NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 1210/2010,
15. detsember 2010,
euromüntide autentimise ja ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemise kohta
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eelkõige selle artiklit 133,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Nõukogu 28. juuni 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1338/2001 (milles sätestatakse euro võltsimise takistamiseks vajalikud meetmed) (3) kohaselt peavad krediidiasutused ja niivõrd kui nad tegelevad maksetega ka muud makseteenuse pakkujad ning kõik teised pangatähtede ja müntide käsitlemisel ja jaotamisel osalevad asutused tagama nende euro pangatähtede ja müntide ehtsuse, mis nad on saanud ja mida nad kavatsevad ringlusesse tagasi saata, ning hoolitsema võltsingute avastamise eest.
(2)
Komisjoni 27. mai 2005. aasta soovitusega 2005/504/EÜ (euromüntide autentimise ja ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemise kohta) (4) nähakse ette euromüntide autentimise ja ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemise soovituslikud tavad. Müntide autentimise kohustusliku ühise raamistiku puudumise tulemuseks on liikmesriikide erinevad tavad, mistõttu ei ole võimalik tagada ühisraha ühtset kaitset kogu euroalal.
(3)
Et tagada kogu euroalal euromüntide tõhus ja ühtne autentimine, on vaja kehtestada siduvad eeskirjad ringluses olevate euromüntide ühiste autentimismeetmete ja nende meetmete kontrollimise rakendamiseks riiklike asutuste poolt.
(4)
Autentimise käigus tuleks teha kindlaks ka ringlusse kõlbmatud ehtsad euromündid. Kui sellised mündid jäävad ringlusse, on neid eelkõige müntkäitatavates automaatides raskem kasutada ja kasutajatel võib tekkida kahtlusi nende müntide autentsuses. Seega tuleks ringlusse kõlbmatud mündid ringlusest kõrvaldada. Seetõttu on vaja liikmesriikide jaoks siduvaid ühiseid eeskirju ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemise ja hüvitamise kohta.
(5)
Autentimismeetmete rakendamise koordineerimiseks peaks nõuded müntide autentimise katsetele ja vastavad koolitusnõuded ning ringlusse kõlbmatute euromüntide kontrollimise spetsifikaadid ning teised praktilised rakendussätted edaspidi määrama kindlaks komisjoni otsusega 2005/37/EÜ (5) asutatud Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskus, kes teeb seda pärast konsulteerimist kõnealuses otsuses osutatud võltsitud müntide ekspertgrupiga.
(6)
Et võimaldada praeguste eeskirjade ja tavade süsteemi järk-järgulist kohandamist käesoleva määruse sätetega, peaks liikmesriikidel kuni 31. detsembrini 2014 kestva üleminekuperioodi jooksul olema võimalik kehtestada erandeid seoses euromüntide autentimisel kasutatavate mündikäsitlusmasinate tüüpidega ja igal aastal kontrollitavate masinate arvuga.
(7)
Kõik ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemisega tegelevad riiklikud asutused peaksid vastavalt käesolevale määrusele saama nõuda käitlustasu, et katta selle protsessi käigus tekkivad kulud. Käitlustasu ei tuleks kohaldada väikestes kogustes üleantavate ringlusse kõlbmatute euromüntide suhtes. Liikmesriigid peaksid saama vabastada käitlustasust need isikud, kes teevad asutustega tihedat koostööd võltsitud või ringlusse kõlbmatute euromüntide ringlusest kõrvaldamiseks. Liikmesriigid peaksid saama võtta vastu kotte või kaste, mis sisaldavad nii võltsitud kui ka ringlusse kõlbmatuid münte, ilma selle eest lisatasu nõudmata, kui see vastab avalikule huvile.
(8)
Rikkumiste eest kohaldatavate karistuste kehtestamine peaks kuuluma liikmesriikide pädevusse, et saavutada kogu euroalal võrdväärne euromüntide autentimine ja ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemine.
(9)
Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt euromüntide tõhusat ja ühtset autentimist kogu euroalal, ei suuda liikmesriigid siseriiklike tavade erinevuste tõttu piisavalt saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
SISU JA MÕISTED
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva määrusega nähakse ette euromüntide autentimise ja ringlusse kõlbmatute euromüntide käitlemise meetmed.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) „euromüntide autentimine”- euromüntide autentsuse ja ringlusse kõlblikkuse kontrollimine;
b) „ringlusse kõlbmatud euromündid”- ehtsad euromündid, mis on eemaldatud autentimise käigus või mille välimust on oluliselt muudetud;
c) „määratud riiklik asutus”- siseriiklik mündianalüüsikeskus või asjaomase liikmesriigi määratud muu asutus;
d) „asutused”- määruse (EÜ) nr 1338/2001 artikli 6 lõike 1 esimeses lõigus osutatud asutused, v.a asutused, millele on osutatud selle lõigu kolmandas taandes;
e) „võltsitud müntide ekspertgrupp”- eksperdid, kellele on osutatud komisjoni otsuses 2005/37/EÜ.
II PEATÜKK
EUROMÜNTIDE AUTENTIMINE
Artikkel 3
Euromüntide autentimine
1. Asutused tagavad, et autenditakse kõik euromündid, mille nad on saanud ja mille nad kavatsevad ringlusesse tagasi saata. Nad täidavad kõnealust kohustust, rakendades:
a)
mündikäsitlusmasinaid, mis on kantud artikli 5 lõikes 2 osutatud mündikäsitlusmasinate nimekirja, või
b)
töötajaid, keda on koolitatud vastavalt liikmesriikide kindlaksmääratud korrale.
2. Pärast autentimist antakse kõik arvatavalt võltsitud mündid ja ringlusse kõlbmatud euromündid üle määratud riiklikule asutusele.
3. Määratud riiklikule asutusele määruse (EÜ) nr 1338/2001 artikli 6 kohaselt üle antud võltsitud euromüntide eest ei maksta käitlus- ega muud tasu. Ringlusse kõlbmatute euromüntide suhtes kohaldatakse käesoleva määruse III peatükki.
Artikkel 4
Nõuded katsetele ja mündikäsitlusmasinad
1. Artikli 3 lõike 1 punkti a rakendamisel kasutavad asutused ainult seda tüüpi mündikäsitlusmasinaid, mis on edukalt läbinud määratud riikliku asutuse või Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskuse läbiviidud tuvastamiskatse ja mis olid nende ostmise ajal loetletud artikli 5 lõikes 2 osutatud veebilehel. Asutused tagavad kõnealuste masinate korrapärase seadistamise, et säilitada nende tuvastamisvõime, võttes arvesse artikli 5 lõikes 2 osutatud nimekirja tehtud muudatusi. Tuvastamiskatse eesmärk on tagada, et mündikäsitlusmasin suudab eemaldada teadaolevad võltsitud euromünditüübid ja protsessi käigus ka ringlusse kõlbmatud euromündid, samuti kõik muud müntidega sarnanevad esemed, mis ei vasta ehtsa euromündi spetsifikatsioonile.
2. Liikmesriigid võivad kuni 31. detsembrini 2014 kestvaks üleminekuperioodiks kehtestada konkreetseid erandeid lõike 1 esimesest lausest mündikäsitlusmasinatele, mis olid kasutusel 11. jaanuarist 2011. ja millega on võimalik tuvastada võltsitud euromünte, ringlusse kõlbmatuid euromünte ja kõiki muid müntidega sarnanevad esemeid, mis ei vasta ehtsate euromüntide spetsifikatsioonidele, isegi kui need masinad ei kuulu artikli 5 lõikes 2 osutatud nimekirja. Sellised erandid tehakse pärast konsulteerimist võltsitud müntide ekspertgrupiga.
Artikkel 5
Mündikäsitlusmasinate seadistamine
1. Et mündikäsitlusmasinate tootjatel oleks spetsifikatsioonid, mis on vajalikud masinate seadistamiseks selliselt, et nende abil oleks võimalik avastada võltsitud euromünte, võib artikli 4 kohaseid katseid teha määratud riikliku asutuse, Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskuse või kahepoolse kokkuleppe alusel ka tootja ruumides. Pärast mündikäsitlusmasina edukat katsetamist väljastatakse masina tootjale tuvastamiskatse koondaruanne ja selle koopia saadetakse Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskusele.
2. Komisjon avaldab oma veebilehel kõikide selliste mündikäsitlusmasinate koondnimekirja, mille kohta on saadud või Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskuse poolt koostatud heakskiitev ja kehtiv tuvastamiskatse koondaruanne.
Artikkel 6
Liikmesriigi korraldatavad kontrollid
1. Liikmesriigid võtavad kasutusele käesolevas artiklis sätestatud kontrollid.
2. Liikmesriigid korraldavad igal aastal asutustes kohapealseid kontrolle, et teha tuvastamiskatse abil kindlaks, kas valikrühma kuuluvad kasutatavad mündikäsitlusmasinad toimivad nõuetekohaselt. Kui kõnealuste asutuste töötajad peavad ringlusse tagasi saadetavate euromüntide ehtsust kontrollima käsitsi, võtavad liikmesriigid asutustelt kinnituse, et nende töötajad on saanud selleks vajaliku koolituse.
3. Igal aastal liikmesriigis kontrollitavate mündikäsitlusmasinate arv peab olema piisavalt suur, et asjaomasel aastal kõnealuste masinate käsitletud euromüntide hulk moodustaks vähemalt 25 % euromüntide kasutuselevõtu ja kontrollile eelneva aasta lõpu vahelisel ajal kõnealuse liikmesriigi emiteeritud müntide netokogusest. Kontrollitavate mündikäsitlusmasinate arv selgitatakse välja kolme suurima nimiväärtusega ringlusse saadetavate euromüntide hulga alusel. Liikmesriigid püüavad tagada, et mündikäsitlusmasinaid kontrollitakse rotatsiooni korras.
4. Juhul kui lõike 3 kohaselt igal aastal kontrollitavate mündikäsitlusmasinate arv on suurem asjaomases liikmesriigis töötavate mündikäsitlusmasinate arvust, kontrollitakse kõiki selles liikmesriigis töötavaid mündikäsitlusmasinaid igal aastal.
5. Liikmesriigid võivad pärast komisjonile teatamist otsustada, et kuni 31. detsembrini 2014 kestva üleminekuperioodi jooksul on iga-aastaselt kontrollitavate mündikäsitlusmasinate arv selline, et selle aasta jooksul nende masinate käsitletud euromüntide hulk moodustab vähemalt 10 % euromüntide kasutuselevõtu ja kontrollile eelneva aasta lõpu vahelisel ajal kõnealuse liikmesriigi emiteeritud müntide netokogusest.
6. Iga-aastase kontrolli käigus jälgivad liikmesriigid asutuste jõudlust euromüntide autentimisel järgmiste näitajate alusel:
a)
selliste kirjalike eeskirjade olemasolu, mis sisaldavad juhiseid automaatse mündikäsitluse seadmete kasutamise või müntide käsitsi sorteerimise kohta, nagu vastaval juhul asjakohane;
b)
sobivate töötajate olemasolu;
c)
mündikäsitlusmasinaid nõutaval toimivustasemel hoida aitava kirjaliku hoolduskava olemasolu;
d)
võltsitud euromüntide, ringlusse kõlbmatute euromüntide, ja selliste müntidega sarnanevate muude esemete, mis ei vasta ehtsate euromüntide spetsifikatsioonidele, määratud riiklikule asutusele üleandmise kirjalike eeskirjade olemasolu ning
e)
sisekontrollimenetluste olemasolu, mis kirjeldavad asutuste tehtavate kontrollide meetodeid ja sagedust, eesmärgiga tagada, et asutuste sorteerimiskeskused või töötajad järgivad käesolevas lõikes sätestatud juhiseid.
7. Kui liikmesriik avastab mittevastavuse käesolevale määrusele, võtab asjaomane asutus meetmeid, et tagada mittevastavuse kiire kõrvaldamine.
Artikkel 7
Tehnilised sätted
Komisjon kannab hoolt selle eest, et Euroopa Tehnika- ja Teaduskeskus määrab mõistliku aja jooksul ja pärast konsulteerimist võltsitud müntide ekspertgrupiga kindlaks tuvastamiskatse jaoks vajalikud tehnilised spetsifikatsioonid ja teised praktilised rakendussätted, nagu koolitusmeetmed, tuvastamiskatse koondaruande kehtivusaeg, artikli 5 lõikes 2 osutatud nimekirja kantav teave, liikmesriikide kontrolli ja auditeerimise juhised, mittevastavuse kõrvaldamise eeskirjad ning ehtsate müntide vastuvõtmise piirväärtused.
III PEATÜKK
RINGLUSSE KÕLBMATUTE EUROMÜNTIDE KÄITLEMINE
Artikkel 8
Ringlusse kõlbmatute euromüntide ringlusest kõrvaldamine ja hüvitamine
1. Liikmesriigid kõrvaldavad ringlusest ringlusse kõlbmatud euromündid.
2. Liikmesriigid hüvitavad või asendavad euromündid, mis on muutunud ringlusse kõlbmatuks, kuna on olnud kaua ringluses või on kannatada saanud või mis on autentimise käigus muul põhjusel eemaldatud. Liikmesriigid võivad keelduda hüvitamast ringlusse kõlbmatuid euromünte, mille välimust on oluliselt muudetud kas tahtlikult või sellise protsessi käigus, mille puhul oli mõistlik eeldada, et mündi välimus muutub, ilma et see piiraks heategevuslikul eesmärgil kogutud müntide, nagu purskkaevu visatud müntide, hüvitamist.
3. Liikmesriigid tagavad, et ringlusse kõlbmatutele euromüntidele tekitatakse pärast ringlusest kõrvaldamist füüsiline püsiv moonutus, mis ei võimalda neid münte enam ringlusse tagasi saata või hüvitamiseks üle anda.
Artikkel 9
Käitlustasu
1. Müntide hüvitamisel ja asendamisel võib pidada kinni käitlustasu, mis moodustab 5 % üleantud ringlusse kõlbmatute euromüntide nimiväärtusest. Käitlustasule võib lisanduda täiendav tasu 15 % ulatuses üleantud euromüntide nimiväärtusest juhul, kui kontrollitakse kogu euromündikoti või -kasti sisu, nagu sätestatud artikli 11 lõikes 2.
2. Liikmesriik võib kehtestada käitlustasust üldise või osalise erandi juhul, kui euromünte üleandev füüsiline või juriidiline isik teeb määratud riikliku asutusega võltsitud või ringlusse kõlbmatute euromüntide ringlusest kõrvaldamiseks tihedat ja korrapärast koostööd või kui selline erand teenib avalikku huvi.
3. Transpordikulud ja sellega seotud kulud tasub euromünte üleandev füüsiline või juriidiline isik.
4. Ilma et see piiraks lõikes 2 sätestatud erandi kohaldamist, vabastatakse igal aastal käitlustasust maksimaalselt üks kilogramm ringlusse kõlbmatuid sama nimiväärtusega euromünte neid üleandva füüsilise või juriidilise isiku kohta. Kui seda piirmäära ületatakse, võib üleantavate müntide käitlemise eest nõuda tasu.
5. Kui üleantavate müntide hulgas on münte, mida on töödeldud keemiliste või muude ohtlike ainetega sellises ulatuses, et need võivad osutuda käitlejate tervisele ohtlikuks, lisatakse vastavalt lõikele 1 nõutavatele tasudele lisatasu, mis võrdub 20 %ga üleantud euromüntide nimiväärtusest.
Artikkel 10
Ringlusse kõlbmatute euromüntide pakendamine
1. Euromünte hüvitamiseks või asendamiseks üleandev füüsiline või juriidiline isik sordib üleantavad mündid vastavalt nimiväärtusele standardsetesse kottidesse või kastidesse, järgides järgmisi nõudeid:
a)
kotid või kastid sisaldavad:
i)
500 münti nimiväärtusega 2 eurot ja 1 euro,
ii)
1 000 münti nimiväärtusega 50 senti, 20 senti ja 10 senti,
iii)
2 000 münti nimiväärtusega 5 senti, 2 senti ja 1 sent,
iv)
väiksema koguse puhul sada münti iga nimiväärtuse kohta;
b)
igale kotile või kastile märgitakse neid üleandva füüsilise või juriidilise isiku identifitseerimisandmed, neis olevate müntide koguväärtus ja nimiväärtus, kaal, pakendamise kuupäev ja koti või kasti number; üleandev füüsiline või juriidiline isik esitab pakendite nimekirja, mis sisaldab ülevaadet üleantavatest kottidest või kastidest; kui münte on töödeldud keemiliste või teiste ohtlike ainetega, lisatakse standardsetele mündipakkidele kirjalik teade, milles täpsustatakse kasutatud ained;
c)
juhul, kui ringlusse kõlbmatute euromüntide üldkogus on väiksem kui punktis a osutatud nõuetega ette nähtud, sorditakse euromündid nimiväärtuse järgi ja need võib üle anda ebastandardses pakendis.
2. Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid säilitada oma siseriiklike õigusaktidega 11. jaanuarist 2011 kehtivad pakendamisnõuded.
Artikkel 11
Ringlusse kõlbmatute euromüntide kontrollimine
1. Liikmesriigid võivad kontrollida üleantud ringlusse kõlbmatuid euromünte järgmiselt:
a)
kontrollitakse deklareeritud kogus, kaaludes iga kotti või kasti;
b)
kontrollitakse autentsust ja välimust, võttes aluseks vähemalt 10 % üleantud müntidest.
2. Kui lõikes 1 osutatud kontrolli käigus tuvastatakse kõrvalekaldeid või pakendi mittevastavust artiklis 10 sätestatule, tuleb kontrollida kogu koti või kasti sisu.
3. Liikmesriigid võivad keelduda euromüntide vastuvõtmisest, kui selliste müntide vastuvõtmine on ohtlik neid käitlevate isikute tervisele või kui müntide üleandmisel ei ole kinni peetud pakkimis-ja märgistamisstandarditest.
Liikmesriigid võivad näha ette meetmed esimeses lõigus osutatud münte üle andnud füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes.
IV PEATÜKK
LÕPPSÄTTED
Artikkel 12
Aruandlus, teavitamine ja hindamine
1. Liikmesriik esitab komisjonile igal aastal euromüntide autentimist käsitleva aruande. Aruanne sisaldab järgmist teavet: artikli 6 lõike 2 kohaselt tehtud kontrollide arv, kontrollitud mündikäsitlusmasinate arv, katse tulemused, kõnealuste masinate käsitletud müntide hulk, analüüsitud arvatavalt võltsitud müntide arv ning selliste ringlusse kõlbmatute euromüntide arv, mille eest maksti hüvitist, samuti artikli 4 lõikes 2 ja artikli 6 lõikes 5 sätestatud erandite üksikasjad.
2. Et liikmesriikidel oleks võimalik kontrollida, kas asutused täidavad käesolevat määrust, annavad asutused vastava taotluse korral liikmesriikidele vähemalt kord aastas järgmist miinimumteavet:
a)
kasutatud mündikäsitlusmasinate tüüp ja arv;
b)
iga mündikäsitlusmasina asukoht ning
c)
iga mündikäsitlusmasina käsitletud müntide hulk aasta jooksul ja nimiväärtused, vähemalt kolme kõige kõrgema nimiväärtuse kohta.
3. Liikmesriigid tagavad, et teave asutuste kohta, kelle ülesandeks on euromüntide hüvitamine või asendamine, ja teave teatavate eeskirjade, näiteks pakendamisnõudeid ja tasusid käsitlevate eeskirjade kohta oleks kättesaadav asjakohastel veebisaitidel ja trükistes.
4. Pärast liikmesriikidelt saadud aruannete analüüsimist esitab komisjon majandus-ja rahanduskomiteele aasta-aruande euromüntide autentimist ja ringlusse kõlbmatuid euromünte käsitlevate suundumuste ja tulemuste kohta.
5. Komisjon esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule hiljemalt 30. juuniks 2014 aruande käesoleva määruse toimimise ja mõju kohta. Vajaduse korral võib aruandele lisada seadusandlikud ettepanekud käesoleva määruse üksikasjalikumaks rakendamiseks või muutmiseks, eriti seoses artiklitega 6 ja 8.
Artikkel 13
Karistused
Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad käesoleva määruse rikkumise eest kohaldatavate karistuste kohta ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
Artikkel 14
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Määrust kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2012, v.a III peatükk, mida kohaldatakse alates käesoleva määruse jõustumise kuupäevast.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja liikmesriikides vahetult kohaldatav kooskõlas aluslepingutega.
Strasbourg, 15. detsember 2010