NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 600/2012
ze dne 21. června 2012
o ověřování výkazů emisí skleníkových plynů a výkazů tunokilometrů a akreditaci ověřovatelů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 15 odst. 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Celkový rámec pravidel pro akreditaci ověřovatelů je nezbytný k zajištění toho, aby ověření výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v rámci systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, jež mají být předkládány v souladu s nařízením Komise (EU) č. 601/2012 ze dne 21. června 2012 o monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (2), vykonávali ověřovatelé s technickou způsobilostí k provádění svěřených úkolů nezávisle a nestranně a v souladu s požadavky a zásadami uvedenými v tomto nařízení.
(2)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (3) stanoví obecný rámec pro usnadnění volného pohybu služeb a jejich poskytovatelů v Unii při zachování vysoké kvality služeb. Harmonizace pravidel Unie pro akreditaci a ověřování týkajících se systému Unie pro obchodování s emisemi by měla přispět ke konkurenceschopnosti trhu pro ověřovatele a zároveň zajistí transparentnost a informovanost pro provozovatele a provozovatele letadel.
(3)
Při provádění článku 15 směrnice 2003/87/ES je nutné zajistit synergii mezi komplexním rámcem pro akreditaci zavedeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93 (4), a souvisejícími ustanoveními rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 768/2008/ES ze dne 9. července 2008 o společném rámci pro uvádění výrobků na trh a o zrušení rozhodnutí Rady 93/465/EHS (5) na jedné straně a konkrétními podmínkami systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a požadavky, které jsou nezbytné pro účinné provádění směrnice 2003/87/ES, na straně druhé. Nařízení (ES) č. 765/2008 by se mělo i nadále používat na ty aspekty akreditace ověřovatelů, jimiž se toto nařízení nezabývá. Zejména by mělo být zajištěno, aby tam, kde v důsledku vnitřních postupů členského státu vnitrostátní orgán jmenovaný dotčeným členským státem v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 uplatní postup, který je alternativou akreditace, a sice certifikaci ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, poskytne dotčený členský stát podpůrné doklady o tom, že takový orgán splňuje podobnou úroveň důvěryhodnosti jako vnitrostátní akreditační orgány, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 uvedeného nařízení.
(4)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o dobrovolné účasti organizací v systému Společenství pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 761/2001, rozhodnutí Komise 2001/681/ES a 2006/193/ES (6) stanoví nezávislý a neutrální akreditační systém a systém udělování licencí environmentálním ověřovatelům. V zájmu soudržnosti a snížení administrativní zátěže členských států a hospodářských subjektů je vhodné brát v úvahu synergie mezi uvedeným nařízením a tímto nařízením.
(5)
Systém ověřování a akreditace by měl zabránit zbytečnému zdvojení postupů a organizací zřízených podle jiných právních nástrojů Unie, které by vedlo k větší zátěži členských států nebo hospodářských subjektů. Proto je vhodné využít osvědčené postupy vyplývající z uplatňování harmonizovaných norem přijatých Evropským výborem pro normalizaci na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (7), jako je harmonizovaná norma týkající se všeobecných požadavků na akreditační orgány akreditující subjekty posuzování shody a harmonizovaná norma týkající se požadavků na subjekty validování nebo ověřování skleníkových plynů pro účely akreditace nebo jiných forem uznávání, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropské unie, a dále pak dokument EA-6/03 a jiné technické dokumenty, které vypracovala Evropská organizace pro spolupráci v oblasti akreditace nebo jiné orgány.
(6)
Při stanovení harmonizovaných pravidel pro ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel a pro akreditaci ověřovatelů je nezbytné zajistit, aby zátěž provozovatelů emitujících nižší množství oxidu uhličitého (CO2) za rok, provozovatelů letadel považovaných za malé producenty emisí ve smyslu nařízení (EU) č. 601/2012 a rovněž zátěž na dostupné zdroje členských států nebyly nepřiměřené vůči sledovanému cíli.
(7)
Článek 27 směrnice 2003/87/ES umožňuje členským státům vyloučit ze systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů malá zařízení podléhající rovnocenným opatřením za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném článku. Toto nařízení by se na zařízení vyloučená podle článku 27 směrnice 2003/87/ES nemělo přímo vztahovat, pokud členský stát nerozhodne, že se toto nařízení použije.
(8)
V souladu se zásadami přílohy V směrnice 2003/87/ES by měl ověřovatel používat přístup založený na riziku s cílem získat ověřovací posudek poskytující přiměřené ujištění, že údaje o celkovém množství emisí nebo celkovém počtu tunokilometrů neobsahují závažné nepřesnosti a výkaz lze v rámci ověřování označit za uspokojivý. Úroveň ujištění by se měla vztahovat k hloubce a podrobnostem ověřovacích činností prováděných během ověřování a ke znění výkladu ověřovacího posudku. Ověřovatel by měl být s ohledem na zjištění a informace získané během ověřovacího procesu povinen upravit jednu nebo více činností v průběhu ověřování tak, aby splňovaly požadavky na dosažení přiměřeného ujištění.
(9)
Aby nedošlo k záměně úloh příslušného orgánu a ověřovatele, měly by být jasně definovány povinnosti ověřovatele při provádění ověřování. Ověřovatel by měl vycházet z plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem a posoudit, zda tento plán a postupy v něm popsané byly správně provedeny. Pokud ověřovatel zjistí nesoulad s nařízením (EU) č. 601/2012, měl by tuto skutečnost uvést v ověřovací zprávě.
(10)
Pro provedení účinného ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel je třeba zcela porozumět jejich činnostem. Ověřovatel by měl požadované ověřovací činnosti provádět pouze po předběžném posouzení toho, zda je k tomu odborně způsobilý. Ve snaze o zajištění vysoké úrovně kvality ověřovacích činností by měla být vytvořena harmonizovaná pravidla pro předběžné posouzení toho, zda je ověřovatel odborně způsobilý, nezávislý a nestranný při provádění požadovaných ověřovacích činností v souladu s pravidly a zásadami uvedenými v tomto nařízení.
(11)
Výměna příslušných informací mezi provozovatelem nebo provozovatelem letadel a ověřovatelem je důležitá ve všech aspektech ověřovacího procesu, zejména ve fázi před uzavřením smlouvy, při provádění strategické analýzy ověřovatelem a po celou dobu ověřování. Je nutné stanovit soubor harmonizovaných požadavků, podle nichž by se měla tato výměna informací mezi provozovatelem nebo provozovatelem letadel a ověřovatelem vždy řídit.
(12)
Všechny ověřovací činnosti v ověřovacím procesu jsou vzájemně propojeny a měly by být završeny tím, že ověřovatel vydá ověřovací zprávu, která obsahuje prohlášení o ověření shodující se s výsledkem ověření. Měly by být stanoveny harmonizované požadavky na ověřovací zprávy a provádění ověřovacích činností, které zajistí, aby ověřovací zprávy a ověřovací činnosti v členských státech splňovaly stejné normy.
(13)
Analýza náchylnosti k nepřesnostem vykazovaných údajů, které by mohly být závažné, je důležitou součástí ověřovacího procesu a určuje, jakým způsobem by měl ověřovatel ověřovací činnosti provádět. Každý prvek ověřovacího procesu je proto do značné míry spojen s výsledkem analýzy rizika vzniku nepřesností.
(14)
Pro ověření výkazu provozovatelů letadel a výkazu provozovatelů úložišť, jež jsou předmětem směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009 o geologickém ukládání oxidu uhličitého a o změně směrnice Rady 85/337/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2001/80/ES, 2004/35/ES, 2006/12/ES a 2008/1/ES a nařízení (ES) č. 1013/2006 (8), by mělo být zavedeno zvláštní ustanovení.
(15)
Správné a účinné vykazování emisí skleníkových plynů provozovatelem nebo provozovatelem letadel je důležité pro účely provádění směrnice 2003/87/ES. K zajištění správného fungování procesu monitorování a vykazování by součástí ověřovacích činností prováděných ověřovatelem mělo být neustálé zlepšování výkonnosti provozovatele nebo provozovatele letadel.
(16)
Ověřovací činnosti a vydávání ověřovacích zpráv by měli provádět odborně způsobilí ověřovatelé a jejich zaměstnanci. Ověřovatelé by měli zavést a neustále zlepšovat interní procesy, které zajistí, aby byli všichni zaměstnanci podílející se na ověřovacích činnostech odborně způsobilí k provádění úkolů, kterými byli pověřeni. Kritéria pro stanovení odborné způsobilosti ověřovatele by měla být ve všech členských státech stejná a měla by být ověřitelná, objektivní a transparentní.
(17)
Vnitrostátní akreditační orgán zřízený v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 by měl být oprávněn akreditovat odbornou způsobilost ověřovatele k provádění ověřovacích činností podle tohoto nařízení a vydávat k této odborné způsobilosti oficiální stanoviska, přijímat správní opatření a vykonávat dozor nad ověřovateli.
(18)
Členský stát, který nepovažuje zřízení vnitrostátního akreditačního orgánu nebo provádění ověřovacích činností za hospodářsky smysluplné nebo udržitelné, by se měl obrátit o pomoc na vnitrostátní akreditační orgán jiného členského státu. Provádění akreditačních činností podle tohoto nařízení by mělo být povoleno pouze těm vnitrostátním akreditačním orgánům, které byly úspěšně podrobeny vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008.
(19)
U vnitrostátních akreditačních orgánů, které prokáží soulad s tímto nařízením a které se již úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008, by se mělo předpokládat, že splňují procedurální požadavky uložené vnitrostátním akreditačním orgánům, např. požadavky na strukturu vnitrostátních akreditačních orgánů, vytvoření procesu ověřování odborné způsobilosti, vytvoření nezbytných postupů a systému řízení a opatření k zajištění důvěrnosti získaných informací, a měly by být zbaveny povinnosti podrobit se novému vzájemnému hodnocení po vstupu tohoto nařízení v platnost. V souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (9) by měly být za účelem zajištění transparentnosti zveřejněny informace o životním prostředí uvedené v ověřených výkazech provozovatele nebo provozovatele letadel přijatých orgány veřejné správy s výhradou některých požadavků na ochranu důvěrných informací.
(20)
Pro správné fungování systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a dohled nad kvalitou ověřování je důležitá účinná spolupráce mezi vnitrostátními akreditačními orgány nebo případně jinými vnitrostátními orgány a příslušnými orgány. Z důvodu transparentnosti je nutné zajistit, aby vnitrostátní akreditační orgány nebo případně jiné vnitrostátní orgány a příslušné orgány stanovily účinné prostředky pro výměnu informací. Výměna informací mezi příslušnými orgány navzájem a mezi příslušnými orgány a vnitrostátními akreditačními orgány nebo jinými vnitrostátními orgány by se měla řídit nejpřísnějšími zárukami důvěrnosti a služebního tajemství a měla by probíhat v souladu s příslušným vnitrostátním právem a právem Unie.
(21)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení obsahuje ustanovení pro ověřování výkazů předkládaných podle směrnice 2003/87/ES a pro akreditaci ověřovatelů a dohledu nad nimi.
Aniž jsou dotčeno nařízení (ES) č. 765/2008, toto nařízení dále obsahuje ustanovení týkající se vzájemného uznávání ověřovatelů a vzájemného hodnocení vnitrostátních akreditačních orgánů podle článku 15 směrnice 2003/87/ES.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na ověřování údajů o emisích skleníkových plynů a údajů o tunokilometrech v období od 1. ledna 2013 vykazovaných podle článku 14 směrnice 2003/87/ES.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se kromě definic, jež stanoví článek 3 směrnice 2003/87/ES a článek 3 nařízení (EU) č. 601/2012, použijí i tyto definice:
1)
„detekčním rizikem“ se rozumí riziko, že ověřovatel nezjistí závažnou nepřesnost;
2)
„akreditací“ se rozumí osvědčení vnitrostátního akreditačního orgánu, že ověřovatel splňuje požadavky stanovené harmonizovanými normami ve smyslu čl. 2 bodu 9 nařízení (ES) č. 765/2008 a požadavky stanovené v tomto nařízení, jež jsou nezbytné k ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
3)
„ověřovatelem“ se rozumí právnická osoba nebo jiný právní subjekt provádějící ověřovací činnosti podle tohoto nařízení, které jsou v okamžiku vydání ověřovací zprávy akreditovány vnitrostátním akreditačním orgánem podle nařízení (ES) č. 765/2008 a podle tohoto nařízení, nebo fyzická osoba, která je v okamžiku vydání ověřovací zprávy pověřena jiným způsobem, aniž je dotčen čl. 5 odst. 2 prvního z uvedených nařízení;
4)
„ověřením“ se rozumí činnosti prováděné ověřovatelem za účelem vydání ověřovací zprávy podle tohoto nařízení;
5)
„závažnou nepřesností“ se rozumí nepřesnost, která podle názoru ověřovatele překračuje sama o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi úroveň závažnosti nebo která by mohla negativně ovlivnit hodnocení výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel příslušným orgánem;
6)
„výkazem provozovatele nebo provozovatele letadel“ se rozumí roční výkaz emisí, který provozovatel nebo provozovatel letadel předkládá podle čl. 14 odst. 3 směrnice 2003/87/ES, nebo výkaz tunokilometrů, který provozovatel letadel předkládá pro účely žádosti o přidělení povolenek podle článků 3e a 3f uvedené směrnice;
7)
„rozsahem akreditace“ se rozumí činnosti uvedené v příloze I, na které se o akreditaci žádá nebo na které byla akreditace udělena;
8)
„odbornou způsobilostí“ se rozumí schopnost uplatňovat znalosti a dovednosti pro výkon určité činnosti;
9)
„úrovní závažnosti“ se rozumí kvantitativní prahová hodnota nebo mezní bod, nad nímž jsou nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi považovány ověřovatelem za závažné;
10)
„kontrolním systémem“ se rozumí posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel a celý soubor kontrolních činností, včetně jejich trvalého řízení, který provozovatel nebo provozovatel letadel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje podle článku 58 nařízení (EU) č. 601/2012;
11)
„kontrolními činnostmi“ se rozumějí veškeré úkony, které provozovatel nebo provozovatel letadel provede - nebo opatření, která zavede - ke zmírnění inherentních rizik;
12)
„neshodou“ se rozumí jeden z těchto případů:
a)
pro účely ověření výkazu emisí provozovatele: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany provozovatele, které jsou v rozporu s povolením k vypouštění emisí skleníkových plynů a požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
b)
pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany provozovatele letadel, které jsou v rozporu s požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
c)
pro účely akreditace podle kapitoly IV: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany ověřovatele, které jsou v rozporu s požadavky tohoto nařízení;
13)
„místem“ se pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel rozumí umístění, v nichž je definován a řízen proces monitorování, včetně umístění, v nichž jsou kontrolovány a ukládány příslušné údaje a informace;
14)
„kontrolním prostředím“ se rozumí prostředí, v němž funguje systém vnitřní kontroly, a celková činnost vedení provozovatele nebo provozovatele letadel pro zajištění informací o tomto systému vnitřní kontroly;
15)
„inherentním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel k nepřesnostem, které by mohly být závažné samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi, před zohledněním účinku všech příslušných kontrolních činností;
16)
„kontrolním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel k nepřesnostem, které by mohly být závažné samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi a kterým kontrolní systém nezamezí nebo které včas nezjistí a neopraví;
17)
„ověřovacím rizikem“ se rozumí riziko, které je funkcí inherentního, kontrolního a detekčního rizika, že ověřovatel vydá nesprávný ověřovací posudek, pokud výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel obsahuje závažné nepřesnosti;
18)
„přiměřeným ujištěním“ se rozumí vysoká, nikoli však absolutní úroveň ujištění kladně vyjádřená v ověřovacím posudku a udávající, zda výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel, který je předmětem ověření, neobsahuje závažnou nepřesnost;
19)
„analytickými postupy“ se rozumí analýza výkyvů a trendů v údajích včetně analýzy vztahů v údajích, které nejsou v souladu s jinými příslušnými informacemi nebo které se odchylují od předvídaného množství;
20)
„interní dokumentací o ověření“ se rozumí veškerá interní dokumentace, kterou ověřovatel shromáždil s cílem zaznamenat všechny podpůrné doklady a zdůvodnit činnosti prováděné za účelem ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
21)
„vedoucím auditorem systému EU ETS“ se rozumí auditor systému EU ETS pověřený vedením a kontrolou ověřovacího týmu a zodpovědný za ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel a za podávání zpráv o tomto ověření;
22)
„auditorem systému EU ETS“ se rozumí jednotlivý člen ověřovacího týmu zodpovědný za ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel, který není vedoucím auditorem systému EU ETS;
23)
„technickým odborníkem“ se rozumí osoba poskytující podrobné znalosti a odborné zkušenosti ohledně určitého předmětu potřebného k provádění ověřovacích činností pro účely kapitoly III a k provádění akreditačních činností pro účely kapitoly V;
24)
„úrovní ujištění“ se rozumí stupeň ujištění, který ověřovatel uvádí v ověřovací zprávě s cílem snížit ověřovací riziko podle okolností ověřovací povinnosti;
25)
„posuzovatelem“ se rozumí osoba jmenovaná vnitrostátním akreditačním orgánem k posouzení ověřovatele podle tohoto nařízení, a to samostatně nebo jako člen posuzovacího týmu;
26)
„vedoucím posuzovatelem“ se rozumí posuzovatel, který celkově odpovídá za posouzení ověřovatele podle tohoto nařízení;
27)
„nepřesností“ se rozumí opomenutí, zkreslení nebo chyba v údajích vykázaných provozovatelem nebo provozovatelem letadel s výjimkou přípustné nejistoty podle čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012.
Článek 4
Předpoklad shody
Pokud ověřovatel prokáže shodu s kritérii stanovenými v příslušných harmonizovaných normách ve smyslu čl. 2 bodu 9 nařízení (ES) č. 765/2008 nebo v jeho částech, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropské unie, předpokládá se, že splňuje požadavky stanovené v kapitolách II a III tohoto nařízení v rozsahu, v němž se harmonizované normy na tyto požadavky vztahují.
Článek 5
Obecný rámec pro akreditaci
V případě, že toto nařízení neobsahuje žádné konkrétní ustanovení týkající se složení vnitrostátních akreditačních orgánů nebo činností a požadavků spojených s akreditací, použijí se příslušná ustanovení nařízení (ES) č. 765/2008.
KAPITOLA II
OVĚŘENÍ
Článek 6
Spolehlivost ověření
Ověřený výkaz o emisích musí být pro uživatele spolehlivý. Musí věrně znázorňovat to, co tvrdí, že znázorňuje, nebo o čem lze přiměřeně předpokládat, že znázorňuje.
Proces ověření výkazů o emisích je účinným a spolehlivým nástrojem podporujícím postupy zajišťování kvality a kontroly kvality a zároveň poskytuje informace, na jejichž základě může provozovatel nebo provozovatel letadel jednat tak, aby při monitorování a vykazování emisí zlepšil svou výkonnost.
Článek 7
Obecné povinnosti ověřovatele
1. Ověřovatel provádí ověření a činnosti vyžadované touto kapitolou s cílem předložit ověřovací zprávu, jejímž závěrem je přiměřené ujištění, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Ověřovatel plánuje a provádí ověření s přístupem profesní skepse, který připouští, že mohou existovat okolnosti způsobující, že informace ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel obsahují závažné nepřesnosti.
3. Ověřovatel musí ověření provádět ve veřejném zájmu, tedy nezávisle na provozovateli nebo provozovateli letadel a příslušných orgánech odpovědných za směrnici 2003/87/ES.
4. Během ověřování ověřovatel posoudí, zda:
a)
je výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel úplný a splňuje požadavky uvedené v příloze IX nařízení (EU) č. 601/2012;
b)
je jednání provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s požadavky povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů a plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, pokud jde o ověření výkazu emisí provozovatele, a s požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, pokud jde o ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel;
c)
údaje ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahují závažné nepřesnosti;
d)
lze předložit informace na podporu činností týkajících se toku dat provozovatele nebo provozovatele letadel, kontrolního systému a souvisejících postupů za účelem zdokonalení jejich monitorování a vykazování.
Za účelem uvedeným v písmeni c) tohoto odstavce si ověřovatel vyžádá od provozovatele nebo provozovatele letadel jasný a objektivní důkaz pro doložení vykázaných úhrnných emisí nebo tunokilometrů s přihlédnutím ke všem dalším informacím uvedeným ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
5. Pokud ověřovatel zjistí, že činnost provozovatele nebo provozovatele letadel není v souladu s nařízením (EU) č. 601/2012, uvede tuto nesrovnalost v ověřovací zprávě, a to i v případě, že je plán pro monitorování schválen příslušným orgánem.
6. Pokud nebyl plán pro monitorování schválen příslušným orgánem podle článku 11 nařízení (EU) č. 601/2012, je neúplný nebo pokud během vykazovaného období došlo k významným změnám podle čl. 15 odst. 3 nebo 4 uvedeného nařízení, které nebyly příslušným orgánem odpovídajícím způsobem schváleny, poučí ověřovatel provozovatele nebo provozovatele letadel, aby si potřebné schválení od příslušného orgánu vyžádal.
Po schválení příslušným orgánem ověřovatel pokračuje v ověřovacích činnostech nebo je opakuje či odpovídajícím způsobem přizpůsobuje.
Pokud nebylo schválení uděleno před vydáním ověřovací zprávy, ověřovatel tuto skutečnost uvede v ověřovací zprávě.
Článek 8
Povinnosti před uzavřením smlouvy
1. Před přijetím ověřovací povinnosti se ověřovatel důkladně seznámí s činností provozovatele nebo provozovatele letadel a posoudí, zda může ověření provést. Pro tento účel ověřovatel alespoň:
a)
posoudí rizika spojená s provedením ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
b)
provede revizi informací předložených provozovatelem nebo provozovatelem letadel s cílem stanovit rozsah ověření;
c)
posoudí, zda povinnost spadá do oblasti působnosti jeho akreditace;
d)
posoudí, zda má dostatečnou odbornou způsobilost, zaměstnance a zdroje nezbytné pro výběr ověřovacího týmu, který je schopen zvládnout složitost zařízení nebo činností a leteckého parku provozovatele letadel, a zda je schopen úspěšně dokončit ověřovací činnosti v požadované lhůtě;
e)
posoudí, zda je schopen zajistit, že potenciální ověřovací tým, který má k dispozici, má veškerou odbornou způsobilost a osoby požadované k provedení ověřovacích činností pro konkrétního provozovatele nebo provozovatele letadel;
f)
stanoví u každé požadované ověřovací povinnosti lhůtu přidělenou na řádné provedení ověření.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel poskytne ověřovateli všechny příslušné informace, které mu umožní provádět činnosti uvedené v odstavci 1.
Článek 9
Přidělení lhůty
1. Při stanovení lhůty přidělené na výkon ověřovací povinnosti podle čl. 8 odst. 1 písm. f) vezme ověřovatel v úvahu alespoň:
a)
složitost zařízení nebo činností a leteckého parku provozovatele letadel;
b)
úroveň informací a složitost plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
c)
požadovanou úroveň závažnosti;
d)
složitost a úplnost činností týkajících se toku dat a kontrolního systému provozovatele nebo provozovatele letadel;
e)
umístění informací a údajů týkajících se emisí skleníkových plynů nebo údajů o tunokilometrech.
2. Ověřovatel zajistí, aby smlouva o ověření stanovila možnost lhůty účtované nad rámec lhůty původně sjednané v této smlouvě, pokud se ukáže, že tato dodatečná lhůta je nezbytná pro provedení strategické analýzy, analýzy rizik nebo jiné ověřovací činnosti. Situace, kdy může být dodatečná lhůta uplatněna, zahrnují přinejmenším tyto:
a)
pokud při ověřování vyjde najevo, že činnosti týkající se toku dat, kontrolní činnosti či logistika provozovatele nebo provozovatele letadel jsou složitější, než se původně předpokládalo;
b)
pokud ověřovatel při ověřování zjistí nepřesnosti, neshody, nedostatky v údajích či chyby v souborech údajů.
3. Ověřovatel uvede přidělenou lhůtu v interní dokumentaci o ověření.
Článek 10
Informace od provozovatele nebo provozovatele letadel
1. Před provedením strategické analýzy a v dalších fázích ověření poskytne provozovatel nebo provozovatel letadel ověřovateli všechny tyto podklady:
a)
povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů provozovatele, pokud se týká ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
nejnovější verzi plánu pro monitorování provozovatele nebo provozovatele letadel a všechny ostatní příslušné verze plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem včetně důkazu o schválení;
c)
popis činností týkajících se toku dat provozovatele nebo provozovatele letadel;
d)
posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel uvedené v čl. 58 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012, a přehled celkového kontrolního systému;
e)
postupy uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem, včetně postupů pro činnosti týkající se toku dat a kontrolní činnosti;
f)
roční výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel o emisích, případně o tunokilometrech;
g)
případně plán odběru vzorků provozovatele podle článku 33 nařízení (EU) č. 601/2012 schválený příslušným orgánem;
h)
pokud v plánu pro monitorování došlo během vykazovaného období k úpravám, záznam o všech těchto úpravách podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 601/2012;
i)
případně výkaz uvedený v čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012;
j)
zprávu o ověření z předchozího roku, pokud ověřovatel pro daného provozovatele nebo provozovatele letadel v předchozím roce ověření neprovedl;
k)
veškerou příslušnou korespondenci s příslušným orgánem, zejména informace týkající se oznámení úprav plánu pro monitorování;
l)
informace o databázích a zdrojích údajů používaných pro účely monitorování a vykazování včetně informací z Eurocontrolu;
m)
monitorovací plán vyžadovaný směrnicí 2009/31/ES a výkazy vyžadované podle článku 14 uvedené směrnice, které se vztahují alespoň k vykazovanému období týkajícího se výkazu emisí, který má být ověřen, pokud se ověření týká výkazu emisí ze zařízení, které provádí geologické uskladňování skleníkových plynů v úložišti podle uvedené směrnice;
n)
případně souhlas příslušného orgánu s tím, že nebudou prováděny prohlídky na místě u zařízení podle čl. 31 odst. 1;
o)
jakékoli další příslušné informace nutné pro plánování a provádění ověření.
2. Předtím než ověřovatel vydá ověřovací zprávu, provozovatel nebo provozovatel letadel mu poskytne konečný schválený a interně validovaný výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 11
Strategická analýza
1. Na začátku ověřování posoudí ověřovatel pravděpodobný charakter, rozsah a složitost ověřovacích úkolů provedením strategické analýzy všech činností vztahujících se k příslušnému zařízení nebo provozovateli letadel.
2. Pro účely porozumění činnostem prováděným zařízením nebo provozovatelem letadel ověřovatel shromáždí a přezkoumá potřebné informace umožňující posoudit, zda je ověřovací tým dostatečně odborně způsobilý k ověřování, určit, zda byla správně stanovena přidělená lhůta uvedená ve smlouvě, a zajistit, že bude schopen provést potřebnou analýzu rizik. Tyto informace obsahují alespoň:
a)
informace uvedené v čl. 10 odst. 1;
b)
požadovanou úroveň závažnosti;
c)
informace získané z ověření z předchozích let, pokud ověřovatel provádí ověření u stejného provozovatele nebo provozovatele letadel.
3. Při přezkumu informací podle odstavce 2 ověřovatel posoudí alespoň následující:
a)
kategorii zařízení podle článku 19 nařízení (EU) č. 601/2012 a činností prováděných v tomto zařízení pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
rozsah a charakter činností provozovatele letadel, šíření informací do různých umístění a počet a druh letů pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel;
c)
plán pro monitorování schválený příslušným orgánem a specifika metodiky monitorování v tomto plánu uvedené;
d)
charakter, rozsah a složitost zdrojů emisí a zdrojových toků, jakož i zařízení a procesů, pro něž jsou vykazovány údaje o emisích nebo tunokilometrech, včetně měřicích zařízení popsaných v plánu pro monitorování, původu a použití výpočtových faktorů a jiných primárních zdrojů údajů;
e)
činnosti týkající se toku dat, kontrolní systém a kontrolní prostředí.
4. Při provádění strategické analýzy ověřovatel zkontroluje:
a)
zda mu byla předložena poslední verze plánu pro monitorování schválená příslušným orgánem;
b)
zda během vykazovaného období došlo v plánu pro monitorování k nějakým úpravám;
c)
zda byly tyto úpravy oznámeny příslušnému orgánu podle čl. 15 odst. 1 nebo článku 23 nařízení (EU) č. 601/2012 nebo schváleny příslušným orgánem v souladu s čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 12
Analýza rizik
1. Za účelem navržení, naplánování a provedení účinného ověření ověřovatel určí a analyzuje tyto prvky:
a)
inherentní rizika;
b)
kontrolní činnosti;
c)
kontrolní rizika týkající se účinnosti kontrolních činností provedených podle písmene b).
2. Při určování a analýze prvků uvedených v odstavci 1 vezme ověřovatel v úvahu alespoň:
a)
zjištění strategické analýzy podle čl. 11 odst. 1;
b)
informace uvedené v čl. 10 odst. 1 a čl. 11 odst. 2 písm. c);
c)
úroveň závažnosti podle čl. 11 odst. 2 písm. b).
3. Pokud ověřovatel zjistí, že provozovatel nebo provozovatel letadel nestanovil ve svém posouzení rizik příslušná inherentní a kontrolní rizika, informuje o této skutečnosti provozovatele nebo provozovatele letadel.
4. Na základě informací získaných během ověřování provede ověřovatel v případě potřeby revizi analýzy rizik a přizpůsobí nebo znovu provede příslušné ověřovací činnosti.
Článek 13
Plán ověřování
1. Ověřovatel vypracuje návrh plánu ověřování, který odpovídá získaným informacím a rizikům zjištěným během strategické analýzy a analýzy rizik a který obsahuje alespoň:
a)
program ověřování s popisem charakteru a rozsahu ověřovacích činností, jakož i doby a způsobu provádění těchto činností;
b)
plán zkoušek stanovící rozsah a metody zkoušení kontrolních činností a postupů kontrolních činností;
c)
plán odběru vzorku údajů stanovící rozsah a metody odběru vzorku údajů týkajících se údajových položek, na nichž se zakládají úhrnné emise ve výkazu emisí provozovatele nebo provozovatele letadel nebo souhrnné údaje o tunokilometrech ve výkazu tunokilometrů provozovatele nebo provozovatele letadel.
2. Plán zkoušek uvedený v odst. 1 písm. b) stanoví ověřovatel tak, aby mu umožnil určit míru spolehlivosti příslušných kontrolních činností pro účely posouzení souladu s požadavky uvedenými v čl. 7 odst. 4 písm. b).
Při stanovení velikosti výběrového souboru a činností týkajících se odběru vzorků pro zkoušení kontrolních činností vezme ověřovatel v úvahu tyto prvky:
a)
inherentní rizika;
b)
kontrolní prostředí;
c)
příslušné kontrolní činnosti;
d)
požadavek na předložení ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním.
3. Při stanovení velikosti výběrového souboru a činností týkajících se odběru vzorků pro odběr vzorku údajů uvedený v odst. 1 písm. c) vezme ověřovatel v úvahu tyto prvky:
a)
inherentní a kontrolní rizika;
b)
výsledky analytických postupů;
c)
požadavek na předložení ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním;
d)
úroveň závažnosti;
e)
závažnost přispění jednotlivé položky údajů k celkovému souboru údajů.
4. Ověřovatel vytvoří a provede plán ověřování tak, aby bylo ověřovací riziko sníženo na přijatelnou úroveň, a aby tak získal přiměřené ujištění, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
5. Pokud ověřovatel zjistí při ověřování další rizika, která je třeba snížit, nebo pokud existuje ve skutečnosti méně rizik, než původně předpokládal, aktualizuje analýzu rizik a plán ověřování a přizpůsobí podle nich ověřovací činnosti.
Článek 14
Ověřovací činnosti
Ověřovatel zavede plán ověřování a na základě analýzy rizik zkontroluje zavedení plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem.
Za tímto účelem ověřovatel provede alespoň zkoušky věcné správnosti založené na analytických postupech, ověření údajů a kontrole metodiky monitorování a zkontroluje:
a)
činnosti týkající se toku dat a systémy používané v toku dat včetně systémů informačních technologií;
b)
zda jsou kontrolní činnosti provozovatele nebo provozovatele letadel náležitě zdokumentovány, zavedeny, spravovány a zda jsou dostatečně účinné ke zmírnění inherentních rizik;
c)
zda jsou postupy uvedené v plánu pro monitorování dostatečně účinné ke zmírnění inherentních a kontrolních rizik a zda jsou tyto postupy zavedeny, dostatečně zdokumentovány a náležitě spravovány.
Pro účely odst. 2 písm. a) ověřovatel sleduje tok dat na základě posloupnosti a vzájemného působení činností týkajících se toku dat od primárního zdroje údajů až po vyhotovení výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 15
Analytické postupy
1. Ověřovatel použije pro posouzení věrohodnosti a úplnosti údajů analytické postupy, jsou-li tyto analytické postupy nutné ke stanovení inherentního rizika, kontrolního rizika a povahy kontrolních činností provozovatele nebo provozovatele letadel.
2. Při provádění analytických postupů podle odstavce 1 posoudí ověřovatel vykazované údaje, aby zjistil potenciální rizikové oblasti a následně potvrdil a přizpůsobil plánované ověřovací činnosti. Ověřovatel alespoň:
a)
posoudí věrohodnost výkyvů a trendů v čase nebo mezi porovnatelnými položkami;
b)
zjistí okamžité extrémní hodnoty, neočekávané údaje a nedostatky v údajích.
3. Při použití analytických postupů podle odstavce 1 ověřovatel provede následující postupy:
a)
předběžné analytické postupy na souhrnných údajích před provedením činností podle článku 14, které umožňují pochopit povahu, složitost a význam vykázaných údajů;
b)
věcné analytické postupy na souhrnných údajích a údajových položkách, na nichž se tyto údaje zakládají, za účelem zjištění potenciálních strukturálních chyb a okamžitých extrémních hodnot;
c)
závěrečné analytické postupy na souhrnných údajích s cílem zajistit, aby byly řádně odstraněny všechny chyby zjištěné během ověřovacího postupu.
4. Pokud ověřovatel zjistí extrémní hodnoty, výkyvy, trendy, nedostatky v údajích nebo údaje, které nejsou v souladu s jinými důležitými informacemi nebo které se podstatně liší od předpokládaných hodnot či poměrů, vyžádá si od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení podložené dalšími příslušnými důkazy.
Na základě tohoto vysvětlení a dalších předložených důkazů posoudí ověřovatel dopad na plán ověřování a ověřovací činnosti, které mají být provedeny.
Článek 16
Ověřování údajů
1. Ověřovatel ověří údaje ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel na základě podrobného testování údajů včetně zpětného sledování údajů k primárnímu zdroji údajů, křížové kontroly údajů pomocí externích zdrojů údajů, vyrovnávání, kontroly prahových hodnot příslušných údajů a provádění přepočtů.
2. V rámci ověřování údajů podle odstavce 1 a s ohledem na schválený plán pro monitorování včetně postupů popsaných v tomto plánu ověřovatel zkontroluje:
a)
hranice zařízení pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
úplnost zdrojových toků a zdrojů emisí popsaných v plánu pro monitorování schváleném příslušným úřadem pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
c)
úplnost údajů o letech spadajících do činností v oblasti letectví uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES, za které odpovídá provozovatel letadel, a úplnost údajů o emisích a tunokilometrech pro účely ověření výkazu emisí a výkazu tunokilometrů provozovatele letadel;
d)
soulad mezi vykázanými údaji a dokumentací o hmotnosti a vyvážení pro účely ověření výkazu emisí a výkazu tunokilometrů provozovatele letadel;
e)
soulad mezi souhrnnou spotřebou paliva a údaji o palivu zakoupeném nebo jiným způsobem dodaném do letadla vykonávajícího činnost v oblasti letectví pro účely ověření výkazu emisí provozovatele letadel;
f)
soulad souhrnných vykázaných údajů ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel s primárním zdrojem údajů;
g)
naměřené hodnoty s využitím výsledků výpočtů provedených provozovatelem v souladu s článkem 46 nařízení (EU) č. 601/2012, pokud provozovatel použije měření na základě metodiky podle čl. 21 odst. 1 uvedeného nařízení;
h)
spolehlivost a přesnost údajů.
3. Pro účely kontroly úplnosti údajů o letech podle odst. 2 písm. c) použije ověřovatel údaje o letovém provozu provozovatele letadel včetně údajů shromážděných od Eurocontrolu nebo jiných příslušných organizací, které mohou zpracovávat informace o letovém provozu, jako jsou ty, které má k dispozici Eurocontrol.
Článek 17
Ověření správného používání metodiky monitorování
1. Ověřovatel kontroluje správné používání a zavedení metodiky monitorování schválené příslušným orgánem v plánu pro monitorování včetně specifických podrobností této metodiky monitorování.
2. Pro účely ověření výkazu emisí provozovatele zkontroluje ověřovatel správné používání a zavedení plánu odběru vzorků podle článku 33 nařízení (EU) č. 601/2012 schváleného příslušným orgánem.
3. Pokud je CO2 přemístěn v souladu s články 48 a 49 nařízení (EU) č. 601/2012 a přemístěný CO2 je měřen převáděcím i přijímacím zařízením, ověřovatel zkontroluje, zda lze rozdíly mezi hodnotami naměřenými v obou zařízeních vysvětlit na základě nejistoty systémů měření a zda byl ve výkazech emisí obou zařízení použit správný aritmetický průměr naměřených hodnot.
Pokud nelze rozdíly mezi hodnotami naměřenými v obou zařízeních vysvětlit na základě nejistoty systémů měření, ověřovatel zkontroluje, zda byly provedeny úpravy pro vyrovnání rozdílů mezi naměřenými hodnotami, zda byly tyto úpravy konzervativní a zda byly schváleny příslušným orgánem.
4. Pokud jsou provozovatelé povinni podle čl. 12 odst. 3 nařízení (EU) č. 601/2012 zahrnout do plánu pro monitorování další prvky, které jsou důležité pro splnění požadavků čl. 24 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/278/EU (10), zkontroluje ověřovatel správné používání a zavedení postupů uvedených v čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení. Ověřovatel přitom rovněž zkontroluje, zda provozovatel předložil příslušnému orgánu do 31. prosince vykazovaného období informace týkající se veškerých plánovaných nebo skutečných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu zařízení.
Článek 18
Ověřování metod uplatňovaných na chybějící údaje
1. Pokud byly metody uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem použity pro doplnění chybějících údajů podle článku 65 nařízení (EU) č. 601/2012, ověřovatel zkontroluje, zda použité metody odpovídaly dané situaci a zda byly uplatněny správně.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel získá v souladu s článkem 65 nařízení (EU) č. 601/2012 souhlas příslušného orgánu s použitím jiných metod než metod uvedených v prvním pododstavci, ověřovatel zkontroluje, zda byl schválený přístup správně uplatněn a odpovídajícím způsobem zdokumentován.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel nemůže takový souhlas včas získat, ověřovatel zkontroluje, zda přístup používaný provozovatelem nebo provozovatelem letadel pro doplnění chybějících údajů zajišťuje, že emise nejsou podhodnocovány a že tento přístup nevede k závažným nepřesnostem.
2. Ověřovatel zkontroluje, zda kontrolní činnosti zavedené provozovatelem nebo provozovatelem letadel s cílem zamezit výskytu chybějících údajů uvedených v čl. 65 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012 jsou účinné.
Článek 19
Posouzení nejistoty
1. Pokud nařízení (EU) č. 601/2012 vyžaduje, aby provozovatel prokázal soulad s prahovými hodnotami nejistoty pro údaje o činnosti a výpočtové faktory, ověřovatel potvrdí platnost informací použitých pro výpočet úrovní nejistoty uvedených ve schváleném plánu pro monitorování.
2. Pokud provozovatel použije metodiku monitorování, která není založena na úrovních podle článku 22 nařízení (EU) č. 601/2012, ověřovatel zkontroluje:
a)
zda posouzení a kvantifikace nejistoty byly provedeny provozovatelem, který prokazuje splnění požadované prahové hodnoty celkové nejistoty pro roční úroveň emisí skleníkových plynů podle čl. 22 písm. c) uvedeného nařízení;
b)
platnost informací použitých pro posouzení a kvantifikaci nejistoty;
c)
zda je celkový přístup použitý pro posouzení a kvantifikaci nejistoty v souladu s čl. 22 písm. b) uvedeného nařízení;
d)
zda byl předložen důkaz o splnění podmínek metodiky monitorování podle čl. 22 písm. a) uvedeného nařízení.
3. Pokud je provozovatel letadel povinen podle nařízení (EU) č. 601/2012 prokázat, že nebyly překročeny požadované úrovně nejistoty, ověřovatel zkontroluje platnost informací použitých k prokázání toho, že příslušné úrovně nejistoty uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem nebyly překročeny.
Článek 20
Odběr vzorků
1. Při kontrole shody kontrolních činností a postupů uvedených v čl. 14 písm. b) a c) a při provádění kontrol podle článků 15 a 16 může ověřovatel použít metody odběru vzorků specifické pro určité zařízení nebo provozovatele letadel za předpokladu, že na základě analýzy rizik je odběr vzorků opodstatněný.
2. Pokud ověřovatel zjistí v průběhu odběru vzorků neshodu nebo nepřesnost, vyžádá si od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení hlavních příčin této neshody nebo nepřesnosti za účelem posouzení jejich dopadu na vykazované údaje. Na základě výsledku tohoto posouzení ověřovatel určí, zda je nutné provést další ověřovací činnosti, zda je třeba zvětšit velikost výběrového souboru a jakou část základního souboru údajů musí provozovatel nebo provozovatel letadel opravit.
3. Ověřovatel zanese výsledek kontrol podle článků 14, 15, 16 a 17 včetně podrobností dalších vzorků do interní dokumentace o ověření.
Článek 21
Prohlídky na místě
1. Ověřovatel provede během ověřovacího procesu v jenom nebo více vhodných termínech prohlídku na místě s cílem posoudit provoz měřicích přístrojů a systémů monitorování, provést dotazování, vykonat činnosti požadované touto kapitolou a shromáždit dostatečné informace a důkazy, jež mu umožní dospět k závěru, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel umožní ověřovateli přístup do svých míst.
3. Pro účely ověření výkazu emisí provozovatele ověřovatel využije prohlídky na místě i k posouzení hranic zařízení a úplnosti zdrojových toků a zdrojů emisí.
4. Pro účely ověření výkazů emisí provozovatele ověřovatel na základě analýzy rizik rozhodne, zda jsou nutné prohlídky dalších umístění, a to včetně případů, kdy jsou prováděny příslušné části činností týkajících se toku dat a kontrolních činností v jiných umístěních, např. v sídle společnosti a jiných pracovištích mimo místo.
Článek 22
Řešení nepřesností a neshod
1. Pokud ověřovatel během ověřování zjistí nepřesnosti nebo neshody, informuje o nich včas provozovatele nebo provozovatele letadel a požádá o provedení příslušných oprav.
Provozovatel nebo provozovatel letadel všechny sdělené nepřesnosti a neshody opraví.
2. Veškeré nepřesnosti a neshody, které provozovatel nebo provozovatel letadel během ověřování opraví, zanese ověřovatel do interní dokumentace o ověření a označí je za vyřešené.
3. Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel nepřesnosti nebo neshody, které mu byly ověřovatelem sděleny, neopraví v souladu s odstavcem 1 dříve, než ověřovatel vydá ověřovací zprávu, vyžádá si ověřovatel od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení hlavních příčin těchto neshod nebo nepřesností za účelem posouzení dopadu těchto neshod nebo nepřesností na vykazované údaje.
Ověřovatel určí, zda mají neopravené nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi podstatný vliv na údaje o celkově vykázaných emisích nebo tunokilometrech. Při posuzování závažnosti nepřesností vezme ověřovatel v úvahu jejich rozsah a povahu a konkrétní okolnosti jejich vzniku.
Ověřovatel posoudí, zda mají neopravené neshody samy o sobě nebo ve spojení s jinými neshodami vliv na vykázané údaje a zda to povede k závažným nepřesnostem.
Ověřovatel může považovat nepřesnosti za závažné i v případě, kdy jsou tyto nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi pod úrovní závažnosti stanovenou v článku 23, pokud k takovému úsudku opodstatňuje rozsah a povaha nepřesností a konkrétní okolnosti jejich vzniku.
Článek 23
Úroveň závažnosti
1. Úroveň závažnosti činí 5 % z celkově vykázaných emisí za vykazované období, které je předmětem ověření, v těchto případech:
a)
u zařízení kategorie A uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012 a zařízení kategorie B uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení;
b)
u provozovatelů letadel s ročními emisemi ve výši nepřesahující 500 kilotun fosilního CO2.
2. Úroveň závažnosti činí 2 % z celkově vykázaných emisí za vykazované období, které je předmětem ověření, v těchto případech:
a)
u zařízení kategorie C uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 601/2012;
b)
u provozovatelů letadel s ročními emisemi ve výši přesahující 500 kilotun fosilního CO2.
3. Pro účely ověření výkazů tunokilometrů provozovatelů letadel je úroveň závažnosti 5 % z celkově vykázaných údajů o tunokilometrech za vykazované období, které je předmětem ověření.
Článek 24
Stanovení závěrů ze zjištění ověření
Při provádění ověření a posuzování informací, které byly v jeho průběhu získány, ověřovatel:
a)
zkontroluje konečné údaje od provozovatele nebo provozovatele letadel včetně údajů, které byly upraveny na základě informací získaných během ověření;
b)
přezkoumá skutečnosti, jimiž provozovatel nebo provozovatel letadel zdůvodnil rozdíly mezi konečnými a dříve poskytnutými údaji;
c)
přezkoumá výsledek posouzení a určí, zda byl správně zaveden plán pro monitorování schválený příslušným orgánem včetně postupů v něm popsaných;
d)
posoudí, zda je ověřovací riziko na přijatelně nízké úrovni pro získání přiměřeného ujištění;
e)
zajistí dostatečné množství důkazů, aby mohl vydat ověřovací posudek s přiměřeným ujištěním, že výkaz neobsahuje závažné nepřesnosti;
f)
zajistí, aby byl ověřovací postup v úplnosti popsán v interní dokumentaci o ověření a aby mohlo být v ověřovací zprávě uvedeno konečné rozhodnutí.
Článek 25
Nezávislý přezkum
1. Před vydáním ověřovací zprávy předloží ověřovatel interní dokumentaci o ověření a ověřovací zprávu osobě provádějící nezávislý přezkum.
2. Osoba provádějící nezávislý přezkum nesmí provádět žádné ověřovací činnosti, které jsou předmětem jejího přezkumu.
3. Rozsah nezávislého přezkumu zahrnuje kompletní ověřovací proces popsaný v této kapitole a zaznamenaný v interní dokumentaci o ověření.
Osoba provádějící nezávislý přezkum provede přezkum tak, aby zajistila, že je ověřovací proces proveden v souladu s tímto nařízením, že byly řádně provedeny postupy pro ověřovací činnosti uvedené v článku 40 a že byla uplatněna řádná odborná péče a úsudek.
Osoba provádějící nezávislý přezkum dále posoudí, zda shromážděné důkazy dostačují k tomu, aby umožnily ověřovateli vydat ověřovací zprávu s přiměřeným ujištěním.
4. Pokud nastanou okolnosti, které by po přezkumu mohly vést ke změnám v ověřovací zprávě, osoba provádějící nezávislý přezkum přezkoumá i tyto změny a jejich důkazy.
5. Ověřovatel řádně oprávní osobu, která ověří ověřovací zprávu založenou na závěrech osoby provádějící nezávislý přezkum a důkazech v interní dokumentaci o ověření.
Článek 26
Interní dokumentace o ověření
1. Ověřovatel připraví a vypracuje interní dokumentaci o ověření, která obsahuje alespoň:
a)
výsledky provedených ověřovacích činností;
b)
strategickou analýzu, analýzu rizik a plán ověřování;
c)
dostatek informací podporujících ověřovací posudek včetně zdůvodnění úsudků o tom, zda mají zjištěné nedostatky závažný vliv na vykázané údaje o emisích nebo tunokilometrech.
2. Návrh interní dokumentace o ověření uvedené v odstavci 1 je vypracován tak, aby osoba provádějící nezávislý přezkum podle článku 25 a vnitrostátní akreditační orgán mohly posoudit, zda bylo ověření provedeno v souladu s tímto nařízením.
Po ověření ověřovací zprávy podle čl. 25 odst. 5 ověřovatel zahrne výsledky nezávislého přezkumu do interní dokumentace o ověření.
3. Ověřovatel poskytne na požádání příslušnému orgánu přístup k interní dokumentaci o ověření, aby mu usnadnil hodnocení daného ověření.
Článek 27
Ověřovací zpráva
1. Na základě informací shromážděných během ověřování vydá ověřovatel provozovateli nebo provozovateli letadel ověřovací zprávu týkající se jednotlivých výkazů emisí nebo výkazů tunokilometrů, které byly předmětem ověření. Ověřovací zpráva musí zahrnovat alespoň jedno z těchto zjištění:
a)
výkaz je po ověření označen za uspokojivý;
b)
výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel obsahuje závažné nepřesnosti, které nebyly před vydáním ověřovací zprávy opraveny;
c)
rozsah ověření je příliš omezený podle článku 28 a ověřovatel nemohl získat dostatečné důkazy pro vydání ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním, že výkaz neobsahuje závažné nepřesnosti;
d)
neshody samy o sobě nebo ve spojení s jinými neshodami jsou příčinou nedostatečné srozumitelnosti a brání ověřovateli v tom, aby s přiměřeným ujištěním prohlásil, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
Pro účely odst. 1 písm. a) může být výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel označen po ověření za uspokojivý jen v případě, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel předloží příslušnému orgánu ověřovací zprávu společně s dotčeným výkazem provozovatele nebo provozovatele letadel.
3. Ověřovací zpráva obsahuje alespoň tyto prvky:
a)
jméno provozovatele nebo provozovatele letadel, který byl předmětem ověření;
b)
cíle ověření;
c)
rozsah ověření;
d)
odkaz na výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel, který byl ověřen;
e)
kritéria použitá pro ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel včetně případného povolení a verze plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, jakož i dobu platnosti jednotlivých plánů pro monitorování;
f)
úhrnné emise nebo tunokilometry na činnost podle přílohy I směrnice 2003/87/ES a na zařízení nebo provozovatele letadel;
g)
vykazované období, které bylo předmětem ověření;
h)
povinnosti provozovatele nebo provozovatele letadel, příslušného orgánu a ověřovatele;
i)
výklad ověřovacího posudku;
j)
popis všech zjištěných nepřesností a neshod, které nebyly před vydáním ověřovací zprávy opraveny;
k)
data prohlídek na místě a osoby, které je prováděly;
l)
informace o tom, zda bylo upuštěno od prohlídek na místě, a důvody pro upuštění od těchto prohlídek;
m)
veškeré případy nesouladu s nařízením (EU) č. 601/2012, které byly zjištěny během ověřování;
n)
potvrzení, zda je metoda použitá pro odstranění nedostatků v údajích podle čl. 18 odst. 1 posledního pododstavce konzervativní a zda vede nebo nevede k závažným nepřesnostem, pokud příslušný orgán nemůže tuto metodu včas schválit;
o)
popis změn a související poznámky, pokud ověřovatel pozoroval změny kapacity, úrovně činností a provozu zařízení, které by mohly mít vliv na přidělování povolenek na emise danému zařízení a které nebyly vykázány příslušnému orgánu do 31. prosince vykazovaného období v souladu s čl. 24 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU;
p)
případná doporučení ke zlepšení;
q)
jméno vedoucího auditora systému EU ETS, osoby provádějící nezávislý přezkum, případně auditora systému EU ETS a technického odborníka, kteří se podíleli na ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
r)
datum, podpis a jméno oprávněné osoby jednající jménem ověřovatele.
4. V ověřovací zprávě uvede ověřovatel dostatečně podrobný popis nepřesností a neshod, a umožní tak provozovateli nebo provozovateli letadel a příslušnému orgánu porozumět:
a)
rozsahu a povaze nepřesnosti nebo neshody;
b)
tomu, proč daná nepřesnost má, nebo nemá závažný dopad;
c)
tomu, jakého prvku výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel se týká daná nepřesnost nebo jakého prvku plánu pro monitorování se týká daná neshoda.
5. Pokud členský stát požaduje, aby ověřovatel kromě prvků popsaných v odstavci 3 předložil také informace o ověřovacím procesu, které nejsou nutné k porozumění ověřovacímu posudku, může provozovatel nebo provozovatel letadel z důvodů účinnosti předložit tyto dodatečné informace příslušnému orgánu nezávisle na ověřovací zprávě v jiném termínu, nejpozději však do 15. května téhož roku.
Článek 28
Omezení rozsahu
Ověřovatel může dospět k závěru, že rozsah ověření uvedený v čl. 27 odst. 1 písm. c) je příliš omezený, pokud nastane některá z těchto situací:
a)
chybějí údaje, které znemožňují ověřovateli získat důkaz nutný ke snížení ověřovacího rizika na úroveň požadovanou pro dosažení přiměřené úrovně ujištění;
b)
plán pro monitorování nebyl schválen příslušným orgánem;
c)
plán pro monitorování nemá dostatečný záběr nebo není dostatečně srozumitelný pro stanovení závěru ověření;
d)
provozovatel nebo provozovatel letadel neposkytl dostatečné informace, které ověřovateli umožňují provést ověření.
Článek 29
Řešení nevyřízených nezávažných neshod
1. Ověřovatel posoudí, zda provozovatel nebo provozovatel letadel opravil neshody uvedené v ověřovací zprávě za předchozí období monitorování v souladu s požadavky na provozovatele uvedenými v čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tyto neshody podle čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012 neopraví, ověřovatel zváží, zda toto opomenutí zvýší nebo může zvýšit riziko vzniku nepřesností.
Ověřovatel v ověřovací zprávě uvede, zda provozovatel nebo provozovatel letadel tyto neshody vyřešil.
2. Ověřovatel zaznamená v interní dokumentaci o ověření podrobnosti o tom, kdy a jak provozovatel nebo provozovatel letadel zjištěné neshody během ověřování vyřešil.
Článek 30
Zlepšení procesu monitorování a vykazování
1. Pokud ověřovatel zjistí oblasti, ve kterých lze zlepšit výkonnost provozovatele nebo provozovatele letadel vztahující se k písmenům a) až d) tohoto odstavce, zahrne do ověřovací zprávy doporučení ke zlepšení výkonnosti provozovatele nebo provozovatele letadel v těchto oblastech:
a)
posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel;
b)
vývoj, dokumentace, zavedení a správa činností týkajících se toku dat a kontrolních činností, jakož i hodnocení kontrolního systému;
c)
vývoj, dokumentace, zavedení a správa činností týkajících se toku dat a kontrolních činností a jiných postupů, které je provozovatel nebo provozovatel letadel povinen vytvořit podle nařízení (EU) č. 601/2012;
d)
monitorování a vykazování emisí nebo tunokilometrů včetně dosažení vyšších úrovní, snižování rizik a zvyšování účinnosti v oblasti monitorování a vykazování.
2. Během ověřování následujícího po roce, v němž byla v ověřovací zprávě uvedena doporučení ke zlepšení, ověřovatel zkontroluje, zda a jakým způsobem provozovatel nebo provozovatel letadel tato doporučení ke zlepšení provedl.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tato doporučení neprovedl nebo je neprovedl správně, ověřovatel posoudí, jaký to má vliv na riziko vzniku nepřesností a neshod.
Článek 31
Zjednodušené ověřování v případě zařízení
1. Odchylně od čl. 21 odst. 1 se může ověřovatel se souhlasem příslušného orgánu v souladu s druhým pododstavcem tohoto odstavce rozhodnout, že neprovede prohlídky na místě u zařízení na základě výsledku analýzy rizik a poté, co shledá, že lze získat vzdálený přístup ke všem příslušným údajům a že jsou splněny podmínky pro neprovedení prohlídek na místě stanovených Komisí. Ověřovatel o tom bez zbytečného prodlení informuje provozovatele.
Provozovatel předloží příslušnému orgánu žádost o schválení rozhodnutí ověřovatele o neprovedení prohlídky na místě.
Na základě žádosti předložené příslušným provozovatelem příslušný orgán rozhodne o schválení rozhodnutí ověřovatele o neprovedení prohlídky na místě, přičemž vezme v úvahu všechny tyto prvky:
a)
informace poskytnuté ověřovatelem ohledně výsledku analýzy rizik;
b)
informace o tom, že lze k příslušným údajům získat vzdálený přístup;
c)
důkaz o tom, že se na zařízení nevztahují požadavky uvedené v odstavci 3;
d)
důkaz o splnění podmínek pro neprovedení prohlídek na místě stanovených Komisí.
2. Souhlas příslušného orgánu podle odstavce 1 není vyžadován pro neprovedení prohlídek na místě u zařízení s nízkými emisemi uvedených v čl. 47 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012.
3. Ověřovatel pohlídky na místě v každém případě provede v těchto situacích:
a)
pokud ověřovatel ověřuje výkaz emisí provozovatele poprvé;
b)
pokud ověřovatel neprovedl prohlídku na místě ve dvou vykazovaných obdobích bezprostředně předcházejících stávajícímu vykazovanému období;
c)
pokud během vykazovaného období došlo k podstatným úpravám plánu pro monitorování včetně úprav podle čl. 15 odst. 3 nebo 4 nařízení (EU) č. 601/2012.
Článek 32
Zjednodušené ověřování v případě provozovatelů letadel
1. Odchylně od čl. 21 odst. 1 tohoto nařízení může ověřovatel rozhodnout, že neprovede prohlídky na místě u malých producentů emisí uvedených čl. 54 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012, pokud ověřovatel dospěje na základě své analýzy rizik k závěru, že ke všem příslušným údajům lze získat vzdálený přístup.
2. Pokud provozovatel letadel používá ke stanovení spotřeby paliva zjednodušené nástroje podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012 a pokud byly vykázané údaje vytvořeny pomocí těchto nástrojů nezávisle na jakýchkoli vstupních údajích provozovatele letadel, může se ověřovatel na základě své analýzy rizik rozhodnout, že neprovede kontroly podle článku 14, 16, čl. 17 odst. 1, čl. 17 odst. 2 a článku 18 tohoto nařízení.
Článek 33
Plány zjednodušeného ověřování
Pokud ověřovatel používá plán zjednodušeného ověřování, zaznamená v interní dokumentaci o ověření zdůvodnění pro použití těchto plánů včetně důkazů o tom, že podmínky pro použití plánů zjednodušeného ověřování byly splněny.
KAPITOLA III
POŽADAVKY NA OVĚŘOVATELE
Článek 34
Odvětvový rozsah akreditace
Ověřovatel vydá ověřovací zprávu pouze provozovateli nebo provozovateli letadel, který provádí činnost, na niž se vztahuje rozsah činností uvedený v příloze I, pro které byla udělena ověřovateli akreditace v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 765/2008 a tohoto nařízení.
Článek 35
Proces ověřování trvalé odborné způsobilosti
1. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje proces ověřování odborné způsobilosti, aby zajistil, že všichni zaměstnanci pověření ověřovacími činnostmi jsou způsobilí vykonávat úkoly, které jim byly přiděleny.
2. V rámci procesu ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1 ověřovatel stanoví, zdokumentuje, zavede a spravuje:
a)
obecná kritéria odborné způsobilosti pro všechny zaměstnance vykonávající ověřovací činnosti;
b)
specifická kritéria odborné způsobilosti pro každou pracovní pozici v rámci ověřovatele vykonávajícího ověřovací činnosti, zejména pro auditora systému EU ETS, vedoucího auditora systému EU ETS, osobu provádějící nezávislý přezkum a technického odborníka;
c)
metodu pro zajištění trvalé odborné způsobilosti a pravidelné hodnocení výkonnosti všech zaměstnanců, kteří provádějí ověřovací činnosti;
d)
proces pro zajištění průběžné odborné přípravy zaměstnanců provádějících ověřovací činnosti;
e)
proces posouzení toho, zda ověřovací povinnost spadá do rozsahu akreditace ověřovatele a zda má ověřovatel odbornou způsobilost, zaměstnance a zdroje nezbytné pro výběr ověřovacího týmu a pro úspěšné provedení ověřovacích činností v požadované lhůtě.
Kritéria odborné způsobilosti podle prvního pododstavce písm. b) jsou specifická pro každý rozsah akreditace, v jehož rámci tyto osoby provádějí ověřovací činnosti.
Při hodnocení odborné způsobilosti zaměstnanců podle prvního pododstavce písm. c) posoudí ověřovatel jejich způsobilost podle kritérií odborné způsobilosti uvedených v písmenech a) a b).
Proces uvedený v prvním pododstavci písm. e) dále zahrnuje proces posouzení toho, zda má ověřovací tým veškerou odbornou způsobilost a osoby nezbytné pro provádění ověřovacích činností pro konkrétného provozovatele nebo provozovatele letadel.
Ověřovatel vypracuje obecná a specifická kritéria odborné způsobilosti, která jsou v souladu s kritérii stanovenými v čl. 36 odst. 4 a článcích 37, 38 a 39.
3. Ověřovatel v pravidelných intervalech monitoruje výkonnost všech zaměstnanců, kteří provádějí ověřovací činnosti, za účelem potvrzení jejich trvalé odborné způsobilosti.
4. Ověřovatel v pravidelných intervalech přezkoumává proces ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1, aby zajistil:
a)
vypracování kritérií odborné způsobilosti uvedených v odst. 2 prvním pododstavci písm. a) a b) v souladu s požadavky na odbornou způsobilost podle tohoto nařízení;
b)
řešení všech problémů, které mohou být zjištěny v souvislosti se stanovením obecných a specifických kritérií odborné způsobilosti podle odst. 2 prvního pododstavce písm. a) a b);
c)
aktualizaci a případně správu všech požadavků v rámci procesu ověřování odborné způsobilosti.
5. Ověřovatel má k dispozici systém pro zaznamenávání výsledků činností prováděných v rámci procesu ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1.
6. Dostatečně odborně způsobilý hodnotitel posoudí odbornou způsobilost a výkonnost auditora systému EU ETS a vedoucího auditora systému EU ETS.
Za tímto účelem odborně způsobilý hodnotitel sleduje tyto auditory při ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v místě zařízení, případně v místě provozovatele letadel s cílem určit, zda splňují kritéria odborné způsobilosti.
7. Pokud zaměstnanec neprokáže, že zcela splňuje kritéria odborné způsobilosti pro konkrétní úkol, který mu byl přidělen, ověřovatel určí a zorganizuje další odbornou přípravu nebo praxi pod odborným dozorem a tohoto jednotlivce sleduje, dokud ověřovateli uspokojivě neprokáže, že kritéria odborné způsobilosti splňuje.
Článek 36
Ověřovací týmy
1. Pro každé konkrétní ověřování sestaví ověřovatel ověřovací tým, který je schopen provádět ověřovací činnosti podle kapitoly II.
2. Ověřovací tým sestává alespoň z vedoucího auditora systému EU ETS, a vyžadují-li to závěry ověřovatele během posouzení podle čl. 8 odst. 1 písm. e) a strategická analýza, odpovídající počet auditorů systému EU ETS a technických odborníků.
3. Pro nezávislý přezkum ověřovacích činností týkajících se konkrétní ověřovací povinnosti jmenuje ověřovatel osobu provádějící nezávislý přezkum, která není součástí ověřovacího týmu.
4. Každý člen týmu:
a)
je jasně seznámen se svou individuální úlohou v ověřovacím procesu;
b)
je schopen efektivně komunikovat v jazyce požadovaném pro provádění jeho konkrétních úkolů.
5. V ověřovacím týmu je alespoň jedna osoba s technickou způsobilostí a znalostmi nezbytnými k posouzení specifických technických aspektů monitorování a vykazování, které se týkají činností uvedených v příloze I a které provádí provozovatel zařízení nebo letadel, a jedna osoba se schopností komunikovat v jazyce požadovaném pro ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v členském státě, v němž ověřovatel toto ověření provádí.
6. Pokud ověřovací tým tvoří jedna osoba, musí splňovat všechny požadavky na odbornou způsobilost pro auditora systému EU ETS a vedoucího auditora systému EU ETS a požadavky uvedené v odstavcích 4 a 5.
Článek 37
Požadavky na odbornou způsobilost auditorů systému EU ETS a vedoucích auditorů systému EU ETS
1. Auditor systému EU ETS musí být odborně způsobilý k ověřování. Za tímto účelem musí mít auditor systému EU ETS alespoň:
a)
znalost směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných právních předpisů, platných pokynů, jakož i příslušných pokynů a právních předpisů, které vydal členský stát, v němž ověřovatel ověření provádí;
b)
znalosti a zkušenosti v oblasti auditu údajů a informací včetně:
i)
metodiky auditu údajů a informací, které zahrnují uplatnění úrovně závažnosti a posouzení závažnosti nepřesností,
ii)
analýzy inherentních a kontrolních rizik,
iii)
technik odběru vzorků v souvislosti s odběrem vzorku údajů a ověření kontrolních činností,
iv)
posouzení informačních a datových systémů, IT systémů, činností týkajících se toku dat, kontrolních činností, kontrolních systémů a postupů kontrolních činností;
c)
schopnosti provádět činnosti týkající se ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel podle kapitoly II;
d)
znalostí a zkušeností v oblasti technických aspektů monitorování a vykazování specifických pro dané odvětví, které odpovídají rozsahu činností uvedených v příloze I, v jehož rámci auditor systému EU ETS ověření provádí.
2. Vedoucí auditor systému EU ETS musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost auditora systému EU ETS a prokázat odbornou způsobilost k vedení ověřovacího týmu a k tomu, nést odpovědnost za provádění ověřovacích činností v souladu s tímto nařízením.
Článek 38
Požadavky na odbornou způsobilost osob provádějících nezávislý přezkum
1. Osoba provádějící nezávislý přezkum předloží příslušnému orgánu k přezkoumání návrh ověřovací zprávy a interní dokumentaci o ověření podle článku 25.
2. Osoba provádějící nezávislý přezkum musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost vedoucího auditora systému EU ETS podle čl. 37 odst. 2.
3. Osoba provádějící nezávislý přezkum musí mít nezbytnou odbornou způsobilost k analyzování poskytnutých informací tak, aby potvrdila úplnost a integritu těchto informací, ke vznášení námitek vůči chybějícím a rozporuplným informacím a ke kontrolování datové stopy pro účely posouzení úplnosti interní dokumentace o ověření a toho, zda poskytuje dostatečné informace pro návrh ověřovací zprávy.
Článek 39
Využívání technických odborníků
1. Při provádění ověřovacích činností může ověřovatel využít technické oborníky k zajištění podrobných vědomostí a odborných znalostí ohledně konkrétního předmětu, které slouží jako podpora auditorovi systému EU ETS a vedoucímu auditorovi systému EU ETS při provádění jejich ověřovacích činností.
2. Pokud není osoba provádějící nezávislý přezkum odborně způsobilá k posouzení určitého problému v procesu přezkumu, vyžádá si ověřovatel podporu technického odborníka.
3. Technický odborník má odbornou způsobilost a znalosti, pomocí nichž zajistí auditorovi systému EU ETS a vedoucímu auditorovi systému EU ETS nebo v případě potřeby osobě provádějící nezávislý přezkum účinnou podporu ohledně daného předmětu, pro který jsou jeho vědomosti a odborné znalosti vyžadovány. Technický odborník má dále dostatečné znalosti vyžadované podle čl. 37 odst. 1 písm. a), b) a c).
4. Technický odborník provádí konkrétní úkoly pod vedením a na plnou odpovědnost vedoucího auditora systému EU ETS ověřovacího týmu, ve kterém technický odborník působí, nebo osoby provádějící nezávislý přezkum.
Článek 40
Postupy pro ověřovací činnosti
1. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje jeden nebo více postupů pro ověřovací činnosti popsané v kapitole II a postupy a procesy vyžadované v příloze II. Při vytváření a provádění těchto postupů a procesů ověřovatel vykonává činnosti v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
2. Ověřovatel navrhne, zdokumentuje, zavede a spravuje systém řízení kvality, aby zajistil jednotnou tvorbu, provádění, zlepšování a přezkum postupů a procesů podle odstavce 1 v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
Článek 41
Záznamy a komunikace
1. Ověřovatel vede záznamy včetně záznamů o odborné způsobilosti a nestrannosti zaměstnanců za účelem prokázání souladu s tímto nařízením.
2. Ověřovatel tyto informace pravidelně zpřístupní provozovateli nebo provozovateli letadel a dalším příslušným stranám v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
3. Ověřovatel zachovává důvěrnost informací získaných během ověřování v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
Článek 42
Nestrannost a nezávislost
1. Ověřovatel je nezávislý na provozovateli nebo provozovateli letadel a při provádění svých ověřovacích činností je nestranný.
Za tímto účelem nesmí být ověřovatel ani žádná součást stejného právního subjektu provozovatelem nebo provozovatelem letadel, vlastníkem provozovatele nebo provozovatele letadel ani jejich vlastněným subjektem. Ověřovatel dále nesmí mít s provozovatelem ani s provozovatelem letadel vztahy, které by mohly jeho nezávislost a nestrannost ovlivnit. Ověřovatel je rovněž nezávislý na orgánech, které obchodují s povolenkami na emise podle systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů zřízeného podle článku 19 směrnice 2003/87/ES.
2. Ověřovatel je organizován tak, aby byla zajištěna jeho objektivita, nezávislost a nestrannost. Pro účely tohoto nařízení se použijí příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
3. Ověřovatel nesmí provádět pro provozovatele ani provozovatele letadel ověřovací činnosti, které představují nepřijatelné riziko ohrožující jeho nestrannost nebo které jej uvádějí do střetu zájmů. Při ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel nesmí ověřovatel využívat zaměstnance ani smluvní subjekty, které jsou ve skutečném nebo potenciálním střetu zájmů. Ověřovatel dále zajistí, aby činnosti zaměstnanců nebo organizací neovlivňovaly důvěrnost, objektivitu, nezávislost a nestrannost ověřování.
Má se za to, že nepřijatelné riziko ohrožující nestrannost nebo riziko střetu zájmů podle první věty prvního pododstavce vzniká mimo jiné v některém z těchto případů:
a)
pokud ověřovatel nebo některá součást stejného právního subjektu poskytuje poradenské služby pro vývoj části procesu monitorování a vykazování, který je popsán v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem včetně vývoje metodiky monitorování, vytvoření návrhu výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel a vytvoření plánu pro monitorování;
b)
pokud ověřovatel nebo některá součást stejného právního subjektu poskytuje technickou podporu pro vývoj či správu systému zavedeného pro monitorování a vykazování údajů o emisích a tunokilometrech.
4. Má se za to, že ověřovatel se ve vztahu k provozovateli nebo provozovateli letadel dostal do střetu zájmů mimo jiné v některém z těchto případů:
a)
pokud je vztah mezi ověřovatelem a provozovatelem nebo provozovatelem letadel založen na společném vlastnictví, společné správě, společném řízení nebo společných zaměstnancích, sdílených zdrojích, společných financích a společných smlouvách nebo marketingu;
b)
pokud provozovatel nebo provozovatel letadel využil poradenskou službu uvedenou v odst. 3 písm. a) nebo technickou podporu uvedenou v písmenu b) uvedeného odstavce od poradenského orgánu, orgánu technické podpory nebo jiné organizace, které jsou s ověřovatelem v určitém vztahu a ohrožují jeho nestrannost.
Pro účely prvního pododstavce písm. b) se nestrannost ověřovatele považuje za ohroženou, pokud jsou vztahy mezi ním a poradenským orgánem, orgánem technické podpory nebo jinou organizací založeny na společném vlastnictví, společné správě, společném řízení nebo společných zaměstnancích, sdílených zdrojích, společných financích, společných smlouvách nebo marketingu a společných platbách prodejní provize nebo jiných finančních pobídek za doporučení nových klientů.
5. Nezávislý přezkum a vydání ověřovací zprávy nesmí ověřovatel zajišťovat externě. Pro účely tohoto nařízení musí ověřovatel při externím zajištění jiných ověřovacích činností splňovat příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
Uzavírání smluv se subjekty na provedení ověřovacích činností však externí zajištění pro účely prvního pododstavce nepředstavuje, pokud ověřovatel při uzavírání smluv s těmito osobami splňuje příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
6. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje proces pro zajištění trvalé nestrannosti a nezávislosti ověřovatele, součástí stejného právního subjektu, jako je ověřovatel, a jiných organizací uvedených v odstavci 4 a všech zaměstnanců a smluvních subjektů, kteří se podílejí na ověřování. Tento proces zahrnuje mechanismus pro zajištění nestrannosti a nezávislosti ověřovatele a musí splňovat příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
KAPITOLA IV
AKREDITACE
Článek 43
Akreditace
Ověřovatel vydávající ověřovací zprávu provozovateli nebo provozovateli letadel musí být akreditován pro rozsah činností uvedených v příloze I, pro které ověřovatel provádí ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 44
Cíle akreditace
Během procesu akreditace a monitorování akreditovaných ověřovatelů každý vnitrostátní akreditační orgán posoudí, zda ověřovatel a jeho zaměstnanci provádějící ověřovací činnosti:
a)
mají odbornou způsobilost k ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
b)
provádějí ověření výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
c)
splňují požadavky stanovené v kapitole III.
Článek 45
Žádost o akreditaci
1. O akreditaci podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008 a ustanovení této kapitoly může požádat každá právnická osoba nebo jiný právní subjekt.
Žádost musí obsahovat informace požadované na základě harmonizované normy uvedené v příloze III.
2. Vedle informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku musí žadatel před zahájením posouzení podle článku 44 zpřístupnit vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu:
a)
všechny informace, které vnitrostátní akreditační orgán vyžaduje;
b)
postupy a informace týkající se procesů uvedených v čl. 40 odst. 1 a informace o systému řízení kvality uvedeném v čl. 40 odst. 2;
c)
kritéria odborné způsobilosti uvedená v čl. 35 odst. 2 písm. a) a b), výsledky procesu ověřování odborné způsobilosti podle článku 35, jakož i další příslušnou dokumentaci ohledně odborné způsobilosti všech zaměstnanců, kteří se podílejí na ověřovacích činnostech;
d)
informace o procesu pro zajištění trvalé nestrannosti a nezávislosti podle čl. 42 odst. 6 včetně příslušných záznamů o nestrannosti a nezávislosti žadatele a jeho zaměstnanců;
e)
informace o technických odbornících a klíčových zaměstnancích, kteří se podílejí na ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel;
f)
systém a proces pro zajištění odpovídající interní dokumentace o ověření;
g)
další příslušné záznamy uvedené v čl. 41 odst. 1.
Článek 46
Příprava posouzení
1. Při přípravě posouzení podle článku 44 vezme každý vnitrostátní akreditační orgán v úvahu složitost rozsahu, pro který žadatel o akreditaci žádá, a složitost systému řízení kvality podle čl. 40 odst. 2, postupy a informace o procesech uvedených v čl. 40 odst. 1 a zeměpisné oblasti, ve kterých žadatel ověřování provádí nebo ve kterých ověřování plánuje.
2. Pro účely tohoto nařízení musí vnitrostátní akreditační orgán splňovat minimální požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 47
Posouzení
1. Posuzovací tým uvedený v článku 57 provádí pro účely posouzení podle článku 44 alespoň tyto činnosti:
a)
přezkum všech příslušných dokumentů a záznamů uvedených v článku 45;
b)
prohlídku provozovny žadatele s cílem přezkoumat reprezentativní vzorek interní dokumentace o ověření a posoudit zavedení systému řízení kvality žadatele a jeho postupů či procesů uvedených v článku 40;
c)
svědecké posouzení reprezentativní části požadovaného rozsahu akreditace a výkonnosti a odborné způsobilosti reprezentativního počtu zaměstnanců žadatele podílejících se na ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel s cílem zajistit soulad činnosti těchto zaměstnanců s tímto nařízením.
Při provádění těchto činností musí posuzovací tým splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
2. Posuzovací tým ohlásí zjištění a neshody žadateli v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III a vyžádá si od něj vyjádření k ohlášeným zjištěním a neshodám v souladu s uvedenými ustanoveními.
3. Žadatel přijme k odstranění všech neshod ohlášených podle odstavce 2 nápravná opatření a ve svém vyjádření ke zjištěním a neshodám ohlášeným posuzovacím týmem uvede, jaká opatření k odstranění všech zjištěných neshod přijal nebo plánuje přijmout ve lhůtě stanovené vnitrostátním akreditačním orgánem.
4. Vnitrostátní akreditační orgán vyjádření žadatele ke zjištěním a neshodám předložené podle odstavce 3 přezkoumá.
Pokud vnitrostátní akreditační orgán zjistí, že vyjádření žadatele je nedostatečné nebo neúčinné, vyžádá si od žadatele další informace nebo přijetí dalších opatření. Vnitrostátní akreditační orgán může rovněž požadovat důkaz o účinném zavedení přijatých opatření nebo provést následné posouzení účinného zavedení nápravných opatření.
Článek 48
Rozhodnutí o akreditaci a osvědčení o akreditaci
1. Vnitrostátní akreditační orgán při přípravě a přijímání rozhodnutí o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace žadatele vezme v úvahu požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán rozhodne o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace žadatele, vydá za tímto účelem osvědčení o akreditaci.
Osvědčení o akreditaci obsahuje alespoň informace požadované na základě harmonizované normy uvedené v příloze III.
Osvědčení o akreditaci uvedené v odstavci 2 je platné po dobu nejvýše pěti let od data, kdy vnitrostátní akreditační orgán toto osvědčení vydal.
Článek 49
Dozor
1. Vnitrostátní akreditační orgán vykonává každoroční dozor nad jednotlivými ověřovateli, kterým vydal osvědčení o akreditaci.
Dozor sestává alespoň:
a)
z prohlídky prostor ověřovatele s cílem provést činnosti uvedené v čl. 47 odst. 1 písm. b);
b)
ze svědeckého posouzení výkonnosti a odborné způsobilosti reprezentativního počtu zaměstnanců ověřovatele v souladu s čl. 47 odst. 1 písm. c).
2. Vnitrostátní akreditační orgán vykoná první dozor nad ověřovatelem v souladu s odstavcem 1 nejpozději dvanáct měsíců ode dne, kdy bylo tomuto ověřovateli vydáno osvědčení o akreditaci.
3. Vnitrostátní akreditační orgán připraví svůj plán dozoru nad jednotlivými ověřovateli tak, aby bylo možné posoudit reprezentativní vzorky rozsahu akreditace v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III.
4. Na základě výsledků dozoru podle odstavce 1 vnitrostátní akreditační orgán rozhodne, zda potvrdí prodloužení akreditace.
5. Pokud ověřovatel provádí ověření v jiném členském státě, může vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovateli udělil akreditaci, požádat vnitrostátní akreditační orgán členského státu, v němž je ověření prováděno, aby dozorové činnosti vykonával jeho jménem a na jeho odpovědnost.
Článek 50
Opakované posouzení
1. Před skončením platnosti osvědčení o akreditaci provede vnitrostátní akreditační orgán opakované posouzení ověřovatele, kterému osvědčení vydal, a určí, zda lze platnost tohoto osvědčení o akreditaci prodloužit.
2. Vnitrostátní akreditační orgán připraví svůj plán opakovaného posouzení jednotlivých ověřovatelů tak, aby bylo možné posoudit reprezentativní vzorky rozsahu akreditace. Při plánování a výkonu dozoru musí vnitrostátní akreditační orgán splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 51
Mimořádné posouzení
1. Vnitrostátní akreditační orgán může kdykoli provést mimořádné posouzení ověřovatele, aby se ujistil, že ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
2. Aby mohl vnitrostátní akreditační orgán posoudit nutnost mimořádného hodnocení, ověřovatel vnitrostátní akreditační orgán neprodleně informuje o všech podstatných změnách, které se týkají jeho akreditace a souvisejí s některým aspektem jeho stavu nebo provozu. Podstatné změny zahrnují ty, které jsou uvedeny v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 52
Rozšíření rozsahu
Vnitrostátní akreditační orgán provede na základě žádosti ověřovatele o rozšíření rozsahu udělené akreditace činnosti nezbytné ke stanovení toho, zda ověřovatel splňuje pro požadované rozšíření rozsahu akreditace požadavky článku 44.
Článek 53
Správní opatření
1. Vnitrostátní akreditační orgán může pozastavit, zrušit nebo omezit akreditaci ověřovatele, pokud ověřovatel nesplňuje požadavky tohoto nařízení.
Vnitrostátní akreditační orgán pozastaví, zruší nebo omezí akreditaci ověřovatele, pokud o to ověřovatel požádá.
Vnitrostátní akreditační orgán vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje postup pro pozastavení akreditace, zrušení akreditace nebo omezení rozsahu akreditace.
2. Vnitrostátní akreditační orgán pozastaví akreditaci nebo omezí rozsah akreditace v některém z těchto případů:
a)
ověřovatel závažným způsobem porušil požadavky tohoto nařízení;
b)
ověřovatel trvale a opakovaně neplní požadavky tohoto nařízení;
c)
ověřovatel porušil jiné zvláštní podmínky vnitrostátního akreditačního orgánu.
3. Vnitrostátní akreditační orgán zruší akreditaci, pokud:
a)
ověřovatel nenapravil příčiny, které vedly k rozhodnutí o pozastavení platnosti osvědčení o akreditaci;
b)
člen vrcholného vedení organizace ověřovatele byl uznán vinným z podvodu;
c)
ověřovatel úmyslně poskytl nepravdivé informace.
4. Proti rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o pozastavení či zrušení akreditace nebo omezení jejího rozsahu v souladu s odstavci 2 a 3 lze podat odvolání.
Členské státy vytvoří postupy pro vyřizování těchto odvolání.
5. Rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o pozastavení či zrušení akreditace nebo omezení jejího rozsahu nabývá účinku poté, co je oznámeno ověřovateli.
Vnitrostátní akreditační orgán ukončí pozastavení platnosti osvědčení o akreditaci, pokud obdrží dostatečné informace, které jej přesvědčí o tom, že ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
KAPITOLA V
POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE AKREDITAČNÍCH ORGÁNŮ PRO AKREDITACI OVĚŘOVATELŮ SYSTÉMU ETS
Článek 54
Vnitrostátní akreditační orgán
1. Úkoly související s akreditací podle tohoto nařízení plní vnitrostátní akreditační orgány jmenované podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Pokud se členský stát rozhodne umožnit certifikaci ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, podle tohoto nařízení, je úkoly souvisejícími s certifikací těchto ověřovatelů pověřen jiný vnitrostátní orgán než vnitrostátní akreditační orgán jmenovaný podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008.
3. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti stanovené v odstavci 2, zajistí, aby příslušný vnitrostátní orgán splňoval požadavky tohoto nařízení včetně požadavků stanovených v článku 70, a poskytne požadované podpůrné doklady v souladu s čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 765/2008.
4. Vnitrostátní akreditační orgán je členem orgánu uznaného podle článku 14 uvedeného nařízení.
5. Vnitrostátní akreditační orgán je pověřen akreditací jako činností orgánu veřejné správy a je formálně uznán členským státem, ve kterém orgány veřejné správy akreditaci přímo neprovádějí.
6. Pro účely tohoto nařízení vykonává vnitrostátní akreditační orgán své funkce v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 55
Přeshraniční akreditace
Pokud členský stát usoudí, že jmenovat vnitrostátní akreditační orgán nebo poskytovat akreditační služby ve smyslu článku 15 směrnice 2003/87/ES není hospodářsky smyslupné nebo udržitelné, obrátí se o pomoc na vnitrostátní akreditační orgán jiného členského státu.
Dotčený členský stát o tom informuje Komisi a jiné členské státy.
Článek 56
Nezávislost a nestrannost
1. Vnitrostátní akreditační orgán je uspořádán tak, aby byla zaručena jeho úplná nezávislost na ověřovatelích, které posuzuje, a jeho nestrannost při provádění akreditačních činností.
2. Za tímto účelem nesmí vnitrostátní akreditační orgán nabízet ani poskytovat žádné činnosti nebo služby, které poskytuje ověřovatel, ani nesmí poskytovat poradenské služby, vlastnit podíl či mít jiné finanční nebo manažerské zájmy v organizaci ověřovatele.
3. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 54 odst. 2, jsou struktura, povinnosti a úkoly vnitrostátního akreditačního orgánu jasně odlišeny od struktury, povinností a úkolů příslušného orgánu a jiných vnitrostátních orgánů.
4. Vnitrostátní akreditační orgán přijímá všechna konečná rozhodnutí týkající se akreditace ověřovatelů.
Vnitrostátní akreditační orgán však může zadat určité činnosti subdodavatelům s výhradou požadavků stanovených v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 57
Posuzovací tým
1. Vnitrostátní akreditační orgán jmenuje posuzovací tým pro každé konkrétní posouzení.
2. Posuzovací tým sestává z vedoucího posuzovatele a v případě potřeby z odpovídajícího počtu posuzovatelů nebo technických odborníků pro konkrétní rozsah akreditace.
V posuzovacím týmu je alespoň jedna osoba se znalostmi monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle nařízení (EU) č. 601/2012, jež mají význam pro rozsah akreditace, a s odbornou způsobilostí a znalostmi nutnými k posouzení ověřovacích činností v rámci provozovatele zařízení nebo letadel pro daný rozsah a nejméně jedna osoba se znalostmi příslušných vnitrostátních právních předpisů a pokynů.
Článek 58
Požadavky na odbornou způsobilost posuzovatelů
1. Posuzovatel musí mít při posuzování ověřovatele odbornou způsobilost k provádění činností uvedených v kapitole IV. Za tímto účelem posuzovatel musí:
a)
splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě podle nařízení (ES) č. 765/2008 uvedené v příloze III;
b)
mít znalosti směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných příslušných právních předpisů, jakož i platných pokynů;
c)
mít znalosti auditu údajů a informací podle čl. 37 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení získané na základě odborné přípravy nebo přístupu k osobě, která znalosti a zkušenosti v oblasti auditu těchto údajů a informací má.
2. Vedoucí posuzovatel musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost uvedené v odstavci 1, prokázat odbornou způsobilost k vedení posuzovacího týmu a k tomu, nést odpovědnost za posouzení prováděné v souladu s tímto nařízením.
3. Interní osoby provádějící přezkum a osoby vydávající rozhodnutí o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace musí kromě požadavků na odbornou způsobilost uvedených v odstavci 1 mít i dostatečné znalosti a zkušenosti v oblasti hodnocení akreditace.
Článek 59
Techničtí odborníci
1. Vnitrostátní akreditační orgán může do posuzovacího týmu zahrnout i technické odborníky k zajištění podrobných vědomostí a odborných znalostí ohledně konkrétního předmětu, které slouží jako potřebná podpora vedoucímu posuzovateli nebo posuzovateli při provádění jejich posuzovacích činností.
2. Technický odborník má odbornou způsobilost a znalosti, pomocí nichž zajistí vedoucímu posuzovateli a posuzovateli účinnou podporu ohledně daného předmětu, pro který jsou jeho vědomosti a odborné znalosti vyžadovány. Technický odborník musí rovněž:
a)
mít znalosti směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných příslušných právních předpisů, jakož i platných pokynů;
b)
mít dostatečnou znalost ověřovacích činností.
3. Technický odborník provádí konkrétní úkoly pod vedením a na plnou odpovědnost vedoucího posuzovatele příslušného posuzovacího týmu.
Článek 60
Postupy
Vnitrostátní akreditační orgán musí vyhovovat požadavkům stanoveným podle článku 8 nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 61
Stížnosti
Pokud vnitrostátní akreditační orgán obdrží od příslušného orgánu, provozovatele nebo provozovatele letadel nebo jiných zúčastněných stran stížnost týkající se ověřovatele, vnitrostátní akreditační orgán v přiměřené lhůtě:
a)
rozhodne o platnosti stížnosti;
b)
zajistí, aby dotčenému ověřovateli byla dána příležitost vyjádřit se;
c)
přijme odpovídající opatření k vyřízení stížnosti;
d)
provede záznam o stížnosti a přijatých opatřeních a
e)
odpoví stěžovateli.
Článek 62
Záznamy a dokumentace
Vnitrostátní akreditační orgán vede záznamy o jednotlivých osobách podílejících se na akreditačním procesu. Tyto záznamy zahrnují záznamy týkající se příslušných kvalifikací, odborné přípravy, zkušeností, nestrannosti a odborné způsobilosti, jež jsou nezbytné k prokázání souladu s tímto nařízením.
Článek 63
Přístup k informacím a důvěrnost
1. Vnitrostátní akreditační orgán pravidelně zveřejňuje a aktualizuje informace, které v průběhu svých akreditačních činností obdrží.
2. Vnitrostátní akreditační orgán případně přijme vhodná opatření k zajištění důvěrnosti obdržených informací v souladu s čl. 8 bodem 4) nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 64
Vzájemné hodnocení
1. Vnitrostátní akreditační orgány se podrobí pravidelnému vzájemnému hodnocení.
Vzájemné hodnocení uspořádá orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 zavede odpovídající kritéria vzájemného hodnocení a účinný a nezávislý postup vzájemného hodnocení za účelem posouzení toho, zda:
a)
vnitrostátní akreditační orgán, který je vzájemnému hodnocení podroben, provedl akreditační činnosti v souladu s kapitolou IV;
b)
vnitrostátní akreditační orgán, který je vzájemnému hodnocení podroben, splnil požadavky stanovené v této kapitole.
Tato kritéria zahrnují požadavky na odbornou způsobilost osob provádějících vzájemné hodnocení a týmů provádějících vzájemné hodnocení, které jsou specifické pro systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, zřízený podle směrnice 2003/87/ES.
3. Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 zveřejní a sdělí výsledek vzájemného hodnocení vnitrostátního akreditačního orgánu Komisi, vnitrostátním orgánům zodpovědným za vnitrostátní akreditační orgány v členských státech a příslušnému orgánu členských států nebo kontaktnímu místu podle čl. 69 odst. 2.
4. Aniž je dotčen odstavec 1, platí, že pokud se vnitrostátní akreditační orgán úspěšně podrobí vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 před vstupem tohoto nařízení v platnost, je tomuto vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu udělena výjimka z povinnosti podrobit se novému vzájemnému hodnocení po vstupu tohoto nařízení v platnost v případě, že prokáže shodu s tímto nařízením.
Za tímto účelem předloží dotčený vnitrostátní akreditační orgán orgánu uznanému podle článku 14 nařízení č. 765/2008 žádost a potřebnou dokumentaci.
Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 rozhodne, zda podmínky pro udělení výjimky byly splněny.
Výjimka platí po dobu nejvýše tří let ode dne oznámení rozhodnutí vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu.
5. Vnitrostátní orgán pověřený podle čl. 54 odst. 2 úkoly souvisejícími s certifikací ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, podle tohoto nařízení splňuje úroveň důvěryhodnosti rovnocennou vnitrostátním akreditačním orgánům, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení.
Za tímto účelem dotčený členský stát ihned po svých rozhodnutích, jimiž vnitrostátní orgán prováděním certifikace pověří, poskytne Komisi a členským státům všechny příslušné podpůrné doklady. Žádný vnitrostátní orgán nesmí certifikovat ověřovatele pro účely tohoto nařízení dříve, než dotčený členský stát tyto podpůrné doklady poskytne.
Dotčený členský stát pravidelně přezkoumává fungování vnitrostátního orgánu s cílem zajistit, aby i nadále splňoval výše uvedenou úroveň důvěryhodnosti, a uvědomí o tom Komisi.
Článek 65
Nápravná opatření
1. Členské státy pravidelně kontrolují své vnitrostátní akreditační orgány s cílem zajistit, aby trvale splňovaly požadavky tohoto nařízení, s přihlédnutím k výsledkům vzájemného hodnocení uspořádaného v souladu s článkem 64.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán nesplňuje požadavky tohoto nařízení nebo neplní své povinnosti stanovené tímto nařízením, dotčený členský stát přijme vhodná nápravná opatření nebo přijetí těchto nápravných opatření zajistí a uvědomí o tom Komisi.
Článek 66
Vzájemné uznávání ověřovatelů
1. Členské státy uznají rovnocennost služeb poskytovaných akreditačními orgány, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení. Členské státy akceptují osvědčení o akreditaci ověřovatelů akreditovaných těmito vnitrostátními akreditačními orgány a respektují právo těchto ověřovatelů provádět ověření v rozsahu své akreditace.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán neprojde celým procesem vzájemného hodnocení do 31. prosince 2014, akceptují členské státy osvědčení o akreditaci ověřovatelů akreditovaných tímto vnitrostátním akreditačním orgánem za předpokladu, že orgán uznaný podle článku 14 nařízení č. 765/2008 zahájí s tímto vnitrostátním akreditačním orgánem proces vzájemného hodnocení a nezjistí nesoulad tohoto vnitrostátního akreditačního orgánu s tímto nařízením.
3. Pokud certifikaci ověřovatelů provádí vnitrostátní orgán podle čl. 54 odst. 2, akceptují členské státy osvědčení vydané tímto orgánem a respektují právo certifikovaných ověřovatelů provádět ověření v rozsahu své certifikace.
Článek 67
Monitorování poskytovaných služeb
Pokud členský stát v průběhu inspekce prováděné v souladu s čl. 31 odst. 4 směrnice 2006/123/ES zjistí, že ověřovatel nedodržuje toto nařízení, příslušný orgán nebo vnitrostátní akreditační orgán daného členského státu tuto skutečnost oznámí vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval.
Vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval, posoudí sdělení těchto informací jako stížnost ve smyslu článku 61 tohoto nařízení a přijme odpovídající opatření a zašle odpověď příslušnému orgánu nebo vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu v souladu s čl. 72 odst. 2 druhým pododstavcem tohoto nařízení.
Článek 68
Výměna elektronických údajů a použití automatizovaných systémů
1. Členské státy mohou požadovat, aby ověřovatelé používali k vypracování ověřovacích zpráv elektronické šablony nebo specifické formáty souborů v souladu s čl. 74 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012.
2. Pro účely předložení ověřovací zprávy a pro další typy komunikace mezi provozovatelem, provozovatelem letadel, ověřovatelem, příslušným orgánem a vnitrostátním akreditačním orgánem mohou být v souladu s čl. 74 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012 zpřístupněny normalizované elektronické šablony nebo specifikace formátu souborů.
KAPITOLA VI
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 69
Výměna informací a kontaktní místa
1. Členský stát zavede účinnou výměnu příslušných informací a účinnou spolupráci mezi svým vnitrostátním akreditačním orgánem nebo případně vnitrostátním orgánem pověřeným certifikací ověřovatelů a příslušným orgánem.
2. Pokud je v členském státě určen více než jeden příslušný orgán podle článku 18 směrnice 2003/87/ES, schválí členský stát jeden z těchto příslušných orgánů jako kontaktní místo pro výměnu informací, pro koordinaci spolupráce podle odstavce 1 a pro činnosti uvedené v této kapitole.
Článek 70
Akreditační pracovní program a zpráva o činnosti
1. Vnitrostátní akreditační orgán zpřístupní příslušnému orgánu jednotlivých členských států do 31. prosince každého roku akreditační pracovní program obsahující seznam ověřovatelů akreditovaných tímto vnitrostátním akreditačním orgánem, kteří oznámili podle článku 76, že v těchto členských státech plánují provádět ověřování. Akreditační pracovní program obsahuje k jednotlivým ověřovatelům alespoň tyto informace:
a)
očekávanou dobu a místo ověřování;
b)
informace o činnostech, které vnitrostátní akreditační orgán pro ověřovatele naplánoval, zejména činnosti týkající se dozoru a opakovaného posouzení;
c)
data předpokládaných svědeckých auditů prováděných vnitrostátním akreditačním orgánem za účelem posouzení ověřovatele včetně adresy a kontaktních údajů provozovatelů a provozovatelů letadel, u nichž proběhne během svědeckého auditu prohlídka;
d)
informace o tom, zda vnitrostátní akreditační orgán požádal vnitrostátní akreditační orgán členského státu, ve kterém ověřovatel provádí ověření, o vykonávání dozorových činností.
2. Po předložení akreditačního pracovního programu v souladu s odstavcem 1 poskytne příslušný orgán vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu veškeré příslušné informace včetně veškerých příslušných vnitrostátních právních předpisů či pokynů.
3. Vnitrostátní akreditační orgán zpřístupní příslušnému orgánu do 1. června každého roku zprávu o činnosti. Zpráva o činnosti obsahuje ve vztahu k jednotlivým ověřovatelům, kteří byli tímto vnitrostátním akreditačním orgánem akreditováni, alespoň tyto informace:
a)
podrobné údaje o akreditaci ověřovatelů, kteří byli tímto vnitrostátním akreditačním orgánem nově akreditováni, včetně rozsahu akreditace těchto ověřovatelů;
b)
všechny změny rozsahu akreditace těchto ověřovatelů;
c)
souhrnné výsledky činností týkajících se dozoru a opakovaného posouzení prováděných vnitrostátním akreditačním orgánem;
d)
souhrnné výsledky uskutečněných mimořádných posouzení včetně důvodů pro zahájení těchto mimořádných posouzení;
e)
všechny stížnosti podané na ověřovatele od poslední zprávy o činnosti a opatření přijatá vnitrostátním akreditačním orgánem.
Článek 71
Výměna informací o správních opatřeních
Pokud vnitrostátní akreditační orgán uložil ověřovateli správní opatření podle článku 53 nebo pokud bylo ukončeno pozastavení akreditace nebo bylo na základě rozhodnutí o odvolání zrušeno rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o uložení správních opatření podle článku 53, vnitrostátní akreditační orgán informuje tyto strany:
a)
příslušný orgán členského státu, v němž je ověřovatel akreditován;
b)
příslušný orgán a vnitrostátní akreditační orgán všech členských států, v nichž ověřovatel provádí ověření.
Článek 72
Výměna informací ze strany příslušného orgánu
1. Příslušný orgán členského státu, v němž ověřovatel provádí ověření, sdělí každoročně vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval, alespoň tyto informace:
a)
příslušné výsledky kontroly výkazu provozovatele a provozovatele letadel a ověřovací zprávy, zejména ohledně zjištěného nesouladu daného ověřovatele s tímto nařízením;
b)
výsledky inspekce u provozovatele nebo provozovatele letadel, pokud tyto výsledky mají pro vnitrostátní akreditační orgán význam s ohledem na akreditaci ověřovatele a dozor nad ním nebo pokud tyto výsledky vykazují zjištěný nesoulad tohoto ověřovatele s tímto nařízením;
c)
výsledky hodnocení interní dokumentace o ověření tohoto ověřovatele, pokud byla tato interní dokumentace o ověření hodnocena příslušným orgánem podle čl. 26 odst. 3;
d)
stížnosti na tohoto ověřovatele, které příslušný orgán obdržel.
2. Pokud informace uvedené v odstavci 1 obsahují důkaz o tom, že příslušný orgán zjistil nesoulad ověřovatele s tímto nařízením, považuje vnitrostátní akreditační orgán sdělení těchto informací za stížnost příslušného orgánu na tohoto ověřovatele ve smyslu článku 61.
Vnitrostátní akreditační orgán přijme vhodná opatření k vyřízení těchto informací a zašle příslušnému orgánu odpověď do tří měsíců od jejich obdržení. Ve své odpovědi vnitrostátní akreditační orgán informuje příslušný orgán o opatřeních, která přijal, a případně o správních opatřeních, která ověřovateli uložil.
Článek 73
Výměna informací o dozoru
1. Pokud byl vnitrostátní akreditační orgán členského státu, v němž ověřovatel provádí ověření, požádán podle čl. 49 odst. 5 o výkon dozorových činností, oznámí svá zjištění vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval, pokud se oba vnitrostátní akreditační orgány nedohodnou jinak.
2. Vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval, vezme tato zjištění podle odstavce 1 v úvahu při posuzování toho, zda ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
3. Pokud se na základě zjištění podle odstavce 1 prokáže, že ověřovatel není s tímto nařízením v souladu, přijme vnitrostátní akreditační orgán, který jej akreditoval, odpovídající opatření podle tohoto nařízení a informuje vnitrostátní akreditační orgán, který vykonává dozorové činnosti:
a)
o tom, jaká opatření přijal vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval;
b)
případně o tom, jaká opatření přijal ověřovatel ohledně daných zjištění;
c)
případně o tom, jaká správní opatření byla ověřovateli uložena.
Článek 74
Výměna informací s členským státem usazení ověřovatele
Pokud ověřovatel získá akreditaci od vnitrostátního akreditačního orgánu v jiném členském státě, než v jakém je usazen, zašle akreditační pracovní program a zprávu o činnosti uvedené v článku 70, jakož i informace uvedené v článku 71 rovněž příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen.
Článek 75
Databáze akreditovaných ověřovatelů
1. Vnitrostátní akreditační orgány nebo případně vnitrostátní orgány uvedené v čl. 54 odst. 2 vytvoří a spravují databázi a zpřístupní tuto databázi jiným vnitrostátním akreditačním orgánům, vnitrostátním orgánům, ověřovatelům, provozovatelům, provozovatelům letadel a příslušným orgánům.
Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 přístup k databázím usnadní a harmonizuje s cílem umožnit účinnou a nákladově efektivní komunikaci mezi vnitrostátními akreditačními orgány, vnitrostátními orgány, ověřovateli, provozovateli, provozovateli letadel a příslušnými orgány a může tyto databáze sjednotit do jediné centralizované databáze.
2. Databáze uvedená v odstavci 1 obsahuje alespoň tyto informace:
a)
jméno a adresu všech ověřovatelů akreditovaných daným vnitrostátním akreditačním orgánem;
b)
členské státy, v nichž ověřovatel provádí ověřování;
c)
rozsah akreditace jednotlivých ověřovatelů;
d)
datum udělení akreditace a datum skončení její platnosti;
e)
veškeré informace o správních opatřeních, která byla ověřovateli uložena.
Tyto informace se zveřejní.
Článek 76
Oznámení učiněné ověřovatelem
1. Aby mohl vnitrostátní akreditační orgán vytvořit návrh akreditačního pracovního programu a zprávy o činnosti uvedených v článku 70, sdělí ověřovatel do 15. listopadu každého roku vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který jej akreditoval, tyto informace:
a)
plánovanou dobu a místo ověření, která ověřovatel hodlá provést;
b)
adresu a kontaktní údaje provozovatelů nebo provozovatelů letadel, jejichž výkazy emisí a tunokilometrů jsou předmětem ověření.
2. Dojde-li ke změně informací uvedených v odstavci 1, ověřovatel tyto změny oznámí akreditačnímu orgánu ve lhůtě, kterou tento vnitrostátní akreditační orgán schválí.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 77
Přechodná ustanovení
Údaje o emisích a případně o činnostech vykázané přede dnem 1. ledna 2013 se ověřují podle požadavků stanovených v rozhodnutí 2007/589/ES (11).
Článek 78
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. června 2012.
KOMISJONI MÄÄRUS (EL) nr 600/2012,
21. juuni 2012,
milles käsitletakse kasvuhoonegaaside heite- ja tonnkilomeetriaruannete tõendamist ja tõendajate akrediteerimist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2003/87/EÜ
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (1), eriti selle artikli 15 neljandat lõiku,
ning arvestades järgmist:
(1)
On vaja kehtestada tõendajate akrediteerimise eeskirjade üldine reeglistik, millega tagatakse, et liidu kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi raames komisjoni 21. juuni 2012. aasta määruse (EL) nr 601/2012 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ kohase kasvuhoonegaaside heite seire ja aruandluse kohta) (2) kohaselt esitatavaid käitajate ja õhusõiduki käitajate aruandeid tõendavad tõendajad, kel on tehniline pädevus neile usaldatud ülesannete täitmiseks sõltumatult ja erapooletult ning kooskõlas käesoleva määruse nõuete ja põhimõtetega.
(2)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiviga 2006/123/EÜ (teenuste kohta siseturul) (3) on kehtestatud üldine raamistik teenuste ja teenuseosutajate vaba liikumise hõlbustamiseks liidus, tagades samal ajal teenuste kõrge kvaliteedi. Liidu heitkogustega kauplemise süsteemiga seotud akrediteerimis- ja tõendamiseeskirjade ühtlustamine liidus peaks kaasa aitama tõendajatele konkurentsituru loomisele, tagades samal ajal käitajatele ja õhusõiduki käitajatele läbipaistvuse ning teabe.
(3)
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 15 rakendamisel on vajalik tagada sünergia ühelt poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 765/2008 (millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93) (4) kehtestatud põhjaliku akrediteerimisraamistiku ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta otsuse nr 768/2008/EÜ (toodete turustamise ühise raamistiku kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsus 93/465/EMÜ) (5) asjaomaste sätete ja teiselt poolt liidu kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi eriomaduste ja direktiivi 2003/87/EÜ tõhusaks rakendamiseks oluliste nõuete vahel. Määruse (EÜ) nr 765/2008 kohaldamist tuleks jätkata tõendajate akrediteerimisega seotud selliste aspektide suhtes, mida käesolevas määruses ei käsitleta. Eelkõige tuleks tagada, et kui liikmesriigi tava kohaselt kasutatakse akrediteerimise asemel füüsilisest isikust tõendajate sertifitseerimist, mille viib läbi kõnealuse liikmesriigi poolt kooskõlas määrusega (EÜ) nr 765/2008 selleks määratud riiklik asutus, esitab asjaomane liikmesriik dokumentaalsed tõendid selle kohta, et sellise asutuse usaldusväärsus on sama kõrge kui nende riiklikel akrediteerimisasutustel, kes on edukalt läbinud vastastikuse hindamise, mille on korraldanud käesoleva määruse artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus.
(4)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1221/2009 (organisatsioonide vabatahtliku osalemise kohta ühenduse keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteemis (EMAS) ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 761/2001 ning komisjoni otsused 2001/681/EÜ ja 2006/193/EÜ) (6) on keskkonnavaldkonna tõendajatele ette nähtud sõltumatu ja erapooletu akrediteerimis- või litsentsimissüsteem. Ühtsuse huvides ning liikmesriikide ja ettevõtjate halduskoormuse vähendamiseks on asjakohane võtta arvesse sünergiat kõnealuse ja käesoleva määruse vahel.
(5)
Tõendamis- ja akrediteerimissüsteem peaks vältima muude liidu õigusaktide kohaselt loodud menetluste ja organisatsioonide tarbetut dubleerimist, mis suurendaks liikmesriikide või ettevõtjate halduskoormust. Seepärast on asjakohane ära kasutada parimaid tavasid, mis tulenevad harmoneeritud standardite kohaldamisest, mille on vastu võtnud Euroopa Standardikomitee komisjoni poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord) (7) kohaselt antud volituse alusel; sellised standardid on näiteks harmoneeritud standard, milles käsitletakse üldnõudeid vastavushindamisasutusi akrediteerivatele akrediteerimisasutustele ning harmoneeritud standard, millega kehtestatakse nõuded kasvuhoonegaaside valideerimis- ja verifitseerimisasutustele akrediteerimiseks või muud liiki tunnustamiseks (viited nimetatud standarditele on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas) ning dokument EA-6/03 ja muud tehnilised dokumendid, mille on välja töötanud Euroopa akrediteerimiskoostöö organisatsioon või muud asutused.
(6)
Ühtlustatud eeskirjade kehtestamisel käitaja või õhusõiduki käitaja aruannete tõendamiseks ja tõendajate akrediteerimiseks tuleb tagada, et aasta kohta vähem CO2 heidet tekitavate käitajate ja määruse (EL) nr 601/2012 kohaselt väikeheitetekitajaks peetavate õhusõiduki käitajate ning liikmesriikide olemasolevate ressursside jaoks ei oleks halduskoormus taotletavate eesmärkidega võrreldes ebaproportsionaalne.
(7)
Direktiivi 2003/87/EÜ artikli 27 kohaselt võivad liikmesriigid arvata ühenduse süsteemist välja väikesed käitised, mille suhtes kohaldatakse samaväärseid meetmeid, kui asjaomane liikmesriik täidab kõnealuses artiklis sätestatud tingimused. Käesolevat määrust ei tuleks kohaldada vahetult kõnealustele direktiivi 2003/87/EÜ artikli 27 kohaselt väljajäetud käitistele, välja arvatud juhul, kui liikmesriik otsustab, et kõnealust määrust tuleks kohaldada.
(8)
Kooskõlas direktiivi 2003/87/EÜ V lisa põhimõtetega peaks tõendaja rakendama riskipõhist lähenemisviisi, et jõuda arvamusele, mis tagab piisava kindluse, et heite või tonnkilomeetrite koondandmed ei ole oluliselt väärkajastatud ja aruande saab tõendamisel rahuldavaks tunnistada. Kindlustase peaks olema seotud läbiviidud tõendamistoimingute põhjalikkuse ja üksikasjalikkusega ning tõendaja arvamuse sõnastusega. Selleks et täita piisava kindluse saavutamiseks vajalikke nõudeid, peaks tõendajal olema kohustus kohandada ühte või mitut toimingut tõendamisprotsessis, võttes arvesse tõendamisprotsessi tulemusi ja selle jooksul saadud teavet.
(9)
Vältimaks pädeva asutuse ja tõendaja rolli segiajamist, peaksid tõendaja kohustused tõendamist läbi viies olema selgesti määratletud. Tõendaja peaks võrdluspunktiks võtma pädeva asutuse kinnitatud seirekava ja hindama, kas kõnealune kava ja selles kirjeldatud menetlused on õigesti rakendatud. Juhul kui tõendaja tuvastab määrusele (EL) nr 601/2012 mittevastavuse, peaks tõendajal olema kohustus sellest mittevastavusest tõendamisaruandes teatada.
(10)
Käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tulemuslikuks tõendamiseks on vaja täielikult mõista käitaja või õhusõiduki käitaja tegevust. Tõendaja peaks tõendamistoiminguid teostama alles pärast seda, kui esialgsel hindamisel on kindlaks tehtud, et ta on pädev seda tegema. Selleks et saavutada tõendamistoimingute kõrge kvaliteet, tuleks välja töötada ühtlustatud eeskirjad esialgseks hindamiseks, millega määratakse kindlaks, kas tõendaja on pädev, sõltumatu ja erapooletu nõutavate tõendamistoimingute teostamiseks kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eeskirjade ja põhimõtetega.
(11)
Asjakohase teabevahetuse tagamine käitaja või õhusõiduki käitaja ja tõendaja vahel on oluline igas tõendamisprotsessi osas, eelkõige lepingueelses etapis, tõendajapoolse strateegilise analüüsi teostamisel ja kogu tõendamise jooksul. On vaja luua ühtlustatud nõuded, millest käitaja või õhusõiduki käitaja ja tõendaja vahelises teabevahetuses alati juhindutakse.
(12)
Kõik tõendamistoimingud on tõendamisprotsessis vastastikuses seoses ja toimingute lõpuks peaks tõendaja andma välja tõendamisaruande, mis sisaldab tõendaja arvamust, mis vastab tõendamise hindamise tulemusele. Tuleks kehtestada ühtlustatud nõuded tõendamisaruannete koostamiseks ja tõendamistoimingute teostamiseks, et liikmesriikide tõendamisaruanded ja -toimingud vastaksid samadele standarditele.
(13)
Tõendamisprotsessi üks oluline osa on analüüs selle kohta, kui tõenäoline on, et esitatud andmetes esineb olulist väärkajastamist ning sellega määratakse kindlaks, kuidas tõendaja peaks tõendamistoiminguid läbi viima. Seetõttu on tõendamisprotsessi iga element tugevasti seotud selliste väärkajastamiste riski käsitleva analüüsi tulemustega.
(14)
Tuleks kehtestada konkreetsed sätted õhusõiduki käitajate ja selliste kohtade käitajate aruannete tõendamiseks, mille suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/31/EÜ, milles käsitletakse süsinikdioksiidi geoloogilist säilitamist ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 85/337/EMÜ ja direktiive 2000/60/EÜ, 2001/80/EÜ, 2004/35/EÜ, 2006/12/EÜ, 2008/1/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1013/2006 (8).
(15)
Käitaja või õhusõiduki käitaja õige ja tulemuslik aruandlus kasvuhoonegaaside heitkoguste kohta on oluline direktiivi 2003/87/EÜ rakendamiseks. Seire- ja aruandlusprotsessi nõuetekohase toimimise tagamiseks peaks käitaja või õhusõiduki käitaja tulemuste jätkuv parandamine olema osa tõendaja tõendamistoimingutest.
(16)
Tõendamistoiminguid peaksid läbi viima ja tõendamisaruandeid esitama üksnes sellised tõendajad ja tema töötajad, kes on pädevad. Tõendajad peaksid looma ja pidevalt parandama siseprotsesse, mis tagaksid selle, et kõik tõendamistoimingutesse kaasatud töötajad on neile usaldatud ülesannete täitmiseks pädevad. Tõendaja pädevuse kindlaksmääramise kriteeriumid peaksid olema kõigis liikmesriikides samad ning need peaksid olema kontrollitavad, objektiivsed ja läbipaistvad.
(17)
Määruse (EÜ) nr 765/2008 alusel loodud riiklik akrediteerimisasutus peaks olema volitatud akrediteerima ja andma välja ametlikku arvamust selle kohta, kas tõendaja on pädev viima läbi tõendamistoiminguid käesoleva määruse kohaselt, võtma vastu haldusmeetmeid ja teostama tõendajate üle järelevalvet.
(18)
Liikmesriik, kelle arvates ei ole riikliku akrediteerimisasutuse asutamine või akrediteerimistoimingute teostamine majanduslikult otstarbekas või jätkusuutlik, peaks pöörduma mõne muu liikmesriigi riikliku akrediteerimisasutuse poole. Üksnes neil riiklikel akrediteerimisasutustel, kes on edukalt läbinud vastastikuse hindamise, mille korraldas määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus, tuleks lubada teostada käesoleva määruse kohaseid akrediteerimistoiminguid.
(19)
Selliste riiklike akrediteerimisasutuste puhul, kes näitavad, et nad täidavad käesoleva määruse nõudeid ja kes on juba edukalt läbinud vastastikuse hindamise, mille korraldas määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus, tuleks lugeda täidetuks riiklikele akrediteerimisasutustele määratud menetlusnõuded, nagu näiteks nõuded, mis käsitlevad riikliku akrediteerimisasutuse struktuuri, pädevusprotsessi kehtestamist, vajalike menetluste ja juhtimissüsteemi loomist ning teabe konfidentsiaalsuse tagamise korda, ning pärast käesoleva määruse jõustumist peaksid nad olema vabastatud uuest vastastikusest hindamisest. Kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiiviga 2003/4/EÜ (keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta) (9) tuleks käitaja või õhusõiduki käitaja tõendatud aruandes sisalduv keskkonnateave, mis on avaliku sektori valduses, läbipaistvuse tagamiseks avalikustada, täites samal ajal konfidentsiaalsusnõudeid.
(20)
Tulemuslik koostöö riiklike akrediteerimisasutuste või vajaduse korral muude riiklike asutuste ja pädevate asutuste vahel on oluline kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi nõuetekohaseks toimimiseks ja tõendamise kvaliteedi üle järelevalve teostamiseks. Läbipaistvuse huvides on vajalik tagada, et riiklikud akrediteerimisasutused või vajaduse korral muud riiklikud asutused ja pädevad asutused kehtestavad tõhusad teabevahetuse vahendid. Teabevahetusel pädevate asutuste vahel ning pädevate asutuste ja riiklike akrediteerimisasutuste või muude riiklike asutuste vahel tuleks võimalikult rangelt tagada konfidentsiaalsus ja ametisaladuse hoidmine ning teavet peaks käsitlema kooskõlas kohaldatavate riiklike ja liidu seadustega.
(21)
Käesolevas määruses ette nähtud meetmed on kooskõlas kliimamuutuste komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
ÜLDSÄTTED
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesoleva määrusega kehtestatakse sätted direktiivi 2003/87/EÜ kohaselt esitatud aruannete tõendamiseks ning tõendajate akrediteerimiseks ja järelevalveks.
Ilma et see piiraks määruse (EÜ) nr 765/2008 kohaldamist, täpsustatakse käesolevas määruses ka sätteid, milles käsitletakse tõendajate vastastikust tunnustamist ja riiklike akrediteerimisasutuste vastastikust hindamist vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ artiklile 15.
Artikkel 2
Reguleerimisala
Käesolevat määrust kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2013 tekkivate kasvuhoonegaaside heite- ja tonnkilomeetriandmete suhtes, mis on teatatud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 14 kohastes aruannetes.
Artikkel 3
Mõisted
Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse lisaks direktiivi 2003/87/EÜ artiklis 3 ja määruse (EL) nr 601/2012 artiklis 3 sätestatud mõistetele järgmisi mõisteid:
1) „avastamisrisk”- risk, et tõendaja ei avasta olulist väärkajastamist;
2) „akrediteerimine”- riikliku akrediteerimisasutuse kinnitus selle kohta, et tõendaja vastab harmoneeritud standarditega kehtestatud nõuetele määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 9 tähenduses ning käesolevas määruses sätestatud nõuetele käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamiseks käesoleva määruse kohaselt;
3) „tõendaja”- juriidiline isik või muu õigussubjekt, kes viib läbi tõendamistoimingud vastavalt käesolevale määrusele ja kellel on tõendamisaruande väljaandmise ajal määruse (EÜ) nr 765/2008 ja käesoleva määruse kohane riikliku akrediteerimisasutuse akrediteering, või füüsiline isik, kes on selleks muul viisil volitatud, ilma et see piiraks kõnealuse määruse artikli 5 lõike 2 kohaldamist;
4) „tõendamine”- tõendaja poolt läbi viidud toimingud tõendamisaruande väljaandmiseks käesoleva määruse kohaselt;
5) „oluline väärkajastamine”- väärkajastamine, mis tõendaja arvates ületab üksikult või koos muude väärkajastamistega olulisuse taseme või võib mõjutada käitaja või õhusõiduki käitaja aruande käsitlemist pädeva asutuse poolt;
6) „käitaja või õhusõiduki käitaja aruanne”- aastaheite aruanne, mille käitaja või õhusõiduki käitaja esitab direktiivi 2003/87/EÜ artikli 14 lõike 3 kohaselt või tonnkilomeetriaruanne, mille õhusõiduki käitaja esitab kõnealuse direktiivi artikli 3e ja artikli 3f kohaselt selleks, et taotleda saastekvootide eraldamist;
7) „akrediteerimisulatus”- I lisas osutatud tegevusalad, mille kohta akrediteeringut taotletakse või mille kohta see on antud;
8) „pädevus”- võime rakendada teadmisi ja oskusi toimingu teostamiseks;
9) „olulisuse tase”- kvantitatiivne läviväärtus või künnis, millest ülespoole loeb tõendaja väärkajastamisi üksikult või koos muude väärkajastamistega olulisteks;
10) „ohjesüsteem”- käitaja või õhusõiduki käitaja riskianalüüs ja kõik ohjemeetmed, mille käitaja või õhusõiduki käitaja on määruse (EL) nr 601/2012 artikli 58 kohaselt kehtestanud, dokumenteerinud ja rakendanud ning mida ta haldab, sealhulgas toimingute pidev juhtimine;
11) „ohjemeetmed”- toimingud või meetmed, mida käitaja või õhusõiduki käitaja on omariski vähendamiseks rakendanud;
12) „mittevastavus”- üks järgmistest tegevustest:
13) „tegevuskoht”- õhusõiduki käitaja heite- või tonnkilomeetriaruande tõendamisel asukoht, kus seireprotsess on määratletud ja kus seda juhitakse, sealhulgas asukohad, kus asjaomaseid andmeid ning teavet ohjatakse ja säilitatakse;
14) „ohjekeskkond”- keskkond, kus sisemine ohjesüsteem töötab ning üldmeetmed, mida käitaja või õhusõiduki käitaja juhtkond võtab selleks, et tagada teadlikkus sellest sisemisest ohjesüsteemist;
15) „omarisk”- käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes sisalduva näitaja tundlikkus väärkajastamiste suhtes, mis võivad olla olulised üksikult või koos muude väärkajastamistega, enne mis tahes seotud ohjemeetmete mõju arvessevõtmist;
16) „ohjerisk”- käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes sisalduva parameetri tundlikkus väärkajastamiste suhtes, mis võivad olla olulised üksikult või koos muude väärkajastamistega ning mida ei saa ohjesüsteemiga õigeaegselt vältida ega avastada ja parandada;
17) „tõendamisrisk”- omariski, ohjeriski ja avastamisriski hõlmav risk, et tõendaja esitab ebaõige arvamuse, kui käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esineb olulisi väärkajastamisi;
18) „piisav kindlus”- tõendaja arvamuses väljendatud kõrge, kuid mitte absoluutne kindlustase selle kohta, et tõendatavas käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes ei esine olulisi väärkajastamisi;
19) „analüütilised menetlused”- andmete kõikumiste ja suundumuste analüüs, sealhulgas seoste analüüs, kui seosed on vastuolus muu asjakohase teabega või kalduvad kõrvale prognoositud kogustest;
20) „tõendamise sisedokumendid”- kõik sisedokumendid, mis tõendaja on koostanud selleks, et jäädvustada kõik käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamiseks läbiviidud toimingutega seotud dokumentaalsed tõendid ja põhjendused;
21) „ELi HKSi juhtaudiitor”- ELi HKSi audiitor, kelle ülesanne on juhtida ja kontrollida tõendamisrühma, kes vastutab käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamise ja seda käsitleva aruande koostamise eest;
22) „ELi HKSi audiitor”- käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamise eest vastutava tõendamisrühma üksikliige, kes ei ole ELi HKSi juhtaudiitor;
23) „tehniline ekspert”- isik, kellel on teatud valdkonnas üksikasjalikud teadmised ja erialane asjatundlikkus, mis on vajalik tõendamistoimingute teostamiseks III peatüki kohaldamisel ja akrediteerimistoimingute teostamiseks V peatüki kohaldamisel;
24) „kindlustase”- kindluse aste, mille tõendaja annab tõendamisaruande kohta ning mille aluseks on eesmärk vähendada tõendamisriski vastavalt tõendamisülesande asjaoludele;
25) „assessor”- riikliku akrediteerimisasutuse määratud isik, kes üksi või hindamisrühma liikmena viib läbi tõendaja hindamise käesoleva määruse kohaselt;
26) „peaassessor”- assessor, kellele on antud üldine vastutus tõendaja hindamiseks käesoleva määruse kohaselt;
27) „väärkajastamine”- väljajätmine, moonutamine või viga käitaja või õhusõiduki käitaja esitatud andmetes, arvestamata mõõtemääramatust, mis on lubatud määruse (EL) nr 601/2012 artikli 12 lõike 1 punkti a kohaselt;
Artikkel 4
Vastavuse eeldus
Kui tõendaja tõendab oma vastavust asjaomastes määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punktis 9 määratletud harmoneeritud standardites või nende osades sätestatud kriteeriumidele, mille viited on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas, eeldatakse tõendaja vastavust käesoleva määruse peatükis II ja III sätestatud nõuetele, kui kohaldatavad harmoneeritud standardid hõlmavad neid nõudeid.
Artikkel 5
Akrediteerimise üldraamistik
Kui käesolevas määruses ei ole kehtestatud erisätteid riikliku akrediteerimisasutuse koosseisu või akrediteerimisega seotud tegevuse ja nõuete kohta, kohaldatakse määruse (EÜ) nr 765/2008 asjaomaseid sätteid.
II PEATÜKK
TÕENDAMINE
Artikkel 6
Tõendamise usaldusväärsus
Tõendatud heitearuanne on kasutajate jaoks usaldusväärne. Selles kajastatakse tõepäraselt seda, mida seal väidetakse kajastavat või mida võib põhjendatult eeldada, et seal kajastatakse.
Heitearuannete tõendamisprotsess on tõhus ning usaldusväärne abinõu kvaliteedi tagamise ja kvaliteediohje menetluste toetamiseks ning pakub teavet, mille abil käitaja või õhusõiduki käitaja saab heiteseiret ja -aruandlust tõhustada.
Artikkel 7
Tõendaja üldised kohustused
1. Tõendaja viib läbi tõendamise ja käesolevas peatükis kirjeldatud toimingud, et esitada tõendamisaruanne, kus piisava kindlusega järeldatakse, et käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes ei esine olulist väärkajastamist.
2. Tõendaja kavandab ja viib tõendamise läbi kutsealast kahtlust ilmutades ja mööndes, et võivad esineda asjaolud, mille tõttu võib olla käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esitatud teabes olulist väärkajastamist.
3. Tõendaja teostab tõendamist üldsuse huvides ning käitajast või õhusõiduki käitajast ja direktiivi 2003/87/EÜ eest vastutavatest pädevatest asutustest sõltumatult.
4. Tõendaja hindab tõendamise kestel seda, kas:
a)
käitaja või õhusõiduki käitaja aruanne on täielik ja vastab määruse (EL) nr 601/2012 X lisas kehtestatud nõuetele;
b)
käitaja või õhusõiduki käitaja on tegutsenud kooskõlas kasvuhoonegaaside heiteloa ja pädeva asutuse kinnitatud seirekava nõuetega, kus see on seotud käitaja heitearuande tõendamisega, ning pädeva asutuse kinnitatud seirekava nõuetega, kus see on seotud õhusõiduki käitaja heite- või tonnkilomeetriaruande tõendamisega;
c)
käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes sisalduvates andmetes esineb olulisi väärkajastamisi.
d)
on võimalik esitada teavet käitaja või õhusõiduki käitaja andmete liikumise, ohjesüsteemi ja seonduvate menetluste toetamiseks, et parandada nendega seotud seiret ja aruandlust.
Käesoleva lõike punkti c kohaldamisel hangib tõendaja käitajalt või õhusõiduki käitajalt selget ja objektiivset tõendusmaterjali, mis toetab heite- või tonnkilomeetrite kohta esitatud koondandmeid, võttes arvesse kogu muud käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esitatud teavet.
5. Kui tõendaja avastab, et käitaja või õhusõiduki käitaja ei täida määrust (EL) nr 601/2012, teatatakse sellest eeskirjade eiramisest tõendamisaruandes isegi juhul, kui pädev asutus on asjaomase seirekava kinnitanud.
6. Kui pädev asutus ei ole seirekava vastavalt määruse EL nr 601/2012 artiklile 11 kinnitanud, see on mittetäielik või kui aruandlusperioodi jooksul on toimunud kõnealuse määruse artikli 15 lõikes 3 või 4 osutatud olulisi muudatusi, mida pädev asutus ei ole kinnitanud, soovitab tõendaja käitajal või õhusõiduki käitajal hankida pädevalt asutuselt vajalik heakskiit.
Pärast pädeva asutuse heakskiitu tõendaja vastavalt kas jätkab, kordab või kohandab tõendamistoiminguid.
Kui heakskiitu ei ole saadud enne tõendamisaruande väljaandmist, kannab tõendaja sellest tõendamisaruandes ette.
Artikkel 8
Lepingueelsed kohustused
1. Enne tõendamisülesande vastuvõtmist hangib tõendaja käitaja või õhusõiduki käitaja kohta põhjalikku teavet ja hindab, kas ta saab tõendamise ette võtta. Sel eesmärgil teeb tõendaja vähemalt järgmist:
a)
hindab riske, mis kaasnevad käitaja või õhusõiduki käitaja aruande käesoleva määruse kohase tõendamisega;
b)
vaatab käitaja või õhusõiduki käitaja esitatud teabe läbi, et määrata kindlaks tõendamise ulatus;
c)
hindab, kas ülesande täitmine jääb tema akrediteerimisulatusse;
d)
hindab, kas tal on olemas pädevus, töötajad ja ressursid, mis on vajalikud sellise tõendamisrühma moodustamiseks, kes on võimeline toime tulema käitise või õhusõiduki käitaja tegevuse ja õhusõidukite keerukusega ning kas ta suudab tõendamistoimingud nõutava aja jooksul edukalt lõpetada;
e)
hindab, kas ta on võimeline tagama, et tema käsutuses oleval võimalikul tõendamisrühmal on vajalik pädevus ja isikud, keda on vaja selle konkreetse käitaja või õhusõiduki käitaja tõendamistoimingute teostamiseks;
f)
määrab kindlaks iga ettenähtud tõendamisülesande täitmiseks kuluva aja, mis on vajalik tõendamise nõuetekohaseks läbiviimiseks.
2. Käitaja või õhusõiduki käitaja edastab tõendajale kogu asjakohase teabe, mis võimaldab tõendajal teostada lõikes 1 osutatud toimingud.
Artikkel 9
Tõendamiseks kuluva aja määramine
1. Kui tõendaja määrab kindlaks artikli 8 lõike 1 punktis f osutatud tõendamisülesande täitmiseks vajaliku aja, võtab ta arvesse vähemalt järgmist:
a)
käitise või õhusõiduki käitaja tegevuse ja õhusõidukite keerukus;
b)
teabe hulk ja pädeva asutuse kinnitatud seirekava keerukus;
c)
nõutav olulisuse tase;
d)
käitaja või õhusõiduki käitaja andmete liikumise ning ohjesüsteemi keerukus ja täielikkus;
e)
kasvuhoonegaaside heite- või tonnkilomeetriandmete ja sellega seotud teabe asukoht.
2. Tõendaja tagab, et tõendamislepinguga nähakse ette võimalus lepingus sätestatud ajavahemikku pikendada, kui leitakse, et selline lisaaeg on vajalik strateegilise analüüsi, riskianalüüsi või muu tõendamistoimingu läbiviimiseks. Lisaaega võib taotleda vähemalt järgmistes olukordades:
a)
tõendamise jooksul ilmneb, et käitaja või õhusõiduki käitaja andmete liikumine, ohjemeetmed või logistika on keerukamad, kui algselt eeldati;
b)
tõendaja on tõendamise jooksul tuvastanud väärkajastamisi, mittevastavusi, puudulikke andmeid või vigu andmekogudes.
3. Tõendaja dokumenteerib kindlaksmääratud tõendamiseks kuluva aja tõendamise sisedokumentides.
Artikkel 10
Käitajalt või õhusõiduki käitajalt saadud teave
1. Enne strateegilise analüüsi tegemist ja muul ajal tõendamise jooksul esitab käitaja või õhusõiduki käitaja tõendajale kogu järgmise teabe:
a)
käitaja kasvuhoonegaaside heiteluba, kui tegemist on käitaja heitearuande tõendamisega;
b)
käitaja või õhusõiduki käitaja seirekava viimane versioon ning kõik muud asjakohased pädeva asutuse kinnitatud seirekava versioonid, sealhulgas tõendusmaterjal kinnituse kohta;
c)
käitaja või õhusõiduki käitaja andmete liikumise kirjeldus;
d)
määruse (EL) nr 601/2012 artikli 58 lõike 2 punktis a osutatud käitaja või õhusõiduki käitaja riskianalüüs ning üldise ohjesüsteemi ülevaade;
e)
pädeva asutuse kinnitatud seirekavas nimetatud menetlused, sealhulgas andmete liikumise ja ohjemeetmetega seotud menetlused;
f)
vajaduse korral käitaja või õhusõiduki käitaja aastaheite- või tonnkilomeetriaruanne;
g)
vajaduse korral määruse (EL) nr 601/2012 artiklis 33 osutatud käitaja proovivõtukava, mille pädev asutus on kinnitanud;
h)
kui seirekava on aruandlusperioodi jooksul muudetud, siis kõik muudatused kooskõlas määruse (EL) nr 601/2012 artikli 16 lõikega 3;
i)
vajaduse korral määruse (EL) nr 601/2012 artikli 69 lõikes 4 osutatud aruanne;
j)
eelneva aasta tõendamisaruanne, kui kõnealune tõendaja ei teostanud eelmisel aastal tõendamist sellele konkreetsele käitajale või õhusõiduki käitajale;
k)
kogu asjakohane kirjavahetus pädeva asutusega, eelkõige teave seirekava muudatustega seonduvate teadete kohta;
l)
teabe andmebaaside ja andmeallikate kohta, mida on kasutatud seire teostamisel ja aruannete esitamisel, sealhulgas Eurocontrolist saadud teave;
m)
kui tõendamine on seotud sellise käitise heitearuandega, mis teostab kasvuhoonegaaside geoloogilist säilitamist direktiivi 2009/31/EÜ kohaselt lubatud säilituskohas, siis kõnealuse direktiiviga nõutav seirekava ja selle artikliga 14 nõutavad aruanded, mis hõlmavad vähemalt tõendatava heitearuande aruandlusperioodi;
n)
vajaduse korral pädeva asutuse nõusolek käitise tegevuskoha külastustest loobumiseks vastavalt artikli 31 lõikele 1;
o)
kogu muu asjakohane teave, mis on vajalik tõendamise kavandamiseks ja läbiviimiseks.
2. Enne kui tõendaja annab välja tõendamisaruande, esitab käitaja või õhusõiduki käitaja tõendajale kinnitatud ja asutusesiseselt valideeritud lõpliku aruande.
Artikkel 11
Strateegiline analüüs
1. Tõendamise alguses hindab tõendaja tõendamisülesannete laadi, ulatust ja keerukust, teostades kõigi selliste toimingute strateegilise analüüsi, mis on asjakohased seoses käitise või õhusõiduki käitajaga.
2. Käitise või õhusõiduki käitaja tegevuse mõistmiseks kogub tõendaja vajalikku teavet, et hinnata, kas tõendamisrühm on tõendamise teostamiseks piisavalt pädev, kas lepingus osutatud tõendamiseks kuluv aeg on õigesti määratud, ja et tagada tõendamisrühma suutlikkus vajalikku riskianalüüsi läbi viia, ning vaatab selle teabe läbi. Kõnealune teave hõlmab vähemalt järgmist:
a)
artikli 10 lõikes 1 osutatud teave;
b)
nõutav olulisuse tase;
c)
kui tõendaja teostab tõendamist samale käitajale või õhusõiduki käitajale, siis eelmiste aastate tõendamistel hangitud teave.
3. Kui tõendaja vaatab lõikes 2 osutatud teabe läbi, hindab ta vähemalt järgmist:
a)
käitaja heitearuande tõendamisel määruse (EL) nr 601/2012 artiklis 19 osutatud käitise kategooria ja kõnealuses käitises toimuv tegevus;
b)
õhusõiduki käitaja heite- või tonnkilomeetriaruande tõendamisel - õhusõiduki käitaja suurus ja laad, teabe jaotumine erinevate asukohtade vahel ning lendude hulk ja liik;
c)
pädeva asutuse kinnitatud seirekava ning seirekavas kehtestatud seiremetoodika üksikasjad;
d)
heiteallikate ja lähtevoogude laad, ulatus ja keerukus ning lisaks ka seadmed ja protsessid, millest heite- või tonnkilomeetriandmed tulenevad, sealhulgas seirekavas kirjeldatud mõõteseadmed, arvutustegurite ja muud algandmeallikate päritolu ja rakendamine;
e)
andmete liikumine, ohjesüsteem ja ohjekeskkond.
4. Kui tõendaja viib läbi strateegilist analüüsi, kontrollib ta järgmist:
a)
kas talle on esitatud seirekava kõige uuem versioon, mille pädev asutus on kinnitanud;
b)
kas aruandlusperioodi jooksul on tehtud seirekavasse muudatusi;
c)
kas nendest muudatustest on pädevale asutusele vastavalt määruse (EL) nr 601/2012 artikli 15 lõikele 1 või artiklile 23 teatatud või kas pädev asutus on need muudatused kõnealuse määruse artikli 15 lõike 2 kohaselt kinnitanud.
Artikkel 12
Riskianalüüs
1. Tulemusliku tõendamise väljatöötamiseks, kavandamiseks ja rakendamiseks määrab tõendaja kindlaks järgmised elemendid ja analüüsib neid:
a)
omariskid;
b)
ohjemeetmed;
c)
kui punktis b osutatud ohjemeetmed on rakendatud, siis nende ohjemeetmete tulemuslikkusega seonduvad ohjeriskid.
2. Kui tõendaja määrab kindlaks ja analüüsib lõikes 1 osutatud elemente, võtab ta arvesse vähemalt järgmist:
a)
artikli 11 lõikes 1 osutatud strateegilise analüüsi tulemused;
b)
artikli 10 lõikes 1 ja artikli 11 lõike 2 punktis c osutatud teave;
c)
artikli 11 lõike 2 punktis b osutatud olulisuse tase.
3. Kui tõendaja on tuvastanud, et käitajal või õhusõiduki käitajal ei ole oma riskianalüüsis õnnestunud asjakohaseid omariske ja ohjeriske kindlaks määrata, siis teatab tõendaja sellest käitajale või õhusõiduki käitajale.
4. Kui see on tõendamise jooksul hangitud teabe kohaselt vajalik, siis vaatab tõendaja riskianalüüsi uuesti läbi ja muudab või kordab vajalikke tõendamistoiminguid.
Artikkel 13
Tõendamiskava
1. Tõendaja koostab tõendamiskava, mis vastab strateegilise analüüsi ja riskianalüüsi käigus hangitud teabele ja kindlaks määratud riskidele ning mis sisaldab vähemalt järgmist:
a)
tõendamisprogramm, milles kirjeldatakse tõendamistoimingute laadi ja ulatust ning aega ja viisi, kuidas neid toiminguid teostatakse;
b)
katsetamiskava, milles määratakse kindlaks ohjemeetmete katsetamise ulatus ja meetodid ning ohjemeetmetega seotud menetlused.
c)
andmevõtukava, milles määratakse kindlaks andmevõtu ulatus ja meetodid seoses selliste andmepunktidega, mis on heite koondandmete aluseks käitaja või õhusõiduki käitaja heitearuandes või tonnkilomeetri koondandmete aluseks õhusõiduki käitaja tonnkilomeetriaruandes.
2. Tõendaja koostab lõike 1 punktis b osutatud katsetamiskava nii, et tal oleks võimalik kindlaks määrata, mil määral saab toetuda asjakohastele ohjemeetmetele artikli 7 lõike 4 punktis b osutatud nõuetele vastavuse hindamisel.
Kui tõendaja määrab kindlaks proovivõtu ulatuse ja -toimingud ohjemeetmete katsetamiseks, võtab ta arvesse järgmisi elemente:
a)
omariskid;
b)
ohjekeskkond;
c)
asjaomased ohjemeetmed;
d)
nõue, et tõendaja esitab arvamuse piisava kindlusega.
3. Kui tõendaja määrab kindlaks andmevõtu ulatuse ja -toimingud lõike 1 punktis c osutatud andmete võtmiseks, võtab ta arvesse järgmisi elemente:
a)
omariskid ja ohjeriskid;
b)
analüütiliste menetluste tulemused;
c)
nõue, et tõendaja esitab arvamuse piisava kindlusega;
d)
olulisuse tase;
e)
üksiku andmeelemendi mõju olulisus kogu andmekogumi suhtes.
4. Tõendaja koostab ja rakendab tõendamiskava nii, et tõendamisrisk on vähendatud vastuvõetava tasemeni piisava kindluse andmiseks selle kohta, et käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes ei esine olulisi väärkajastamisi.
5. Kui tõendaja leiab lisariske, mida on vaja vähendada, või juhul kui tegelikke riske on algselt eeldatust vähem, ajakohastab ta tõendamise jooksul riskianalüüsi ja tõendamiskava ning kohandab tõendamistoiminguid.
Artikkel 14
Tõendamistoimingud
Tõendaja rakendab tõendamiskava ja kontrollib riskianalüüsi põhjal pädeva asutuse kinnitatud seirekava rakendamist.
Selleks viib tõendaja läbi vähemalt põhjaliku testimise, mis koosneb analüütilistest menetlustest, andmete tõendamisest ja seiremetoodika kontrollimisest, ning kontrollib järgmist:
a)
andmete liikumine ja andmevoos kasutatavad süsteemid, sealhulgas infotehnoloogiasüsteemid;
b)
kas käitaja või õhusõiduki käitaja ohjemeetmed on nõuetekohaselt dokumenteeritud, rakendatud, hallatud ja tulemuslikud omariskide vähendamiseks;
c)
kas seirekavas loetletud menetlused on tulemuslikud omariskide ja ohjeriskide vähendamiseks ja kas menetlused on rakendatud, piisavalt dokumenteeritud ja nõuetekohaselt hallatud.
Teise lõigu punkti a kohaldamisel jälgib tõendaja andmevoogu, järgides andmete liikumise järjestust ja vastasmõju lähteandmetest kuni käitaja või õhusõiduki käitaja aruande koostamiseni.
Artikkel 15
Analüütilised menetlused
1. Kui omarisk, ohjerisk ja käitaja või õhusõiduki käitaja ohjemeetmete laad vajavad analüütilisi menetlusi, kasutab tõendaja neid andmete usutavuse ja täielikkuse hindamisel.
2. Lõikes 1 osutatud analüütiliste menetluste läbiviimisel, hindab tõendaja esitatud andmeid, et määrata kindlaks potentsiaalsed riskivaldkonnad ning seejärel valideerida ja kohandada kavandatud tõendamistoimingud. Tõendaja teeb vähemalt järgmist:
a)
hindab kõikumiste ja suundumuste tõenäosust aja jooksul või võrreldavate elementide vahel;
b)
tuvastab vahetud võõrväärtused, ootamatud andmed ja andmelüngad.
3. Kui tõendaja kohaldab lõikes 1 osutatud analüütilisi menetlusi, viib ta läbi järgmised menetlused:
a)
koondandmeid käsitlevad esialgsed analüütilised menetlused enne artiklis 14 osutatud toimingute läbiviimist, et mõista esitatud andmete laadi, keerukust ja tähtsust;
b)
koondandmeid ja nende aluseks olevaid andmepunkte käsitlevad üksikasjalikud analüütilised menetlused, et tuvastada potentsiaalsed struktuursed vead ja vahetud võõrväärtused;
c)
koondandmeid käsitlevad lõplikud analüütilised menetlused tagamaks, et kõik tõendamisprotsessi jooksul tuvastatud vead on õigesti parandatud.
4. Kui tõendaja tuvastab võõrväärtusi, kõikumisi, suundumusi, andmelünki või andmeid, mis ei ole muu asjakohase teabega kooskõlas või mis märkimisväärselt erinevad eeldatud kogustest või määradest, küsib tõendaja käitajalt või õhusõiduki käitajalt selgitusi ning neid toetavat täiendavat asjakohast tõendusmaterjali.
Esitatud selgituste ja täiendava tõendusmaterjali põhjal hindab tõendaja mõju tõendamiskavale ja vajalikele tõendamistoimingutele.
Artikkel 16
Andmete tõendamine
1. Tõendaja tõendab käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esitatud andmeid ning testib andmeid üksikasjalikult, sealhulgas jälgib neid tagasi algallikatest saadud andmeteni, teostab andmete ristkontrolli väliste andmeallikatega, viib läbi võrdlusi, kontrollib läviväärtusi seoses nõuetekohaste andmetega ning teostab ümberarvutusi.
2. Osana lõikes 1 osutatud andmete tõendamisest ja võttes arvesse kinnitatud seirekava, sealhulgas kavas kirjeldatud menetlusi, kontrollib tõendaja järgmist:
a)
käitaja heitearuande tõendamisel - käitise piirid;
b)
käitaja heitearuande tõendamisel - lähtevood ja heiteallikaid käsitlevate andmete täielikkus, nagu on kirjeldatud pädeva asutuse kinnitatud seirekavas;
c)
õhusõiduki käitaja heite- ja tonnkilomeetriaruande tõendamisel - selliseid lende käsitlevate andmete täielikkus, mis kuuluvad selliste direktiivi 2003/87/EÜ I lisas loetletud lennutegevuste hulka, mille eest vastutab õhusõiduki käitaja, ning vastavalt ka heite- ja tonnkilomeetriandmete täielikkus;
d)
õhusõiduki käitaja heite- ja tonnkilomeetriaruande tõendamisel - kooskõla aruandes esitatud andmete ning massi ja bilanssi käsitlevate dokumentide vahel;
e)
õhusõiduki käitaja heitearuande tõendamisel - kooskõla lennutegevust sooritava õhusõiduki kogukütusekulu käsitlevate andmete ja selle õhusõiduki jaoks ostetud või muul viisil tarnitud kütust käsitlevate andmete vahel;
f)
käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esitatud koondandmete kooskõla lähteandmetega;
g)
kui käitaja kasutas määruse (EL) nr 601/2012 artikli 21 lõikes 1 osutatud meetodil põhinevat mõõtmist - mõõdetud väärtused, kasutades käitaja poolt vastavalt kõnealuse määruse artiklile 46 tehtud arvutuste tulemusi;
h)
andmete usaldusväärsus ja täpsus.
3. Lõike 2 punktis c osutatud lendude täielikkuse kontrollimiseks kasutab tõendaja õhusõiduki käitaja lennuliikluse andmeid, sealhulgas andmeid, mis on kogutud Eurocontrolist või muudest asjakohastest organisatsioonidest, kes võivad töödelda sellist lennuliikluse teavet nagu on kättesaadav Eurocontrolile.
Artikkel 17
Seiremetoodika õige kohaldamise tõendamine
1. Tõendaja kontrollib pädeva asutuse poolt seirekavas kinnitatud seiremetoodika, sealhulgas selle konkreetsete üksikasjade nõuetekohast rakendamist.
2. Käitaja heitearuande tõendamisel kontrollib tõendaja määruse (EL) nr 601/2012 artiklis 33 osutatud ning pädeva asutuse poolt kinnitatud proovivõtukava nõuetekohast kohaldamist ja rakendamist.
3. Kui CO2 on üle kantud kooskõlas määruse (EL) nr 601/2012 artiklitega 48 ja 49 ning ülekantud CO2 kogust on mõõtnud nii ülekandev kui ka vastuvõttev käitis, kontrollib tõendaja, kas mõlemas käitises mõõdetud väärtuste erinevusi saab selgitada mõõtesüsteemidega seotud mõõtemääramatusega ja kas mõlema käitise heitearuandes on kasutatud mõõdetud väärtuste õiget aritmeetilist keskmist.
Kui kummaski käitises mõõdetud väärtuste erinevusi ei saa selgitada mõõtesüsteemidega seotud mõõtemääramatusega, siis kontrollib tõendaja, kas mõõdetud väärtuste erinevuste ühtlustamiseks tehti korrigeerimisi, kas need korrigeerimised olid konservatiivsed ja kas pädev asutus on kõnealused korrigeerimised kinnitanud.
4. Kui määruse (EL) nr 601/2012 artikli 12 lõike 3 kohaselt peavad käitajad lisama seirekavasse täiendavaid elemente, mis on vajalikud komisjoni otsuse 2011/278/EL (10) artikli 24 lõike 1 nõuete täitmiseks, kontrollib tõendaja määruse (EL) nr 601/2012 artikli 12 lõikes 3 osutatud menetluste nõuetekohast kohaldamist ja rakendamist. Seda tehes kontrollib tõendaja samuti, kas käitaja on esitanud pädevale asutusele aruandlusperioodi 31. detsembriks teabe kõigi kavandatud või elluviidud muudatuste kohta seoses käitise võimsuse, tootmistaseme ja käitamisega.
Artikkel 18
Puuduvate andmete täiendamiseks kasutatud meetodite tõendamine
1. Kui pädeva asutuse kinnitatud seirekavas ettenähtud meetodeid on kasutatud puuduvate andmete täiendamiseks vastavalt määruse (EL) nr 601/2012 artiklile 65, kontrollib tõendaja, kas kasutatud meetodid olid konkreetses olukorras sobivad ja kas neid kohaldati õigesti.
Kui käitaja või õhusõiduki käitaja on saanud pädevalt asutuselt kinnituse, et ta võib kooskõlas määruse (EL) nr 601/2012 artikliga 65 kasutada muid kui esimeses lõigus osutatud meetodeid, kontrollib tõendaja, kas heakskiidetud meetodit on õigesti kohaldatud ja kas see on nõuetekohaselt dokumenteeritud.
Kui käitaja või õhusõiduki käitaja ei saa pädeva asutuse heakskiitu õigel ajal, kontrollib tõendaja, kas käitaja või õhusõiduki käitaja kasutatud meetod puuduvate andmete täiendamiseks tagab, et heitkoguseid ei ole alahinnatud ja et see meetod ei vii oluliste väärkajastamisteni.
2. Tõendaja kontrollib, kas käitaja või õhusõiduki käitaja rakendatud ohjemeetmed määruse (EL) nr 601/2012 artikli 65 lõikes 1 osutatud andmete puudumise vältimiseks on tulemuslikud.
Artikkel 19
Mõõtemääramatuse hindamine
1. Kui määruses (EL) nr 601/2012 nõutakse, et käitaja näitaks tegevusandmete ja arvutustegurite mõõtemääramatuse läviväärtuste järgimist, kinnitab tõendaja mõõtemääramatuse taseme arvutamisel kasutatud teabe paikapidavust, nagu on sätestatud kinnitatud seirekavas.
2. Kui käitaja rakendab määruse (EL) nr 601/2012 artiklis 22 osutatud seiremetoodikat, mis ei põhine määramistasanditel, kontrollib tõendaja järgmist:
a)
kas käitaja on mõõtemääramatust hinnanud ja kvantifitseerinud, millega näidatakse, et määruse (EL) nr 601/2012 artikli 22 punkti c kohane kasvuhoonegaaside heite aastataseme nõutav üldine mõõtemääramatuse läviväärtus on saavutatud;
b)
kas mõõtemääramatuse hindamiseks ja kvantifitseerimiseks kasutatud teave on kehtiv;
c)
kas mõõtemääramatuse hindamiseks ja kvantifitseerimiseks kasutatud üldine meetod on kooskõlas kõnealuse määruse artikli 22 punktiga b;
d)
kas on esitatud tõendusmaterjal, et kõnealuse määruse artikli 22 punktis a osutatud seiremeetodite tingimused on täidetud.
3. Kui määruse (EL) nr 601/2012 kohaselt nõutakse, et õhusõiduki käitaja näitaks, et nõutavat mõõtemääramatuse taset ei ole ületatud, kontrollib tõendaja selle teabe kehtivust, mida kasutati näitamaks, et pädeva asutuse kinnitatud seirekavas esitatud kohaldatavaid mõõtemääramatuse tasemeid ei ole ületatud.
Artikkel 20
Andmevõtt
1. Kui tõendaja kontrollib artikli 14 punktides b ja c osutatud ohjemeetmete ja menetluste vastavust või teostab artiklites 15 ja 16 osutatud kontrolle, võib ta kasutada käitisele või õhusõiduki käitajale eriomaseid andmevõtumeetodeid, kui andmevõtt on riskianalüüsi põhjal põhjendatud.
2. Kui tõendaja tuvastab andmevõtu käigus mittevastavuse või väärkajastamise, nõuab tõendaja, et käitaja või õhusõiduki käitaja selgitaks mittevastavuse või väärkajastamise peamisi põhjusi, et hinnata mittevastavuse või väärkajastamise mõju esitatud andmetele. Kõnealuse hindamise tulemuste põhjal määrab tõendaja kindlaks, kas täiendavad tõendamistoimingud on vajalikud, kas andmevõtu ulatust on vaja suurendada ja missugust andmekogumi osa peab käitaja või õhusõiduki käitaja parandama.
3. Tõendaja dokumenteerib artiklites 14, 15, 16 ja 17 osutatud kontrollide tulemused ning täiendavate andmevõttude üksikasjad tõendamise sisedokumentides.
Artikkel 21
Tegevuskohtade külastus
1. Tõendaja külastab tõendamisprotsessi jooksul sobival ajal üks või mitu korda tegevuskohta, et hinnata mõõteseadmete ja seiresüsteemide tööd, viia läbi küsitlusi, teostada käesolevas peatükis nõutavaid toiminguid ning koguda piisavat teavet ja tõendusmaterjali, mis võimaldab tõendajal otsustada, kas käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes esineb olulisi väärkajastamisi või mitte.
2. Käitaja või õhusõiduki käitaja tagab tõendajale juurdepääsu oma tegevuskohtadesse.
3. Käitaja heitearuande tõendamisel külastab tõendaja tegevuskohta ka selleks, et hinnata käitise piire ning lähtevoogusid ja heiteallikaid käsitlevate andmete täielikkust.
4. Käitaja heitearuande tõendamisel otsustab tõendaja riskianalüüsi põhjal, kas täiendavate tegevuskohtade külastused on vajalikud ning kas andmete liikumise ja ohjemeetmete olulisi osi täidetakse muudes asukohtades, nagu näiteks ettevõtte peakontor ja muud eemalasuvad kontorid.
Artikkel 22
Väärkajastamiste ja mittevastavuste käsitlemine
1. Kui tõendaja on tõendamise jooksul tuvastanud väärkajastamisi või mittevastavusi, teavitab ta sellest õigeaegselt käitajat või õhusõiduki käitajat ja nõuab asjaomaste paranduste tegemist.
Käitaja või õhusõiduki käitaja parandab iga väärkajastamise ja mittevastavuse, millest talle teatati.
2. Tõendaja dokumenteerib kõik väärkajastamised ja mittevastavused, mis käitaja või õhusõiduki käitaja on tõendamise jooksul parandanud, tõendamise sisedokumentides ja märgib need kui lahendatud väärkajastamised ja mittevastavused.
3. Kui käitaja või õhusõiduki käitaja ei ole enne tõendamisaruande väljaandmist parandanud väärkajastamisi või mittevastavusi, millest tõendaja on talle lõike 1 kohaselt teatanud, palub tõendaja käitajal või õhusõiduki käitajal selgitada mittevastavuse või väärkajastamise peamisi põhjusi, et hinnata mittevastavuste või väärkajastamiste mõju esitatud andmetele.
Tõendaja määrab kindlaks, kas parandamata väärkajastamistel, üksikult või koos muude väärkajastamistega, on oluline mõju esitatud heite või tonnkilomeetrite koondandmetele. Väärkajastamiste olulisuse hindamisel võtab tõendaja arvesse väärkajastamise ulatust ja laadi ning lisaks ka nende ilmnemise konkreetseid asjaolusid.
Tõendaja hindab, kas parandamata mittevastavustel, üksikult või koos muude väärkajastamistega, on mõju esitatud andmetele ja kas see viib oluliste väärkajastamisteni.
Tõendaja võib pidada väärkajastamisi olulisteks isegi siis, kui need väärkajastamised, üksikuna või koos muude väärkajastamistega, jäävad allapoole artiklis 23 sätestatud olulisuse taset, kui see on põhjendatud väärkajastamiste ulatust ja laadi ning nende ilmnemise konkreetseid asjaolusid arvestades.
Artikkel 23
Olulisuse tase
1. Olulisuse tase on 5 % tõendataval aruandlusperioodil teatatud koguheitest järgmiste käitiste puhul:
a)
määruse (EL) nr 601/2012 artikli 19 lõike 2 punktis a osutatud A-kategooria käitised ja kõnealuse määruse artikli 19 lõike 2 punktis b osutatud B-kategooria käitised;
b)
õhusõiduki käitajad, kelle aastaheide on kuni 500 kilotonni fossiilset CO2.
2. Olulisuse tase on 2 % tõendataval aruandlusperioodil teatatud koguheitest järgmiste käitiste puhul:
a)
määruse (EL) nr 601/2012 artikli 19 lõike 2 punktis c osutatud C-kategooria käitised;
b)
õhusõiduki käitajad, kelle aastaheide on enam kui 500 kilotonni fossiilset CO2.
3. Õhusõiduki käitajate tonnkilomeetriaruannete tõendamisel on olulisuse tase 5 % tõendataval aruandlusperioodil esitatud tonnkilomeetriandmetest kokku.
Artikkel 24
Leidude baasil tehtud järeldused
Tõendamist läbi viies ja tõendamise jooksul hangitud teavet kontrollides, teeb tõendaja järgmist:
a)
kontrollib käitajalt või õhusõiduki käitajalt saadud lõplikke andmeid, sealhulgas neid, mida on tõendamise jooksul saadud teabe põhjal korrigeeritud;
b)
vaatab läbi käitaja või õhusõiduki käitaja põhjendused erinevuste kohta lõplike andmete ja eelnevalt esitatud andmete vahel;
c)
vaatab läbi hindamise tulemuse, et kindlaks määrata, kas pädeva asutuse kinnitatud seirekava ja selle kirjeldatud menetlused on õigesti rakendatud;
d)
hindab, kas tõendamisrisk on piisavalt väike, et tagada piisav kindlus;
e)
tagab, et kogutud on piisavalt tõendusmaterjali, et esitada piisava kindlusega arvamus selle kohta, et aruandes ei esine märkimisväärseid väärkajastamisi;
f)
tagab, et tõendamisprotsess on täielikult dokumenteeritud tõendamise sisedokumentides ja et tõendamisaruandes saab esitada lõpliku otsuse.
Artikkel 25
Sõltumatu ülevaatus
1. Enne tõendamisaruande väljaandmist edastab tõendaja tõendamise sisedokumendid ja tõendamisaruande sõltumatule ülevaatajale.
2. Sõltumatu ülevaataja ei tohi olla teostanud ühtegi neist tõendamistoiminguist, mida ta üle vaatab.
3. Sõltumatu ülevaatamine hõlmab kogu käesolevas peatükis kirjeldatud ja tõendamise sisedokumentidesse märgitud tõendamisprotsessi.
Sõltumatu ülevaataja teostab ülevaatuse, millega tagatakse, et tõendamisprotsess on viidud läbi kooskõlas käesoleva määrusega, et artiklis 40 osutatud tõendamistoimingute menetlused on õigesti läbi viidud, ning et on kohaldatud nõuetekohast kutsealast hoolivust ja hinnangu andmist.
Sõltumatu ülevaataja hindab ka seda, kas kogutud tõendusmaterjal on piisav selleks, et tõendaja võiks tõendamisaruande piisava kindlusega välja anda.
4. Kui ilmnevad asjaolud, mille tõttu tuleb tõendamisaruannet pärast ülevaatust muuta, vaatab sõltumatu ülevaataja üle ka need muudatused ja vastava tõendusmaterjali.
5. Tõendaja volitab nõuetekohaselt isiku, kes kinnitab tõendamisaruande, mis põhineb sõltumatu ülevaataja järeldustel ja tõendamise sisedokumentides esitatud tõendusmaterjalil.
Artikkel 26
Tõendamise sisedokumendid
1. Tõendaja valmistab ette ja koostab tõendamise sisedokumendid, mis sisaldavad vähemalt järgmist:
a)
teostatud tõendamistoimingute tulemused;
b)
strateegiline analüüs, riskianalüüs ja tõendamiskava;
c)
tõendaja arvamust toetav piisav teave, sealhulgas nende otsuste põhjendused, mis on tehtud selle kohta, kas tuvastatud väärkajastamistel on või ei ole oluline mõju esitatud heite- või tonnkilomeetriandmetele.
2. Lõikes 1 osutatud tõendamise sisedokumendid koostatakse nii, et artiklis 25 osutatud sõltumatu ülevaataja ja riiklik akrediteerimisasutus saaksid hinnata, kas tõendamine on tehtud käesoleva määruse kohaselt.
Tõendaja lisab pärast tõendamisaruande artikli 25 lõike 5 kohast kinnitamist sõltumatu ülevaatuse tulemused tõendamise sisedokumentidesse.
3. Tõendaja tagab pädevale asutusele taotluse korral juurdepääsu tõendamise sisedokumentidele, et hõlbustada pädeva asutuse läbiviidavat tõendamise hindamist.
Artikkel 27
Tõendamisaruanne
1. Tõendaja annab tõendamise jooksul kogutud teabe põhjal käitajale või õhusõiduki käitajale välja tõendamisaruande iga tõendatud heite- või tonnkilomeetriaruande kohta. Tõendamisaruanne sisaldab vähemalt ühte tulemust järgmistest:
a)
tõendatud aruanne on tunnistatud rahuldavaks;
b)
käitaja või õhusõiduki käitaja aruanne sisaldab olulisi väärkajastamisi, mida ei parandatud enne tõendamisaruande väljaandmist;
c)
tõendamise ulatus on artikli 28 kohaselt liiga piiratud ja tõendaja ei saanud hankida piisavat tõendusmaterjali, et anda välja piisava kindlusega arvamus selle kohta, et aruandes ei esine märkimisväärseid väärkajastamisi;
d)
mittevastavused üksikult või koos muude mittevastavustega ei anna piisavat selgust ja ei luba tõendajal piisava kindlusega väita, et käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes ei esine märkimisväärseid väärkajastamisi.
Esimese lõike punkti a kohaldamisel võib käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tunnistada rahuldavaks üksnes juhul, kui käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes ei esine olulisi väärkajastamisi.
2. Käitaja või õhusõiduki käitaja esitab pädevale asutusele tõendamisaruande koos käitaja või õhusõiduki käitaja asjaomase aruandega.
3. Tõendamisaruanne sisaldab vähemalt järgmisi elemente:
a)
selle käitaja või õhusõiduki käitaja nimi, kelle aruannet tõendati;
b)
tõendamise eesmärgid;
c)
tõendamise ulatus;
d)
viide käitaja või õhusõiduki käitaja aruandele, mida tõendati;
e)
kriteeriumid, mida kasutati käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamiseks, sealhulgas vajaduse korral luba ja pädeva asutuse kinnitatud seirekava versioonid ning iga seirekava kehtivusaeg;
f)
heite või tonnkilomeetrite koondandmed direktiivi 2003/87/EÜ I lisas osutatud tegevusala kohta ja käitise või õhusõiduki käitaja kohta;
g)
tõendamisele kuulunud aruandlusperiood;
h)
käitaja või õhusõiduki käitaja, pädeva asutuse ja tõendaja vastutusala;
i)
tõendaja arvamus;
j)
kõigi selliste tuvastatud väärkajastamiste ja mittevastavuste kirjeldus, mida ei parandatud enne tõendamisaruande väljaandmist;
k)
tegevuskohtade külastuste kuupäevad ja seda läbi viinud isikute nimed;
l)
teave selle kohta, kas mõnest tegevuskoha külastusest loobuti, ning selle põhjused;
m)
kõik tõendamise jooksul ilmsiks tulnud mittevastavused määrusele (EL) nr 601/2012;
n)
kui puuduvate andmete täiendamiseks valitud meetodile ei saadud õigel ajal pädeva asutuse heakskiitu vastavalt artikli 18 lõikele 1, siis kinnitus selle kohta, kas kasutatud meetod on konservatiivne ja kas see viib või ei vii oluliste väärkajastamisteni;
o)
kui tõendaja on täheldanud muutusi käitise võimsuses, tegevuse tasemes ja käitamises, mis võivad mõjutada käitisele saastekvootide eraldamist ja millest ei ole pädevale asutusele aruandlusperioodi 31. detsembriks kooskõlas otsuse 2011/278/EL artikli 24 lõikega 1 teatatud, siis nende muutuste kirjeldus ja asjakohased märkused;
p)
vajaduse korral soovitused parandusteks;
q)
käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamisse kaasatud ELi HKSi juhtaudiitori, sõltumatu ülevaataja ja vajaduse korral ELi HKSi audiitori ja tehnilise eksperdi nimed;
r)
kuupäev ja tõendaja nimel volitatud isiku allkiri ja nimi.
4. Tõendaja kirjeldab tõendamisaruandes väärkajastamisi ja mittevastavusi piisava üksikasjalikkusega, et käitaja või õhusõiduki käitaja ning lisaks ka pädev asutus mõistaksid järgmist:
a)
väärkajastamise või mittevastavuse ulatus ja laad;
b)
miks väärkajastamisel on oluline mõju või mitte;
c)
millisele elemendile väärkajastamine käitaja või õhusõiduki käitaja aruandes või millisele elemendile mittevastavus seirekavas viitab.
5. Kui liikmesriik nõuab, et tõendaja esitaks tõendamisprotsessi kohta teavet lisaks lõikes 3 kirjeldatud elementidele ning see teave ei ole vajalik tõendaja arvamuse mõistmiseks, võib käitaja või õhusõiduki käitaja tõhususe kaalutlustel esitada selle täiendava teabe pädevale asutusele tõendamisaruandest eraldi mingil muul kuupäeval, ent mitte hiljem kui sama aasta 15. mail.
Artikkel 28
Ulatuse piiramine
Tõendaja võib otsustada, et artikli 27 lõike 1 punktis c osutatud tõendamise ulatus on liiga piiratud mis tahes järgmise olukorra puhul:
a)
puuduvad andmed, mille tõttu tõendaja ei saa hankida nõutavat tõendusmaterjali, et vähendada tõendamisriski tasemeni, mis on vajalik piisava kindlustaseme tagamiseks;
b)
pädev asutus ei ole seirekava heaks kiitnud;
c)
seirekava ei ole piisavalt ulatuslik või selge, et tõendamise kohta otsus teha;
d)
käitajal või õhusõiduki käitajal ei ole õnnestunud teha kättesaadavaks piisavalt teavet, et tõendaja saaks tõendamise läbi viia.
Artikkel 29
Parandamata ebaoluliste mittevastavuste käsitlemine
1. Tõendaja hindab vajaduse korral, kas käitaja või õhusõiduki käitaja on parandanud määruse (EL) nr 601/2012 artikli 69 lõikes 4 osutatud nõuete kohaselt mittevastavused, millele on osutatud eelmise seireperioodiga seotud tõendamisaruandes.
Kui käitaja või õhusõiduki käitaja ei ole nimetatud mittevastavusi vastavalt määruse (EL) nr 601/2012 artikli 69 lõikele 4 parandanud, kaalub tõendaja, kas see suurendab või võib suurendada väärkajastuste riski.
Tõendaja teatab tõendamisaruandes, kas käitaja või õhusõiduki käitaja on kõnealused mittevastavused lahendanud.
2. Tõendaja märgib tõendamise sisedokumentidesse, millal ja kuidas on käitaja või õhusõiduki käitaja tuvastatud mittevastavused tõendamise jooksul lahendanud.
Artikkel 30
Seire- ja aruandlusprotsessi täiustamine
1. Kui tõendaja on tuvastanud valdkondi, mida saaks käitaja või õhusõiduki käitaja tegevuses seoses käesoleva lõike punktidega a kuni d täiustada, lisab ta tõendamisaruandesse parendusettepanekud, mis on seotud käitaja või õhusõiduki käitaja tegevusega seoses kõnealuste punktidega:
a)
käitaja või õhusõiduki käitaja riskianalüüs;
b)
andmete liikumise ja ohjemeetmete arendamine, dokumenteerimine, rakendamine ja haldamine ning ohjesüsteemi hindamine;
c)
andmete liikumise ja ohjemeetmetega seotud menetluste arendamine, dokumenteerimine, rakendamine ja haldamine ning muud menetlused, mille käitaja või õhusõiduki käitaja peab määruse (EL) nr 601/2012 kohaselt kehtestama;
d)
heite- või tonnkilomeetriandmete seire ja aruandlus, sealhulgas seoses kõrgemate määramistasandite saavutamise, riskide vähendamise ja tõhusa seire ja aruandluse parandamisega.
2. Tõendamisaruandes esitatud parandusettepanekutele järgneval aastal tõendamist tehes kontrollib tõendaja, kas ja mil viisil käitaja või õhusõiduki käitaja on parandusettepanekuid rakendanud.
Kui käitaja või õhusõiduki käitaja ei ole vastavaid ettepanekuid rakendanud või ei ole neid õigesti rakendanud, hindab tõendaja mõju, mis sellel on väärkajastamiste ja mittevastavuste riskile.
Artikkel 31
Lihtsustatud tõendamine käitajale
1. Erandina artikli 21 lõikest 1 ning juhul, kui pädev asutus selle kooskõlas käesoleva artikli teise lõiguga heaks kiidab, võib tõendaja otsustada, et käitistesse külastusi ei tehta, kui riskianalüüsi tulemused seda võimaldavad ja kui on kindlaks tehtud, et kõigile asjakohastele andmetele on tõendajal kaugjuurdepääs ning et komisjoni kehtestatud tingimused tegevuskoha külastusest loobumiseks on täidetud. Tõendaja teatab sellest põhjendamata viivituseta käitajale.
Käitaja esitab pädevale asutusele taotluse, milles ta palub pädeval asutusel tõendaja otsuse tegevuskoha külastusest loobumise kohta heaks kiita.
Pädev asutus otsustab käitaja taotluse põhjal, kas kiita tõendaja otsus tegevuskoha külastusest loobumise kohta heaks, võttes arvesse kõiki järgmisi elemente:
a)
tõendaja esitatud teave riskianalüüsi tulemuste kohta;
b)
teave selle kohta, et asjakohastele andmetele on kaugjuurdepääs;
c)
tõendusmaterjal selle kohta, et lõikes 3 kehtestatud nõuded ei ole kõnealuse käitise suhtes kohaldatavad;
d)
tõendusmaterjal selle kohta, et komisjoni kehtestatud tingimused tegevuskoha külastusest loobumiseks on täidetud.
2. Tegevuskoha külastusest loobumiseks ei ole vaja lõikes 1 osutatud pädeva asutuse heakskiitu määruse (EL) nr 601/2012 artikli 47 lõikes 2 osutatud vähese heitega käitiste puhul.
3. Tõendaja külastab tegevuskohta igal juhul, kui:
a)
tõendaja tõendab käitaja heitearuannet esimest korda;
b)
tõendaja ei ole külastanud tegevuskohta kahel aruandlusperioodil, mis eelnevad vahetult käesolevale aruandlusperioodile;
c)
aruandlusperioodi jooksul on seirekavas tehtud märkimisväärseid muudatusi, sealhulgas neid, millele on osutatud määruse (EL) nr 601/2012 artikli 15 lõikes 3 või 4.
Artikkel 32
Lihtsustatud tõendamine õhusõiduki käitajale
1. Erandina käesoleva määruse artikli 21 lõikest 1 võib tõendaja otsustada loobuda tegevuskoha külastusest määruse (EL) nr 601/2012 artikli 54 lõikes 1 osutatud väikeheitetekitaja juurde, kui tõendaja on jõudnud riskianalüüsi põhjal järeldusele, et tal on kogu asjaomasele teabele kaugjuurdepääs.
2. Kui õhusõiduki käitaja kasutab kütusekulu määramiseks määruse (EL) nr 601/2012 artikli 54 lõikes 2 esitatud lihtsustatud vahendeid ning esitatud andmed on saadud neid vahendeid kasutades ja sõltumatult õhusõiduki käitaja esitatud andmetest, võib tõendaja riskianalüüsi põhjal käesoleva määruse artiklites 14, 16, artikli 17 lõikes 1 ja artikli 17 lõikes 2 ning artiklis 18 osutatud kontrolle mitte teostada.
Artikkel 33
Lihtsustatud tõendamiskavad
Kui tõendaja kasutab lihtsustatud tõendamiskava, säilitab ta selliste kavade kasutamise põhjendusi tõendamise sisedokumentides, sealhulgas tõendusmaterjali selle kohta, et lihtsustatud tõendamiskavade kasutamise tingimused on täidetud.
III PEATÜKK
TÕENDAJATELE ESITATAVAD NÕUDED
Artikkel 34
Sektoripõhine akrediteerimisulatus
Tõendaja annab tõendamisaruande välja üksnes käitajale või õhusõiduki käitajale, kelle tegevusala kuulub selliste I lisas osutatud akrediteerimisulatusse, mille kohta on tõendajale antud akrediteering vastavalt määruse (EÜ) nr 765/2008 ja käesoleva määruse sätetele.
Artikkel 35
Jätkuva pädevuse protsess
1. Tõendaja kehtestab, dokumenteerib, rakendab ja haldab pädevusprotsessi selle tagamiseks, et kõik töötajad, kellele on usaldatud tõendamistegevuse läbiviimine, on pädevad neile määratud ülesandeid sooritama.
2. Lõikes 1 osutatud pädevusprotsessi osana määrab tõendaja kindlaks, dokumenteerib, rakendab ja haldab vähemalt järgmist:
a)
üldised pädevuskriteeriumid kõigile tõendamistoiminguid teostavale töötajatele;
b)
konkreetsed pädevuskriteeriumid tõendamistoiminguid teostava tõendaja iga ülesande jaoks, eelkõige ELi HKSi audiitorile, ELi HKSi juhtaudiitorile, sõltumatule ülevaatajale ja tehnilisele eksperdile;
c)
meetod, millega tagatakse kõigi tõendamistoiminguid läbiviivate töötajate jätkuv pädevus ja töötulemuste korrapärane hindamine;
d)
protsess, millega tagatakse tõendamistoiminguid läbiviivate töötajate pidev koolitamine;
e)
protsess, millega hinnatakse, kas tõendamisülesanne kuulub tõendaja akrediteerimisulatusse ja kas tõendajal on pädevus, personal ja ressursid, mis on vajalikud tõendamisrühma valimiseks ja tõendamistoimingute edukaks lõpuleviimiseks nõutava ajavahemiku jooksul.
Esimese lõigu punktis b osutatud pädevuskriteeriumid on eriomased igale akrediteerimisulatusele, milles kõnealused isikud tõendamistoiminguid läbi viivad.
Kui tõendaja hindab töötajate pädevust esimese lõigu punkti c kohaselt, kasutab ta selleks punktides a ja b osutatud pädevuskriteeriume.
Esimese lõigu punktis e osutatud protsessi kuulub ka selle hindamine, kas tõendamisrühmal on olemas vajalik pädevus ja isikud tõendamistoimingute teostamiseks konkreetse käitaja või õhusõiduki käitaja jaoks.
Tõendaja töötab välja üldised ja konkreetsed pädevuskriteeriumid, mis on kooskõlas artikli 36 lõikes 4 ning artiklites 37, 38 ja 39 sätestatud kriteeriumidega.
3. Tõendaja kontrollib korrapäraste ajavahemike järel kõigi tõendamistoiminguid teostavate töötajate tegevust, et veenduda kõnealuste töötajate jätkuvas pädevuses.
4. Tõendaja vaatab korrapäraste ajavahemike järel üle lõikes 1 osutatud pädevusprotsessi, et tagada järgmine:
a)
lõike 2 esimese lõigu punktides a ja b osutatud pädevuskriteeriumid töötatakse välja kooskõlas käesoleva määruse pädevusnõuetega;
b)
käsitletakse kõiki küsimusi, mis võivad tekkida seoses üldiste ja konkreetsete pädevuskriteeriumide kehtestamisega vastavalt lõike 2 esimese lõigu punktile a ja b;
c)
kõiki pädevusprotsessiga seotud nõudeid ajakohastatakse ja säilitatakse nõuetekohaselt.
5. Tõendajal on süsteem lõikes 1 osutatud pädevusprotsessis läbiviidud toimingute tulemuste üles märkimiseks.
6. Piisavalt pädev hindaja hindab ELi HKSi audiitori ja ELi HKSi juhtaudiitori pädevust ja töötulemusi.
Selleks et teha kindlaks, kas nimetatud audiitorid vastavad pädevuskriteeriumidele, jälgib pädev hindaja neid käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamise ajal vajaduse korral käitise või õhusõiduki käitaja tegevuskohas.
7. Kui mõnel töötajal ei õnnestu näidata, et ta vastab täielikult talle antud konkreetse ülesande täitmiseks vajalikele pädevuskriteeriumitele, määrab tõendaja kindlaks ja korraldab täiendava koolituse või juhendamisega töö ning seirab kõnealust isikut, kuni viimane näitab tõendajat rahuldaval viisil, et ta vastab pädevuskriteeriumitele.
Artikkel 36
Tõendamisrühmad
1. Iga konkreetse tõendamisülesande jaoks paneb tõendaja kokku tõendamisrühma, kes on võimeline teostama II peatükis osutatud tõendamistoiminguid.
2. Tõendamisrühm koosneb vähemalt ühest ELi HKSi juhtaudiitorist ning juhul, kui artikli 8 lõike 1 punktis e osutatud hindamise tulemused ja strateegiline analüüs seda nõuavad, ka vajalikust arvust ELi HKSi audiitoritest ja tehnilistest ekspertidest.
3. Konkreetse tõendamisülesandega seotud tõendamistoimingute sõltumatuks ülevaatuseks määrab tõendaja sõltumatu ülevaataja, kes ei kuulu tõendamisrühma.
4. Iga rühmaliige:
a)
omab selget arusaama oma rollist tõendamisprotsessis;
b)
on võimeline tulemuslikult suhtlema keeles, mis on nõutav tema konkreetsete ülesannete täitmiseks.
5. Tõendamisrühma kuulub vähemalt üks isik, kellel on tehniline pädevus ja arusaam, et hinnata konkreetseid tehnilisi seire- ja aruandlusaspekte, mis on seotud I lisas osutatud käitise või õhusõiduki käitaja tegevusaladega, ning üks isik, kes on võimeline tõhusalt suhtlema keeles, mis on nõutav käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamiseks liikmesriigis, kus tõendaja kõnealust tõendamist teostab.
6. Kui tõendamisrühm koosneb ühest isikust, peab kõnealune isik vastama kõigile ELi HKSi audiitori ja ELi HKSi juhtaudiitori pädevusnõuetele ning lõikes 4 ja 5 sätestatud nõuetele.
Artikkel 37
ELi HKSi audiitori ja ELi HKSi juhtaudiitori pädevusnõuded
1. ELi HKSi audiitoril peab olema tõendamise läbiviimiseks vajalik pädevus. Selleks peab ELi HKSi audiitoril olema vähemalt:
a)
teadmised direktiivi 2003/87/EÜ, määruse (EL) nr 601/2012, käesoleva määruse, asjaomaste standardite ja muude asjakohaste õigusaktide, kohaldatavate suuniste ning selles liikmesriigis kehtestatud asjakohaste suuniste ja õigusaktide kohta, kus tõendaja tõendamist;
b)
teadmised ja kogemused andmete ja teabe auditeerimise valdkonnas, sealhulgas seoses järgmisega:
i)
andmete ja teabe auditeerimise meetodid, sealhulgas olulisuse taseme kohaldamine ja väärkajastamiste olulisuse hindamine;
ii)
omariski ja ohjeriski analüüsimine;
iii)
andmevõtumeetodid, mis on seotud andmevõtu ja ohjemeetmete kontrollimisega;
iv)
andmete ja infosüsteemide, IT-süsteemide, andmete liikumise, ohjemeetmete, ohjesüsteemide ja ohjemeetmetega seotud menetluste hindamine.
c)
võime teostada II peatükis nõutavaid toiminguid seoses käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamisega;
d)
teadmised ja kogemused sektoripõhistes tehnilistes seire- ja aruandlusaspektides, mis on asjakohased seoses I lisa tegevusaladega, mille suhtes ELi HKSi audiitor tõendamist läbi viib.
2. ELi HKSi juhtaudiitor vastab ELi HKSi audiitori pädevusnõuetele ning ta peab olema näidanud, et ta on pädev tõendamisrühma juhtima ja käesoleva määruse kohaste tõendamistoimingute läbiviimise eest vastutama.
Artikkel 38
Sõltumatu ülevaataja pädevusnõuded
1. Sõltumatul ülevaatajal on nõuetekohane volitus artikli 25 kohaseks tõendamisaruande kavandi ja tõendamise sisedokumentide ülevaatamiseks.
2. Sõltumatu ülevaataja vastab artikli 37 lõikes 2 osutatud ELi HKSi juhtaudiitori pädevusnõuetele.
3. Sõltumatul ülevaatajal on vajalik pädevus esitatud teabe analüüsimiseks, et kinnitada teabe täielikkust ja terviklikkust, vaidlustada puuduvat või vastuolulist teavet ning kontrollida andmekogumise käiku selleks, et hinnata, kas tõendamise sisedokumendid on täielikud ja pakuvad piisavat teavet tõendamisaruande kavandi toetamiseks.
Artikkel 39
Tehniliste ekspertide kasutamine
1. Tõendaja võib tõendamistoimingute läbiviimisel kasutada tehniliste ekspertide abi, et tagada teatavas küsimuses üksikasjalikud teadmised ja ametialane asjatundlikkus, mis on vajalik ELi HKSi audiitori ja ELi HKSi juhtaudiitori toetamiseks tõendamistoimingute läbiviimisel.
2. Kui sõltumatu ülevaataja ei ole pädev konkreetset küsimust ülevaatuse käigus hindama, taotleb tõendaja tehnilise eksperdi abi.
3. Tehnilisel eksperdil on pädevus ja teadmised, mis on vajalikud ELi HKSi audiitori ja ELi HKSi juhtaudiitori või vajaduse korral sõltumatu ülevaataja tulemuslikuks toetamiseks konkreetses küsimuses, millega seoses tema teadmisi ja ametialast asjatundlikkust vajatakse. Lisaks on tehnilisel eksperdil piisavad teadmised artikli 37 lõike 1 punktides a, b ja c osutatud küsimustes.
4. Tehniline ekspert täidab konkreetseid ülesandeid sõltumatu ülevaataja või sellise ELi HKSi juhtaudiitori juhtimisel ja täielikul vastutusel, kelle tõendamisrühmas tehniline ekspert tegutseb.
Artikkel 40
Tõendamistoimingute menetlused
1. Tõendaja kehtestab, dokumenteerib, rakendab ja haldab ühte või enamat II peatükis kirjeldatud tõendamistoimingute menetlust ning II lisas nõutud menetlusi ja protsesse. Kõnealuste menetluste ja protsesside kehtestamisel ja rakendamisel viib tõendaja toimingud läbi kooskõlas II lisas osutatud harmoneeritud standardiga.
2. Tõendaja kavandab, dokumenteerib, rakendab ja haldab kvaliteedijuhtimissüsteemi selleks, et tagada lõikes 1 osutatud menetluste ja protsesside pidev arendamine, rakendamine, parendamine ja ülevaatamine kooskõlas II lisas osutatud harmoneeritud standardiga.
Artikkel 41
Andmed ja teabe edastamine
1. Selleks et tõendada vastavust käesolevale määrusele, säilitab tõendaja andmed, sealhulgas andmed personali pädevuse ja erapooletuse kohta.
2. Tõendaja teeb käitajale või õhusõiduki käitajale ning muudele asjaomastele pooltele teabe korrapäraselt kättesaadavaks vastavalt II lisas osutatud harmoneeritud standardile.
3. Tõendaja tagab tõendamise käigus saadud teabe konfidentsiaalsuse vastavalt II lisas osutatud harmoneeritud standardile.
Artikkel 42
Erapooletus ja sõltumatus
1. Tõendaja on tõendamistoimingute läbiviimisel käitajast või õhusõiduki käitajast sõltumatu ning erapooletu.
Seetõttu ei või tõendaja ja sama õigussubjekti mis tahes osa olla käitaja või õhusõiduki käitaja, käitaja või õhusõiduki käitaja omanik ega või olla nende omanduses ning samuti ei tohi tõendajal olla käitaja või õhusõiduki käitajaga suhteid, mis võiksid mõjutada tema sõltumatust ja erapooletust. Samuti on tõendaja sõltumatu asutustest, kes kauplevad saastekvootidega kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemis, mis on kehtestatud direktiivi 2003/87/EÜ artikliga 19.
2. Tõendaja on organiseeritud niisugusel viisil, mis tagab tema objektiivsuse, sõltumatuse ja erapooletuse. Käesoleva määruse kohaldamisel kohaldatakse asjaomaseid nõudeid, mis on sätestatud II lisas osutatud harmoneeritud standardis.
3. Tõendaja ei vii tõendamistoiminguid läbi käitaja või õhusõiduki käitaja jaoks, kellega seoses kaasneb vastuvõetamatu risk tõendaja erapooletusele või kes tekitab tõendaja jaoks huvide konflikti. Tõendaja ei kasuta käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamisel töötajaid ega lepingulisi töövõtjaid, kui sellega kaasneb tegelik või potentsiaalne huvide konflikt. Tõendaja tagab ka, et töötajate ja organisatsioonide tegevus ei mõjuta tõendamise konfidentsiaalsust, objektiivsust, sõltumatust ega erapooletust.
Esimese lõigu esimeses lauses osutatud vastuvõetamatu risk erapooletusele või huvide konflikt loetakse muu hulgas tekkinuks juhul, kui:
a)
tõendaja või sama õigussubjekti mis tahes osa pakub konsultatsiooniteenuseid pädeva asutuse kinnitatud seirekavas kirjeldatud seire- ja aruandlusprotsessi osa väljatöötamisel, sealhulgas seiremetoodika väljatöötamisel, käitaja või õhusõiduki käitaja aruande koostamisel ja seirekava koostamisel;
b)
tõendaja või sama õigussubjekti mis tahes osa pakub tehnilist abi heite- või tonnkilomeetriandmete seireks ja aruandluseks rakendatud süsteemi arendamiseks või haldamiseks.
4. Tõendaja ja käitaja või õhusõiduki käitaja vahelistes suhetes loetakse huvide konflikt tõendaja jaoks tekkinuks muu hulgas juhul, kui:
a)
suhe tõendaja ja käitaja või õhusõiduki käitaja vahel põhineb ühisomandil, ühisel juhtimisel, ühisel juhtkonnal või töötajatel, jagatavatel ressurssidel, ühistel rahalistel vahenditel ja ühistel lepingutel või turundusel;
b)
käitaja või õhusõiduki käitaja on saanud lõike 3 punktis a osutatud konsultatsiooni või kõnealuse lõike punktis b osutatud tehnilist abi konsulteerivalt asutuselt, tehnilise abi asutuselt või mõnelt muult organisatsioonilt, kel on suhted tõendajaga ja kes ohustavad tõendaja erapooletust.
Esimese lõigu punkti b kohaldamisel loetakse tõendaja erapooletust ohustatuks, kui suhted tõendaja ja konsulteeriva asutuse, tehnilise abi asutuse või mõne muu organisatsiooni vahel põhinevad ühisomandil, ühisel juhtimisel, ühisel juhtkonnal või töötajatel, jagatavatel ressurssidel, ühistel rahalistel vahenditel, ühistel lepingutel või turundusel ning ühisel komisjonitasu maksmisel või muudel uute klientide eest saadavatel ergutusvahenditel.
5. Tõendaja ei telli väljast tõendamisaruande sõltumatut ülevaatust ega väljaandmist. Käesoleva määruse kohaldamisel täidab tõendaja muude tõendamistoimingute väljast tellimisel asjaomaseid nõudeid, mis on sätestatud II lisas osutatud harmoneeritud standardis.
Esimese lõigu kohaldamisel ei peeta üksikisikutega lepingute sõlmimist tõendamistoimingute väljast tellimiseks juhul, kui tõendaja täidab kõnealuste isikutega lepingute sõlmimisel asjaomaseid nõudeid, mis on sätestatud II lisas osutatud harmoneeritud standardis.
6. Tõendaja kehtestab, dokumenteerib, rakendab ja haldab protsessi, millega tagatakse tõendaja, tõendajaga sama õigussubjekti osade, lõikes 4 osutatud muude organisatsioonide ning kõigi tõendamisprotsessis osalevate töötajate ja lepinguliste töötajate jätkuv erapooletus ja sõltumatus. Kõnealune protsess sisaldab mehhanismi tõendaja erapooletuse ja sõltumatuse tagamiseks ning vastab asjaomastele nõuetele, mis on kehtestatud II lisas osutatud harmoneeritud standardis.
IV PEATÜKK
AKREDITEERIMINE
Artikkel 43
Akrediteerimine
Tõendaja, kes väljastab käitajale või õhusõiduki käitajale tõendamisaruande, on akrediteeritud nende I lisas loetletud tegevusalade ulatuses, mille kohta tõendaja käitaja või õhusõiduki käitaja aruannet tõendab.
Artikkel 44
Akrediteerimise eesmärgid
Akrediteerimisprotsessi ja akrediteeritud tõendajate seire käigus hindab iga riiklik akrediteerimisasutus, kas tõendaja ja tema tõendamistoiminguid teostavad töötajad:
a)
on pädevad käitaja või õhusõiduki käitaja aruannete tõendamiseks kooskõlas käesoleva määrusega;
b)
teostavad käitaja või õhusõiduki käitaja aruannete tõendamist kooskõlas käesoleva määrusega;
c)
vastavad III peatüki nõuetele.
Artikkel 45
Akrediteerimistaotlus
1. Iga juriidiline isik või muu õigussubjekt võib taotleda akrediteerimist vastavalt määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 5 lõikele 1 ja käesoleva peatüki sätetele.
Taotlus sisaldab teavet, mis on nõutud vastavalt III lisas osutatud harmoneeritud standardile.
2. Lisaks käesoleva artikli lõikes 1 osutatud teabele teeb taotleja enne artikli 44 kohase hindamise alustamist riiklikule akrediteerimisasutusele kättesaadavaks ka järgmise teabe:
a)
kogu teave, mida riiklik akrediteerimisasutus nõuab;
b)
menetlused ja teave seoses artikli 40 lõikes 1 osutatud protsessidega ja teave seoses artikli 40 lõikes 2 osutatud kvaliteedijuhtimissüsteemiga;
c)
artikli 35 lõike 2 punktides a ja b osutatud pädevuskriteeriumid, artiklis 35 osutatud pädevusprotsessi tulemused ning muud asjakohased dokumendid kõigi tõendamistoimingutesse kaasatud töötajate pädevuse kohta;
d)
teave artikli 42 lõikes 6 osutatud jätkuva erapooletuse ja sõltumatuse tagamise protsessi kohta, sealhulgas asjakohased andmed taotleja ja tema töötajate erapooletuse ja sõltumatuse kohta;
e)
teave tehniliste ekspertide ja võtmeisikute kohta, kes on kaasatud käitaja või õhusõiduki käitaja aruannete tõendamisse;
f)
süsteem ja protsess vajalike tõendamise sisedokumentide tagamiseks;
g)
muud asjakohased artikli 41 lõikes 1 osutatud andmed.
Artikkel 46
Hindamise ettevalmistamine
1. Artiklis 44 osutatud hindamise ettevalmistamisel ja läbiviimisel võtab iga riiklik akrediteerimisasutus arvesse selle tegevusala keerukust, mille jaoks tõendaja akrediteerimist taotleb, ning artikli 40 lõikes 2 osutatud kvaliteedijuhtimise süsteemi keerukust, artikli 40 lõikes 1 osutatud menetlusi ja teavet protsesside kohta ning geograafilisi piirkondi, kus tõendaja tõendamist teostab või seda teha kavatseb.
2. Käesoleva määruse kohaldamisel täidab riiklik akrediteerimisasutus miinimumnõudeid, mis on kehtestatud III lisas osutatud harmoneeritud standardis.
Artikkel 47
Hindamine
1. Artiklis 57 osutatud hindamisrühm teeb artiklis 44 osutatud hindamise läbiviimiseks vähemalt järgmist:
a)
vaatab läbi kõik artiklis 45 osutatud asjakohased dokumendid ja andmed;
b)
külastab taotleja tööruume, et vaadata läbi esinduslik valim tõendamise sisedokumentidest ja hinnata taotleja kvaliteedijuhtimise süsteemi ning artiklis 40 osutatud menetluste või protsesside rakendamist;
c)
vaatleb esinduslikku hulka taotletud akrediteerimisulatusest ning käitaja või õhusõiduki käitaja aruande tõendamisel osaleva taotleja esindusliku hulga töötajate sooritust ja pädevust tagamaks, et töötajad tegutsevad kooskõlas käesoleva määrusega.
Nende toimingute läbiviimisel täidab hindamisrühm III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõudeid.
2. Hindamisrühm annab leidudest ja mittevastavustest taotlejale teada vastavalt III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõuetele ning palub taotlejal reageerida seoses talle teada antud leidude ja mittevastavustega kooskõlas nimetatud nõuetega.
3. Taotleja võtab parandusmeetmeid mis tahes talle lõike 2 kohaselt teada antud mittevastavuse korrigeerimiseks ja osutab oma vastuses seoses hindamisrühma töö tulemuste ja tuvastatud mittevastavustega meetmetele, mis on võetud või kavandatud võtta ajavahemiku jooksul, mille riiklik akrediteerimisasutus on tuvastatud mittevastavuste lahendamiseks määranud.
4. Riiklik akrediteerimisasutus vaatab taotleja poolt lõike 3 kohaselt esitatud vastused leidude ja mittevastavuste kohta läbi.
Kui riiklik akrediteerimisasutus leiab, et taotleja vastus on ebapiisav või ebaefektiivne, nõuab ta taotlejalt lisateavet või täiendavate meetmete võtmist. Lisaks võib riiklik akrediteerimisasutus nõuda tõendusmaterjali võetud meetmete tulemusliku rakendamise kohta või viia läbi järelhindamise, et hinnata, kas parandusmeetmeid rakendatakse tulemuslikult.
Artikkel 48
Akrediteerimisotsus ja akrediteerimistunnistus
1. Kui riiklik akrediteerimisasutus valmistab akrediteerimist ette ja otsustab, kas taotlejale akrediteering anda, seda laiendada või uuendada, täidab ta III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõudeid.
2. Kui riiklik akrediteerimisasutus on otsustanud taotlejale akrediteeringu anda, seda laiendada või uuendada, annab ta selleks välja akrediteerimistunnistuse.
Akrediteerimistunnistus sisaldab vähemalt teavet, mis on nõutud III lisas osutatud harmoneeritud standardiga.
Akrediteerimistunnistus kehtib kuni viis aastat pärast seda kuupäeva, mil riiklik akrediteerimisasutus kõnealuse tunnistuse välja andis.
Artikkel 49
Järelevalve
1. Riiklik akrediteerimisasutus teostab igal aastal järelevalvet iga tõendaja üle, kellele riiklik akrediteerimisasutus on akrediteerimistunnistuse välja andnud.
Järelevalve hõlmab vähemalt järgmist:
a)
tõendaja tööruumide külastus, et läbi viia artikli 47 lõike 1 punktis b osutatud toimingud;
b)
esindusliku hulga tõendaja personali töötulemuste ja pädevuse vaatlemine kooskõlas artikli 47 lõike 1 punktiga c.
2. Riiklik akrediteerimisasutus viib tõendaja üle lõike 1 kohase järelevalve läbi esimest korda hiljemalt 12 kuud pärast seda kuupäeva, mil akrediteerimistunnistus kõnealusele tõendajale välja anti.
3. Riiklik akrediteerimisasutus koostab vastavalt III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõuetele igale tõendajale järelevalve kava nii, et oleks võimalik hinnata esinduslikku valimit akrediteerimisulatusest.
4. Lõikes 1 osutatud järelevalve tulemuste põhjal otsustab riiklik akrediteerimisasutus, kas kinnitada akrediteeringu jätkamine.
5. Kui tõendaja viib tõendamist läbi mõnes muus liikmesriigis, võib kõnealuse tõendaja akrediteerinud riiklik akrediteerimisasutus paluda järelevalvetoimingute teostamist enda nimel ja vastutusel selle liikmesriigi riiklikult akrediteerimisasutuselt, kus tõendamist läbi viiakse.
Artikkel 50
Uuesti hindamine
1. Enne akrediteerimistunnistuse kehtivusaja möödumist hindab riiklik akrediteerimisasutus uuesti seda tõendajat, kellele riiklik akrediteerimisasutus on akrediteerimistunnistuse välja andnud, et kindlaks määrata, kas kõnealuse akrediteerimistunnistuse kehtivust saab pikendada.
2. Riiklik akrediteerimisasutus koostab kava iga tõendaja uuesti hindamiseks nii, et oleks võimalik hinnata esinduslikku valimit akrediteerimisulatusest. Järelevalvet kavandades ja läbi viies täidab riiklik akrediteerimisasutus III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõudeid.
Artikkel 51
Erakorraline hindamine
1. Riiklik akrediteerimisasutus võib läbi viia tõendaja erakorralise hindamise mis tahes ajal tagamaks, et tõendaja vastab käesolevas määruses kehtestatud nõuetele.
2. Et riiklik akrediteerimisasutus saaks hinnata erakorralise hindamise vajadust, teatab tõendaja riiklikule akrediteerimisasutusele viivitamata kõigist tema staatuse või toimingutega seotud märkimisväärsetest muudatustest, mis on tema akrediteeringu seisukohalt olulised. Märkimisväärsed muudatused sisaldavad III lisas osutatud harmoneeritud standardis nimetatud muudatusi.
Artikkel 52
Akrediteerimisulatuse laiendamine
Kui tõendaja taotleb talle juba antud akrediteerimisulatuse laiendamist, võtab riiklik akrediteerimisasutus ette vajalikud toimingud, et kindlaks määrata, kas tõendaja vastab taotletud akrediteerimisulatuse laienduse osas artikli 44 nõuetele.
Artikkel 53
Haldusmeetmed
1. Riiklik akrediteerimisasutus võib tõendaja akrediteeringu peatada, tühistada või akrediteerimisulatust kitsendada, kui tõendaja ei täida käesoleva määruse nõudeid.
Riiklik akrediteerimisasutus peatab või tühistab tõendaja akrediteeringu või kitsendab akrediteerimisulatust, kui tõendaja seda taotleb.
Riiklik akrediteerimisasutus kehtestab, dokumenteerib, rakendab ja haldab protseduuri akrediteeringu peatamiseks, tühistamiseks ja akrediteerimisulatuse kitsendamiseks.
2. Riiklik akrediteerimisasutus peatab tõendaja akrediteeringu või kitsendab akrediteerimisulatust mis tahes järgmisel juhul:
a)
tõendaja on raskelt rikkunud käesoleva määruse nõudeid;
b)
tõendaja ei ole püsivalt ja korduvalt täitnud käesoleva määruse nõudeid;
c)
tõendaja on rikkunud muid riikliku akrediteerimisasutuse eritingimusi.
3. Riiklik akrediteerimisasutus tühistab akrediteeringu, kui:
a)
tõendajal ei ole õnnestunud likvideerida akrediteerimistunnistuse peatamise otsuse põhjusi;
b)
tõendaja tippjuhtkonna liige on pettuses süüdi mõistetud;
c)
tõendaja on esitanud sihilikult vale teavet.
4. Riikliku akrediteerimisasutuse otsust tõendaja akrediteering kooskõlas lõigetega 2 ja 3 peatada, tühistada või akrediteerimisulatust kitsendada on võimalik edasi kaevata.
Liikmesriigid kehtestavad kõnealuste apellatsioonide lahendamise korra.
5. Riikliku akrediteerimisasutuse otsus tõendaja akrediteering peatada, tühistada või akrediteerimisulatust kitsendada jõustub pärast tõendajale sellekohase teate esitamist.
Riiklik akrediteerimisasutus katkestab akrediteerimistunnistuse peatamise, kui ta on saanud teda rahuldava teabe ja on kindel, et tõendaja vastab käesoleva määruse nõuetele.
V PEATÜKK
AKREDITEERIMISASUTUSTELE ESITATAVAD NÕUDED HKSi TÕENDAJATE AKREDITEERIMISEKS
Artikkel 54
Riiklik akrediteerimisasutus
1. Käesoleva määruse kohase akrediteerimisega seotud ülesandeid täidavad määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 4 lõike 1 kohaselt määratud riiklikud akrediteerimisasutused.
2. Kui liikmesriik otsustab lubada füüsilisest isikust tõendajate sertifitseerimist vastavalt käesolevale määrusele, täidab kõnealuste tõendajate sertifitseerimisega seotud ülesandeid riiklik asutus, mis ei ole määruse (EÜ) 765/2008 artikli 4 lõikega 1 määratud riiklik akrediteerimisasutus.
3. Kui liikmesriik otsustab kasutada lõikes 2 sätestatud võimalust, tagab ta, et asjaomane riiklik asutus vastab käesoleva määruse nõuetele, sealhulgas artiklis 70 sätestatule, ning esitab määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 5 lõikega 2 nõutud dokumentaalsed tõendid.
4. Riiklik akrediteerimisasutus on kõnealuse määruse artikli 14 alusel tunnustatud asutuse liige.
5. Riiklik akrediteerimisasutus teostab akrediteerimist avaliku sektori tegevusena ja saab selleks liikmesriigi ametliku tunnustuse, kui akrediteerimist ei teosta otse avaliku sektori asutused.
6. Käesoleva määruse kohaldamisel täidab riiklik akrediteerimisasutus oma ülesandeid kooskõlas nõuetega, mis on sätestatud III lisas osutatud harmoneeritud standardis.
Artikkel 55
Piiriülene akrediteerimine
Kui liikmesriik leiab, et oma akrediteerimisasutuse loomine või teatavate akrediteerimisteenuste pakkumine direktiivi 2003/87/EÜ artikli 15 tähenduses ei ole majanduslikult otstarbekas, võib kõnealune liikmesriik pöörduda teise liikmesriigi akrediteerimisasutuse poole.
Asjaomane liikmesriik teavitab sellest viivitamatult komisjoni ja teisi liikmesriike.
Artikkel 56
Sõltumatus ja erapooletus
1. Riiklik akrediteerimisasutus organiseeritakse viisil, mis tagab selle täieliku sõltumatuse tõendajatest, keda ta hindab, ja erapooletuse tõendamistoimingute läbiviimisel.
2. Seepärast ei tee riiklik akrediteerimisasutus ühtegi toimingut ega paku ühtegi teenust, mida osutavad tõendajad, samuti ei paku ta konsultatsiooniteenuseid, ei oma tõendaja aktsiaid ega muid finants- või juhtimishuve seoses tõendajaga.
3. Ilma et see piiraks artikli 54 lõike 2 kohaldamist, on riikliku akrediteerimisasutuse struktuur, kohustused ja ülesanded selgesti eristatavad pädeva asutuse ja muude riiklike asutuste kohustustest ja ülesannetest.
4. Riiklik akrediteerimisasutus võtab vastu kõik tõendajate akrediteerimisega seotud lõplikud otsused.
Siiski võib riiklik akrediteerimisasutus sõlmida allhankelepinguid teatavate toimingute läbiviimiseks vastavalt III lisas osutatud harmoneeritud standardis sätestatud nõuetele.
Artikkel 57
Hindamisrühm
1. Riiklik akrediteerimisasutus määrab iga konkreetse hindamise jaoks hindamisrühma.
2. Hindamisrühma kuuluvad peaassessor vajaduse korral sobiv arv assessoreid või konkreetse akrediteerimisulatuse tehnilisi eksperte.
Hindamisrühma kuulub vähemalt üks isik, kellel on teadmised määruse (EL) nr 601/2012 kohastest kasvuhoonegaaside heite seire- ja aruandlusnõuetest, mis on olulised asjaomases akrediteerimisulatuses, ja pädevus ja arusaamine tõendamistoimingute hindamiseks kõnealuses ulatuses käitise või õhusõiduki käitaja puhul, ning vähemalt üks isik, kellel on teadmised asjakohastest riiklikest õigusnormidest ja juhistest.
Artikkel 58
Assessorite pädevusnõuded
1. Assessoril peab tõendaja hindamiseks olema pädevus IV peatükis nõutud toimingute teostamiseks. Selleks peab assessor:
a)
vastama nõuetele, mis on sätestatud määruse (EÜ) nr 765/2008 kohases harmoneeritud standardis, millele on osutatud III lisas;
b)
omama teadmisi direktiivist 2003/87/EÜ, määrusest (EL) nr 601/2012, käesolevast määrusest, asjakohastest standarditest ja muudest asjakohastest õigusnormidest, samuti kohaldatavatest suunistest;
c)
omama artikli 37 lõike 1 punkti b kohaseid andmete ja teabe auditeerimise teadmisi, mis on saadud koolitusel või isiku kaudu, kel on teadmised ja kogemus selliste andmete ja teabe auditeerimise alal.
2. Peaassessor vastab lõikes 1 osutatud pädevusnõuetele, ta peab olema näidanud oma pädevust hindamisrühma juhtimiseks ja vastutab hindamise läbiviimise eest kooskõlas käesoleva määrusega.
3. Sisemistel ülevaatajatel ja isikutel, kes teevad otsuseid seoses akrediteeringu andmise, laiendamise või uuendamisega on lisaks lõikes 1 osutatud pädevusnõuetele piisavad teadmised ja kogemused akrediteerimise hindamiseks.
Artikkel 59
Tehnilised eksperdid
1. Riiklik akrediteerimisasutus võib hindamisrühma kaasata tehnilised eksperdid, et tagada seoses konkreetse valdkonnaga üksikasjalikud teadmised ja erialane asjatundlikkus, mida on vaja peaassessori või assessori toetamiseks hindamistoimingute läbiviimisel.
2. Tehnilisel eksperdil peab olema pädevus ja erialane asjatundlikkus, mis on nõutav peaassessori ja assessori tulemuslikuks toetamiseks seoses konkreetse valdkonnaga, kus tema teadmisi ja erialast asjatundlikkust vajatakse. Lisaks on tehnilisel eksperdil:
a)
teadmised direktiivist 2003/87/EÜ, määrusest (EL) nr 601/2012, käesolevast määrusest, asjakohastest standarditest ja muudest asjakohastest õigusnormidest, samuti kohaldatavatest suunistest;
b)
piisav arusaamine tõendamistoimingutest.
3. Tehniline ekspert täidab konkreetseid ülesandeid asjaomase hindamisrühma peaassessori juhtimisel ja täielikul vastutusel.
Artikkel 60
Menetlused
Riiklik akrediteerimisasutus vastab määruse (EÜ) nr 765/2008 artiklis 8 sätestatud nõuetele.
Artikkel 61
Kaebused
Kui riiklik akrediteerimisasutus on saanud pädevalt asutuselt, käitajalt või õhusõiduki käitajalt või muult huvitatud isikult kaebuse tõendaja kohta, teeb riiklik akrediteerimisasutus mõistliku ajavahemiku jooksul järgmist:
a)
otsustab, kas kaebus on põhjendatud;
b)
tagab, et asjaomasele tõendajale antakse võimalus esitada omapoolsed märkused;
c)
võtab asjakohased meetmed kaebuse käsitlemiseks;
d)
registreerib kaebuse ja võetud meetmed ja
e)
vastab kaebuse esitajale.
Artikkel 62
Andmed ja dokumendid
Riiklik akrediteerimisasutus säilitab andmed iga akrediteerimisprotsessis osaleva isiku kohta. Kõnealused andmed sisaldavad dokumente asjaomase kvalifikatsiooni, koolituse, kogemuste, erapooletuse ja pädevuse kohta, mis on vajalikud selleks, et näidata vastavust käesolevale määrusele.
Artikkel 63
Juurdepääs teabele ja konfidentsiaalsus
1. Riiklik akrediteerimisasutus teeb akrediteerimise käigus saadud teabe üldsusele korrapäraselt kättesaadavaks ja ajakohastab seda.
2. Riiklikul akrediteerimisasutusel on kehtestatud määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 8 punktis 4 osutatud asjakohane kord, et vajaduse korral tagada saadud teabe konfidentsiaalsus.
Artikkel 64
Vastastikune hindamine
1. Riiklikud akrediteerimisasutused kohustuvad teineteist vastastikku korrapäraselt hindama.
Vastastikust hindamist korraldab määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus.
2. Määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus rakendab asjakohaseid vastastikuse hindamise kriteeriume ning tulemuslikku ja sõltumatut vastastikuse hindamise protsessi, et hinnata, kas:
a)
vastastikusele hindamisele kuuluv riiklik akrediteerimisasutus on akrediteerimistoimingud läbi viinud kooskõlas IV peatükiga;
b)
vastastikusele hindamisele kuuluv riiklik akrediteerimisasutus vastab V peatükis kehtestatud nõuetele.
Vastastikuse hindamise kriteeriumid sisaldavad vastastikust hindamist teostavate hindajate ja hindamisrühmade pädevusnõudeid, mis on eriomased direktiiviga 2003/87/EÜ loodud kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemile.
3. Määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus avaldab riikliku akrediteerimisasutuse vastastikuse hindamise tulemused ja edastab need komisjonile, liikmesriikides riiklike akrediteerimisasutuste eest vastutavatele riigiasutustele ja liikmesriigi pädevale asutusele või artikli 69 lõikes 2 osutatud teabekeskusele.
4. Ilma et see piiraks lõike 1 kohaldamist ning juhul kui riiklik akrediteerimisasutus on edukalt läbinud vastastikuse hindamise, mille on korraldanud määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus enne käesoleva määruse jõustumist, vabastatakse kõnealune riiklik akrediteerimisasutus uuest vastastikusest hindamisest pärast käesoleva määruse jõustumist, kui ta suudab näidata vastavust käesolevale määrusele.
Selleks esitab asjaomane riiklik akrediteerimisasutus taotluse ja vajalikud dokumendid määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutusele.
Määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus otsustab, kas tingimused vabastuse andmiseks on täidetud.
Vabastust kohaldatakse ajavahemikul, mis ei ületa kolme aastat alates kuupäevast, mil riiklikule akrediteerimisasutusele esitati teade otsuse kohta.
5. Selle riikliku asutuse usaldusväärsuse tase, kellele on artikli 54 lõikega 2 antud selliste tõendajate sertifitseerimisega seotud ülesanded, kes on käesoleva määruse kohaselt füüsilised isikud, on sama kõrge kui nendel riiklikel akrediteerimisasutustel, kes on edukalt läbinud vastastikuse hindamise.
Selleks esitab asjaomane liikmesriik komisjonile ja teistele liikmesriikidele kõik asjaomased dokumentaalsed tõendid kohe pärast seda, kui ta on vastu võtnud otsuse, millega ta volitab riiklikku asutust sertifitseerimist läbi viima. Ükski riiklik ametiasutus ei teosta käesoleva määruse kohaldamisel tõendajate sertifitseerimist enne, kui asjaomane liikmesriik on esitanud kõnealused dokumentaalsed tõendid.
Asjaomane liikmesriik kontrollib korrapäraselt riikliku asutuse tööd, et tagada selle usaldusväärsus eespool nimetatud tasemel, ning teatab sellest komisjonile.
Artikkel 65
Parandusmeetmed
1. Liikmesriigid teostavad korrapärast seiret oma riiklike akrediteerimisasutuste üle, et tagada nende jätkuv vastavus käesoleva määruse nõuetele, võttes arvesse artikli 64 kohaselt läbiviidud vastastikuse hindamise tulemusi.
2. Kui riiklik akrediteerimisasutus ei vasta käesoleva määrusega kehtestatud nõuetele või ei täida talle sellega pandud kohustusi, võtab asjaomane liikmesriik nõuetekohased parandusmeetmed või tagab selliste parandusmeetmete võtmise, ning teatab sellest komisjonile.
Artikkel 66
Tõendajate vastastikune tunnustamine
1. Liikmesriigid tunnustavad selliste riiklike akrediteerimisasutuste pakutavate teenuste samaväärsust, kes on vastastikuse hindamise edukalt läbinud. Liikmesriigid aktsepteerivad selliste tõendajate akrediteerimistunnistusi, kelle on akrediteerinud kõnealused riiklikud akrediteerimisasutused ja võtavad arvesse nende tõendajate õigust teostada tõendamist nende akrediteerimisulatuses
2. Kui riiklik akrediteerimisasutus ei ole läbinud täielikku vastastikuse hindamise protsessi enne 31. detsembrit 2014, aktsepteerivad liikmesriigid riikliku akrediteerimisasutuse akrediteeritud tõendajate akrediteerimistunnistusi juhul, kui määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus on alustanud kõnealuse riikliku akrediteerimisasutuse vastastikust hindamist ja ei ole tuvastanud ühtegi vastuolu kõnealuse riikliku akrediteerimisasutuse ja käesoleva määruse nõuete vahel.
3. Kui tõendajate sertifitseerimist teostab artikli 54 lõikes 2 osutatud riiklik asutus, aktsepteerib liikmesriik sellise asutuse poolt välja antud tunnistust ja võtab arvesse nende poolt sertifitseeritud tõendajate õigust teostada tõendamist nende akrediteerimisulatuses.
Artikkel 67
Osutatavate teenuste seire
Kui liikmesriik on direktiivi 2006/123/EÜ artikli 31 lõike 4 kohase inspekteerimise käigus teinud kindlaks, et tõendaja ei vasta käesoleva määruse nõuetele, teatab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus või riiklik akrediteerimisasutus sellest kõnealuse tõendaja akrediteerinud riiklikule akrediteerimisasutusele.
Kõnealuse tõendaja akrediteerinud riiklik akrediteerimisasutus käsitleb teadet kaebusena käesoleva määruse artikli 61 tähenduses ja võtab asjakohased meetmed ning vastab pädevale asutusele või riiklikule akrediteerimisasutusele kooskõlas käesoleva määruse artikli 72 lõikega 2.
Artikkel 68
Elektrooniline andmevahetus ja automaatsüsteemide kasutamine
1. Liikmesriigid võivad nõuda, et tõendajad kasutaksid tõendamisaruannete esitamisel elektroonilisi vorme või erilisi failivorminguid kooskõlas määruse (EL) nr 601/2012 artikli 74 lõikega 1.
2. Standarditud elektrooniliste vormide või failivormingute spetsifikatsioonid võidakse teha kättesaadavaks tõendamisaruande esitamiseks ja muus vormis teabevahetuseks käitaja, õhusõiduki käitaja, tõendaja, pädeva asutuse ja riikliku akrediteerimisasutuse vahel kooskõlas määruse (EL) nr 601/2012 artikli 74 lõikega 2.
VI PEATÜKK
TEABEVAHETUS
Artikkel 69
Teabevahetus ja teabekeskused
1. Liikmesriik kehtestab asjakohase teabe tõhusa vahetamise ja tulemusliku koostöö pädeva asutuse ja riikliku akrediteerimisasutuse või vajaduse korral sellise riikliku asutuse vahel, kelle ülesandeks on tõendajate sertifitseerimine.
2. Kui liikmesriik on direktiivi 2003/87/EÜ artikli 18 kohaselt määranud enam kui ühe pädeva asutuse, volitab ta ühte neist tegutsema teabekeskusena, et vahetada teavet, koordineerida lõikes 1 osutatud koostööd ja viia läbi käesolevas peatükis osutatud toiminguid.
Artikkel 70
Akrediteerimise tööprogramm ja tegevusaruanne
1. Riiklik akrediteerimisasutus teeb iga aasta 31. detsembriks iga liikmesriigi pädevale asutusele kättesaadavaks akrediteerimise tööprogrammi, mis sisaldab selliste tema poolt akrediteeritud tõendajate loetelu, kes on artikli 76 kohaselt teatanud, et nad kavatsevad hakata kõnealustes liikmesriikides tõendamisi läbi viima. Akrediteerimise tööprogramm sisaldab iga tõendaja kohta vähemalt järgmist teavet:
a)
tõendamise eeldatav aeg ja koht;
b)
toimingud, mida riiklik akrediteerimisasutus on kõnealuse tõendaja jaoks ette näinud, eelkõige järelevalve ja uuesti hindamisega seotud toimingud;
c)
kuupäevad, mil riiklikul akrediteerimisasutusel on kavas läbi viia vaatlusaudit tõendaja hindamiseks, sealhulgas vaatlusauditi käigus külastatavate käitajate või õhusõiduki käitajate aadressid ja kontaktandmed;
d)
teave selle kohta, kas riiklik akrediteerimisasutus on taotlenud selle liikmesriigi riiklikult akrediteerimisasutuselt, kus tõendamist läbi viidi, järelevalvetoimingute teostamist.
2. Pärast akrediteerimise tööprogrammi esitamist lõike 1 kohaselt esitab pädev asutus riiklikule akrediteerimisasutusele kogu asjakohase teabe, sealhulgas teabe kõigi asjakohaste siseriiklike õigusaktide või suuniste kohta.
3. Riiklik akrediteerimisasutus teeb iga aasta 1. juuniks pädevale asutusele kättesaadavaks tegevusaruande. Tegevusaruanne sisaldab iga kõnealuse riikliku akrediteerimisasutuse poolt akrediteeritud tõendaja kohta vähemalt järgmist teavet:
a)
akrediteerimise üksikasjad nende tõendajate kohta, kelle riiklik akrediteerimisasutus akrediteeris esimest korda, sealhulgas kõnealuste tõendajate akrediteerimisulatus;
b)
kõik muudatused seoses kõnealuste tõendajate akrediteerimisulatusega;
c)
riikliku akrediteerimisasutuse poolt läbiviidud järelevalve- ja uuesti hindamise toimingute tulemuste kokkuvõte;
d)
erakorraliste hindamiste tulemuste kokkuvõte, sealhulgas erakorraliste hindamiste algatamise põhjused;
e)
kõik tõendaja kohta esitatud kaebused alates viimasest tegevusaruandest ja riikliku akrediteerimisasutuse võetud meetmed.
Artikkel 71
Haldusmeetmetega seotud teabevahetus
Kui riiklik akrediteerimisasutus on määranud tõendajale artikli 53 kohased haldusmeetmed või kui akrediteeringu peatamine on katkestatud või apellatsiooni kohta tehtud otsusega on tühistatud riikliku akrediteerimisasutuse otsus artiklis 53 osutatud haldusmeetmete määramise kohta, teavitab riiklik akrediteerimisasutus viivitamata järgmisi osalisi:
a)
pädev asutus liikmesriigis, kus tõendaja on akrediteeritud;
b)
pädev asutus ja riiklik akrediteerimisasutus igas liikmesriigis, kus tõendaja tõendamisi teostab.
Artikkel 72
Pädeva asutuse teabevahetus
1. Selle liikmesriigi pädev asutus, kus tõendaja tõendamist teostab, edastab igal aastal tõendaja akrediteerinud riiklikule akrediteerimisasutusele vähemalt järgmise teabe:
a)
käitaja ja õhusõiduki käitaja aruande ja tõendamisaruannete kontrollimise asjakohased tulemused, eelkõige kõik kõnealuse tõendaja poolt tuvastatud käesoleva määruse rikkumised;
b)
käitaja või õhusõiduki käitaja inspekteerimise tulemused, kui need tulemused on asjakohased riikliku akrediteerimisasutuse jaoks seoses tõendaja akrediteerimise ja järelevalvega või kui need tulemused sisaldavad teavet selle kohta, et kõnealune tõendaja ei vasta käesoleva määruse nõuetele;
c)
kõnealuse tõendaja tõendamise sisedokumentide hindamise tulemused, kui pädev asutus on tõendamise sisedokumente artikli 26 lõike 3 kohaselt hinnanud;
d)
kaebused, mis pädev asutus on saanud kõnealuse tõendaja kohta.
2. Kui lõikes 1 osutatud teave annab tõendusmaterjali selle kohta, et pädev asutus on tuvastanud käesoleva määruse rikkumise tõendaja poolt, käsitleb riiklik akrediteerimisasutus seda teavet kui pädeva asutuse kaebust kõnealuse tõendaja kohta artikli 61 tähenduses.
Riiklik akrediteerimisasutus võtab asjakohased meetmed selle teabe käsitlemiseks ja vastab pädevale asutusele kolme kuu jooksul alates teabe saamise kuupäevast. Riiklik akrediteerimisasutus teatab oma vastuses pädevale asutusele tema poolt võetud meetmetest ja vajaduse korral tõendajale määratud haldusmeetmetest.
Artikkel 73
Järelevalvega seotud teabevahetus
1. Kui selle liikmesriigi riiklikult akrediteerimisasutuselt, kus tõendaja tõendamist läbi viib, on artikli 49 lõike 5 kohaselt palutud läbi viia järelevalvetoimingud, esitab kõnealune riiklik akrediteerimisasutus leidude kohta aruande sellele riiklikule akrediteerimisasutusele, kes on tõendaja akrediteerinud, välja arvatud juhul, kui mõlemad riiklikud akrediteerimisasutused on omavahel teisiti kokkuleppinud.
2. Tõendaja akrediteerinud riiklik akrediteerimisasutus võtab lõikes 1 osutatud leiud arvesse, kui ta hindab seda, kas tõendaja vastab käesolevas määruses kehtestatud nõuetele.
3. Kui lõikes 1 osutatud leiud tõendavad, et kõnealune tõendaja ei täida käesolevat määrust, võtab kõnealuse tõendaja akrediteerinud riiklik akrediteerimisasutus käesoleva määruse kohaselt asjakohased meetmed ja teatab järelevalvetoiminguid läbiviinud riiklikule akrediteerimisasutusele järgmist:
a)
tõendaja akrediteerinud riikliku akrediteerimisasutuse võetud meetmed;
b)
vajaduse korral teave selle kohta, mida tõendaja on seoses leidudega ette võtnud;
c)
vajaduse korral teave selle kohta, millised haldusmeetmed on tõendajale määratud.
Artikkel 74
Teabevahetus tõendaja asukohaliikmesriigiga
Kui tõendajale on akrediteeringu andnud muu kui tõendaja asukohaliikmesriigi riiklik akrediteerimisasutus, edastatakse artiklis 70 osutatud akrediteerimise tööprogramm ja tegevusaruanne ning artiklis 71 osutatud teave ka tõendaja asukohaliikmesriigi pädevale asutusele.
Artikkel 75
Akrediteeritud tõendajate andmebaasid
1. Riiklikud akrediteerimisasutused või vajaduse korral artikli 54 lõikes 2 osutatud riiklikud asutused loovad ja haldavad andmebaasi ning võimaldavad sellele juurdepääsu muudele riiklikel akrediteerimisasutustele, riiklikele asutustele, tõendajatele, käitajatele, õhusõiduki käitajatele ja pädevatele asutustele.
Määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 14 kohaselt tunnustatud asutus lihtsustab ja ühtlustab juurdepääsu andmebaasidele, et võimaldada tulemuslik ja kulutõhus teabevahetus akrediteerimisasutuste, riiklike asutuste, tõendajate, käitajate, õhusõiduki käitajate ja pädevate asutuste vahel, ning ta võib ühendada need andmebaasid ühte kesksesse andmebaasi.
2. Lõikes 1 osutatud andmebaas sisaldab vähemalt järgmist teavet:
a)
kõigi riikliku akrediteerimisasutuse poolt akrediteeritud tõendajate nimed ja aadressid;
b)
liikmesriigid, kus tõendaja tõendamist läbi viib;
c)
iga tõendaja akrediteerimisulatus;
d)
kuupäev, mil akrediteering anti, ja selle kehtivuse lõppkuupäev;
e)
mis tahes teave tõendajale määratud haldusmeetmete kohta.
Teave on üldsusele kättesaadav.
Artikkel 76
Tõendajate teated
1. Selleks et riiklik akrediteerimisasutus saaks koostada artiklis 70 osutatud akrediteerimise tööprogrammi ja tegevusaruande, saadab tõendaja iga aasta 15. novembriks sellele riiklikule akrediteerimisasutusele, kes on kõnealuse tõendaja akrediteerinud, järgmise teabe:
a)
selliste tõendamiste kavandatud aeg ja koht, mida tõendajal on kavas läbi viia;
b)
nende käitajate või õhusõiduki käitajate aadressid ja kontaktandmed, kelle heite- või tonnkilomeetriaruannet hakatakse tõendama.
2. Kui lõikes 1 osutatud teave muutub, teatab tõendaja nendest muudatustest akrediteerimisasutusele kõnealuse riikliku akrediteerimisasutusega kokkulepitud ajavahemiku jooksul.
VII PEATÜKK
LÕPPSÄTTED
Artikkel 77
Üleminekusätted
Enne 1. jaanuari 2013 tekkiv heide ja vajaduse korral tegevusandmed tõendatakse vastavalt otsuses 2007/589/EÜ (11) sätestatud nõuetele.
Artikkel 78
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2013.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 21. juuni 2012