestatud üleminekukorraldus, ei saa välistada riigiabi olemasolu.
2. ABI EBASEADUSLIKKUS
(148)
Komisjon märgib, et Portugal ei teatanud komisjonile ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 3 sätestatud korras alates 1999. aastast kehtestatud abimeetmetest ega 2002. aasta ja 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud korraldustest. Nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punktis f on ebaseaduslik abi määratletud kui uus abi, mis on kehtestatud vastuolus asutamislepingu artikli 93 lõikega 3.
(149)
Võttes arvesse asjaolu, et Portugali võetud meetmed hõlmavad riigiabi komponente, võib järeldada, et tegu on uue abiga, millest komisjonile ei ole teatatud ning mis on seetõttu ELi toimimise lepingu tähenduses ebaseaduslik.
(150)
Võimalike abimeetmete kokkusobivust vaadeldakse kahes aspektis: esmalt vaatleb komisjon teenust osutanud ettevõtjatele antud abi kokkusobivust ja seejärel vaatleb ta tapakeskustele, tükeldamistöökodadele ning asjaomase sektori importijatele ja ühendusesisestele vahendajatele ning loomakasvatajatele antud abi kokkusobivust.
(151)
Kuna need on abimeetmed, mida alates 2002. aastast rahastati maksulaadse lõivu abil, peab komisjon vaatlema nii rahastatavaid meetmeid, st antud abi, kui ka kõnealuste meetmete rahastamisviisi ennast, kui rahastamisviis on abimeetme oluline osa. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt peab komisjon juhul, kui abimeetmete rahastamise viis (eeskätt kui tegemist on kohustuslike maksudega) on abimeetme lahutamatu osa, võtma abimeetme vaatlemisel arvesse ka abi rahastamise korda (45). Nagu on mainitud käesoleva otsuse põhjenduses 135, tuleb kõnealusel juhul abimeetme rahastamisviisi käsitleda abimeetme olulise osana.
3. ABI KOKKUSOBIVUSE ANALÜÜS
3.1. ANALÜÜS TEATAMATA ABI KÄSITLEVATE ÕIGUSSÄTETE PÕHJAL
3.1.1. Teenust osutavatele ettevõtjatele antav abi
a) Abi kokkusobivus ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaselt
(152)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 toodud keeld hõlmab erandeid.
(153)
Euroopa Kohtu kohtupraktikast ilmneb, et avaliku teenindamise eest makstav hüvitis ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohane riigiabi, kui seejuures on täidetud teatavad tingimused (vt käesoleva otsuse põhjendus 89). Samas, kui avaliku teenindamise eest makstavad hüvitised ei täida kõnealuseid tingimusi ning seejuures on täidetud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud üldised kohaldamistingimused, on selliste hüvitiste puhul tegemist riigiabidega, mis samas võivad ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaselt olla Euroopa Liidu toimimise lepinguga kooskõlas, kui tegemist on üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamiseks vajalike meetmetega, mis ei kahjusta kaubanduse arengut sel määral, et see oleks vastuolus Euroopa Liidu huvidega. Komisjon täpsustas tingimusi, mis peavad olema täidetud sellise tasakaalu saavutamiseks. Oma 2001. aasta teatises Euroopa üldhuviteenuste kohta (46) täpsustas komisjon, et tuleb tagada, et EÜ asutamislepingu eeskirjade piirangud, eelkõige konkurentsipiirangud ja siseturu vabaduste piirangud ei oleks rangemad, kui on vaja avaliku teenuse tõhusaks täitmiseks. See eeldab eeskätt, et hüvitise suurus ei ületaks asjaomasele ettevõtjale usaldatud ülesande täitmisega seotud lisakulude ulatust. Komisjon täpsustas kõnealuseid tingimusi hiljem dokumendis „Ühenduse raamistik riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena” (47) ja 28. novembri 2005. aasta otsuses artikli 86 lõike 2 kohaldamise kohta (48). Hüvitise suuruse puhul täpsustas komisjon, et hüvitise suurus ei või ületada summat, mis katab avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud kulud, arvestades seejuures asjakohaseid tulusid ja kohustuse täitmisel saadavat mõistliku suurusega kasumit. Mõistliku suurusega kasumi puhul peab kas täiel määral või osaliselt arvesse võtma asjaomaste ettevõtjate kokkulepitud, piiratud ajavahemikul tootlikkuse suurenemisest saadud kasumit, ilma et see mõjutaks nende teenuste kvaliteeti, mille riik on kehtestanud.
(154)
Dokumendi „Ühenduse raamistik riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena” punktis 18 on täpsustatud, et „mõistlik kasum” peaks tähendama omakapitali tootlust, võttes arvesse riski, mis võib ettevõtjatele kaasneda liikmesriigi sekkumisega, eriti kui sellega antakse ettevõtjale ainu- või eriõigusi, või selle riski puudumist. Nimetatud kasum ei tohi tavaliselt ületada asjaomases valdkonnas viimastel aastatel saadud keskmist kasumit. Valdkondades, kus puuduvad võrdväärsed ettevõtjad ettevõtjale, kelle ülesandeks on üldist majandushuvi esindava teenuse osutamine, võib kõnealust ettevõtjat võrrelda mõnes muus liikmesriigis asuva ettevõtjaga või vajaduse korral ka mõnes muus valdkonnas tegutseva ettevõtjaga eeldusel, et arvestatakse iga valdkonna erijoontega. Mõistliku kasumi kindlaks määramiseks võib liikmesriik rakendada stimuleerivaid kriteeriume, mis võivad muu hulgas olla seotud osutatud teenuste kvaliteedi ja tootmisefektiivsuse suurenemisega.
(155)
Käesoleva otsuse põhjenduses 99 ja sellele järgnevates punktides on komisjon teatanud, et ta ei saa Portugali ametiasutuste esitatud teabe põhjal järeldada, et arvestatud hüvitise suuruse arvutamisel arvesse võetud mõistlik kasum ei ületa asjaomases valdkonnas saadud keskmist kasumit. Komisjoni talitused palusid Portugali ametiasutustel mitmel korral esitada nõutavad andmed, mis võimaldaks kindlaks määrata, kas üldist majandushuvi esindava teenuse puhul antava riigiabi suhtes kohaldatava erandi jaoks nõutavad tingimused on täidetud või mitte. Portugali ametiasutuste esitatud andmetest ei selgunud siiski, et asjaomase sektori keskmise kasumimäära väljaselgitamiseks oleks tehtud võrdlus muude ettevõtjatega.
(156)
Seetõttu ei saa komisjon väita, et teenuseosutajatele antud abi on ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaselt kooskõlas ühenduse õigusaktidega.
b) Abi kokkusobivus ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt
(157)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Selleks et nimetatud punktis osutatud erandit oleks võimalik kohaldada, peab abi aitama kaasa kõnealuse sektori arengule.
(158)
Portugali ametiasutused teatasid, et kõnealusel juhul kandis riik alates 1999. aastast kõik imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamisega seotud kulud. Alates 2002. aasta oktoobrist rahastati kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid tapakeskuste, konditustamata veise- ja sealiha importijate ning ühendusesiseste vahendajate, st konditustamata veise- ja sealiha töötlejate/vastuvõtjate makstavast maksulaadsest lõivust saadava tulu abil, välja arvatud juhtudel, kui ettevõtjad rahastasid toiminguid ise.
(159)
Vastavalt dokumendi „Ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandussektoris ajavahemikuks 2000-2006” (49) (edaspidi „suunised”) punktile 23.3 ja komisjoni teatisele ebaseadusliku riigiabi hindamisel kohaldatavate eeskirjade kindlaksmääramise kohta (50) tuleb kõiki määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti f kohaselt ebaseaduslikke abimeetmeid hinnata abi andmise kuupäeval kohaldatud eeskirjade ja suuniste kohaselt. 2002. aastal võttis komisjon vastu ühenduse suunised, mis käsitlevad riigiabi andmist seoses TSE testide, surnult leitud loomade ja tapamajajäätmetega. Kõnealuseid suuniseid kohaldati ajavahemikul alates 1. jaanuarist 2003 kuni 31. detsembrini 2006 (51). TSE suuniste punktis 44 on sätestatud tapamajajäätmete puhul kohaldatav erand põhimõttest, et ebaseaduslikku abi tuleb hinnata vastavalt abi andmise ajal kehtivatele eeskirjadele. TSE suuniste punkti 47 kohaselt kohaldab komisjon tapamajajäätmetega seotud ja enne 2002. aasta lõppu antud ebaseadusliku abi suhtes suuniste punktis 11.4 sätestatud põhimõtteid. Seega on alates 1999. aastast antud abi hindamise korral pädevaks õiguslikuks aluseks TSE suuniste punkt 47.
(160)
Vastavalt dokumendi „Ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007-2013” punkti 194 alapunktile c ei kohaldata TSE suuniseid alates kõnealuste suuniste jõustumisest, 1. jaanuarist 2007, välja arvatud suuniste punktis 43 ja järgnevates punktides osutatud ebaseaduslike abide puhul, mida anti enne 1. jaanuari 2007. Seega jääb TSE suuniste punkt 47 tapamajajäätmetega seotud ja alates 1. jaanuarist 2003 antud ebaseaduslike abide puhul kohaldatavaks eeskirjaks.
(161)
TSE suuniste punkt 47 hõlmab tapamajajäätmeid käsitlevaid eri õigussätteid.
(162)
TSE suuniste punkti 47 alusel on komisjon tapamajajäätmetega seotud riigiabi kohta võtnud alates 2001. aasta jaanuarist vastu rea üksikotsuseid, mis lubavad anda kuni 100 %protsendini ulatuvat riigiabi transmissiivset spongioosset entsefalopaatiat (TSE) puudutavate ühenduse uute õigusaktide kohaselt hävitamisele kuuluva eririskiga tooraine, kondijahu ja seda sisaldava loomasööda hävitamise kuludest. Nimetatud otsuste aluseks on eelkõige põllumajandussuuniste punkt 11.4, milles võetakse arvesse abi lühikest kestust ja vajadust lähtuda pikas perspektiivis „saastaja maksab” põhimõttest. Erandlikult on komisjon nõustunud, et sellist riigiabi antakse ka teistele ettevõtjatele peale nende, kes tegutsevad elusloomade tootmise valdkonnas, näiteks tapamajadele. Komisjon kohaldab samu põhimõtteid enne 2002. aasta lõppu ebaseaduslikult osutatud riigiabile TSEd käsitlevate ühenduse uute õigusaktidega seotud võrreldavate kulude puhul, ilma et rikutaks muid ühenduse õiguse norme.
(163)
TSE suuniste punktis 47 meenutatakse, et erandlikult on komisjon nõustunud sellise riigiabi andmisega ka teistele ettevõtjatele peale nende, kes tegutsevad elusloomade tootmise valdkonnas, näiteks tapamajadele. Komisjon on varem otsustanud, et kõnealust erandit tuleks samuti kohaldada selliste ettevõtete suhtes, kelle tegevus on tihedalt seotud elusloomade tootmisega, nagu loomsete jäätmete käitlemise ettevõtted.
(164)
Põllumajandussuuniste punkti 11.4 alusel peab komisjon lubatavaks anda kuni 100 %ni ulatuvat abi selliste meetmetega seotud kulude katmiseks, mis hõlmavad tervisekontrolli, teste ja muid läbivaatusmeetmeid, vaktsiinide, ravimite ja taimekaitsevahendite ostmist ja kasutamist, loomade tapmist ja likvideerimist ning saagi hävitamist, kui seejuures on täidetud järgmised tingimused:
-
haiguse vältimiseks, seireks või likvideerimiseks on vastu võetud asjakohane ühenduse, liikmesriigi või piirkonna kava;
-
haigused on ametiasutuste jaoks prioriteetne küsimus;
-
abimeetmete eesmärgiks on haiguse vältimine ja/või sellega seotud kulude hüvitamine;
-
abi on kokkusobiv ühenduse veterinaar- ja fütosanitaarvaldkonna õigusaktidega.
(165)
Samu põhimõtteid kohaldatakse ka TSE suuniste punkti 47 kohaselt.
(166)
BSE on nakkushaigus, mis ohustab inimtervist. Tegu on loomahaigusega, mille esmasest koldest tuleb otse komisjonile ja teistele liikmesriikidele teatada (52). Abimeetme eesmärgiks on tagada, et haiguse vältimise meetmete jaoks vajalikud kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid oleks tehtud vastavalt ajavahemikul 1999-2005 lihasektoris kehtinud veterinaariaalaste õigusaktide sätetele.
(167)
Komisjon märgib sellega seoses, et Portugali väitel kandis riik alates 1999. aastast kuni 2002. aastani imetajatelt pärineva liha- ja kondijahu ning liha- ja kondijahu segu väljaveo keelava komisjoni otsusega 98/653/EÜ heakskiidetud kiireloomuliste meetmete raames kõik imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamisega seotud kulud. Komisjon märgib samuti, et Portugali suhtes kehtestatud veise- ja vasikaliha embargot hõlmavad meetmed tühistati alles määruse (EÜ) nr 1993/2004 vastuvõtmisega.
(168)
Komisjon rõhutab ühtlasi, et TSE suuniste punktides 33 ja 34 sätestatu kohaselt valiti ettevõtted ning määrati kindlaks neile makstav tasu mittediskrimineerivalt ja vastavalt turu toimimise põhimõtetele (vt käesoleva otsuse põhjendus 21 ja sellele järgnevad punktid). Arvestades võetud meetmete kiireloomulisust, võib komisjon nõustuda sellega, et Portugali ametiasustused valisid teenust osutavad ettevõtjad välja vastavalt 8. juuni 1999. aasta dekreetseadusele nr 197/99, mis on Portugali ametiasutuste esitatud teabe kohaselt direktiivi 97/52/EÜ riiklikku õigusesse ülevõtmise instrument, ega kasutanud selleks riigihangete menetlust (vt käesoleva otsuse põhjendus 24).
(169)
Portugali ametiasutused teatasid, et dekreetseadus nr 197/2002 võeti vastu selleks, et tagada võetud kohustuste täitmine nõukogu otsuse 2000/766/EÜ kontekstis, järgides seejuures „saastaja maksab” põhimõtet (vt käesoleva otsuse põhjendus 65 ja 66). Ametiasutused kinnitasid, et makstud ressursse ei olnud võimalik edasi suunata teenust osutanud ettevõtjate võimalike muude konkureerivate tegevuste rahastamiseks, sest kõnealuste ettevõtjate ainukeseks tegevusalaks oli loomsete kõrvalsaaduste kogumine, töötlemine, vedamine ja hävitamine.
(170)
Komisjon märgib samuti, et vastutus teenuse osutamise ja selle rahastamise eest anti hiljem üle ettevõtjatele, kohaldades 2003. aasta dekreetseaduses sätestatud ja üleminekuperioodi hõlmavat süsteemi.
(171)
Võttes arvesse BSE kriisi tõttu ajavahemikul 1999-2004 kujunenud erakorralisi asjaolusid ja kiireloomulist lahendust nõudvat olukorda ning seda, et 2003. aasta dekreetseaduses sätestatud süsteem nägi ette vastutuse üleandmise teenuse osutamise ja selle rahastamise eest sektori ettevõtjatele, leiab komisjon, et kõnealust abi võib käsitleda lühiajalise abina, mida anti „saastaja maksab” põhimõtet pikas plaanis silmas pidades.
(172)
Seetõttu peab komisjon tema käsutuses oleva teabe põhjal võimalikuks järeldada, et ajavahemikul alates 1999. aastast kuni 2002. aasta lõpuni antud abi suhtes võib kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandit.
(173)
Abi suhtes, mida anti ajavahemikul alates 2003. aastast kuni 2005. aasta novembrini, leiab komisjon, võttes arvesse kuni 2004. aastani kestnud kiireloomulist lahendust nõudvat olukorda ja eespool mainitud asjaolu, et dekreetseadusega kehtestatud süsteemi kohaselt anti vastutus teenuse osutamise ja selle rahastamise eest järk-järgult üle, et kui abi ulatus vastas teenuse osutamisega seotud tegelikele kuludele, võib kõnealust abi käsitleda ühenduse õigusega kokkusobivana ja TSE suuniste punktiga 47 kooskõlas olevana.
(174)
Nagu on märgitud käesoleva otsuse põhjenduses 100, on Portugali ametiasutused tõendanud, et abi vastas teenust osutanud ettevõtjate tegelikele kuludele ajavahemikul 1999-2005.
(175)
Seetõttu järeldab komisjon tema käsutuses oleva teabe põhjal, et ajavahemikul alates 2003. aastast kuni 2005. aasta novembrini antud abi suhtes võib kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandit.
3.1.2. Tapakeskustele, tükeldamistöökodadele, sektoris tegutsevatele importijatele ja ühendusesisestele vahendajatele ning loomakasvatajatele antud abi
(176)
Komisjon märkis käesoleva otsuse põhjenduses 166, et ajavahemikul 1999-2004 tõi BSE levimise oht Portugalis kaasa erakorralised ajaolud ja kiiret lahendust nõudva olukorra. Võttes arvesse seda erakorralist olukorda ja asjaolu, et 2003. aasta dekreetseaduses sätestatud süsteem nägi ette vastutuse üleandmise teenuse osutamise ja selle rahastamise eest sektori ettevõtjatele, leiab komisjon, et kõnealust abi võib käsitleda lühiajalise abina, mida anti „saastaja maksab” põhimõtet pikas plaanis silmas pidades. Vastavalt varasemale menetluspraktikale leiab komisjon vaadeldaval juhul, et TSE suuniste punkti 47 kohaselt antavat abi võib erandlikult anda ka sektori teistele ettevõtjatele, nagu tapakeskused, tükeldamistöökojad ning sektoris tegutsevad importijad ja ühendusesisesed vahendajad.
(177)
Samalaadselt sellega, mida komisjon märkis teenust osutanud ettevõtjate kohta, on ka kõnealune abi antud vastavalt TSE suuniste punktis 47 sätestatud põhimõtetele.
(178)
Seega võib komisjon järeldada tapakeskuste, tükeldamistöökodade ning sektoris tegutsevate importijate ja ühendusesiseste vahendajate puhul, et neile antud abi suhtes võib kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandit.
(179)
Ka loomakasvatajatele antud abi puhul järeldab komisjon, võttes arvesse käesoleva otsuse põhjenduses 160 ja sellele järgnevates punktides toodud kaalutlusi, et vaadeldav abi on antud kooskõlas TSE suuniste punktis 47 kehtestatud põhimõtetega ning et selle suhtes võib kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandit.
3.2. ABIMEETMETE RAHASTAMINE
(180)
Alates 2002. aasta oktoobrist, kui jõustus 2002. aasta dekreetseadus, rahastati imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamistoiminguid tapamajade, konditustamata veise- ja sealiha importijate ja ühendusesiseste ettevõtjate poolt, see tähendab konditustamata veise- ja sealiha töötlejate/vastuvõtjate makstavast maksulaadsest lõivust saadava tulu abil.
(181)
Euroopa Kohtu kohtupraktika põhjal (53) leiab komisjon üldjuhul, et abi rahastamisel kohustuslikust koormisest saadava tulu abil võib rahastamine omandada protektsionistliku toime, mis ulatub abi kui sellise omast kaugemale. Kõnealuste maksude näol on tegu kohustuslike koormistega. Sama kohtupraktika põhjal leiab komisjon, et abi ei saa rahastada maksulaadse lõivu abil, mida võetakse ka teistest liikmesriikidest imporditud toodete pealt.
(182)
Võttes arvesse kõnealust kohtupraktikat ning asjaolu, et abi anti riigi ressurssidest ning seega on ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaselt tegu riigiabiga, tuleb kontrollida, kas abi on diskrimineeriva olemusega ja läheb seeläbi vastuollu ELi toimimise lepingu artikli 110 sätetega, sedavõrd, kuivõrd lõivu võeti ka teistest liikmesriikidest pärinevate toodete pealt.
(183)
Portugali ametiasutused põhjendasid imporditud konditustamata liha maksustamist sellega, et imporditud toodete puhul oli võimalik rakendatud süsteemist samavõrd kasu saada nagu siseriiklike toodete puhul, kuivõrd konditustamata liha puhul võib eeldada kõrvalsaaduste tekkimist, mille korral kasutatakse kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuseid.
(184)
Komisjoni käsutuses oleva teabe kohaselt kohaldati lõivusid tapakeskuste, rümpade, poolrümpade ja muude konditustamata veise- ja vasikaliha ning sealihatükkide importijate suhtes (vt 2002. aasta dekreetseaduse artikli 2 lõige 2) ning sellest saadavat tulu kasutati imetajate ja linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuste osutamise tagamiseks (2002. aasta dekreetseaduse artikli 1 lõige 1).
(185)
Kõnealune teave tekitas komisjonis kahtlusi maksukohustuslastelt võetava lõivu ja neile osutatud teenuste võrdväärsuse suhtes. Komisjon leidis, et ta ei saa välistada võimaliku diskrimineeriva süsteemi rakendamist teistest liikmesriikidest imporditud toodete suhtes, mille pealt võeti lõivu.
(186)
Seejärel kinnitasid Portugali ametiasutused, et linnuliha kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuste osutamist ei rahastatud veiste ja sigade tapakeskuste ja veise-, vasika- ja searümpade, poolrümpade ja muude konditustamata tükkide importijatelt võetavate lõivude abil, vaid 2002. aasta dekreetseaduse 1. lisa kohaselt kodulindude tapakeskustelt võetava lõivu abil, mis ei soodustanud kodulindude tapmise käigus tekkivate kõrvalsaaduste kogumist, vedamist, töötlemist ja hävitamist. Kodulinnurümpade importijad ja vahendajad olid maksust vabastatud, kuna suurema osa imporditud kodulinnurümpade puhul kõrvalsaadusi ei tekkinud.
(187)
Seevastu veise-, vasika- ja searümpade, poolrümpade ja muude konditustamata tükkide importijate ning vahendajate puhul tõendasid Portugali ametiasutused, et kõnealuse konditustamata liha puhul tekkisid kõrvalsaadused.
(188)
Juba teabenõude otsuse tegemisel ja ka hiljem, menetluse alustamise käigus palus komisjon Portugali ametiasutustel esitada tõendusmaterjale selle kohta, et imporditud toodete puhul oli rakendatud süsteemist võimalik samavõrd kasu saada nagu siseriiklike toodete puhul, ning tõendada seeläbi arvandmetele tuginedes, et teatava kontrollperioodi jooksul kehtis rahaline tasakaal teistest liikmesriikidest pärineva konditustamata veise-, vasika- ja sealiha pealt võetavate lõivusummade ja kõnealuste toodete suhtes eksklusiivselt kohaldatud teenustega seotud kulude vahel [vt menetluse alustamise otsuse lõike 37 punkt h].
(189)
Portugali ametiasutused kinnitasid, et imporditud konditustamata lihatükkide suhtes kohaldati siseriiklike toodetega samaväärselt kõrvalsaaduste kogumis-, vedamis-, töötlemis- ja hävitamisteenuseid, kuid nad ei esitanud selle kohta täpseid ja sidusaid andmeid.
(190)
Esitatud andmete alusel ei olnud komisjonil võimalik järeldada, et 2002. aasta dekreetseadusega kehtestatud lõiv, mida võeti imporditud toodete pealt, oli samaväärne kõnealuste imporditud toodete kõrvalsaaduste puhul osutatud vastavate teenuste kuludega ning et sellest tulenevalt rahastati imporditud toodete puhul abimeetmete abil teenuseid samas ulatuses nagu siseriiklike toodete puhul.
(191)
2003. aasta dekreetseaduse artikli 3 lõike 2 kohaselt pidid tapakeskused, tükeldamistöökojad, haudekeskused ja munatööstusettevõtjad maksma 2002. aasta dekreetseaduse 1. lisas sätestatud suurusega lõivu, välja arvatud asutused, mille suhtes kehtis kõnealuses dekreedis sätestatud alternatiivne korraldus, mille kohaselt nad pidid maksma 2. lisas toodud suurusega lõivu kuni 3. kategooria materjalide hävitamist hõlmava kava kinnitamiseni. 1. ja 2. kategooria materjalide eest pidid nad kuni kava kinnitamiseni maksma 0,35 eurot ühe kg materjali kohta (2003. aasta dekreetseaduse artikli 5 lõige 1).
(192)
2003. aasta dekreetseadusega tehtud muudatuste puhul palus komisjon Portugali ametiasutustel tõendada, et imporditud toodete puhul oli võimalik kõnealuseid teenuseid kasutada samas ulatuses nagu siseriiklike toodete puhul.
(193)
Portugali ametiasutused kinnitasid, et 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud lõiv põhines tegelikult tekkinud kõrvalsaadustel ning et imporditud toodete puhul oli kõnealuseid teenuseid võimalik samas ulatuses kasutada, kuid Portugali ametiasutused ei esitanud neid väiteid kinnitavaid arvandmeid.
(194)
Kuna komisjonil ei olnud võimalik esitatud väiteid kontrollida, ei olnud tal võimalik järeldada, et 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud lõiv, mida võeti imporditud toodete pealt, oli samaväärne kõnealuste imporditud toodete kõrvalsaaduste puhul osutatud vastavate teenuste kuludega ning et sellest tulenevalt rahastati imporditud toodete puhul abimeetmete abil teenuseid samas ulatuses nagu siseriiklike toodete puhul.
(195)
Komisjon märgib, et 2002. aasta dekreetseaduse alusel kehtestatud maksusüsteem ja 2003. aasta dekreetseaduse artikli 3 lõikega 2 ja artikli 5 lõikega 2 kehtestatud üleminekukorraldus ei ole ELi toimimise lepingu artikliga 110 kooskõlas, sest nendega kehtestatakse maksusüsteem, mis võib olla diskrimineeriv teistest liikmesriikidest imporditud toodete suhtes, mille pealt tuleb samuti tasuda kõnealust lõivu.
VI. JÄRELDUSED
(196)
Komisjon väljendab kahetsust, et Portugal on ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 sätteid rikkudes andnud ebaseaduslikult abi tapamajajäätmete kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise jaoks.
(197)
Tapamajajäätmete kogumise, vedamise, töötlemise ja hävitamise jaoks antav abi on kooskõlas abi saajate suhtes kohaldatavate ühenduse õigusaktidega. Seevastu kõnealuste abide rahastamine 2002. aasta dekreetseaduse alusel kehtestatud maksusüsteemi ja dekreetseaduse nr 244/2003 artikli 3 lõikega 2 ja artikli 5 lõikega 2 kehtestatud üleminekukorralduse abil ei ole siseturuga kooskõlas võimaliku diskrimineeriva mõju tõttu teistest liikmesriikidest imporditud toodetele, mille pealt tuleb samuti kõnealust lõivu tasuda.
(198)
Komisjon peab asjakohaseks võtta antud juhul vastu tingimuslik otsus, kasutades määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 7 lõikega 4 talle jäetud võimalust, mille kohaselt komisjon võib positiivsele otsusele lisada tingimused, mille täitmisel võib abi lugeda ühisturuga kokkusobivaks, ja sätestada kohustused, mis võimaldavad jälgida otsuse täitmist.
(199)
Selleks, et peatada ELi toimimise lepingu artikli 110 rikkumine ja välistada sel viisil tagasiulatuvalt võimalik diskrimineeriv olukord, peab Portugal komisjoni kindlaksmääratud tingimustel ja tähtaegade jooksul tagasi maksma selle osa lõivust, mis võeti teistelt liikmesriikidelt pärinevatelt toodetelt. Kõnealuse rikkumise heastamine muudaks asjaomased abid asutamislepinguga kokkusobivaks.
(200)
Komisjon määrab kindlaks tagasimaksmise tingimused. Portugal peab lõivu maksnud isikutele tagasi maksma selle osa lõivust, mida maksti teistest liikmesriikidest pärinevate toodete pealt ajavahemikul alates 2002. aasta dekreetseadusega sätestatud lõivu kohaldamisest kuni kõnealuse lõivu viimase kohaldamiseni enne 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekukorralduse lõppemist. Seejuures peab Portugal jälgima, et oleks täidetud järgmised tingimused:
-
kui maksukohustuslased on suutelised tõendama, et nende imporditud toodetelt võeti lõivu, võivad selle lõivu tasunud maksukohustuslased nõuda üksnes riiklike toodete heaks suunatud teenuste rahastamiseks määratud lõivust saadud tulust proportsionaalse osa tagasimaksmist. Kõnealused tagasimaksmise nõuded tuleb esitada riiklikes õigusaktides sätestatud ajavahemiku, kuid mitte vähem kui kuue kuu jooksul alates käesoleva otsuse avaldamisest;
-
Portugal määrab kindlaks imporditud toodete suhtes rakendatud võimaliku diskrimineerimise ulatuse. Selleks kontrollib Portugal kontrollperioodi jooksul asjaomase lõivu abil üleriigiliselt saadud riiklike vahendite suuruse ja kõnealuste toodete suhtes kohaldatavate eksklusiivsete eeliste rahalist tasakaalu;
-
tagasimaksmine peab toimuma mitte hiljem kui kuue kuu jooksul alates tagasimaksmistaotluse esitamisest;
-
tagastatavad summad tuleb aktualiseerida, arvestades nende pealt intresse alates lõivu sissekasseerimise hetkest kuni tegeliku tagasimaksmise kuupäevani. Intresside arvestamise aluseks on komisjoni poolt viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi abil kinnitatud viitemäär (54);
-
Portugali ametiasutused aktsepteerivad kõiki maksukohustuslaste esitatavaid mõistlikke tõendusmaterjale teistest liikmesriikidest pärinevate toodete pealt makstud lõivusummade tõendamiseks;
-
tagasimakse õigust ei saa seada sõltuvusse muudest, tingimustest, eelkõige mitte sellest, et maksu ei ole edasi suunatud;
-
juhul, kui maksukohustuslane ei ole veel maksu maksnud, loobuvad Portugali ametivõimud ametlikult maksu sissenõudmisest proportsionaalses osas teistest liikmesriikidest pärinevatel toodetelt võetud maksu osaga, mille kohta on leidnud tõendamist, et seda kasutati üksnes siseriiklikele toodetele suunatud abi rahastamiseks. Ühtlasi loobutakse ka võimalike intresside sissenõudmisest hilinenud makse korral;
-
kui komisjon seda nõuab, edastavad Portugali ametiasutused komisjonile täieliku aruande, mis tõendab tagasimakse meetme nõuetekohast täideviimist;
-
kui mõni teine liikmesriik on maksustanud samad tooted, mille pealt Portugal maksu võttis, kohustuvad Portugali ametiasutused maksma maksukohustuslasele tagasi selle osa maksust, mis võeti kõnealusest liikmesriigist pärinevate toodete pealt;
-
Portugal kohustub teatama käesolevast otsusest kõikidele potentsiaalsetele kõnealuse lõivu maksukohustuslastele,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Portugali poolt 4. detsembri 1998. aasta dekreetseaduse nr 393-B/98 alusel antud riigiabi on siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 2
1. Portugali poolt 25. septembri 2002. aasta dekreetseaduse nr 197/2002 alusel ja 7. oktoobri 2003. aasta dekreetseaduse nr 244/2003 artikli 3 lõikes 2 sätestatud üleminekukorralduse alusel antud riigiabi on siseturuga kokkusobiv tingimusel, et Portugal maksab lõivu tasunud isikutele tagasi lõivu selle osa, mida võeti teistest liikmesriikidest pärinevate toodete pealt ajavahemikul alates lõivu kehtestamisest 2002. aasta dekreetseadusega kuni kõnealuse lõivu viimase kohaldamiseni enne 2003. aasta dekreetseadusega kehtestatud üleminekukorralduse lõppemist.
2. Seejuures peab Portugal jälgima, et oleks täidetud järgmised tingimused:
-
kui maksukohustuslased on suutelised tõendama, et nende imporditud toodetelt võeti lõivu, võivad selle lõivu tasunud maksukohustuslased nõuda üksnes riiklike toodete heaks suunatud teenuste rahastamiseks määratud lõivust saadud tulust proportsionaalse osa tagasimaksmist. Kõnealused tagasimaksmise nõuded tuleb esitada riiklikes õigusaktides sätestatud ajavahemiku, kuid mitte vähem kui kuue kuu jooksul alates käesoleva otsuse avaldamisest;
-
Portugal määrab kindlaks imporditud toodete suhtes rakendatud võimaliku diskrimineerimise ulatuse. Selleks kontrollib Portugal kontrollperioodi jooksul asjaomase lõivu abil üleriigiliselt saadud riiklike vahendite suuruse ja kõnealuste toodete suhtes kohaldatavate eksklusiivsete eeliste rahalist tasakaalu;
-
tagasimaksmine peab toimuma mitte hiljem kui kuue kuu jooksul alates tagasimaksmistaotluse esitamisest;
-
tagastatavad summad tuleb aktualiseerida, arvestades nende pealt intresse alates lõivu sissekasseerimise hetkest kuni tegeliku tagasimaksmise kuupäevani. Intresside arvestamise aluseks on komisjoni poolt viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi abil kinnitatud viitemäär (55);
-
Portugali ametiasutused aktsepteerivad kõiki maksukohustuslaste esitatavaid mõistlikke tõendusmaterjale teistest liikmesriikidest pärinevate toodete pealt makstud lõivusummade tõendamiseks;
-
tagasimakse õigust ei saa seada sõltuvusse muudest tingimustest, eelkõige mitte sellest, et maksu ei ole edasi suunatud;
-
juhul, kui maksukohustuslane ei ole veel maksu maksnud, loobuvad Portugali ametivõimud ametlikult maksu sissenõudmisest proportsionaalses osas teistest liikmesriikidest pärinevatel toodetelt võetud maksu osaga, mille kohta on leidnud tõendamist, et seda kasutati üksnes siseriiklikele toodetele suunatud abi rahastamiseks. Ühtlasi loobutakse ka võimalike intresside sissenõudmisest hilinenud makse korral;
-
kui komisjon seda nõuab, edastavad Portugali ametiasutused komisjonile täieliku aruande, mis tõendab tagasimakse meetme nõuetekohast täideviimist;
-
kui mõni teine liikmesriik on maksustanud samad tooted, mille pealt Portugal maksu võttis, kohustuvad Portugali ametiasutused maksma maksukohustuslasele tagasi selle osa maksust, mis võeti kõnealusest liikmesriigist pärinevate toodete pealt;
-
Portugal kohustub teatama käesolevast otsusest kõikidele potentsiaalsetele kõnealuse lõivu maksukohustuslastele.
Artikkel 3
Portugal teatab komisjonile kahe kuu jooksul alates käesolevast otsusest teatamisest selle otsusega vastavuse saavutamiseks võetud meetmetest.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud Portugali Vabariigile.
Brüssel, 13. juuli 2011