ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 8. března 2011
o státní podpoře ve věci C 24/09 (ex N 446/08) - Státní podpora pro energeticky náročné podniky, zákon o zelené elektřině, Rakousko
(oznámeno pod číslem K(2011) 1363)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/528/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co byly zúčastněné strany vyzvány k předložení připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 27. června 2008 oznámilo Rakousko předběžným oznámením svůj úmysl změnit platný rakouský zákon o zelené elektřině (dále jen „ZZE“), který Komise v roce 2006 schválila v jeho stávajícím znění jako podporu slučitelnou s vnitřním trhem (2). Dne 4. září 2008 Rakousko oznámilo nové znění ZZE, které je předmětem tohoto rozhodnutí Komise.
(2)
Komise si dopisem ze dne 28. října 2008 vyžádala doplňující informace. Poté, co byla zaslána upomínka, poskytlo Rakousko v dopise ze dne 22. prosince 2008 dodatečné informace. V návaznosti na setkání se zástupci Rakouska dne 11. února 2009 Komise dopisem ze dne 19. února 2009 požádala o další informace, které rakouské orgány poskytly v dopise ze dne 17. března 2009. Komise požádala dopisem ze dne 8. května 2009 o doplňující informace, které rakouské orgány poskytly v dopisech s daty 9. a 19. června 2009.
(3)
Dne 9. července 2008 Komise obdržela stížnost rakouské Spolkové komory pracovníků a zaměstnanců k ZZE, která se vztahuje k opatření ZZE ve prospěch energeticky náročných podniků.
(4)
Komise dne 22. července 2009 přijala hybridní rozhodnutí, kterým byla schválena opatření ve prospěch výrobců zelené elektřiny; Komise prohlásila tato opatření za slučitelná s Pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (dále jen „pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí“) (3), rozhodla však zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně mechanismu udělování výjimek v rámci ZZE pro energeticky náročné podniky (4).
(5)
Komise dopisem ze dne 23. července 2009 informovala rakouské orgány o tomto rozhodnutí a vyzvala je, aby poskytly všechny informace potřebné k posouzení tohoto opatření.
(6)
Komise zveřejnila své rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie (5) a vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření zaujaly stanovisko.
(7)
Dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly rakouské orgány o prodloužení lhůty, které Komise dopisem ze dne 9. září 2009 schválila. Rakousko konečně dne 8. října 2009 sdělilo své stanovisko.
(8)
Mezitím rakouská Spolková komora pracovníků a zaměstnanců zaslala dopisem ze dne 7. října 2009 stanovisko k opatření ve prospěch energeticky náročných podniků. Toto stanovisko bylo sděleno rakouským orgánům spolu s výzvou, aby předložily své připomínky. Rakousko předložilo své stanovisko dne 23. prosince 2009 a dne 23. dubna 2010 poskytlo další informace.
(9)
V dopisech ze dne 21. června 2010 a 19. července 2010 si Komise od Rakouska vyžádala dodatečné informace, které Rakousko poskytlo dne 13. září 2010. Na žádost rakouských orgánů se dne 9. července 2010 uskutečnila schůzka Komise se zástupci Rakouska.
(10)
V dopise ze dne 24. listopadu 2010 rakouské orgány zdůraznily význam ZZE pro Rakousko a požádaly o to, aby bylo rozhodnutí v této věci přijato do počátku prosince 2010. Komise odpověděla na tento dopis dne 7. prosince 2010. Dne 9. prosince 2010 se uskutečnilo další setkání se zástupci Rakouska.
(11)
Dopisem ze dne 30. prosince 2010 rakouské orgány vzaly zpět své argumenty ve prospěch opatření předložené v průběhu řízení a požádaly Komisi o schválení mechanismu udělovaní výjimek pro energeticky náročné podniky. Komise na tento dopis odpověděla dne 25. ledna 2011.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
(12)
Komise svým rozhodnutím ze dne 22. července 2009 schválila pozměněné znění ZZE; jedinou výjimkou byl § 22c ZZE, který obsahuje ustanovení o mechanismu udělování výjimek pro energeticky náročné podniky. Z tohoto důvodu se popis omezuje na tento mechanismus.
2.1 Popis mechanismu udělování výjimek pro energeticky náročné podniky
(13)
Podle 3. části ZZE uděluje Rakousko jednomu nebo více podnikům koncesi k plnění úkolů střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny (Ökostromabwicklungsstelle). Koncesionář je odpovědný zejména za nákup zelené elektřiny od výrobců za pevnou cenu a za prodej této zelené elektřiny za pevnou cenu společnostem dodávajícím elektřinu. Společnosti dodávající elektřinu jsou povinny odebírat určité procento své celkové nabídky od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny; toto procento odpovídá průměrnému podílu zelené elektřiny na celkové skladbě zdrojů energie v Rakousku.
(14)
Rakousko v současné době udělilo koncesi platnou v celé zemi pouze jedinému středisku pro nákup a prodej zelené elektřiny, a to středisku Abwicklungsstelle für Ökostrom AG (dále jen „OeMAG“). OeMAG je soukromoprávní akciová společnost, která je kontrolována autorizovaným účetním. Dodatečný dohled nad OeMAG vykonávají rakouské spolkové ministerstvo hospodářství a práce a rakouský energetický regulační orgán E-Control GmbH. Zásadní prvky pro provádění opatření ve prospěch energeticky náročných podniků (např. způsoby distribuce elektřiny obchodníkům s elektřinou, cena, kterou mají obchodníci zaplatit, a příspěvek konečných spotřebitelů) jsou rakouskými orgány stanoveny předem formou zákona nebo nařízení. Spory mezi zúčastněnými podniky jsou vedeny u řádného soudu a nikoli ve správním řízení.
(15)
OeMAG je akciová společnost ve vlastnictví společností, které působí jako provozovatelé přenosové soustavy, bank a průmyslových podniků. Zatímco společnost Verbund-APG vlastní 24,4 % akcií, společnosti VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB), Investkreditbank AG a Smart Technologies vlastní každá 12,6 % podílů OeMAG. Verbund-APG je 100 % dceřiná společnost podniku Verbund-APG (rakouská elektrárenská akciová společnost, sdružený podnik), v níž 51 % podílů vlastní Rakouská republika. VKW Netz AG patří společnosti Illwerke AG, která je z 95,5 % ve vlastnictví spolkové země Vorarlbersko. TIWAG-Netz AG je ve vlastnictví společnosti TIWAG AG, která je 100 % vlastněna spolkovou zemí Tyrolsko; CISMO GmbH je ve vlastnictví společnosti Oesterreichische Kontrollbank AG a provozovatelů přenosové soustavy a elektrárenských a plynárenských společností, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB) je ve vlastnictví rakouských bank, Investkredit Bank AG je vlastněna především lidovými bankami (Volksbanken) a Smart Technologies je ve vlastnictví společnosti Siemens. Veřejně kontrolovaní podílníci tak drží 49,6 % a soukromě kontrolovaní podílníci 50,4 % akcií OeMAG. Komise nemá žádné důkazy o tom, že veřejně kontrolovaní podílníci mohou vykonávat kontrolu nad OeMAG nebo ji alespoň společně kontrolovat.
(16)
Na základě mechanismu uvedeného v § 22c odst. 1 ZZE mohou energeticky náročné podniky požádat své dodavatele elektřiny, aby jim nedodávaly zelenou elektřinu. Předpokladem je, že energeticky náročné podniky prokáží, že:
a)
mají nárok na proplacení energetické daně ve smyslu zákona o úhradě energetické daně (Energieabgabenvergütungsgesetz) a
b)
náklady na zelenou energii činí minimálně 0,5 % čisté hodnoty výroby.
Osvobození je udělováno na žádost rakouským energetickým regulačním orgánem Energie-Control GmbH.
(17)
Je-li osvobození uděleno, je společnostem dodávajícím elektřinu právně zakázáno vybírat od těchto velkých spotřebitelů elektřiny dodatečné náklady na zelenou elektřinu.
(18)
V § 22c odst. 5 ZZE je v tomto ohledu stanoveno, že „smlouvy mezi obchodníky s elektřinou a [velkými] konečnými spotřebiteli [elektřiny] [musejí] […] obsahovat povinné ustanovení, že těmto konečným spotřebitelům nebude […] dodávána zelená elektřina, která je obchodníkům s elektřinou přidělována střediskem pro nákup a prodej zelené elektřiny […], a že nedojde k přenesení dodatečných nákladů na zelenou elektřinu. Smluvní ustanovení, která jsou s tímto v rozporu, jsou neplatná“ (6).
(19)
Pokud bylo energeticky náročnému podniku schváleno osvobození od povinnosti odběru, musí podle § 22c odst. 2 ZZE odvést středisku OeMAG vyrovnávací částku ve výši 0,5 % čisté hodnoty výroby předchozího kalendářního roku.
2.2 Shrnutí obsahu rozhodnutí o zahájení řízení
(20)
Ve svém oznámení Rakousko uvedlo, že mechanismus udělování výjimek musí být posouzen nezávisle na obecném režimu podpor ve prospěch výrobců zelené elektřiny, neboť se týká pouze „soukromoprávního smluvního vztahu“ mezi energeticky náročnými podniky a obchodníky s elektřinou. Rakouské orgány argumentovaly, že osvobození nepředstavuje státní podporu a že i kdyby tomu tak bylo, byla by podpora analogicky slučitelná s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(21)
Komise již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k tomu, že - pokud jde o otázku existence podpory - „osvobození“ od mechanismu financování nemůže být posuzováno nezávisle na samotném mechanismu financování. Komise se domnívala, že „výjimka“ (osvobození) je podle definice neoddělitelně spojena s „pravidlem“ a že mechanismus udělování výjimek je nedílnou součástí obecného režimu, a tudíž musí být posuzován podle pravidel o státních podporách. Kromě toho mohou podle právních předpisů obchodníci s elektřinou, u nichž velký podíl zákazníků tvoří podniky s rozhodnutím o osvobození, požádat o osvobození od placení výkupní ceny, z čehož vyplývá, že by režim mohl způsobovat středisku OeMAG také přímé ztráty, čímž je posílen závěr, že se jedná o státní podporu (7).
(22)
Komise vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti mechanismu udělování výjimek s pravidly pro poskytování státní podpory. Z těchto důvodů Komise rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně mechanismu udělování výjimek.
(23)
Jelikož Komise ještě nevydala závěrečné rozhodnutí, poskytlo Rakousko výhody mechanismu udělování výjimek (8) na základě možnosti poskytování podpor ve výši až do 500 000 EUR v období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2010 předpokládané v dočasném rámci Společenství (9). Komise režim „Omezené částky slučitelných podpor podle dočasného rámce Společenství („rakouský režim malých podpor“)“ (N 47 a/2009) schválila (10). Režim lze použít u podniků, které se ke dni 1. července 2008 nenacházely v obtížích, a platí pro všechna hospodářská odvětví s výjimkou rybolovu a prvovýroby zemědělských produktů. Tohoto opatření využilo více než 2 000 podniků.
3. PŘIPOMÍNKY RAKOUSKA
(24)
Stejně jako před oznámením a během oznamovacího postupu Rakousko i nadále zastává stanovisko, že opaření ve prospěch energeticky náročných podniků nepředstavuje státní podporu, neboť se netýká státních prostředků a není selektivní.
(25)
I kdyby mechanismus udělování výjimek představoval státní podporu, mohl by být analogicky s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, článkem 25 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (11) (dále jen „obecné nařízení o blokových výjimkách“), a článkem 17 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (12) (dále jen „směrnice o zdanění energie“) prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem.
3.1 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(26)
Pokud jde o státní prostředky, Rakousko zastává názor, že ZZE je analogický s německým zákonem o obnovitelných energiích (EEG), který podle rakouských orgánů nezatěžuje státní prostředky. Rakousko v tomto ohledu odkazuje na rozsudek Soudního dvora ve věci PreussenElektra (13).
(27)
Podle názoru Rakouska vykazují mechanismy udělování výjimek v rámci ZZE a EEG tyto společné znaky:
a)
v obou systémech nesou dodatečné náklady vyplývající z garantované výkupní ceny dodavatelé elektřiny, kteří musejí nakupovat určitý podíl energie z obnovitelných zdrojů za pevnou cenu;
b)
v obou systémech nejsou dodavatelé elektřiny povinni nakupovat zelenou elektřinu pro zákazníky, kteří jsou osvobozeni od povinnosti odběru zelené elektřiny;
c)
v obou systémech existuje pro účastníky trhu, kteří nejsou pověřeni veřejnou službou, povinnost nakupovat od výrobců zelenou elektřinu; tito účastníci trhu jsou ze zákona oprávněni přenést dodatečné náklady na dodavatele elektřiny, přičemž povinnost odběru a ceny jsou stanoveny zákonem;
d)
v obou systémech regulační orgán ověřuje, zda v případě podniků, které mají povinnost odebírat od výrobců zelenou elektřinu, nedošlo k nadměrné kompenzaci.
(28)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení v bodech 42 až 48 vysvětlila, proč a v jakém ohledu je posuzované opatření srovnatelné s opatřením, o kterém rozhodl Soudní dvůr ve věci Essent (14). Rakousko tento výsledek napadá z následujících důvodů:
a)
OeMAG nepředstavuje subjekt, který by byl státem pověřen výběrem poplatků. V této souvislosti rakouské orgány opětovně poukazují na Německo, kde podle jejich názoru hrají provozovatelé sítě naprosto stejnou úlohu jako OeMAG;
b)
OeMAG je soukromým podnikem a nikoli veřejnoprávním subjektem jako subjekty, kterých se týkaly rozsudky ve věcech Air France (15) a Salvat Père (16). V této souvislosti Rakousko zdůrazňuje, že stát nemá ani pravomoc jmenovat členy managementu nebo dozorčí rady, ani právo veta ohledně rozhodnutí OeMAG, ani pravomoc dozoru. Stát rovněž nemá pravomoc přebírat úlohu OeMAG;
c)
spory týkající se OeMAG jsou vedeny u řádných soudů;
d)
jediná veřejná kontrola, které OeMAG podléhá, je následná kontrola ze strany rakouského účetního dvora;
e)
žádné případné ztráty OeMAG nejsou hrazeny ze státního rozpočtu; úloha veřejných orgánů se omezuje na stanovování cen pro nákup a prodej zelené elektřiny. Státní rozpočet tudíž není zatížen, jako tomu bylo ve věcech Sloman Neptun (17) a Pearle (18);
f)
společnost Energie-Control GmbH nemá žádný prostor pro volné uvážení ohledně udělování osvobození podle § 22c ZZE;
g)
celková částka, kterou dodavatelé elektřiny zaplatí středisku OeMAG, není mechanismem udělování výjimek dotčena. Mění se pouze rozdělení celkové částky mezi různé kategorie konečných spotřebitelů.
3.2 Selektivita
(29)
Rakousko uvádí, že osvobození energeticky náročných podniků nepředstavuje státní podporu, neboť není selektivní.
(30)
Rakousko připomíná, že energeticky náročné podniky jsou osvobozeny od financování podpory pro výrobce zelené elektřiny jen částečně. Musejí zaplatit vyrovnávací částku ve výši 0,5 % své čisté hodnoty výroby přímo středisku OeMAG a tudíž nadále přispívají k financování podpory pro výrobce zelené elektřiny.
(31)
Rakousko na základě věci Adria-Wien Pipeline (19) tvrdí, že opatření není ani de iure omezené na určitá hospodářská odvětví, ani de facto selektivní. I kdyby se zjevně jednalo o selektivitu, je to v každém případě oprávněné logikou systému.
(32)
Selektivita de iure: Podle ZZE nejsou pro podporu způsobilá jen určitá hospodářská odvětví nebo podniky určité velikosti, ani se nepočítá s jinými kritérii selektivity. Rakousko své tvrzení podporuje argumentem, že z judikatury nevyplývá žádný odkaz, že pouhým stanovením určité čisté hodnoty výroby je splněno kritérium „selektivity“ potřebné pro existenci státní podpory. Kromě toho Rakousko poukazuje na to, že opatření nepředpokládá omezení na určitá hospodářská odvětví, ohledně velikosti podniku nebo jiná selektivní kritéria, a zdůrazňuje, že opatření se na základě časově omezeného režimu týká 19 různých hospodářských odvětví a asi 2 300 podniků. Z tohoto důvodu opatření není selektivní de iure.
(33)
Selektivita de facto: Podle názoru rakouských orgánů dokazuje vysoký počet hospodářských odvětví a podniků, které mechanismus udělovaní výjimek využívají, a skutečnost, že opatření nepočítá s žádným omezením na určitá hospodářská odvětví, ohledně velikosti podniku nebo jinými selektivními kritérii, že opatření je de facto obecným opatřením. Toto stanovisko může být podpořeno věcí Adria-Wien Pipeline. Rakousko udává, že Soudní dvůr v této věci posoudil částečné proplacení energetické daně, které bylo přiznáno podnikům, jejichž energetické daně překročily 0,35 % jejich čisté hodnoty výroby. Soudní dvůr uvedl: „(…) vnitrostátní opatření, která předpokládají částečnou náhradu energetických daní ze zemního plynu a elektrické energie, nepředstavují státní podpory ve smyslu článku 92 Smlouvy o ES (…) [nyní článek 107 SFEU], pokud jsou poskytována všem podnikům v daném státě nezávisle na předmětu jejich činnosti (20).“
(34)
Odůvodnění logikou systému: Pokud jde o strukturu mechanismu refinancování a udělování výjimek, Rakousko se domnívá, že diferenciace financování byla stanovena analogicky s dalšími systémy financovanými daněmi a odvody. Jelikož taková diferenciace zohledňuje kapacitu podniků, odpovídá logice systému, a tudíž nepředstavuje podporu. Rakousko se domnívá, že Komise zastávala toto stanovisko také ve dvou dřívějších rozhodnutích o státních podporách (21).
(35)
Rakousko dále poukazuje na to, že mechanismus udělování výjimek nemá negativní vliv na přínosy pro životní prostředí, které má ZZE, jelikož se objem podpor na výrobu zelené elektřiny nesnížil. Pouze snížením environmentálních nákladů pro určité podniky je možné vytvořit udržitelný mechanismus financování zelené elektřiny, který je nezbytný pro zajištění podpory obnovitelných zdrojů energie.
3.3 Slučitelnost
(36)
Ohledně slučitelnosti Rakousko uvádí, že by ustanovení kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a mechanismus udělování výjimek mohly být použity analogicky.
(37)
Kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (bod odůvodnění 151 až 159) obsahuje předpisy týkající se státních podpor poskytovaných v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně. Předpokládají se dva typy posouzení: podpory v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně v případě ekologických daní upravovaných Společenstvím jsou tak považovány za slučitelné s vnitřním trhem, pokud příjemci podpory platí alespoň minimální úroveň daně stanovené směrnicí o zdanění energie (22). Pokud opatření předpokládá snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně v případě ekologických daní upravovaných Společenstvím, které překračují tuto minimální úroveň daně, nebo snížení a osvobození v případě ekologických daní neupravovaných Společenstvím, musejí členské státy předložit podrobné údaje o nezbytnosti a přiměřenosti daného opatření.
(38)
V této souvislosti Rakousko navrhuje analogické použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, která se vztahuje na opatření v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně. Podle tvrzení Rakouska může být opatření posuzováno analogicky zejména s ustanoveními o ekologických daních upravovaných Společenstvím. Na tomto právním základě lze mechanismus udělování výjimek prohlásit za slučitelný s vnitřním trhem, pokud příslušné podniky i nadále platí minimální úroveň daně stanovenou ve směrnici o zdanění energie, tedy 0,5 EUR/MWh, což v tomto případě již platí. Z toho vyplývá, že dodatečné osvobození od systému výkupní ceny v podobě částečného osvobození od poskytování příspěvku na jeho financování je možné považovat za slučitelné s vnitřním trhem, neboť zbývající částka k financování podpory na výrobu zelené elektřiny i nadále představuje doplněk k minimální dani z elektřiny.
(39)
Rakousko se domnívá, že mechanismus udělování výjimek přinejmenším nepřímo přispívá k vyšší úrovni ochrany životního prostředí. V této souvislosti je mechanismus udělování výjimek nutný, aby se umožnilo celkové zvýšení částky, kterou spotřebitelé elektřiny platí za zelenou elektřinu.
(40)
Rakouské orgány toto tvrzení dokládají porovnáním znění bodu odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách (23). Porovnáním formulace z obecného nařízení o blokových výjimkách v několika jazykových verzích dospěly rakouské orgány k závěru, že článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách je pojat šířeji než bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí: zatímco snížení ekologických daní podle bodu odůvodnění 152 pokynů předpokládají zcela harmonizované daně z energie, lze z článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách odvodit, že úlevy na ekologických daních - jako jsou úlevy na dani z elektřiny podle směrnice o zdanění energie - jsou vyňaty již tehdy, pokud jsou v souladu se směrnicí o zdanění energie (směrnice 2003/96/ES). Z toho by vyplývalo, že předpisy týkající se daňových úlev, které jsou stanoveny ve směrnici o zdanění energie, jsou obsaženy také v mechanismu udělovaní výjimek pro energeticky náročné podniky. Logiku, hodnocení a regulační prvky směrnice o zdanění energie a na ni odkazující předpisy, jako je článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách, lze proto použít na navrhovaný mechanismus udělování výjimek. Jak mechanismus udělování výjimek, tak rakouský systém poplatků za spotřebu elektřiny tak splnily podmínky směrnice o zdanění energie a jsou proto podle článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách oprávněné, příp. analogicky s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách slučitelné s vnitřním trhem (24).
(41)
V této souvislosti rakouské orgány připomínají, že se během přípravy kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí objevily ze strany členských států kritické reakce. Rakousko dále odkazuje na „Společný dokument o revizi Pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a směrnice o zdanění energie“ ze dne 7. prosince 2006 (25). V tomto společném dokumentu bylo zdůrazněno, že členské státy potřebují flexibilitu, aby mohly provádět smysluplné diferenciace. K povaze a logice ekologických daní a odvodů patří také osvobození nebo diferenciované sazby. Členské státy se tímto vyslovily pro široký výklad pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a obecného nařízení o blokových výjimkách.
(42)
Rakousko nakonec podrobně uvádí, že podobné systémy existují také v dalších členských státech, a zdůrazňuje, že ZZE je ve velké míře srovnatelný s ustanoveními německého zákona o obnovitelných energiích (EEG). Jelikož rakouské energeticky náročné podniky konkurují podnikům v jiných členských státech (např. v Německu) a ve třetích zemích, má mechanismus udělování výjimek zásadní význam pro to, aby se zabránilo znevýhodnění v mezinárodní hospodářské soutěži.
4. STANOVISKA TŘETÍCH STRAN
(43)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení předložila stanovisko rakouská Spolková komora pracovníků a zaměstnanců. Tato komora, která má 3,2 milionu členů, se domnívá, že systém financování ZZE představuje státní podporu. Kromě toho nesdílí názor Rakouska o slučitelnosti mechanismu udělování výjimek ve prospěch velkých spotřebitelů elektřiny s pravidly pro poskytování státní podpory. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců zdůrazňuje, že mechanismus vede k dodatečnému zatížení malých a středních podniků a domácností, které jsou povinny nést dodatečné náklady spojené se zelenou elektřinou, aniž by byly hlavními spotřebiteli. Tato situace vede k narušení hospodářské soutěže na úkor malých a středních podniků.
(44)
Spolková komora pracovníků a zaměstnanců ve svém stanovisku odkazuje na rozhodnutí Komise ze dne 4. července 2006 (26), v němž Komise výkupní ceny již posoudila jako státní podporu. Jelikož se od té doby právní rámec pro výkupní ceny nezměnil, představuje systém podpor navrhovaný ve znění ZZE z roku 2008 i nadále státní podporu. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců se proto ptá, jak může Rakousko nyní zastávat odlišný postoj, než vyjádřilo v oznámení dřívějšího znění ZZE.
(45)
Komora nesdílí postoj Rakouska, že lze osvobození velkých spotřebitelů od povinnosti odběru, kterou upravuje ZZE, postavit na stejnou úroveň se stropem daně z energie. S odkazem na dřívější rozhodnutí Komise o schválení stropu daně z energie by Rakousko nyní neoprávněně požádalo také o schválení mechanismu udělování výjimek pro velké odběratele elektřiny. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců se však domnívá, že tato analogie je nepřípustná.
(46)
Strop daně z energie tak představuje daňovou podporu, s jejíž pomocí má být alespoň nepřímo dosaženo zlepšení ochrany životního prostředí, zatímco osvobození od povinnosti odběru pro energeticky náročné podniky nemůže z důvodu chybějících ekologických cílů spadat pod pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(47)
Jelikož ZZE upravuje zejména osvobození velkých spotřebitelů od této povinnosti odběru, nemůže být toto ustanovení považováno za snížení nebo osvobození od ekologické daně ve smyslu kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(48)
I kdyby bylo možné kapitolu 4 použít analogicky, nebyl by mechanismus udělování výjimek slučitelný s příslušnými ustanoveními z těchto důvodů: Opatření neobsahuje žádné omezení na 10 let. Kromě toho by mohlo být případné zvýšení výrobních nákladů v příslušných hospodářských odvětvích (např. v odvětví papíru, oceli) přeneseno na odběratele, neboť cenová elasticita je za stávajících tržních podmínek dostatečně velká. Tímto mechanismus udělování výjimek nesplňuje podmínku uvedenou v bodě odůvodnění 158 písm. c) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(49)
Osvobození by dále ani nebylo přiměřené, neboť energeticky nároční spotřebitelé nemusejí odebírat zelenou elektřinu, tudíž by došlo ke zpoždění ve vývoji cen alternativní energie směrem k tržním cenám. Malé a střední podniky a domácnosti by kromě toho hradily dodatečné náklady na výrobu zelené elektřiny samy, přestože spotřebovávají jen malé množství energie. Proto není splněna ani podmínka uvedená v bodě odůvodnění 159 písm. a) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(50)
Neexistují ani žádné dohody ve smyslu bodu odůvodnění 159 písm. c) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, které by příslušné velké spotřebitele elektřiny zavazovaly k dosažení cílů stanovených v ZZE. Mechanismus udělování výjimek ve prospěch velkých spotřebitelů tedy neslouží k tomu, aby se zvýšila jejich energetická účinnost nebo ekologické využívání energie, nýbrž je naopak vylučuje z veškeré účasti na dosahování ekologických cílů na úrovni EU.
(51)
Z hlediska Spolkové komory pracovníků a zaměstnanců je proto příslušný § 22 ZZE zvláštní provozní podporou, která nespadá pod pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, neboť nemá žádný přínos pro životní prostředí. Jelikož podpora není časově omezená, ani se postupem času nesnižuje, a časem by mohla vést k narušení hospodářské soutěže především na úkor malých a středních podniků, neměla by být podle Komory schválena.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(52)
Komise posoudila oznámené opatření na základě článku 107 a násl. SFEU a článku 61 a násl. Dohody o EHP (27).
(53)
Komise nejprve poukazuje na to, že oznámený zákon obsahuje dvě samostatná opatření, která byla obě v rámci rozhodnutí Komise ze dne 22. července 2009 posouzena z hlediska státní podpory (28). Na jedné straně ZZE počítá s podporami ve formě výkupních cen ve prospěch výrobců zelené elektřiny. Na druhé straně obsahuje ZZE doložku, podle které mohou být energeticky náročné podniky - za určitých podmínek - (částečně) osvobozeny od povinnosti platit výkupní cenu. Komise ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 schválila výkupní ceny ve prospěch výrobců zelené elektřiny jako podporu slučitelnou s vnitřním trhem, zároveň však vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti mechanismu udělování výjimek s pravidly pro poskytování státní podpory. Z tohoto důvodu zahájila pro tuto část ZZE formální vyšetřovací řízení. Komise ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 sice schválila podporu výrobcům zelené elektřiny jako státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem, nezaujala však konečné stanovisko k otázce, zda osvobození energeticky náročných podniků od povinnosti odběru představuje státní podporu, a pokud ano, zda je mechanismus udělování výjimek slučitelný s pravidly pro poskytování státní podpory. Tyto otázky byly předmětem formálního vyšetřovacího řízení, které předcházelo tomuto rozhodnutí. Jak je vysvětleno níže, je však klasifikace finančních prostředků rozdělovaných prostřednictvím OeMAG mezi výrobce zelené elektřiny jako státních zdrojů v rozhodnutí ze dne 22. července 2009 důležitá pro zjišťování státních zdrojů v mechanismu, který osvobozuje energeticky náročné podniky od přispívání k těmto prostředkům.
5.1 Existence státní podpory
(54)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud 1) zvýhodňuje příjemce podpory, 2) je financované státem nebo ze státních prostředků, 3) zvýhodňuje jednotlivé podniky nebo odvětví výroby a 4) pokud může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu.
5.1.1 Zvýhodnění
(55)
Vyplývá-li údajné zvýhodnění z osvobození nebo částečného osvobození od regulačního poplatku, je třeba výslovně objasnit, zda státní opatření v rámci zákonného systému zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU oproti jiným podnikům, které se z hlediska účelu daného opatření nacházejí de jure a de facto ve srovnatelné situaci (29).
(56)
V tomto případě mělo být cílem daného opatření získat od spotřebitelů elektřiny příjmy, kterými by se financovala výroba zelené elektřiny. Energeticky náročné podniky se nacházejí de jure a de facto ve stejné situaci jako všichni ostatní spotřebitelé elektřiny, neboť všichni spotřebovávají elektřinu a odebírají svou elektřinu od dodavatelů, kteří jsou zase povinni nakupovat určité množství zelené elektřiny za zákonem nebo nařízením stanovenou pevnou cenu (zúčtovací cenu). Pokud neexistuje mechanismus udělování výjimek, platí energeticky náročné podniky dodavatelům elektřiny dodatečné náklady na zelenou elektřinu, které jsou zahrnuty do jejich vyúčtování za elektřinu. Tak dodavatelé elektřiny předávají své dodatečné náklady vyplývající z jejich povinnosti nakupovat zelenou elektřinu od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny. Zároveň ostatní spotřebitelé elektřiny, kteří se nacházejí ve stejné skutkové a právní situaci, neboť všichni nakupují elektřinu, tuto možnost nemají. Z tohoto důvodu mechanismus udělování výjimek zvýhodňuje energeticky náročné podniky oproti všem ostatním spotřebitelům elektřiny.
(57)
Na základě osvobození poskytnutého společností E-Control GmbH však mají energeticky náročné podniky nárok na to, aby jim nebyla dodávána zelená elektřina, a dodavatelům elektřiny je zákonem zakázáno přenášet na osvobozené podniky náklady, které jim vznikají v důsledku jejich závazku nakupovat zelenou elektřinu od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny. Namísto toho energeticky náročné podniky odvádějí tomuto středisku 0,5 % své čisté hodnoty výroby.
(58)
Z tohoto důvodu mechanismus udělování výjimek vede k tomu, že je příspěvek energeticky náročných podniků k příjmům střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny od určité výše omezen. Jsou tedy ve smyslu právních předpisů osvobozeny od poplatku, který by v obvyklých tržních podmínkách musely uhradit. Z toho plyne, že podniky, které mohou využít mechanismu udělování výjimek, jsou zvýhodněny.
(59)
Podle údajů rakouských orgánů by úleva mohla ročně činit celkem až 44 mil. EUR (30). Opatření tudíž pro tyto energeticky náročné podniky představuje zvýhodnění.
5.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
Podle ustálené judikatury může být výhoda definována jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU pouze tehdy, pokud je přidělena přímo nebo nepřímo ze státních prostředků a použití těchto prostředků lze přičíst státu (31).
(60)
V tomto ohledu předložilo Rakousko dvojí tvrzení. Za prvé, prostředky spadající pod kontrolu střediska OeMAG nelze přičítat státu. Za druhé, i kdyby byly prostředky kontrolované OeMAG přičitatelné státu, snížení příjmů OeMAG v důsledku mechanismu udělování výjimek neznamená snížení státních prostředků, neboť na úrovni nižší než je středisko OeMAG (tedy na úrovni energeticky náročných spotřebitelů a obchodníků s elektřinou) nedochází k účasti státu.
(61)
Komise zjišťuje, že mechanismus udělování výjimek pro energeticky náročné podniky snižuje příjmy střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny (OeMAG), neboť dodavatelé elektřiny nemusejí kupovat zelenou elektřinu pro energeticky náročné podniky, kterým bylo poskytnuto osvobození, a přímé platby energeticky náročných podniků středisku OeMAG jsou nižší než částky, jež by OeMAG získalo, kdyby energeticky náročné podniky nebyly osvobozeny.
(62)
Komise proto musí zjistit, zda prostředky kontrolované střediskem pro nákup a prodej zelené elektřiny OeMAG představují na základě ZZE státní prostředky. Pokud by tomu tak bylo, vedlo by posuzované opatření ke snížení státních příjmů, a tudíž by bylo financované ze státních prostředků.
(63)
Ve věci Essent (32) byla společnost SEP, jež je ve vlastnictví různých nizozemských výrobců elektřiny, pověřena státem provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tedy výběrem poplatků uložených uživatelům energetické sítě. Podle právních předpisů mohla společnost SEP použít příjmy z odvodů pouze k zákonem stanovenému účelu, tj. k vyrovnání uvízlých nákladů, které vznikly elektrárenským společnostem v souvislosti s liberalizací trhu s elektřinou.
(64)
Podle rozsudku Soudního dvora představují odvody vybírané společností SEP státní prostředky, jelikož jsou splněny následující podmínky:
a)
příplatek k ceně je odvodem, který byl uložen soukromým podnikům aktem orgánu veřejné správy (bod odůvodnění 47 a 66 rozsudku);
b)
společnost SEP byla státem pověřena provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tj. výběrem poplatku (bod odůvodnění 68);
c)
společnost SEP nemá žádnou možnost používat výnos z poplatku k jiným než zákonem stanoveným účelům a je v tomto úkolu přísně kontrolována (bod odůvodnění 69).
(65)
Z rozsudku jasně vyplývá, že případ PreussenElektra není srovnatelný, jelikož v německém rámci, který byl Soudním dvorem posuzován, podle rozsudku “…podniky nebyly státem oprávněny, aby spravovaly státní prostředky, ale měly povinnost výkupu prostřednictvím svých vlastních finančních prostředků.“ (33) Komise poté ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 poznamenala, že v daném případě bylo středisko OeMAG zřízeno rakouským státem, který mu udělil licenci, a na základě statutu bylo pověřeno úkolem spravovat prostředky určené na podporu zelené elektřiny. Z toho Komise vyvodila, že soukromá povaha střediska OeMAG nepostačuje ke zjištění, že opatření neobsahuje státní podporu. Komise zejména zjistila, že oznámené opatření není srovnatelné se systémem PreussenElektra. Zatímco rámec případu PreussenElektra upravoval pouze obchodní vztah mezi soukromými podniky bez zásahu zprostředkujícího subjektu, rakouský zákon o zelené elektřině pověřil středisko OeMAG vybíráním a rozdělováním prostředků určených na podporu výroby zelené elektřiny.
(66)
Soudní dvůr mimo to případ odlišuje od právních věcí Pearle a PreussenElektra. Ve věci Pearle nebylo použití prostředků vybíraných profesním subjektem úředně předepsáno, nýbrž bylo soukromou reklamní kampaní. Ve věci PreussenElektra použily soukromé společnosti dodávající elektřinu, na které se vztahovala povinnost odběru zelené elektřiny za pevnou cenu, své vlastní prostředky, a nikoli příjmy z poplatku vybíraného pro stát (body 72 až 74).
(67)
Komise proto musí posoudit, zda středisko OeMAG v daném případě bylo podobně jako společnost SEP státem pověřeno výběrem a správou poplatku nebo zda OeMAG používalo své vlastní prostředky stejně, jako tomu bylo ve věci PreussenElektra (34).
(68)
Existence podpory: Komise musí nejprve zjistit, zda prostředky vybírané střediskem OeMAG představují poplatek. Komise k tomu poznamenává, že § 10 a § 19 ZZE zavazují dodavatele elektřiny k tomu, aby odebírali určité množství zelené elektřiny za cenu vyšší, než je tržní cena; tato cena je tzv. zúčtovací cena. Podle § 22b ZZE je výše zúčtovací ceny stanovována každoročně spolkovým ministrem hospodářství a práce; § 22b ZZE stanoví standardní hodnoty. Z tohoto důvodu rozdíl mezi tržní cenou elektřiny a zúčtovací cenou stanovenou aktem veřejného orgánu představuje poplatek za elektřinu. V daném případě a na rozdíl od případu PreussenElektra není tato částka placena jiným účastníkům na trhu, kteří provádějí obvyklé obchodní činnosti, takže Soudní dvůr vycházel z toho, že se tam nejedná o státní prostředky. V tomto případě se naopak platí subjektu, který je zvláště pověřen výběrem a rozdělením těchto prostředků výlučně pro účely veřejného zájmu.
(69)
Jmenování soukromého subjektu pro výběr a správu poplatku: ZZE počítá s tím, že tento poplatek nebude vybírán státem, nýbrž právním subjektem, který vlastní koncesi jako středisko pro nákup a prodej zelené elektřiny. OeMAG je nyní střediskem s koncesí pro nákup a prodej zelené elektřiny pro celé území Rakouska. Prostřednictvím této koncese je OeMAG pověřeno provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tedy výběrem poplatků ve formě zúčtovací ceny od všech dodavatelů elektřiny.
(70)
Dodavatelé elektřiny se mohou obecně sami rozhodnout, zda poplatek přenesou na spotřebitele, a z hospodářského hlediska lze předpokládat, že tak zpravidla také činí. ZZE jim však zakazuje přenášet poplatek na energeticky náročné podniky, které jsou podle § 22c ZZE osvobozeny od povinnosti odběru zelené elektřiny.
(71)
Komise z toho vyvozuje, že středisko OeMAG bylo státem pověřeno provozováním služby obecného hospodářského zájmu vybírat a spravovat tento poplatek.
(72)
Použití prostředků k zákonem stanovenému účelu a kontrola prostředků: Komise zjistila, že OeMAG musí podle § 23 ZZE spravovat příjmy ze zúčtovací ceny na zvláštním bankovním účtu. Prostředky převedené na tento účet smí být použity výlučně k odběru zelené elektřiny. OeMAG musí kdykoli umožnit spolkovému ministrovi hospodářství a práce a rakouskému účetnímu dvoru nahlédnout do veškerých podkladů souvisejících s tímto účtem. Nezávisle na struktuře vlastníků OeMAG je rakouský účetní dvůr podle § 15 ZZE povinen provádět u střediska OeMAG následné kontroly.
(73)
Komise z toho vyvozuje, že OeMAG musí prostředky používat k zákonem stanovenému účelu a že stát provádí přísnou kontrolu použití prostředků.
(74)
Z tohoto důvodu Komise dospěla k závěru, že v souladu s věcmi Essent a Steinike představují prostředky vybírané a spravované střediskem OeMAG státní prostředky.
(75)
Rakousko uvedlo celou řadu argumentů, proč je situace OeMAG srovnatelná s věcí PreussenElektra a nikoli s věcí Essent. Jak bude patrné z následujících bodů odůvodnění, tyto argumenty při bližším posouzení neobstojí.
(76)
Úvodem Komise poznamenává, že Rakousko porovnávalo zákon o zelené elektřině s dřívějším a stávajícím německým zákonem o obnovitelných energiích a že uvedlo rozsudek Soudního dvora ve věci PreussenElektra ze dne 13. března 2001 (35). Toto srovnání ovšem není pro danou otázku relevantní. V tomto rozhodnutí Komise posuzuje pouze navrhované opatření a nebude posuzovat německou nebo srovnatelnou legislativu, jelikož každý případ musí být posuzován na základě svých vlastních okolností. S ohledem na předložená tvrzení bylo v každém případě zjištěno, že rakouská legislativa se značně odchyluje od německého zákona, který byl posuzován v případě PreussenElektra. V rozsudku PreussenElektra Soudní dvůr zjistil, že pouze výhody, které byly poskytnuty přímo státem nebo soukromým subjektem jmenovaným nebo zřízeným státem, mohou obsahovat státní prostředky. Poté Soudní dvůr zjistil, že povinnost soukromých podniků dodávajících elektřinu odebírat elektřinu nevede k přímému nebo nepřímému přenosu státních prostředků. Oznamovaný rámec tudíž není totožný s rámcem posuzovaným v rozsudku PreussenElektra. Jak je vysvětleno v rozhodnutí ze dne 22. července 2009, Komise zjistila, že rakouský systém obsahuje prostředky, které lze přičíst státu. Především Komise zjistila, že rakouský systém se od německého systému odlišuje natolik, že počítá se zprostředkujícím subjektem jmenovaným státem (např. OeMAG) a že stát sleduje a kontroluje vybírání a rozdělování prostředků, které jsou tímto subjektem spravovány. Kromě toho Komise zjistila, že by rakouský systém mohl rovněž umožňovat přímé platby státu středisku OeMAG.
(77)
Ohledně německého zákona o obnovitelných energiích je třeba poznamenat, že není předmětem tohoto oznámení, že Komise dosud toto opatření neposuzovala a tudíž nepřistoupí na jednotlivé prvky údajné analogie mezi zákonem o zelené elektřině a stávajícím zákonem o obnovitelných energiích.
(78)
Rakousko kromě toho uvádí, že OeMAG je soukromým podnikem a nikoli veřejnoprávním subjektem jako subjekty, kterých se týkaly rozsudky ve věcech Air France a Salvat Père. Rakouské orgány mohou OeMAG kontrolovat pouze následnou kontrolou účtů a odebráním koncese.
(79)
Komise v tomto ohledu s odkazem na případ Essent poukazuje na to, že není podstatné, zda stát pověří výběrem a správou příjmů z poplatku soukromý nebo veřejný subjekt. Z výkladu Soudního dvora není jasné, zda byla společnost SEP ve veřejném nebo soukromém vlastnictví, proto tato skutečnost není pro posouzení relevantní. To je v souladu s bodem odůvodnění 106 závěrů generálního advokáta Mengozziho ve věci Essent a s rozsudkem Soudního dvora ve věci Steinike (36).
(80)
Okolnost, že OeMAG je soukromě kontrolovaným podnikem, tedy nevylučuje existenci státních prostředků. Rozhodující otázkou spíše je, zda bylo středisko OeMAG státem pověřeno výběrem a správou poplatku.
(81)
Rakousko dále uvádí, že státní rozpočet nekryje žádné případné ztráty střediska OeMAG a úloha veřejných orgánů je omezena na stanovení cen za nákup a prodej zelené elektřiny. Státní rozpočet tudíž není zatížen, jako tomu bylo ve věcech Sloman Neptun a Pearle.
(82)
V tomto ohledu Komise s odkazem na věc Essent zdůrazňuje, že prostředky, které mají k dispozici soukromé subjekty pověřené státem výběrem a správou poplatku, představují státní prostředky. Tudíž je sleva týkající se výše poplatku, který musí zaplatit určité podniky, na něž se tento poplatek vztahuje, dostačující na to, aby představovala zátěž pro stát.
(83)
S ohledem na tvrzení Rakouska, podle kterého společnost Energie-Control GmbH nemá při udělování osvobození od povinnosti odběru pro energeticky náročné podniky žádný prostor pro vlastní uvážení, Komise odkazuje na výklad generálního advokáta Mengozziho, jenž v bodu odůvodnění 109 svých závěrů ve věci Essent vyložil, že pro posouzení otázky, zda určité prostředky představují státní prostředky, není podstatné, zda zprostředkující subjekt pověřený státem výběrem a správou poplatků disponuje prostorem pro vlastní uvážení.
(84)
Ohledně posledního tvrzení Rakouska, totiž že celková částka zaplacená dodavateli elektřiny středisku OeMAG není mechanismem udělování výjimek dotčena a že se mění pouze rozdělení celkové částky na různé kategorie konečných spotřebitelů, Komise upozorňuje na to, že okolnost, že ztráty na státních prostředcích jsou vyrovnávány navýšením státních příjmů z jiných zdrojů, rovněž není z hlediska využití státních prostředků relevantní. Rozhodující spíše je, že je jeden podnik zvýhodňován a tato výhoda vede ke snížení příjmů státu od tohoto podniku. Rozumí se samo sebou, že stát si nakonec musí najít jiné zdroje příjmů, aby ztráty vyrovnal.
(85)
Komise dospěla k závěru, že skutkový stav v daném případě odpovídá skutkovému stavu posuzovanému v případech Essent a Steinike; veškerá kritéria pro existenci státních prostředků stanovená v posledně jmenovaných případech jsou splněna. Posuzované opatření je tudíž financováno ze státních prostředků.
(86)
Využívání prostředků kontrolovaných střediskem OeMAG je upravováno zákonem o zelené elektřině. Proto lze využívání prostředků přičíst státu.
(87)
Z výše uvedeného vyplývá, že v důsledku mechanismu udělování výjimek dochází ke ztrátám státních prostředků, tudíž je přičitatelný státu.
5.1.3 Selektivita opatření
(88)
Komise připomíná možnost, že opatření se sice - teoreticky - jeví jak ve vztahu k podnikům, tak ve vztahu k hospodářským odvětvím neutrální, přesto by však - prakticky - mohlo být selektivní.
(89)
Rakousko uvádí, že mechanismus udělování výjimek není státní podporou, neboť není selektivní, ale představuje spíše všeobecné opatření, které je otevřené všem podnikům a hospodářským odvětvím. Rakousko za prvé uplatňuje, že prahová hodnota 0,5 % v oznamovaném režimu nezahrnuje žádná omezení ve vztahu k určitým hospodářským odvětvím, k velikost podniku nebo jiná selektivní kritéria (37). Za druhé Rakousko zjišťuje, že opatření se de facto týká 2 300 podniků z 19 různých hospodářských odvětví, což ukazuje, že opatření je - ve skutečnosti - otevřené všem podnikům a hospodářským odvětvím.
(90)
Opatření je selektivní, pokud zvýhodňuje jen určité podniky nebo určitá hospodářská odvětví. Naopak není selektivní, platí-li pro všechny podniky v dané zemi nezávisle na předmětu jejich činnosti.
(91)
Pokud jde o první argumentaci, Komise zjistila, že prahová hodnota 0,5 % nepostačuje k tomu, aby byl oznamovaný režim označen jako všeobecné opatření. Komise naopak zjistila, že v důsledku této prahové hodnoty nemohou oznamované opatření využít všechny podniky v zemi.
(92)
Rakousko uvádí, že oznamované opatření je vyhrazeno podnikům, jejichž náklady v důsledku jejich příspěvku na podporu zelené elektřiny vzrostly o více než 0,5 % čisté hodnoty výroby. Komise zjistila, že se tyto předpoklady velmi podobají definici energeticky náročných výrobních odvětví podle čl. 17 odst. 1 písm. a) směrnice o zdanění energie (38). Rakouské orgány však tvrdí, že tato prahová hodnoty 0,5 % nepostačuje k tomu, aby bylo oznamované opatření označeno jako selektivní. Domnívají se, že tento názor lze podpořit rozsudkem Soudního dvora ve věci Adria Wien. V tomto rozsudku posoudil Soudní dvůr (částečnou) náhradu energetické daně, která byla poskytnuta podnikům, jejichž energetická daň překračuje 0,35 % jejich čisté hodnoty výroby. Soudní dvůr zjistil, že: „(…) vnitrostátní opatření, která předpokládají částečnou náhradu energetických daní ze zemního plynu a elektrické energie, nepředstavují státní podpory ve smyslu článku 92 Smlouvy o ES (…) [nyní článek 107 SFEU], pokud jsou poskytována všem podnikům v daném státě nezávisle na předmětu jejich činnosti.“ (39)
(93)
Komise však zastává názor, že tento rozsudek v daném případě nevylučuje zjištění selektivity ve vztahu k prahové hodnotě 0,5 %. Komise zjistila, že u rozsudku se jednalo o předběžné rozhodnutí na žádost rakouského Soudního dvora, v němž byl posuzován stávající režim ohledně vracení energetických daní. Rakouský Soudní dvůr předložil dvě otázky. Za prvé se ptal, zda je třeba vracení daní v rámci stávajícího režimu považovat za selektivní, jelikož je poskytováno výlučně podnikům, které vyrábějí hmotné statky. Za druhé položil (hypotetickou) otázku, jak by Soudní dvůr posoudil vracení daní, které by nebylo omezené na podniky, jejichž těžištěm je výroba hmotného majetku, nýbrž by bylo poskytováno všem podnikům nezávisle na předmětu jejich činnosti.
(94)
Pokud jde o první otázku, Soudní dvůr zjistil, že opatření se omezením vracení daní na podniky, které vyrábějí hmotné statky, stalo selektivním. Vzhledem k hypotetické povaze druhé otázky, jak by Soudní dvůr posoudil vracení daní otevřené všem hospodářských odvětvím, odpověděl Soudní dvůr spíše obecně. Zjistil, že opatření je selektivní, pokud zvýhodňuje určité podniky nebo výrobní odvětví, zatímco není selektivní, když je poskytováno všem podnikům v zemi bez rozdílu (40). Následně Soudní dvůr vyvodil závěr, že vnitrostátní opatření nepředstavují státní podporu “… pokud jsou poskytovány všem podnikům v zemi nezávisle na předmětu jejich činnosti.“ (41) Soudní dvůr ovšem neuvádí, zda opatření, které podléhá prahové hodnotě 0,35 %, podle jeho názoru skutečně platí pro všechny podniky. Totéž zjistil také generální advokát Jacobs ve svých závěrech k následujícímu rozsudku Soudního dvora: “… účinek prahové hodnoty 0,35 % [nebyl] v rozsudku Soudního dvora ve věci Adria-Wien zkoumán“ (42). Soudní dvůr nemusel posuzovat, zda byl mechanismus udělování výjimek jako takový (tzn. bez omezení na podniky, které vyrábějí převážně hmotné statky) de facto selektivní. Soudní dvůr tudíž nevyloučil, že by prahová hodnota 0,35 % byla selektivní tehdy, kdyby vedla k tomu, že by opatření de facto neplatilo pro všechny podniky v zemi.
(95)
Komise naopak zastává názor, že Soudní dvůr poskytl určité náznaky, že by taková prahová hodnota mohla být selektivní navzdory tomu, že opatření možná platí pro řadu různých hospodářských odvětví. Soudní dvůr tak ve své odpovědi na druhou otázku především zjišťuje, že státní opatření nelze ani na základě počtu zvýhodněných podniků, ani na základě různorodosti a významu hospodářských odvětví, ke kterým tyto podniky patří, považovat za všeobecné hospodářskopolitické opatření (43). Dále Komise zjišťuje, že velký počet opatření, která se nevztahují k určitému odvětví, lze podle judikatury Soudního dvora považovat za selektivní, pokud - de facto - nejsou poskytována všem podnikům v zemi (44). Z výše uvedeného vyplývá, že také opatření, která jsou určena všem hospodářským odvětvím, mohou být považována za selektivní z toho důvodu, že de facto nejsou poskytována všem podnikům v dané zemi.
(96)
Tento názor je vyjádřen rovněž v rozhodnutí Komise o vracení energetických daní v Rakousku (45). V návaznosti na výše uvedený rozsudek Soudního dvora Rakousko rozšířilo opatření takovým způsobem, že nyní mohly o vracení energetických daní žádat podniky ze všech hospodářských odvětví. Ve svém hodnocení pozměněného režimu však Komise považuje opatření i nadále za selektivní, neboť ačkoli daňová sleva nyní formálně platí pro všechny podniky, ve skutečnosti prospívá jen podnikům, které v poměru k čisté hodnotě výroby vykazují vysokou spotřebu energií (46). Komise dospěla k závěru, že se v případě slevy z energetických daní jednalo o protiprávní (tzn. neoznámenou) státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (47).
(97)
Účinky rozhodnutí Komise později vedly k tomu, že rakouský správní soud požádal Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce (48). Otázky, které rakouský správní soud předložil, se vztahovaly k působnosti účinků protiprávnosti vracení daní, a Soudní dvůr neposuzoval znovu aspekt selektivity. Tento aspekt byl naopak předmětem připomínek generálního advokáta. Ve svých závěrech generální advokát uvedl:“… jak Komise zdůrazňuje, tím, že by byly daně vráceny jen těm podnikům poskytujícím služby (dodatečně k podnikům výrobního odvětví), které nejsou na základě prahové hodnoty 0,35 % vyloučeny, by byl okruh příjemců podpory pouze rozšířen. Tím by se podpoře ovšem neodebraly její účinky jako takové, neboť kritérium selektivity by přetrvávalo.“ (49) Generální advokát dále zjistil: „Odůvodnění Komise v jejím rozhodnutí z roku 2004 je přesvědčivé, pokud jde o selektivní povahu prahové hodnoty ve výši 0,35 % v pozměněném režimu, (…)“ (50).
(98)
Komise z výše uvedeného vyvozuje, že prahová hodnota 0,5 % je v daném případě kritériem selektivity, kterým se využití oznámeného opatření omezuje na energeticky náročné podniky, zatímco podniky méně náročné na energie jsou vyloučeny. Nezávisle na počtu hospodářských odvětví, která opatření využívají, tak prahová hodnota sama o sobě vede k tomu, že oznámené opatření neprospívá všem podnikům v zemi. Prahová hodnota tudíž činí oznámené opatření selektivním.
(99)
Komise kromě toho zjišťuje, že posuzovaný mechanismus udělování výjimek mohou využívat pouze ty podniky, kterým je podle rakouského zákona o vracení energetických daní, které bylo předmětem rozhodnutí Komise o státní podpoře C-33/2003, přiznáno navrácení daní. Tvrzení Komise v daném rozhodnutí se použije obdobně i v daném případě.
(100)
Pokud jde o druhou argumentaci předloženou Rakouskem, Komise zjistila, že oznámené opatření je selektivní rovněž z toho důvodu, že se de facto přednostně zaměřuje na omezený počet podniků, které vyrábějí určité energeticky náročné zboží. Komise zjistila, že podle judikatury Soudního dvora musí být opatření posuzováno na základě svých účinků a nikoli na základě svých cílů nebo příčin (51). Přestože opatření formálně prospívá všem hospodářským odvětvím a podnikům, může být považováno za selektivní, pokud de facto neprospívá všem podnikům v zemi. Soudní dvůr zjistil, že: „[Režim nelze] považovat za opatření obecné hospodářské politiky ani na základě velkého počtu zvýhodněných podniků, ani na základě různorodosti a významu hospodářských odvětví, ke kterým tyto podniky náleží“ (52).
(101)
Ve svém šetření Komise zjistila, že oznámený režim se soustředí přednostně na velmi malý počet podniků vyrábějících převážně zboží. V této souvislosti Rakousko dne 9. září 2010 předložilo údaje, které vycházely se stávajícího používání režimu s intenzitou podpory nižší než prahové hodnoty oznamovací povinnosti. Podle těchto údajů požádalo o využití režimu pouze asi 2 000 rakouských podniků z celkového počtu 300 000 (tj. méně než 1 % všech rakouských podniků). Kromě toho v rámci stávajícího uplatňování režimu jde asi 66 % prostředků ve prospěch podniků, které „vyrábějí zboží“ (53). Vzhledem k tomu, že Rakousko mělo zvýšit intenzitu podpor nad prahové hodnoty de minimis, pod kterými je režim dosud předběžně uplatňován, Komise dále zjistila, že opatření by se pak zřejmě ještě silněji soustředilo na podniky působící v oblasti výroby zboží. To vyplývá ze skutečnosti, že na základě údajů předložených Rakouskem by využilo jen dvanáct podniků vyšších intenzit podpory, než v rámci nyní uplatnitelného znění režimu, a že jen dva z těchto podniků působí v odvětví dopravy, zatímco deset z nich připadá na výrobu zboží (54).
(102)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že oznámený režim nebude většině hospodářských odvětví rakouského hospodářství prospívat vůbec nebo jí bude prospívat jen ve velmi malé míře, zatímco zvýhodněny budou především podniky v jednom z těchto hospodářských odvětví, totiž v odvětví výroby zboží. Nezávisle na počtu hospodářských odvětví, v nichž by podniky mohly opatření využít, se opatření soustředí především na podniky vyrábějící zboží, a je proto třeba je de facto považovat za selektivní.
(103)
Na základě výše uvedeného Komise vyvodila závěr, že oznámený mechanismus udělování výjimek je selektivní, neboť za prvé předpokládá prahovou hodnotu 0,5 %, čímž je opatření vyhrazeno energeticky náročným podnikům, a za druhé tyto podniky působí v prvé řadě v odvětví výroby zboží.
(104)
Komise zjistila, že opatření navzdory své selektivní povaze nesplňuje kritérium selektivity, pokud je povahou nebo vnitřním uspořádáním systému, jehož je součástí, oprávněné (55). Komise poznamenává, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí tuto skutečnost doložit příslušný členský stát (56).
(105)
Podle vyjádření Soudního dvora je přitom nutno rozlišovat na jedné straně mezi cíli určité daňové soustavy, které s ní nesouvisejí, a mechanismy vlastními samotné daňové soustavě, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů. Pouze posledně jmenované mechanismy připadají v úvahu jako odůvodnění na základě povahy, případně vnitřní uspořádání daňového systému, jehož součástí opatření je (57). Vnější cíle musejí být zohledněny během posouzení slučitelnosti (58).
(106)
Rakouské orgány zastávají názor, že diferenciace částek podle § 22c ZZE má za cíl zohlednit kapacity podniků v souvislosti s výběrem dodatečných odvodů. Domnívají se rovněž, že mechanismus udělování výjimek nebude mít negativní vliv na ekologické výhody předpokládané v ZZE, neboť částky podpory určené k podpoře výroby zelené elektřiny se nesníží. Pouze snížením environmentálních nákladů pro určité podniky je možné vytvořit udržitelný mechanismus financování zelené elektřiny, který je nezbytný pro zajištění podpory obnovitelných zdrojů energie.
(107)
Komise v této souvislosti zjišťuje, že vnitřním cílem systému zavedeného zúčtovací cenou je získání příjmů, které mají být použity především na podporu obnovitelných energií. Mechanismus udělování výjimek má naopak za cíl zvýšit konkurenceschopnost energeticky náročných podniků tím, že tyto podniky musejí platit nižší cenu za elektřinu, a tímto způsobem posílit přijatelnost systému založeného na zúčtovací ceně. Tímto je sledován cíl, který nesouvisí s logikou a vnitřním uspořádáním systému.
(108)
Podle judikatury Soudního dvora nemůže být sledování takového vnějšího cíle použito k odůvodnění opatření na základě povahy či vnitřního uspořádání daňového systému (59). Tuto analýzu lze provést pouze během posouzení slučitelnosti (60).
(109)
Komise zjistila, že v obou rozhodnutích o státní podpoře, které rakouské orgány uvedly a jimiž mělo být podpořeno tvrzení, že mechanismus udělování výjimek je oprávněn logikou a vnitřním uspořádáním systému, byla situace odlišná. Cílem rozhodnutí N 271/06 o dánských daňových předpisech souvisejících s přebytky tepla bylo zajistit u veškerých energetických výrobků neutralitu z hlediska zdanění, nikoli zvýšit konkurenceschopnost. Rozhodnutí N 860/06 o osvobození energetických produktů s dvojím použitím od energetických daní v Německu vycházelo ze zásady zdanit pouze energetické produkty použité jako palivo nebo pohonné hmoty.
(110)
Z výše uvedeného vyplývá, že oznámené osvobození energeticky náročných výrobních odvětví není oprávněné povahou nebo vnitřním uspořádáním systému, jehož je součástí.
(111)
Komise proto dospěla k závěru, že oznámené opatření splňuje podmínku selektivity, neboť je de facto selektivní a není oprávněné povahou nebo vnitřním uspořádáním systému.
5.1.4 Narušení hospodářské soutěže a negativní vliv na obchod
(112)
Podniky zvýhodněné opatřením, které podle názoru Komise představuje provozní podporu, působí převážně v oblasti výroby energeticky náročného zboží, jako jsou výrobky z kovu nebo papíru (61). V těchto hospodářských odvětvích dochází k obchodu mezi členskými státy a podniky konkurují podnikům z jiných členských států. Proto může dané opatření vést k narušení hospodářské soutěže a ovlivnit obchod na vnitřním trhu.
5.1.5 Závěr
(113)
Komise dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť vede ke ztrátám státních prostředků, které poskytují energeticky náročným podnikům selektivní výhodu. Opatření by tudíž mohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy a zkreslit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu.
5.2 Oprávněnost podpory
(114)
Rakousko se zavázalo, že opatření neprovede, dokud je Evropská komise neschválí. Rakouské orgány oznámily opatření před jeho provedením, splnily proto svou povinnost podle čl. 108 odst. 3 SFEU (62).
5.3 Posouzení slučitelnosti podpory s vnitřním trhem
(115)
Komise může prohlásit státní podpory na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí členský stát doložit, že je opatření slučitelné s vnitřním trhem (63).
(116)
Komise má ve věcech podpor, které spadají pod čl. 107 odst. 3 SFEU, velký prostor pro vlastní uvážení (64). Při uplatňování tohoto uvážení zveřejnila pokyny a sdělení, v nichž jsou stanovena kritéria, podle nichž mohou být určité druhy podpor prohlášeny na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury je Komise vázána svými pokyny a sděleními, které zveřejnila v oblasti kontroly státních podpor, pokud se neodchylují od předpisů SFEU a pokud je členské státy uznaly (65).
(117)
Proto je třeba nejprve prověřit, zda oznámená podpora spadá do působnosti jedněch nebo vícera pokynů nebo sdělení a zda ji lze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, protože splňuje v nich stanovená kritéria slučitelnosti.
(118)
Rakousko prohlásilo, že oznámené opatření spadá do působnosti pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (66), případně se tyto pokyny použijí odpovídajícím způsobem. Kromě toho Rakousko zastává názor, že podpora spadá do působnosti obecného nařízení o blokových výjimkách (67).
(119)
Jsou však jasně stanoveny situace, v nichž lze poskytovat provozní podpory. Především je možné poskytnout provozní podporu ve formě snížení daní za určitých předpokladů na základě kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (68) nebo na základě článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách (69). Za určitých předpokladů mohou být opatření posuzována také přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
5.3.1 Pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí
(120)
Působnost pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí je definována takto (70):
„(58)
Tyto pokyny se vztahují na státní podporu na ochranu životního prostředí. Budou se uplatňovat podle dalších politik Společenství o státní podpoře, dalších ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii a právních předpisů, které byly podle těchto smluv přijaty.
(59)
Tyto pokyny se vztahují na podporu [24] prosazující ochranu životního prostředí ve všech odvětvích upravených Smlouvou o ES. Rovněž se vztahují na ta odvětví, na něž se vztahují zvláštní pravidla Společenství o státní podpoře (zpracování oceli, stavba lodí, motorová vozidla, syntetická vlákna, doprava, uhlí, zemědělství a rybolov), pokud z těchto zvláštních pravidel nevyplývá opak.“
(121)
Podle bodu odůvodnění 70 odst. 1 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se ochranou životního prostředí rozumí jakákoli činnost, kterou příjemce podpory sám provádí, určená k ozdravění okolí nebo přírodních zdrojů, zamezení nebo snížení rizika jejich poškození nebo k podpoře účinnějšího využívání těchto zdrojů, včetně opatření na úsporu energie a využívání obnovitelných zdrojů energie. Z bodu odůvodnění 151 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí vyplývá, že opatření, která přispívají alespoň nepřímo ke zlepšení ochrany životního prostředí, spadají do působnosti těchto pokynů.
(122)
Rakouské orgány se domnívají, že mechanismus udělování výjimek nepřímo přispívá k ochraně životního prostředí ze dvou důvodů: za prvé je mechanismus důležitým předpokladem pro zajištění politické podpory pro zvýšení zúčtovací ceny na vyšší úrovni, což je zároveň nutné pro financování dalšího rozvoje výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů, a za druhé zvyšuje ceny za spotřebu elektřiny, čímž vytváří pobídku k energeticky účinnějšímu jednání.
(123)
Ohledně prvního tvrzení Komise zjistila, že zúčtovací cena a zvyšování výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů spolu nemusí nutně souviset. Rakousko má podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (dále jen „směrnice o obnovitelných zdrojích energie“) (71) povinnost zvyšovat výrobu elektřiny z obnovitelných zdrojů. Může se však samo rozhodnout, jak bude toto zvýšení financovat. Rakousko by mohlo např. také použít příjmy z daní. Mechanismus udělování výjimek tudíž není nutný pro zvyšování výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů.
(124)
Ohledně druhého tvrzení Komise zjistila, že mechanismus udělování výjimek funguje jako strop. Průměrná cena za elektřinu, jež platí energeticky náročné podniky, klesá s každou spotřebovanou kWh, kterou překračují prahovou hodnotu. Mechanismus udělování výjimek tak přispívá spíše ke snížení energetické účinnosti, namísto aby byl pobídkou k jejímu zvyšování.
(125)
Komise proto dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek nespadá do působnosti pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(126)
I kdyby opatření spadalo do působnosti těchto pokynů, což není tento případ, Komise zjistila, že by nebylo možné prohlásit je za slučitelné s vnitřním trhem, neboť nejsou splněny předpoklady uvedené v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(127)
V kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se v souvislosti s posouzením slučitelnosti rozlišuje mezi harmonizovanými a neharmonizovanými ekologickými daněmi. Parafiskální odvod ve formě zúčtovací ceny nepředstavuje ekologickou daň harmonizovanou na úrovni Unie. Na základě těchto skutečností Komise zjistila, že směrnice o obnovitelných zdrojích energie stanoví v souvislosti s obnovitelnými energiemi závazné cíle, ponechává však členským státům možnost rozhodnout, jak těchto cílů dosáhnou.
(128)
Mechanismus udělování výjimek by tudíž musel být posuzován podle pravidel pro neharmonizované ekologické daně, která jsou uvedena v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (72).
(129)
Podle těchto ustanovení musí členský stát sdělit informace o hospodářských odvětvích nebo kategoriích příjemců podpory, na které se vztahuje osvobození od daně/snížení daní, a situaci hlavních příjemců podpory v každém dotčeném odvětví a vysvětlit, jak může zdanění přispět k ochraně životního prostředí. Zvýhodněná hospodářská odvětví by měla být řádně popsána a měla by poskytnout seznam největších příjemců v každém odvětví (měřeno zejména podle obratu, podílů na trhu a velikosti daňového základu) (73). Na základě těchto informací musí Komise posoudit, zda je osvobození od ekologické daně nebo její snížení nezbytné a přiměřené. Pokud jde o kritérium nezbytnosti, výběr příjemce podpory musí být založen na objektivních a transparentních kritériích; ekologická daň bez snížení musí vést ke značnému nárůstu výrobních nákladů, které nelze přenést na spotřebitele, aniž by to vedlo k významnému snížení prodeje (74). Pokud jde o přiměřenost podpory, musí daný členský stát prokázat, že každý příjemce platí poměrnou částku úrovně vnitrostátní daně, která ve velké míře odpovídá vlivu jeho činnosti na životní prostředí, že platí alespoň 20 % vnitrostátní daně, pokud není oprávněná nižší úroveň, a že snížení daní nebo osvobození od daní jsou podmíněna uzavřením dohod k dosažení cílů ochrany životního prostředí (75).
(130)
Komise však zjistila, že Rakousko výše uvedené informace navzdory opakovaným výzvám Komise neposkytlo (76). Komise tudíž nemohla posoudit, zda je podpora nezbytná a přiměřená nebo jakým způsobem přispívá k ochraně životního prostředí.
5.3.2 Analogické použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí
(131)
Vzhledem ke skutečnosti, že oznámený mechanismus udělování výjimek nepřispívá k ochraně životního prostředí ani nepřímo, Komise dále posuzovala, zda by mohla tento mechanismus schválit analogicky s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(132)
Podle rakouských orgánů by mohl být mechanismus udělování výjimek posuzován analogicky s předpisy o snížení harmonizovaných daní z energie v bodech odůvodnění 152 a 153 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. V této souvislosti Komise připomíná, že v kapitole 4 těchto pokynů se počítá se dvěma způsoby posouzení snížení ekologických daní, které by mohly vést k odlišným závěrům. Za prvé kapitola 4 obsahuje předpisy týkající se snížení daní z energie harmonizovaných směrnicí o zdanění energie, které mohou být bez dalšího posuzování prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem, pokud je dodržena minimální úroveň zdanění stanovená směrnicí o zdanění energie. Za druhé kapitola 4 obsahuje určitá pravidla pro posuzování snížení neharmonizovaných ekologických daní a snížení harmonizovaných daní z energie, které nedosahují minimální úrovně daně stanovené ve směrnici o zdanění energie. Podle těchto pravidel musí členský stát mimo jiné uvést podrobné údaje o nezbytnosti a přiměřenosti daného opatření. Rakouské orgány tvrdí, že by Komise mohla schválit mechanismus udělování výjimek pro parafiskální odvody na základě toho, že zvýhodněné podniky zaplatí alespoň minimální úroveň rakouské daně z energie.
(133)
Komise zjistila, že v její rozhodovací praxi či v judikatuře Evropských soudů neexistují precedentní případy, v nichž by byla pravidla pro posuzování harmonizovaných daní z energie podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí použita analogicky s parafiskálními odvody.
(134)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze normu práva EU použít analogicky, pokud jsou splněny tyto dva předpoklady: za prvé musejí pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu odpovídat pravidlům, která mají být použita analogicky. Za druhé musejí pravidla použitelná v daném případě obsahovat mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena (77). Vzhledem k těmto předpokladům Komise zjistila, že analogie jsou v právu EU používány jen ve výjimečných případech.
(135)
Za prvé musejí pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu odpovídat pravidlům, která mají být použita analogicky. Jelikož kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí počítá se snížením daně nebo s osvobozením od daně, musejí pravidla týkající se oznámených odvodů v rámci ZZE do velké míry odpovídat pravidlům použitelným na ekologické daně.
Komise však zjistila, že právní situace s ohledem na ekologické daně podle práva EU není srovnatelná s právní situací s ohledem na parafiskální odvody podle práva EU. Zatímco v právu EU neexistují specifická pravidla pro parafiskální odvody, existují však specifická pravidla pro výběr ekologických daní. Jedná se především o minimální úroveň zdanění stanovenou směrnicí o zdanění energie a o osvobození od této minimální úrovně, které je poskytováno za předpokladů uvedených v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a v článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Ohledně parafiskálních odvodů Komise zjistila, že neexistují ani pravidla osvobození od daní či snížení daní, ani pravidla k minimální úrovni zdanění.
(136)
Komise proto dospěla k závěru, že parafiskální odvody existující v rámci rakouského režimu nepodléhají žádným pravidlům, která by odpovídala pravidlům platným pro ekologické daně podle práva EU.
(137)
Za druhé musejí pravidla použitelná v daném případě obsahovat mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena.
(138)
Opatření, která nespadají do oblasti působnosti pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, však mohou být posuzována podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise tudíž nenašla v pokynech ke státní podpoře na ochranu životního prostředí žádnou takovou mezeru, která by opravňovala posouzení oznámeného opatření použitím analogického posouzení. Tento závěr platí pro oba případy - pro analogie s harmonizovanými i neharmonizovanými daněmi.
(139)
Kromě toho by neexistence pravidel pro osvobození od parafiskálních odvodů nemohla být odstraněna analogickým použitím pravidel týkajících se snížení energetických daní podle práva EU. Komise k tomu zjistila, že analogické použití pravidel pro snížení harmonizovaných daní z energie na neharmonizované parafiskální odvody by rovněž znamenalo, že by podniky mohly splnit minimální úroveň zdanění podle směrnice o zdanění energie zaplacením těchto parafiskálních odvodů. Tento přístup proto není v souladu se smyslem směrnice o zdanění energie. Komise se proto domnívá, že minimální sazby podle směrnice o zdanění energie byly stanoveny pouze pro použití v rámci harmonizovaného systému daní z energie. Jejich použití jako reference mimo harmonizovanou oblast by znamenalo použití, které se nepředpokládalo. Minimální sazby jednoznačně nebyly stanoveny s cílem určit celkovou zátěž, kterou by měly energeticky náročné podniky nést na základě environmentálních regulačních opatření vyplývajících především z mechanismů financování pro výkupní ceny. S takovým přístupem by se rovněž opominulo, že politika v oblasti státních podpor akceptuje shovívavý postup v případě osvobození od daně nad minimální harmonizovanou sazbou z toho důvodu, že je alespoň do určité míry zajištěn rovný přístup dodržením minimálních sazeb platných ve všech členských státech. Toto tvrzení ovšem neplatí pro zátěž vyplývající z neharmonizovaných systémů výkupních cen, u nichž může odchýlením od standardních příspěvků dojít k narušení hospodářské soutěže.
(140)
Z toho plyne, že neexistence pravidel týkajících se snížení parafiskálních odvodů nepředstavuje žádnou mezeru, která by nebyla slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která by mohla být odstraněna analogickým použitím existujících pravidel týkajících se snížení harmonizovaných energetických daní.
(141)
I kdyby analogické použití bylo možné, mechanismus udělování výjimek by nemohl být považován v žádném případě za slučitelný z důvodů uvedených v 129. až 133. bodě odůvodnění.
(142)
Komise z výše uvedeného usuzuje, že nemůže vytvořit analogii mezi oznámeným mechanismem udělování výjimek a pravidly pro posuzování snížení harmonizovaných daní z energie podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, a tudíž nemůže schválit mechanismus udělování výjimek na základě takové analogie.
5.3.3 Analogie s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách
(143)
Komise dále prověřila, zda by mohla mechanismus udělování výjimek schválit analogicky s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách.
(144)
Podle názoru rakouských orgánů ponechává rozdílné znění kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách určitý prostor pro schválení opatření v analogii s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Rakousko uvádí, že v bodě odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se říká:
„Aby snížení harmonizovaných daní či osvobození od harmonizovaných daní, zejména v případech harmonizovaných směrnicí 2003/96/ES, bylo slučitelné s článkem 87 Smlouvy o ES, musí být přípustná podle příslušných platných předpisů Společenství a být v souladu s limity a podmínkami zde stanovenými.“
(145)
Článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách však zní:
„Režimy podpor na ochranu životního prostředí v podobě úlev na ekologických daních splňující podmínky směrnice 2003/96/ES jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.“ (78)
(146)
Z tohoto znění Rakousko vyvodilo, že článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách je možná pojat šířeji než bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Rakousko tvrdilo, že bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí možná platí pouze pro daně harmonizované směrnicí o zdanění energie, přičemž článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách pouze požaduje, aby mechanismus udělování výjimek dodržel minimální daň stanovenou ve směrnici o zdanění energie, i když se nejedná o harmonizovanou daň z energie. Podle názoru Rakouska by proto bylo možné použít článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách na úlevy na neharmonizovaných ekologických daních, které by mohly být prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem, pokud obecný daňový systém dodrží minimální daň z energie. Rakousko sice uznalo, že příspěvky placené v rámci ZZE nejsou daněmi (79), tvrdilo však, že by oznámený mechanismus udělování výjimek mohl být posouzen a schválen analogicky s ustanovením o ekologických daních v článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách.
(147)
Podle názoru Komise však neexistuje žádný prostor pro analogické použití článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Za prvé pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu neodpovídají pravidlům, která mají být použita analogicky. Ze znění článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách jednoznačně vyplývá, že tento předpis platí pouze pro ekologické daně harmonizované směrnicí o zdanění energie. V tomto smyslu je označení jako daň z energie „předpokladem“ pro použití článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Tento výklad je podpořen také tím, že z logiky systému obecného nařízení o blokových výjimkách vyplývá, že jeho oblast působnosti nemůže být širší než působnost pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, na které se vztahuje. Článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách tudíž jednoznačně platí jen pro daně z energie harmonizované směrnicí o zdanění energie. Jak již bylo řečeno, nejsou však příspěvky placené v rámci zákona o zelené elektřině ekologickými daněmi a předpisy směrnice o zdanění energie se na ně nevztahují. Z toho vyplývá, že pravidla pro daně z energie a pravidla pro rakouské výkupní ceny nejsou v širší míře srovnatelná. Za druhé pravidla použitelná v daném případě neobsahují mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena. Snížení daní nebo srovnatelná opatření, na která se nevztahuje obecné nařízení o blokových výjimkách, nejsou sama o sobě neslučitelná s právem EU, musí však splnit obecnou oznamovací povinnost podle článku 108 SFEU. Mohou pak být posouzena a prohlášena za slučitelná s vnitřním trhem podle pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí nebo - pokud tyto nejsou použitelné - přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Z toho vyplývá, že pravidla použitelná pro posouzení rakouského režimu podpory neobsahují žádnou mezeru neslučitelnou s právem EU.
(148)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že nemůže vytvořit analogii mezi příspěvky v rámci zákona o zelené elektřině a harmonizovanými daněmi z energie podle článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách, a tudíž nemůže schválit mechanismus udělování výjimek na základě takové analogie.
5.3.4 Slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(149)
Komise zjistila, že Rakousko neuplatnilo, že by mechanismus udělování výjimek mohl být prohlášen slučitelným přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Jelikož členský stát musí uvést důvody, na jejichž základě může být zjištěna slučitelnost podpory (80), a doložit, že jsou splněny příslušné předpoklady, Rakousko již z tohoto důvodu nesmí použít tento důvod slučitelnosti.
(150)
Komise nicméně prověřila, zda by mechanismus udělování výjimek mohl být považován na tomto právním základě za slučitelný.
(151)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že „podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“. Podle judikatury Soudního dvora může Komise prohlásit podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud podpora přispívá k uskutečnění cílů společného zájmu (81), je nezbytná k dosažení tohoto cíle (82) a nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(152)
V souladu s tím je běžnou praxí Komise (83), že opatření mohou být prohlášena za slučitelná přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, pokud jsou nezbytná a přiměřená a pokud pozitivní dopad na cíl společného zájmu vyváží negativní účinky na hospodářskou soutěž a obchod. V tomto ohledu Komise považuje za přiměřené posoudit tyto otázky:
1.
Je stanovený cíl opatření podpory jasně definován a představuje společný zájem?
2.
Je podpora dobře navržena tak, aby zajistila splnění cíle společného zájmu? Zejména:
a)
je opatření podpory vhodným a nezbytným nástrojem, nebo existují jiné, vhodnější nástroje?
b)
má podpora motivační efekt, tj. ovlivňuje podpora chování podniků?
c)
je podpora přiměřená, tj. mohlo by být stejné změny chování dosaženo také nižší podporou?
3.
Je narušení hospodářské soutěže a účinek na obchod omezený, takže celkově převažují pozitivní účinky?
(153)
Podle údajů Rakouska je cílem opatření především ochrana životního prostředí. Jak je však vysvětleno v bodech 126 až 129, mechanismus udělování výjimek k ochraně životního prostředí nijak nepřispívá.
(154)
Kromě toho je kladného účinku opatření na životní prostředí dosaženo všeobecným zvýšením výkupních cen, což by podle Rakouska nebylo možné, aniž by byla zajištěna konkurenceschopnost energeticky náročných podniků prostřednictvím oznámeného mechanismu udělování výjimek. Rakouské orgány kromě toho ve svých tvrzeních uznávají, že cílem mechanismu udělování výjimek je zvýšit konkurenceschopnost energeticky náročných podniků v Rakousku vůči konkurentům v jiných členských zemích. Komise ve své rozhodovací praxi nikdy neakceptovala, že by takové podpory přispívaly k cíli společného zájmu.
(155)
Jedinou výjimku představuje kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Avšak i když Komise akceptuje snížení ekologické daně, požaduje, aby se zaplatila minimální daň. Celková částka, kterou podniky využívající snížení daně přispívají k celkovým daňovým příjmům, tudíž narůstá s každou způsobenou jednotkou znečištění. V daném případě se však situace liší. Příspěvek je od výše 0,5 % čisté hodnoty výroby omezen. Další způsobené jednotky znečištění už nepodléhají parafiskálním odvodům. To znamená, že se příspěvek na způsobenou jednotku znečištění s každou další jednotkou snižuje. Systém tudíž pobízí k tomu, aby se spotřebovávaly další zdroje, namísto aby se šetřily.
(156)
Komise se proto domnívá, že podpora nepřispívá k cíli společného zájmu.
(157)
Komise zjistila, že podle judikatury Soudního dvora „(…) provozní podpory, tedy podpory, jimiž má být podnik osvobozen od nákladů, které by normálně musel v rámci svého běžného provozu nebo své obvyklé činnosti nést, v zásadě nespadají do rozsahu působnosti čl. 92 odst. 3 [nyní čl. 107 odst. 3 SFEU] (…)“ (84). Soudní dvůr dále zjistil, že: „V souladu s judikaturou totiž tyto podpory v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže v odvětvích, ve kterých jsou poskytovány, aniž by vzhledem ke své povaze umožnily dosáhnout cílů stanovaných výše uvedenými ustanoveními o odchylkách“ (85). Ve vztahu k danému případu Komise zastává názor, že mechanismus udělování výjimek představuje provozní podporu, neboť osvobozuje zvýhodněné podniky od části nákladů na elektřinu, které by normálně musely v rámci svých obvyklých činností nést.
(158)
Komise se proto domnívá, že provozní podpory v žádném případě nejsou přiměřeným politickým nástrojem k dosažení tohoto cíle, i kdyby cílem společného zájmu byla konkurenceschopnost.
(159)
Pokud jde o ekologické daně, Komise akceptovala omezenou výjimku z této zásady, přičemž však sledovala určitý cíl. Snížení ekologické daně či osvobození od ní týkající se některých odvětví nebo kategorií podniků je podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí přípustné, pokud mohou zajistit možnost přijetí vyšších daní pro jiné podniky, což povede k celkovému zlepšení internalizace nákladů a vytvoření dalších pobídek na zlepšení ochrany životního prostředí. Komise proto zastávala názor, že tento druh podpory může být nezbytný pro nepřímou reakci na záporné externí faktory tím, že se usnadní zavedení nebo zachování relativně vysokého vnitrostátního ekologického zdanění.
(160)
Komise však zjistila, že příspěvky na podporu zelené elektřiny, od nichž mají být zvýhodněné podniky v rámci oznámeného opatření osvobozeny, nepředstavují ekologické daně ve smyslu bodu 70 odst. 14 a bodu 151 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Daně jsou odvody, které plynou do souhrnného rozpočtu státu. Příspěvky, od nichž mají být zvýhodněné podniky v rámci oznámeného opatření osvobozeny, však do souhrnného rozpočtu státu neplynou. Naopak, využívají se výlučně k financování příspěvků středisku OeMAG, které podporuje výrobce zelené elektřiny výkupními cenami. Proto tyto příspěvky nejsou ekologickými daněmi.
(161)
Komise proto zastává názor, že by možnost výjimky z obecného pravidla neslučitelnosti provozní podpory obsaženého v pokynech ke státní podpoře na ochranu životního prostředí měla být vykládána restriktivně. Jako výjimka by proto kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí měla být omezena na ekologické daně.
(162)
Jak bylo již uvedeno, Komise dále zjistila, že použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí na parafiskální odvody by s ohledem na harmonizované energetické daně odporovalo cílům těchto pravidel a směrnici o zdanění energie. Kromě toho by mohl takový přístup vést rovněž k obecnějšímu použití těchto ustanovení na parafiskální odvody v oblasti ochrany životního prostředí (např. parafiskální odvody v oblasti odpadu atd.). Tak široké použití překračuje oblast působnosti a cíle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(163)
Komise se proto domnívá, že provozní podpory poskytované ve formě snížení parafiskálních odvodů nejsou vhodným nástrojem ke zlepšení ochrany životního prostředí. Komise zjistila, že podmínky v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí dosud neuplatnila na jiné druhy poplatků nebo parafiskálních odvodů.
(164)
Kromě toho Komise zjistila, že objem ekologické daně, i když je použita pouze snížená sazba daně, je přímo poměrný k objemu znečištění životního prostředí způsobenému daným podnikem. I při použití snížené sazby představuje ekologická daň pro podniky i nadále pobídku k šetření zdrojů. V daném případě je však částka od určité výše omezena. Jednotky znečištění, které překračují tuto úroveň, se již nedaní. S mechanismem udělování výjimek tak parafiskální odvody ztrácejí jakoukoli pobídku k efektivnímu využívání zdrojů.
(165)
Pro případ, že by provozní podpory ve formě snížení parafiskálních odvodů byly uznány vhodným politickým nástrojem, Komise dále zjistila, že by pro posouzení nezbytnosti a přiměřenosti takových provozních podpor bylo potřebné šetření, které je srovnatelné s posouzením snížení neharmonizovaných ekologických daní podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (86), neboť posouzení neharmonizovaných daní podle kapitoly 4 odráží obecné zásady podrobné hospodářské analýzy podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(166)
Podle těchto ustanovení musí členský stát sdělit informace o hospodářských odvětvích nebo kategoriích příjemců podpory, na které se vztahuje osvobození od daně/snížení daní, a situaci hlavních příjemců podpory v každém dotčeném odvětví a vysvětlit, jak může zdanění přispět k ochraně životního prostředí. Zvýhodněná hospodářská odvětví by měla být řádně popsána a měla by poskytnout seznam největších příjemců v každém odvětví (měřeno zejména podle obratu, podílů na trhu a velikosti daňového základu) (87). Na základě těchto informací musí Komise posoudit, zda je osvobození od ekologické daně nebo její snížení nezbytné a přiměřené. Pokud jde o kritérium nezbytnosti, výběr příjemce podpory musí být založen na objektivních a transparentních kritériích; ekologická daň bez snížení musí vést ke značnému nárůstu výrobních nákladů, které nelze přenést na spotřebitele, aniž by to vedlo k významnému snížení prodeje (88). Pokud jde o přiměřenost podpory, musí daný členský stát prokázat, že každý příjemce platí poměrnou částku úrovně vnitrostátní daně, která ve velké míře odpovídá vlivu jeho činnosti na životní prostředí, že platí alespoň 20 % vnitrostátní daně, pokud není oprávněná nižší úroveň, a že snížení daní nebo osvobození od daní jsou podmíněna uzavřením dohod k dosažení cílů ochrany životního prostředí (89).
(167)
Komise však zjistila, že Rakousko výše uvedené informace navzdory opakovaným výzvám Komise neposkytlo (90). Komise tudíž nemohla posoudit, zda byla podpora nezbytná a přiměřená nebo jakým způsobem by přispěla k ochraně životního prostředí.
(168)
Nakonec rakouské orgány ani nemohly doložit, že má mechanismus udělování výjimek pobídkový účinek.
(169)
Komise upozorňuje na to, že podle judikatury Soudního dvora mohou provozní podpory tohoto druhu narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit podmínky obchodu (91). V daném případě je účinek narušení hospodářské soutěže zesilován, neboť podniky, které mohou využít mechanismu udělování výjimek, již získávají provozní podpory ve formě snížení daní při zdanění energie. Poskytnutí druhé provozní podpory, která navíc není časově omezená, by narušilo hospodářskou soutěž a ovlivnilo obchod takovým způsobem, jenž odporuje společnému zájmu.
(170)
Komise proto dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek nelze na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU považovat za slučitelný s vnitřním trhem.
5.4 Závěr
(171)
Vzhledem k výše uvedeným informacím Komise posoudila jak podporu výrobců zelené elektřiny, tak mechanismus udělování výjimek pro energeticky náročné podniky. Pokud jde o podporu výrobců zelené elektřiny, Komise zjistila, že toto opatření ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 prohlásila za státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem. Pokud jde o mechanismus udělování výjimek, který byl předmětem formálního vyšetřovacího řízení, Komise zjistila, že také toto opatření je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise však zastává názor, že pro mechanismus udělování výjimek, jenž je čistě provozní podporou, nepřipadá v úvahu žádná výjimka z obecné zásady zákazu státních podpor uvedená v SFEU.
Komise při zohlednění všech skutečností, jež jí byly předloženy, dospěla k závěru, že státní podporu, kterou Rakousko hodlá poskytnout energeticky náročným podnikům, nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě částečného osvobození od povinnosti odběru zelené elektřiny, kterou Rakousko hodlá poskytnout energeticky náročným podnikům, není slučitelná s vnitřním trhem.
Podpora tudíž nesmí být udělena.
Článek 2
Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí Rakousko informuje Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Rakousku.
V Bruselu dne 8. března 2011.
KOMISJONI OTSUS,
8. märts 2011,
mis käsitleb riigiabi juhtumit C 24/09 (ex N 446/08) - Austria riigiabi energiamahukatele ettevõtetele rohelise elektri seaduse alusel
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 1363 all)
(Ainult saksakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/528/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
27. juunil 2008 esitas Austria eelteate selle kohta, et kavatseb muuta Austria kehtivat rohelise elektri seadust (Ökostromgesetz, edaspidi „ÖSG”), mille komisjon oli 2006. aastal tookordses redaktsioonis heaks kiitnud kui siseturuga kooskõlas oleva abi (2). 4. septembril 2008 esitas Austria ÖSG muudetud teksti, mida käsitleb komisjoni käesolev otsus.
(2)
Komisjon küsis 28. oktoobri 2008. aasta kirjaga lisateavet. Pärast meeldetuletust edastas Austria täiendava teabe 22. detsembril 2008. aastal saadetud kirjas. Pärast Austria esindajatega kohtumist 11. veebruaril 2009 küsis komisjon 19. veebruari 2009. aasta kirjaga täiendavat teavet, mille Austria edastas 17. märtsi 2009. aasta kirjas. Komisjon küsis 8. mai 2009. aasta kirjaga lisateavet, mille Austria esitas 9. ja 19. juuni 2009. aasta kirjades.
(3)
9. juulil 2008 sai komisjon Austria Töötajate Kojalt (Bundesarbeitskammer) ÖSG kohta kaebuse seoses kõnealuses seaduses sätestatud abimeetmega energiamahukatele ettevõtetele.
(4)
22. juulil 2009 võttis komisjon vastu hübriidotsuse, millega lubati kohaldada rohelise elektri tootjatele mõeldud abimeetmeid; komisjon tunnistas need meetmed kokkusobivaks keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suunistega (edaspidi „keskkonnaabi suunised”), (3) kuid otsustas siiski algatada ametliku uurimismenetluse, et hinnata ÖSG-s energiamahukatele ettevõtetele kehtestatud vabastusmehhanismi (4).
(5)
23. juuli 2009. aasta kirjaga teavitas komisjon Austriat sellest otsusest ja nõudis Austrialt kogu teabe esitamist, mis on vajalik meetme hindamiseks.
(6)
Komisjon avaldas oma otsuse Euroopa Liidu Teatajas (5) ja palus huvitatud isikutel esitada meetme kohta oma märkused.
(7)
19. augusti 2009. aasta kirjaga taotles Austria tähtaja pikendamist, mida komisjon oma 9. septembri 2009. aasta kirjaga ka võimaldas. Austria edastas oma märkused lõpuks 8. oktoobril 2009.
(8)
Vahepeal esitas Austria Töötajate Koda oma 7. oktoobri 2009. aasta kirjas arvamuse energiamahukatele ettevõtetele suunatud abimeetme kohta. See edastati Austriale, et viimane selle kohta omapoolse arvamuse esitaks. Austria esitas oma arvamuse 23. detsembril 2009 ja edastas 23. aprillil 2010 täiendavat teavet.
(9)
Komisjon küsis 21. juuni 2010. aasta ja 19. juuli 2010. aasta kirjades Austrialt lisateavet, mis esitati 13. septembril 2010. 9. juulil 2010 toimus Austria soovil komisjoni ja Austria esindajate kohtumine.
(10)
24. novembri 2010. aasta kirjas rõhutas Austria ÖSG tähtsust Austria jaoks ja palus teha kõnealuses asjas otsuse 2010. aasta detsembri alguseks. Komisjon vastas sellele kirjale 7. detsembril 2010. 9. detsembril 2010 toimus veel üks kohtumine Austria esindajatega.
(11)
30. detsembri 2010. aasta kirjas võttis Austria tagasi menetluse käigus meetme toetuseks esitatud väited ning esitas komisjonile taotluse energiamahukatele ettevõtetele mõeldud vabastusmehhanismi lubamiseks. Komisjon vastas sellele kirjale 25. jaanuaril 2011.
2. MEETME ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(12)
Komisjon nõustus oma 22. juuli 2009. aasta otsuses ÖSG muudetud tekstiga, välja arvatud selle paragrahviga 22c, milles käsitletakse energiamahukatele ettevõtetele mõeldud vabastusmehhanismi. Seetõttu piirdub kirjeldus kõnealuse mehhanismiga.
2.1. Energiamahukatele ettevõtetele suunatud vabastusmehhanismi kirjeldus
(13)
Vastavalt ÖSG 3. osale annab Austria ühele või mitmele ettevõtjale kontsessiooni rohelise elektri korraldusasutuse ülesannete täitmiseks. Kontsessionäär vastutab eelkõige rohelise elektri ostmise eest tootjatelt kehtestatud hinnaga ja selle rohelise elektri müügi eest elektritarnijatele kehtestatud hinnaga. Elektritarnijad on kohustatud ostma teatava protsentuaalse osa tarnitava elektri kogumahust rohelise elektri korraldusasutuselt; kõnealune protsendimäär vastab rohelise elektri keskmisele osakaalule kogu Austria energiaallikate jaotuses.
(14)
Seni on Austria andnud rohelise elektri korraldusasutuse üleriigilise kontsessiooni ainult Abwicklungsstelle für Ökostrom AG-le (edaspidi OeMAG). OeMAG on eraõiguslik aktsiaselts, mida auditeerib vannutatud audiitor. OeMAGi üle teevad täiendavat järelevalvet Austria majandus- ja tööministeerium ning energiaturgu reguleeriv asutus E-Control GmbH. Energiamahukate ettevõtete abimeetme rakendamiseks vajalikud üksikasjad (nt eeskirjad elektri müügi kohta elektritarnijatele, tarnijate makstav hind ja hind lõpptarbijale) kehtestavad Austria ametivõimud eelnevalt seaduse või määrusega. Osalevate ettevõtjate vahelised vaidlused lahendatakse tavalises kohtus, mitte haldusmenetluse teel.
(15)
OeMAG on aktsiaselts, mille omanikeks on äriühingud, kes tegutsevad ülekandevõrgu käitajatena, pangad ning tööstusettevõtjad. 24,4 % aktsiatest kuulub Verbund-APG-le, äriühingutel VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB), Investkreditbank AG ja Smart Technologies on igaühel 12,6 % OeMAG-i aktsiatest. Verbund-APG on Verbund AG (varasemad nimetused: Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, Verbundgesellschaft) sajaprotsendiline tütarettevõtja; Verbund AG aktsiatest kuulub 51 % Austria Vabariigile. VKW Netz AG kuulub Illwerke AG-le, millest omakorda 95,5 % kuulub Vorarlbergi liidumaale. TIWAG-Netz AG kuulub TIWAG AG-le, mis omakorda kuulub sajaprotsendiliselt Tirooli liidumaale; CISMO GmbH omanikud on Oesterreichische Kontrollbank AG ja ülekandevõrgu käitajad ning elektri- ja gaasiettevõtjad; Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB) omanikud on Austria pangad; Investkredit Bank AG on suuremas osas ühistupankade (Volksbanken) omanduses ning Smart Technologies kuulub Siemensile. Seega on avaliku sektori kontrolli all olevate aktsiaomanike käes 49,6 % ja erasektori kontrolli all olevate aktsiaomanike käes 50,4 % OeMAG-i aktsiatest. Komisjonil puuduvad igasugused tõendid selle kohta, et avaliku sektori kontrolli all olevatel aktsiaomanikel võiks kas või ühiselt olla OeMAG-i üle valitsevat mõju.
(16)
ÖSG § 22c lõikes 1 sätestatud mehhanismi alusel võivad energiamahukad ettevõtted esitada oma elektritarnijale taotluse, et neile ei tarnitaks rohelist elektrit. Selle eeltingimusena peavad energiamahukad ettevõtted tõendama, et
a)
neil on õigus tagastusele energialõivude tagastamise seaduse tähenduses ning
b)
kulutused rohelisele elektrile moodustavad vähemalt 0,5 % toodangu puhasväärtusest.
Taotluse alusel võimaldab vabastust Austria energiaturgu reguleeriv asutus Energie-Control GmbH.
(17)
Kui vabastus on antud, siis on elektritarnijatel seadusega keelatud võtta kõnealustelt suurtelt elektritarbijatelt rohelise elektri eest lisatasu.
(18)
ÖSG § 22c lõikes 5 on selle kohta öeldud, et „elektritarnijate ja (suurte elektri)lõpptarbijate vahelised lepingud […] peavad tingimata sisaldama klauslit, et kõnealustele lõpptarbijatele […] ei tarnita rohelist elektrit, mida rohelise elektri korraldusasutus elektritarnijale eraldab […], ega jäeta nende kanda rohelise elektri kulusid. Sellega vastuolus olevad lepingutingimused on tühised” (6).
(19)
Kui energiamahukas ettevõte on ostukohustusest vabastatud, peab ta ÖSG § 22c lõike 2 kohaselt maksma OeMAG-ile hüvitise, mille suuruseks on 0,5 % eelneva kalendriaasta toodangu puhasväärtusest.
2.2. Menetluse algatamise otsuse sisukokkuvõte
(20)
Oma teatises märkis Austria, et vabastusmehhanismi tuleb hinnata üldisest rohelise elektri tootjate abikavast eraldi, sest see hõlmab üksnes energiamahukate ettevõtete ja elektritarnijate vahelist „eraõiguslikku lepingulist suhet”. Austria väitis, et vabastus ei ole riigiabi ning et isegi juhul, kui see oleks riigiabi, oleks see analoogia põhjal kooskõlas keskkonnaabi suuniste 4. peatükiga.
(21)
Ent komisjon jõudis juba menetluse algatamise otsuses järeldusele, et riigiabi olemasolu selgitamiseks ei saa rahastamismehhanismist vabastamist hinnata eraldi rahastamismehhanismist endast. Komisjon on arvamusel, et erand (vabastus) on definitsiooni kohaselt lahutamatult seotud reegliga ja vabastusmehhanism on üldise abikava lahutamatu osa ning seda tuleb seega hinnata riigiabiõigusest lähtuvalt. Peale selle võivad seaduste kohaselt elektritarnijad, kelle klientidest moodustavad vabastusotsuse saanud ettevõtted suure osa, taotleda soodustariifi maksmisest vabastamist, millest nähtub, et selline kord võib OeMAG-ile põhjustada ka otsest rahalist kahju, mis toetab järeldust, et tegemist on riigiabiga (7).
(22)
Komisjon kahtles, kas vabastusmehhanism on riigiabi eeskirjadega kokkusobiv. Seetõttu otsustas komisjon algatada vabastusmehhanismi suhtes ametliku uurimismenetluse.
(23)
Kuna komisjon ei ole lõplikku otsust veel teinud, siis võimaldas Austria vabastusmehhanismi soodustusi (8) ühenduse ajutiste suuniste alusel, kus on ette nähtud võimalus kuni 500 000 euro suuruste toetuste andmiseks ajavahemikul 1. jaanuarist 2008 kuni 31. detsembrini 2010 (9). Komisjon kiitis heaks kava „Ühenduse ajutiste suuniste kohane ühisturuga kokkusobiv piiratud riigiabi (Austria väikesemahuline riigiabi)” (N 47a/2009) (10). Kava võib kohaldada ettevõtjatele, kes ei olnud 1. juulil 2008 raskustes, ja see kehtib kõigis majandusharudes, välja arvatud kalandus ja põllumajandustoodete esmatootmine. Meetmest sai kasu üle 2 000 ettevõtja.
3. AUSTRIA MÄRKUSED
(24)
Nagu eelnevalt eelteatamis- ja teatamismenetluses väljendatud, väidab Austria endiselt, et energiamahukate ettevõtete abimeede ei kujuta endast riigiabi, sest see ei hõlma riigi ressursse ega ole valikuline.
(25)
Isegi juhul, kui vabastusmehhanismi puhul oleks tegemist riigiabiga, võib seda analoogia põhjal keskkonnaabi suuniste 4. peatükiga, komisjoni 6. augusti 2008. aasta määruse (EÜ) nr 800/2008 (EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus)) (11) (edaspidi „üldine grupierandi määrus”) artikliga 25 ja nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ (millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik) (12) (edaspidi „energiamaksudirektiiv”) artikliga 17 lugeda siseturuga kokkusobivaks.
3.1. Riigi ressursid ja riigile omistatavus
(26)
Seoses riigi ressurssidega esindab Austria vaatepunkti, et ÖSG on analoogne Saksamaa taastuvenergiaseadusega (EEG), mis Austria arvates riigi ressursse ei koorma. Austria osutab siinjuures Euroopa Kohtu otsusele PreussenElektra kohtuasjas (13).
(27)
Austria arvates on ÖSG-s ja EEG-s sätestatud vabastusmehhanismidel järgmised ühised jooned:
a)
mõlema süsteemi korral kannavad tagatud soodustariifist tulenevad lisakulud elektritarnijad, kes peavad kehtestatud hinnaga ostma teatava osa taastuvenergiast;
b)
kummagi süsteemi korral ei ole elektritarnijad kohustatud ostma rohelist elektrit nende klientide jaoks, kes on rohelise elektri ostmise kohustusest vabastatud;
c)
mõlemas süsteemis on tootjatelt kohustatud rohelist elektrit ostma turuosalised, kes ei tegutse avalikes ülesannetes; nendel turuosalistel on seaduslik õigus kanda lisakulud üle elektritarnijatele, kusjuures vastavad ostukohustused ja hinnad on seadusega kindlaks määratud;
d)
mõlema süsteemi korral kontrollib reguleeriv asutus, et ettevõtjad, kes on kohustatud tootjatelt rohelist elektrit ostma, ei saaks liigset hüvitist.
(28)
Komisjon selgitas menetluse algatamise otsuse punktides 42-48, miks ja mille poolest on hindamisel olev meede võrreldav meetmega, mille kohta langetas Euroopa Kohus otsuse kohtuasjas Essent (14). Austria vaidles sellele järeldusele vastu järgmistel põhjustel:
a)
OeMAG ei ole asutus, kelle riik on tasude kogumiseks määranud. Seoses sellega viitab Austria jälle Saksamaale, kus tema arvates on võrguettevõtjatel täpselt samasugune roll nagu OeMAG-il;
b)
OeMAG on eraõiguslik äriühing, mitte avalik-õiguslik organ nagu need organid, mille kohta tehti otsused kohtuasjades Air France (15) ja Salvat Père (16). Seoses sellega rõhutab Austria, et riigil ei ole volitusi nimetada ametisse juhatuse või nõukogu liikmeid, vetoõigust OeMAG-i otsuste suhtes ega ka järelevalvevolitusi. Riigil ei ole ka volitusi OeMAG-i ülesandeid üle võtta;
c)
OeMAG-i käsitlevad vaidlused kuuluvad lahendamisele tavalistes kohtutes;
d)
ainus avalik kontroll, millele OeMAG allub, on Austria riigikontrolli tehtav järelkontroll;
e)
riigieelarvest ei kaeta OeMAG-i võimalikku kahjumit; ametivõimude roll piirdub rohelise elektri ostu- ja müügihindade kehtestamisega. Seega puudub mõju riigieelarvele, nagu tõestati kohtuasjades Sloman Neptun (17) ja Pearle (18);
f)
Energie-Control GmbH ei oma ÖSG § 22c kohase vabastuse andmisel kaalutlusõigust;
g)
vabastusmehhanism ei muuda elektritarnijatelt OeMAG-ile makstavat kogusummat. Muutub ainult kogusumma jaotus lõpptarbijate eri kategooriate vahel.
3.2. Valikulisus
(29)
Austria väidab, et energiamahukatele ettevõtetele suunatud vabastus ei kujuta endast riigiabi, sest see ei ole valikuline.
(30)
Austria tuletab meelde, et energiamahukad ettevõtted vabastatakse rohelise elektri tootjate toetuse rahastamisest ainult osaliselt. Neil tuleb maksta otse OeMAG-ile hüvitis, mille suuruseks on 0,5 % nende toodangu puhasväärtusest, ning seega aitavad nad ikkagi rohelise elektri tootmise toetust rahastada.
(31)
Kohtuasjale Adria-Wien Pipeline (19) tuginedes väidab Austria, et de jure ei piirdu meede ainult teatavate majandussektoritega ega ole de facto valikuline. Isegi prima facie valikulisuse olemasolul on see igal juhul süsteemi toimimisloogikast tulenevalt õigustatud.
(32)
De jure valikulisus: ÖSG-s ei ole ette nähtud, et abikõlblikud on ainult teatavad majandusharud või teatava suurusega ettevõtjad, samuti pole sätestatud muid valikulisi kriteeriume. Austria kaitseb oma arvamust väitega, et kohtulahendid ei viita sellele, et ainuüksi toodangu teatava puhasväärtuse kindlaksmääramine annaks alust nimetada meedet valikuliseks, mis on riigiabi oluline tunnus. Lisaks osutab Austria sellele, et meetme puhul ei ole kehtestatud piiranguid majandusharude või ettevõtja suuruse osas ega ka muid valikulisi kriteeriume, ning rõhutab, et meede hõlmab ajaliselt piiratud korra alusel 19 majandusharu ja umbes 2 300 ettevõtjat. Seega ei ole meede de jure valikuline.
(33)
De facto valikulisus: Austria arvates tõendavad vabastusmehhanismi kasutavate majandusharude ja ettevõtjate suur arv ning asjaolu, et meetme puhul ei ole ette nähtud piiranguid majandusharude või ettevõtja suuruse osas ega ka muid valikulisi kriteeriume, et tegemist on de facto üldise meetmega. Seda seisukohta toetab ka kohtuasi Adria-Wien Pipeline. Austria märgib, et Euroopa Kohus uuris kõnealuses kohtuasjas energialõivude osalist tagastamist, mida võimaldati ettevõtjatele, kelle energialõivud moodustasid üle 0,35 % nende toodangu puhasväärtusest. Kohus märkis järgmist:„… siseriiklikud meetmed, mis näevad ette maagaasi ja elektri energialõivude osalist tagastamist, ei kujuta endast riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 92… (praegu ELi toimimise lepingu artikkel 107) tähenduses, kui neid kohaldatakse kõigile riigis tegutsevatele ettevõtjatele olenemata tegevusalast (20).”
(34)
Õigustatus süsteemi toimimisloogikast tulenevalt: refinantseerimis- ja vabastusmehhanismi kohta mainib Austria, et rahastamispoole diferentseerimine on korraldatud analoogselt muude maksudest ja lõivudest rahastatavate süsteemidega. Kuna diferentseerimisel võetakse arvesse ettevõtete elujõulisust, vastab see süsteemi toimimisloogikale ning seetõttu ei ole tegemist riigiabiga. Austria arvates toetas ka komisjon kahes varasemas riigiabi käsitlevas otsuses sellist seisukohta (21).
(35)
Lisaks viitab Austria sellele, et vabastusmehhanism ei vähenda ÖSG abil saavutatavat kasu keskkonnale, sest rohelise elektri tootmise toetusmahtu ei alandata. Ainult teatavate ettevõtete keskkonnakulude vähendamise abil on võimalik luua rohelise elektri jätkusuutlik rahastamismehhanism, mis on vajalik taastuvate energiaallikate toetamise tagamiseks.
3.3. Kokkusobivus siseturuga
(36)
Seoses kokkusobivusega toob Austria esile analoogia vabastusmehhanismi ja keskkonnaabi suuniste 4. peatüki vahel.
(37)
Keskkonnaabi suuniste 4. peatükk (punktid 151-159) sisaldab eeskirju riigiabi kohta, mida antakse keskkonnamaksude vähendamise või nendest vabastamise vormis. Ette on nähtud kahte liiki hindamine: ühenduse õiguses reguleeritud keskkonnamaksude korral loetakse maksude vähendamise või nendest vabastamise vormis antav abi siseturuga kokkusobivaks, kui abisaajad maksavad vähemalt energiamaksudirektiivis sätestatud ühenduse miinimummäära (22). Kui meetmega nähakse ühenduse õiguses reguleeritud keskkonnamaksude korral ette maksuvähendusi ja -vabastusi, mis langetavad maksumäära allapoole nimetatud miinimummäära, või nähakse ette maksuvähendusi ja -vabastusi ühenduse õiguses reguleerimata keskkonnamaksude korral, peavad liikmesriigid edastama üksikasjalikud andmed asjaomase meetme vajalikkuse ja proportsionaalsuse kohta.
(38)
Seoses sellega teeb Austria ettepaneku kohaldada analoogia põhjal keskkonnaabi suuniste 4. peatükki, mis käsitleb keskkonnamaksude vähendamise või nendest vabastamise vormis rakendatavaid meetmeid. Vastavalt Austria põhjendustele saab meedet hinnata eelkõige analoogia põhjal ühenduse õiguses reguleeritud keskkonnamakse käsitlevate sätetega. Sellest õiguslikust alusest lähtudes võib vabastusmehhanismi lugeda siseturuga kokkusobivaks, kui asjaomased ettevõtjad maksavad ka edaspidi energiamaksudirektiivis sätestatud miinimummäära, st 0,5 eurot/MWh, mis antud juhul ongi nii. Sellest tuleneb, et täiendavat vabastust soodustariifisüsteemist, mis seisneb osalises vabastamises selle rahastamise maksetest, võib pidada siseturuga kokkusobivaks, sest rohelise elektri tootmise toetuse rahastamiseks makstav ülejäänud summa kujutab endast ikkagi täiendust energiamaksu miinimummäärale.
(39)
Austria arvates aitab vabastusmehhanism vähemalt kaudselt keskkonnakaitse taset tõsta. Seoses sellega on vabastusmehhanism vajalik, et võimaldada kokkuvõttes suurendada elektritarbijate poolt rohelise elektri eest makstavat kogusummat.
(40)
Austria kaitseb seda väidet, võrreldes keskkonnaabi suuniste punkti 152 ja üldise grupierandi määruse (23) artikli 25 sõnastusi. Olles võrrelnud üldise grupierandi määruse sõnastusi eri keeltes, jõuab Austria järeldusele, et määruse artikkel 25 on tähenduselt laiem kui keskkonnaabi suuniste punkt 152: kui suuniste punkti 152 kohaselt on keskkonnamaksu vähendamise eeltingimuseks, et energiamaks oleks täielikult ühenduse õiguses reguleeritud, siis üldise grupierandi määruse artiklist 25 võib järeldada, et keskkonnamaksude vähendamine (nt elektrilõivu vähendamine vastavalt energiamaksudirektiivile) on lubatud juba juhul, kui on täidetud energiamaksudirektiivi (direktiiv 2003/96/EÜ) nõuded. Seepärast tuleb järeldada, et energiamaksudirektiivis sätestatud maksuvabastuste eeskirjad sisalduvad energiamahukate ettevõtete vabastusmehhanismis. Seega on energiamaksudirektiivi loogika, hinnangud ja sätted ning energiamaksudirektiivile viitavad eeskirjad, nagu üldise grupierandi määruse artikkel 25 kohaldatavad ettepandud vabastusmehhanismile. Nii vabastusmehhanism kui ka Austria elektritarbimistasude süsteem vastavad seega energiamaksudirektiivis sätestatud eeltingimustele ja on seetõttu üldise grupierandi määruse artikli 25 kohaselt õigustatud või analoogia põhjal üldise grupierandi määruse artikliga 25 siseturuga kokkusobivad (24).
(41)
Seoses sellega tuletab Austria meelde, et liikmesriigid tegid keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohta selle koostamise käigus kriitilisi märkusi. Lisaks viitab Austria 7. detsembri 2006. aasta dokumendile Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive (25) (ühisdokument keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste ja energiamaksudirektiivi läbivaatamise kohta). Kõnealuses ühisdokumendis on selgitatud, et liikmesriigid vajavad asjakohase diferentseerimise jaoks paindlikkust. Keskkonnamaksude ja -lõivude olemuse ja toimimisloogika juurde kuuluvad ka vabastused või diferentseeritud määrad. Liikmesriigid on seega välja astunud keskkonnaabi suuniste ja üldise grupierandi määruse laia tõlgendusvõimaluse eest.
(42)
Lõpuks kirjeldab Austria üksikasjalikult, et teistes liikmesriikides kehtivad analoogsed süsteemid, ning rõhutab, et ÖSG on suurel määral võrreldav Saksamaa taastuvenergiaseadusega (EEG). Kuna Austria energiamahukad ettevõtted konkureerivad teiste liikmesriikide (nt Saksamaa) ja kolmandate riikide ettevõtetega, on vabastusmehhanism ülimalt oluline, et vältida ebasoodsat olukorda rahvusvahelises konkurentsis.
4. KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED
(43)
Pärast ametliku uurimismenetluse algatamist edastas oma märkused Austria Töötajate Koda. Austria Töötajate Koda, millel on 3,2 miljonit liiget, on seisukohal, et ÖSG rahastamissüsteem hõlmab riigiabi. Ta ei jaga ka Austria arvamust, et suurte elektritarbijate vabastusmehhanism on riigiabi eeskirjadega kokkusobiv. Austria Töötajate Koda rõhutab, et mehhanism põhjustab lisakoormust väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd) ja kodumajapidamistele, kes on kohustatud kandma rohelise elektriga seotud lisakulusid, olemata ise põhitarbijad. See olukord tekitab VKEsid kahjustavaid konkurentsimoonutusi.
(44)
Austria Töötajate Koda osutab oma arvamuses komisjoni 4. juuli 2006. aasta otsusele, (26) milles komisjon juba hindas soodustariifid riigiabiks. Kuna soodustariifide õigusraamistik ei ole sellest ajast saadik muutunud, kujutab ÖSG 2008. aasta redaktsioonis ettenähtud toetussüsteem endast endiselt riigiabi. Seetõttu küsib Austria Töötajate Koda, kuidas on võimalik, et Austria arvamus erineb nüüd ÖSG varasema redaktsiooni teatises väljendatud arvamusest.
(45)
Koda ei jaga Austria seisukohta, et suurtarbijate vabastamist ostukohustusest, nagu see on ÖSG-s ette nähtud, tuleks lugeda võrreldavaks piirtaseme seadmisega energiamaksudele. Viidates komisjoni varasemale otsusele energiamaksudele piirtaseme seadmise lubamise kohta, taotleb Austria nüüd ka elektri suurtarbijate vabastusmehhanismi lubamist, mis on vastuvõetamatu. Austria Töötajate Koda on arvamusel, et selline analoogia on lubamatu.
(46)
Energiamaksudele piirtaseme seadmine kujutab endast maksuabi, mille abil tahetakse vähemalt kaudselt keskkonnakaitset edendada, ent energiamahukate ettevõtete vabastamist ostukohustusest ei saa keskkonnakaitse suunistega kokkusobivaks pidada, sest sellel puudub keskkonnapoliitiline eesmärk.
(47)
Kuivõrd ÖSG näeb eelkõige ette suurtarbijate vabastamise sellisest ostukohustusest, ei saa seda vaadelda keskkonnamaksuvabastuse või -vähendusena keskkonnaabi suuniste 4. peatüki tähenduses.
(48)
Isegi juhul, kui 4. peatükki saaks analoogia põhjal kohaldada, ei oleks vabastusmehhanism järgmistel põhjustel asjakohaste sätetega kokkusobiv: meetme kehtivus ei ole piiratud kümne aastaga; peale selle saab asjakohaste majandusharude (nt paberi-, terasetööstus) tootmiskulude võimalikku kasvu üle kanda ostjatele, sest hinnaelastsus on praeguses turuolukorras piisavalt suur. Seega ei vasta vabastusmehhanism keskkonnaabi suuniste punkti 158 alapunkti c eeltingimusele.
(49)
Vabastus ei ole lisaks ka proportsionaalne, sest energiamahukad tarbijad ei ole kohustatud rohelist elektrit ostma, mistõttu aeglustuks alternatiivenergia hindade lähenemine turuhindadele. Peale selle peaksid VKEd ja kodumajapidamised üksi kandma rohelise elektri tootmise lisakulusid, kuigi nad tarbivad vähe elektrienergiat. Seega ei ole täidetud ka keskkonnaabi suuniste punkti 159 alapunkti a eeltingimus.
(50)
Puuduvad igasugused kokkulepped keskkonnaabi suuniste punkti 159 alapunkti c tähenduses, millega asjaomased energia suurtarbijad kohustuksid saavutama ÖSG-s seatud eesmärke. Lõpuks ei aita suurtarbijatele mõeldud vabastusmehhanism neid energiatõhususe või keskkonnasäästliku energiakasutuse poole suunata, vaid jätaks nad vastupidiselt just nimelt kõrvale igasugusest osalusest ka kogu ELi hõlmavate keskkonnaeesmärkide saavutamisel.
(51)
Austria Töötajate Koja arvates kujutab kõnealune ÖSG § 22 endast seega sui generis tegevusabi, millele ei saa kohaldada keskkonnaabi suuniseid, sest see ei too keskkonnale mingit kasu. Et abi ei ole ajaliselt piiratud ega aja jooksul kahanev ja põhjustaks ajapikku eelkõige VKEsid kahjustavaid konkurentsimoonutusi, ei tuleks seda Austria Töötajate Koja arvates lubada.
5. MEETME HINDAMINE RIIGIABIÕIGUSEST LÄHTUVALT
(52)
Komisjon uuris teatatud meedet ELi toimimise lepingu artikli 107 ja sellele järgnevate artiklite ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 61 ja sellele järgnevate artiklite alusel (27).
(53)
Kõigepealt märgib komisjon, et teatatud seadus hõlmab kahte eraldi meedet, millest kummagi suhtes algatati komisjoni 22. juuli 2009. aasta otsusega riigiabiõigusest lähtuv uurimine (28). Esiteks nähakse ÖSG-s ette soodustariifide vormis abi rohelise elektri tootjatele. Teiseks sisaldab ÖSG klauslit, mille kohaselt võidakse energiamahukad ettevõtted teatavatel tingimustel (osaliselt) soodustariifi maksmise kohustusest vabastada. Oma 22. juuli 2009. aasta otsuses lubas komisjon kohaldada rohelise elektri tootjatele mõeldud soodustariife kui siseturuga kokkusobivat abi, kuid väljendas samas kahtlust vabastusmehhanismi kokkusobivuse kohta riigiabi eeskirjadega, mistõttu ta algatas ÖSG selle osa suhtes ametliku uurimismenetluse. Oma 22. juuli 2009. aasta otsuses lubas komisjon küll toetada rohelise elektri tootjaid, lugedes seda siseturuga kokkusobivaks riigiabiks, kuid ei võtnud lõplikku seisukohta küsimuses, kas energiamahukate ettevõtete ostukohustusest vabastamine kujutab endast riigiabi, ning kui see nii on, siis kas vabastusmehhanism on riigiabi eeskirjadega kooskõlas. Neid küsimusi käsitles käesolevale otsusele eelnenud ametlik uurimismenetlus. Nagu allpool selgitatud, on OeMAG-i kaudu rohelise elektri tootjatele jaotatavate vahendite 22. juuli 2009. aasta otsuses riigi ressurssideks liigitamine siiski oluline, selgitamaks välja, kas riigi ressurssidega on tegemist ka mehhanismi korral, mis vabastab energiamahukad ettevõtted panuse lisamisest nendesse vahenditesse.
5.1. Riigiabi olemasolu
(54)
Meede kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui 1) abisaajale antakse meetme abil teatav eelis, 2) meedet rahastatakse riigi poolt või riigi ressurssidest, 3) meetmega soodustatakse vaid teatavaid ettevõtjaid või majandusharusid ning 4) meede võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja moonutada või ähvardada moonutada konkurentsi siseturul.
5.1.1. Eelis
(55)
Kui võimalik eelis tuleneb teatavast reguleerivast lõivust osalisest või täielikust vabastamisest, tuleb üheselt välja selgitada, kas mõni seadusega sätestatud süsteemi raames kohaldatav riiklik meede seab teatavad ettevõtjad või tootmisharud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses eelisseisundisse võrreldes teiste ettevõtjatega, kes on kõnesoleva meetme seisukohalt de jure ja de facto samaväärses olukorras (29).
(56)
Käesoleval juhul tuleks kõnealuse meetme abil saada elektritarbijatelt tulu, et rahastada rohelise elektri tootmist. Energiamahukad ettevõtted on de facto ja de jure kõigi teiste elektritarbijatega võrdses seisundis, sest kõik nad tarbivad elektrit ja ostavad tarbitava elektrit elektritarnijatelt, kes omakorda on kohustatud ostma kindlas mahus rohelist elektrit seaduse või määrusega kehtestatud hinnaga („siirdehind”). Kui vabastusmehhanism puudub, maksavad energiamahukad ettevõtted elektritarnijatele kinni rohelise elektri lisakulud, mis kajastub nende elektriarvel. Sealjuures kannavad elektritarnijad edasi lisakulud, mis tulenevad nende kohustusest osta rohelise elektri korraldusasutuselt rohelist elektrit. Samas teistel elektritarbijatel, kes on faktiliselt ja juriidiliselt samaväärses olukorras, sest nad kõik ostavad elektrit, see võimalus puudub. Seega seab vabastusmehhanism energiamahukad ettevõtted eelisseisundisse võrreldes kõigi teiste elektritarbijatega.
(57)
E-Control GmbH poolt võimaldatava vabastuse alusel on aga energiamahukatel ettevõtetel õigus rohelise elektri tarnetest loobuda ja elektritarnijatel on seadusega keelatud kanda vabastatud ettevõtetele üle kulusid, mis neil tekivad oma kohustuse tõttu osta rohelise elektri korraldusasutuselt rohelist elektrit. Selle asemel maksavad energiamahukad ettevõtted rohelise elektri korraldusasutusele 0,5 % oma toodangu puhasväärtusest.
(58)
Seetõttu põhjustab vabastusmehhanism olukorra, kus energiamahukate ettevõtete panusele rohelise elektri korraldusasutuse tuludesse on alates teatavast suurusest seatud ülempiir. Järelikult on nad õigusaktide kohaselt vabastatud lõivust, mida nad tavapärastes turutingimustes oleksid pidanud maksma. Sellest järeldub, et ettevõtetel, kes saavad vabastusmehhanismi kasutada, on eelis.
(59)
Austria andmete kohaselt võib lõivuvähendus ulatuda kokku 44 miljoni euroni aastas (30). Meede kujutab endast seega eelist kõnealustele energiamahukatele ettevõtetele.
5.1.2. Riigi ressursid ja riigile omistatavus
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab eelist lugeda riigiabiks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ainult juhul, kui seda võimaldatakse otseselt või kaudselt riigi ressurssidest ja kui kõnealuste vahendite kasutamine on omistatav riigile (31).
(60)
Selle kohta esitas Austria kahesuguseid väiteid. Esiteks ei saa OeMAG-i kontrolli all olevaid vahendeid omistada riigile. Teiseks - juhul, kui OeMAG-i kontrolli all olevad vahendid siiski riigile omistatakse - ei tähenda vabastusmehhanismist tingitud OeMAG-i tulude vähenemine riigi tulude vähenemist, sest allpool OeMAG-i tasandit (st energiamahukate ettevõtete ja elektritarnijate tasandil) puudub riigil igasugune osalus.
(61)
Komisjon märgib, et energiamahukate ettevõtete vabastusmehhanism vähendab rohelise elektri korraldusasutuse (OeMAG-i) tulusid, sest elektritarnijad ei pea ostma rohelist elektrit energiamahukatele ettevõtetele, kellele on antud vabastus, ning energiamahukate ettevõtete otsemaksed OeMAG-ile kujunevad väiksemaks kui need summad, mille OeMAG oleks saanud, kui energiamahukatele ettevõtetele ei oleks vabastust võimaldatud.
(62)
Seetõttu peab komisjon kindlaks tegema, kas rohelise elektri korraldusasutuse (OeMAG-i) kontrolli all olevad vahendid kujutavad endast ÖSG alusel riigi ressursse. Kui see nii on, põhjustaks hindamisel olev meede riigi tulude vähenemise ja oleks seega riigi ressurssidest rahastatav.
(63)
Kohtuasjas Essent (32) andis riik Hollandi elektritootjate omanduses olevale ettevõttele SEP ülesande osutada avalikkuse huvides majanduslikku teenust, nimelt koguda elektrivõrgu kasutajatele kehtivaid lõive. Õigusnormide kohaselt sai SEP lõivust laekuvaid tulusid kasutada ainult seadusega kindlaks määratud otstarbel, st elektriettevõtjatele elektrituru liberaliseerimise käigus tekkinud luhtunud kulude hüvitamiseks.
(64)
Euroopa Kohtu otsuse kohaselt kujutavad SEP-i kogutud lõivud endast riigi ressursse, sest täidetud on järgmised tingimused:
a)
lisatasu on lõiv, mis kehtestati eraettevõtjatele ametivõimude antud aktiga (kohtuotsuse punktid 47 ja 66);
b)
SEP sai riigilt ülesande osutada avalikkuse huvides majanduslikku teenust - koguda lõivu (punkt 68);
c)
SEP-il puudub võimalus kasutada lõivutulusid muul kui seaduses sätestatud otstarbel ja tema ülesande täitmist kontrollitakse rangelt (punkt 69).
(65)
Otsuses toodi selgelt välja, et PreussenElektra juhtum ei ole samaväärne, sest Saksa õigusraamistikus, mida Euroopa Kohus hindas, „… ei olnud ettevõtjad riigi poolt volitatud riigi ressursse haldama, vaid neile oli kehtestatud ostukohustus, mida nad pidid täitma oma rahalistest vahenditest (33).” Järelikult, nagu komisjon oma 22. juuli 2009. aasta otsuses märkis, on antud juhul OeMAG Austria riigi poolt loodud ja tegevusloaga varustatud ning riigilt sai OeMAG põhikirja alusel ka ülesande hallata rohelise elektri toetamiseks mõeldud vahendeid. Sellest järeldas komisjon, et OeMAG-i eraõiguslik olemus ei ole piisav väitmaks, et meede ei kujuta endast riigiabi. Eelkõige tegi komisjon kindlaks, et teatatud meede ei ole võrreldav PreussenElektra süsteemiga. Kui PreussenElektra õigusraamistik reguleerib ainult eraettevõtjate vahelisi ärisuhteid ilma vahendava üksuse sekkumiseta, siis Austria rohelise elektri seadus annab OeMAG-ile ülesande koguda ja jaotada rohelise elektri tootmise toetamiseks mõeldud vahendeid.
(66)
Lisaks sellele eristab Euroopa Kohus juhtumit kohtuasjadest Pearle ja PreussenElektra. Kohtuasjas Pearle ei olnud kutseorganisatsiooni kogutud vahendite kasutamine ametivõimude poolt kindlaks määratud, vaid tegemist oli eraviisilise reklaamikampaaniaga. Kohtuasjas PreussenElektra kasutasid eraettevõtjatest elektritarnijad, kellele kehtis rohelise elektri kehtestatud hinnaga ostmise kohustus, oma vahendeid, mitte aga riigi jaoks kogutud lõivutulusid (punktid 72-74).
(67)
Seetõttu peab komisjon kontrollima, kas käesoleval juhul sai OeMAG sarnaselt SEP-iga riigilt ülesande koguda ja hallata lõivu või kasutas OeMAG analoogiliselt PreussenElektraga oma vahendeid (34).
(68)
Lõivu olemasolu. Kõigepealt peab komisjon kindlaks tegema, kas OeMAG-i kogutavad vahendid kujutavad endast lõivu. Selle kohta märgib komisjon, et ÖSG § 10 ja § 19 kohustavad elektritarnijaid ostma teatava koguse rohelist elektrit turuhinnast kõrgema hinnaga, nn siirdehinnaga. ÖSG § 22b kohaselt kehtestab siirdehinna taseme igal aastal Austria majandus- ja tööminister; standardväärtused on sätestatud ÖSG §-s 22b. Seetõttu kujutab elektri turuhinna ja ametivõimude välja antud aktiga sätestatud siirdehinna vahe endast elektrilõivu. Käesoleval juhul ei maksta seda summat teistele tavapärase majandustegevusega tegelevatele turuosalistele nagu PreussenElektra juhtumil, mille korral Euroopa Kohus eeldas, et tegemist ei ole riigi ressurssidega. Selle asemel makstakse summa käesoleval juhul asutusele, kellele on spetsiaalselt antud ülesanne neid vahendeid eranditult ainult avalikes huvides koguda ja jaotada.
(69)
Lõivu kogumiseks ja haldamiseks eraõigusliku asutuse nimetamine. ÖSG-s nähakse ette, et seda lõivu ei kogu mitte riik, vaid õigussubjekt, kellele on antud kontsessioon rohelise elektri korraldusasutusena tegutsemiseks. Käesoleval ajal on OeMAG kontsessionäärina rohelise elektri korraldusasutuseks kogu Austria territooriumil. Selle kontsessiooniga on OeMAG-ile antud ülesanne osutada avalikkuse huvides majanduslikku teenust - koguda kõigilt elektritarnijatelt siirdehinna vormis lõivu.
(70)
Elektritarnijad võivad üldjuhul lõivu tasumise vabalt elektritarbijatele üle kanda ja majanduslikel põhjustel võib eeldada, et nad seda tavaliselt ka teevad. Ent ÖSG keelab neil lõivu tasumist üle kanda energiamahukatele ettevõtetele, mis on ÖSG § 22c kohaselt rohelise elektri ostukohustusest vabastatud.
(71)
Sellest järeldab komisjon, et OeMAG-ile on riigi poolt antud ülesanne osutada avalikkuse huvides majanduslikku teenust - koguda ja hallata lõivu.
(72)
Vahendite kasutamine seadusega kehtestatud otstarbel ja vahendite kontrollimine. Komisjon märgib, et ÖSG § 23 kohaselt peab OeMAG haldama siirdehinnast saadud tulu spetsiaalselt selleks ette nähtud pangakontol. Sellele kontole laekunud vahendeid tohib kasutada üksnes rohelise elektri ostmiseks. OeMAG peab Austria majandus- ja tööministrile ning Austria riigikontrollile võimaldama igal ajal juurdepääsu kõigile kontot käsitlevatele dokumentidele. Lisaks on Austria riigikontrollil ÖSG § 15 järgi kohustus teha OeMAG-is selle omandistruktuurist olenemata järelkontrolli.
(73)
Komisjon järeldab sellest, et OeMAG peab vahendeid kasutama seadusega ette nähtud otstarbel ning et riik kontrollib vahendite kasutamist rangelt.
(74)
Seetõttu jõuab komisjon lõppjäreldusele, et - kooskõlas kohtuotsustega asjades Essent ja Steinike - kujutavad OeMAG-i kogutavad ja hallatavad vahendid endast riigi ressursse.
(75)
Austria esitas arvukalt väiteid, et näidata, miks on OeMAG-i olukord võrreldav PreussenElektra, mitte aga Essentiga. Alljärgnevatest põhjendustest selgub, et lähemal uurimisel ei osutu need väited paikapidavaks.
(76)
Esmalt märgib komisjon, et Austria on võrrelnud oma rohelise elektri seadust Saksamaa varasema ja praeguse taastuvenergiaseadusega ning maininud Euroopa Kohtu 13. märtsi 2001. aasta otsust PreussenElektra asjas (35). See võrdlus ei ole aga käesoleval juhul asjakohane. Käesoleva otsuse tegemisel hindab komisjon ainult ettepandud meedet ega anna hinnangut ei Saksamaa ega muudele võrreldavatele õigusaktidele, sest iga juhtumit tuleb hinnata selle enda asjaoludest lähtudes. Igal juhul tuleb esitatud väiteid vaadeldes tunnistada, et Austria seadus erineb oluliselt Saksamaa seadusest, mida PreussenElektra asja uurimisel hinnati. PreussenElektra otsuses sedastas Euroopa Kohus, et riigi ressursse saavad sisaldada ainult eelised, mida annab riik või riigi poolt nimetatud või asutatud eraõiguslik organ. Seejärel märkis kohus, et eraettevõtjatest elektritarnijate kohustus elektrit osta ei põhjusta riigi ressursside otsest ega kaudset üleandmist. Teatatud õigusraamistik ei ole seega identne raamistikuga, mida hinnati PreussenElektra otsuses. Nagu on selgitatud 22. juuli 2009. aasta otsuses, tegi komisjon kindlaks, et Austria süsteem sisaldab vahendeid, mida tuleb pidada riigi omadeks. Eelkõige selgitas komisjon välja, et Austria süsteem erineb Saksa süsteemist selle poolest, et selles nähakse ette riigi poolt nimetatud vahendusasutuse (nt OeMAG) olemasolu ning et riik jälgib ja kontrollib selle asutuse hallatavate vahendite kogumist ja jaotamist. Peale selle tegi komisjon kindlaks, et Austria süsteem võib võimaldada ka riigi otsemakseid OeMAG-ile.
(77)
Saksamaa taastuvenergiaseaduse kohta tuleb märkida, et see ei ole käesoleva teatise käsitlusalaks ning et komisjon ei ole seda meedet seni veel hinnanud ja ei lasku seega üksikasjadesse võimaliku analoogia osas rohelise elektri seaduse ja praeguse taastuvenergiaseaduse vahel.
(78)
Austria väidab lisaks, et OeMAG on eraõiguslik äriühing, mitte avalik-õiguslik organ nagu need organid, mille kohta tehti otsused kohtuasjades Air France ja Salvat Père. Austria ametivõimud saavad OeMAG-i kontrollida ainult kontode järelkontrolli ja kontsessiooni lõpetamise teel.
(79)
Komisjon märgib selle kohta, viidates kohtuasjale Essent, et ei ole oluline, kas riik volitab lõivutulude kogujaks ja haldajaks eraõigusliku või avalik-õigusliku asutuse. Euroopa Kohtu selgitustest ei ilmne, kas SEP oli riigi või eraomandis, järelikult on see hindamisel ebaoluline. See on kooskõlas kohtujurist Mengozzi ettepaneku punktiga 106 kohtuasjas Essent ja Euroopa Kohtu otsusega kohtuasjas Steinike (36).
(80)
Asjaolu, et OeMAG on eraomanike kontrolli all olev ettevõte, ei välista seega riigi ressursside olemasolu. Otsustav küsimus seisneb hoopis selles, kas OeMAG on riigi poolt määratud lõivu koguma ja haldama.
(81)
Lisaks väidab Austria, et riigieelarvest ei kaeta OeMAG-i võimalikku kahjumit ja ametivõimude osa piirdub rohelise elektri ostu- ja müügihindade kehtestamisega. Seega puudub mõju riigieelarvele, nagu tõestati kohtuasjades Sloman Neptun ja Pearle.
(82)
Seoses sellega rõhutab komisjon, viidates kohtuasjale Essent, et riigi poolt lõivu koguma ja haldama nimetatud eraõiguslike asutuste käsutuses olevad vahendid kujutavad endast riigi ressursse. Vastavalt sellele on lõivukohustuslike ettevõtjate lõivusummade vähenemine piisav, et oleks tegemist rahalise koormusega riigile.
(83)
Seoses Austria väitega, et Energie-Control GmbH-l ei ole energiamahukate ettevõtete ostukohustusest vabastamisel kaalutlusõigust, viitab komisjon kohtujurist Mengozzi selgitustele, kes kohtuasjas Essent oma ettepaneku punktis 109 märkis, et hindamisel, kas teatavad vahendid kujutavad endast riigi ressursse, ei ole oluline, kas riigi poolt lõivu kogumiseks ja haldamiseks määratud vahendaja omab kaalutlusõigust.
(84)
Austria viimase väite kohta, et vabastusmehhanism ei muuda elektritarnijate poolt OeMAG-ile makstavat kogusummat ning muutub ainult kogusumma jaotus lõpptarbijate eri kategooriate vahel, osutab komisjon, et asjaolu, et riigi tulude vähenemist kompenseeritakse teistest allikatest saadavate riigi tulude suurendamisega, on riigi ressursside olemasolu suhtes samuti ebaoluline. Otsustav on pigem see, et mõnda ettevõtjat soodustatakse ja see soodustus põhjustab sellelt ettevõtjalt saadava riigitulu vähenemist. On ilmselge, et lõpuks peab riik tulude vähenemise korvamiseks leidma uusi tuluallikaid.
(85)
Komisjon jõuab järeldusele, et käesoleval juhul vastavad asjaolud kohtuasjades Essent ja Steinike uuritud asjaoludele; täidetud on kõik viimati nimetatud juhtudel kindlaks määratud kriteeriumid riigi ressursside olemasolu kohta. Järelikult rahastatakse hindamisel olevat meedet riigi ressurssidest.
(86)
OeMAG-i kontrolli all olevate vahendite kasutamine on reguleeritud seadusega ÖSG. Seetõttu on vahendite kasutamine omistatav riigile.
(87)
Eelnevast järeldub, et vabastusmehhanism põhjustab riigi ressursside vähenemist ja saadav kahju on omistatav riigile.
5.1.3. Meetme valikulisus
(88)
Komisjon tuletab meelde võimalust, et meede võib nii ettevõtjate kui ka majandusharude osas (teoreetiliselt) paista neutraalne, kuid võib tegelikkuses siiski olla valikuline.
(89)
Austria mainib, et vabastusmehhanism ei kujuta endast riigiabi, sest see ei ole valikuline, vaid pigem üldine meede, mis on avatud kõigile ettevõtjatele ja majandusharudele. Esiteks väidab Austria, et teatatud abikavas kohaldatav 0,5 % lävi ei hõlma piiranguid tootmisharude või ettevõtja suuruse osas ega ka muid valikulisi kriteeriume (37). Teiseks väidab Austria, et meede hõlmab de facto2 300 ettevõtjat 19 majandusharust, mis näitab, et meede on tegelikult avatud kõigile ettevõtjatele ja majandusharudele.
(90)
Meede on valikuline, kui see soodustab ainult teatavaid ettevõtjaid või tootmisharusid. Ja vastupidi: meede ei ole valikuline, kui see kehtib kõigile kodumaistele ettevõtjatele nende tegevusalast olenemata.
(91)
Komisjon märgib esimese väiteliini kohta, et 0,5 % lävi ei ole piisav, et nimetada teatatud abikava üldiseks meetmeks. Vastupidiselt sellele leiab komisjon, et nimetatud läve tõttu ei ole kõigil kodumaistel ettevõtjatel võimalik teatatud meetmest kasu saada.
(92)
Austria väitis, et teatatud meede on mõeldud ettevõtjatele, kelle kulud suurenevad rohelise elektri toetamiseks makstava summa tõttu rohkem kui 0,5 % nende toodangu puhasväärtusest. Komisjon leiab, et need eeltingimused on väga sarnased energiamaksudirektiivi artikli 17 lõike 1 punktis a sätestatud energiamahukate tootmisharude määratlusele (38). Ent Austria väidab, et see 0,5 % lävi ei ole piisav, et nimetada teatatud meedet valikuliseks. Austria arvates toetab seda seisukohta Euroopa Kohtu otsus asjas Adria Wien. Selles otsuses hindas kohus energialõivude (osalist) tagastamist, mida võimaldati ettevõtjatele, kelle energialõivud ületasid 0,35 % nende toodangu puhasväärtusest. Kohus märkis järgmist:„… siseriiklikud meetmed, mis näevad ette maagaasi ja elektri energialõivude osalist tagastamist, ei kujuta endast riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 92 (praegune ELi toimimise lepingu artikkel 107) tähenduses, kui neid kohaldatakse kõigile riigis tegutsevatele ettevõtjatele olenemata tegevusalast (39).”
(93)
Komisjon on siiski arvamusel, et see kohtuotsus ei välista käesolevas asjas valikulisuse tuvastamist 0,5 % läve põhjal. Komisjon märgib, et kohtuotsuse puhul oli tegemist ühe Austria kohtu taotlusel tehtud eelotsusega, milles hinnati kehtivat energialõivude tagastamise kava. Austria kohus esitas kaks küsimust. Esiteks küsis ta, kas kehtiva kava raames ette nähtud lõivude tagastamist tuleb pidada valikuliseks, kuna seda võimaldatakse ainult kaupu tootvatele ettevõtetele. Teiseks esitas ta (hüpoteetilise) küsimuse, kuidas hindaks Euroopa Kohus sellist lõivude tagastamist, mida ei võimaldataks ainult neile ettevõtetele, kelle põhitegevusala on kaupade tootmine, vaid kõigile ettevõtetele nende tegevusalast olenemata.
(94)
Esimese küsimuse osas leidis Euroopa Kohus, et meede on valikuline, sest lõivude tagastamine piirdub kaupu tootvate ettevõtetega. Arvestades asjaolu, et teine küsimus - kuidas kohus hindaks lõivude tagastamist, mida võimaldataks kõigile majandusharudele - oli hüpoteetiline, vastas kohus üsna üldiselt. Ta leidis, et meede on valikuline, kui see soodustab teatavaid ettevõtjaid või tootmisharusid, ning ei ole valikuline, kui seda saavad kasutada kõik kodumaised ettevõtjad võrdsetel alustel (40). Lõpuks tegi kohus järelduse, et riigi meetmed ei kujuta endast riigiabi,”„… kui neid kohaldatakse kõigile riigis tegutsevatele ettevõtjatele olenemata tegevusalast” (41). Kohus ei andnud aga hinnangut selle kohta, kas 0,35 % lävega meede kehtib tema arvates tegelikult kõigile ettevõtjatele. Seda tõdes kohtujurist Jacobs oma ettepanekus Euroopa Kohtu hilisema otsuse kohta:”„…Euroopa Kohus [ei käsitlenud] 0,35 % kriteeriumit kohtuotsuses Adria-Wien... (42)..” Kohus ei pidanud hindama, kas vabastusmehhanism kui selline (st ilma piiranguta, et see kehtib vaid ettevõtetele, mis peamiselt toodavad kaupu) oli de facto valikuline. Seega ei välistanud kohus, et 0,35 % lävi oleks valikuline juhul, kui see põhjustaks olukorra, kus meede de facto ei kehtiks kõigile kodumaistele ettevõtjatele.
(95)
Vastupidiselt sellele on komisjon arvamusel, et Euroopa Kohus andis teatavaid pidepunkte selle kohta, et niisugune lävi võib olla valikuline ka juhul, kui meede kehtib paljudele majandusharudele. Näiteks märkis kohus oma vastuses teisele küsimusele, et riiklikku meedet ei saa lugeda üldiseks majanduspoliitiliseks meetmeks ei soodustatud ettevõtjate arvu ega majandusharude mitmekesisuse ja olulisuse alusel, mida need ettevõtjad esindavad (43). Lisaks leiab komisjon, et Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt võib valikuliseks pidada paljusid sektoripiiranguteta meetmeid, kui neid de facto ei võimaldata kõigile kodumaistele ettevõtjatele (44). Eelöeldust järeldub, et ka meetmeid, mida kohaldatakse kõigis majandusharudes, võib lugeda valikuliseks põhjusel, et nendest de facto ei võimaldata kasu saada kõigil asjaomase riigi ettevõtjatel.
(96)
Seda seisukohta väljendab ka komisjoni otsus Austria energialõivutagastuse kohta (45). Eespool nimetatud Euroopa Kohtu otsuse alusel laiendas Austria meedet nii, et energialõivutagastust said kasutada kõigi majandusharude ettevõtjad. Muudetud abikava hindamisel leidis komisjon siiski, et meede on endiselt valikuline, sest kuigi tagastamine kehtib formaalselt kõigile ettevõtetele, teenib see de facto ainult nende ettevõtete huve, mille energiatarbimine võrreldes toodangu puhasväärtusega on suur (46). Komisjon otsustas, et lõivutagastus on õigusvastane (st sellest ei teatatud) ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi (47).
(97)
Komisjoni otsuse tagajärgede tõttu taotles üks Austria halduskohus hiljem Euroopa Kohtult eelotsust (48). Austria kõrgema halduskohtu (Verwaltungsgerichtshof) esitatud küsimused käsitlesid lõivutagastuse õigusvastasuse mõjuala ja Euroopa Kohus ei hakanud valikulisuse aspekti uuesti hindama. Küll aga käsitles seda aspekti oma märkustes kohtujurist. Oma ettepanekus leidis kohtujurist: „[..]. nagu märgib ka komisjon, oleks üksnes toodangu puhasväärtuse 0,35 % kriteeriumile vastavatele teenuseid osutavatele ettevõtjatele (lisaks tootmisega tegelevatele ettevõtjatele) maksutagastuse andmine lihtsalt riigiabi saajate ringi laiendamine. See aga ei kaotaks kõnealuse abi mõju, kuna selektiivsuse kriteerium jääks kehtima (49).” Lisaks märkis kohtujurist: „Komisjoni poolt 2004. aasta otsuses esitatud põhjendused muudetud meetmes kehtiva toodangu puhasväärtuse 0,35 % kriteeriumi selektiivsuse kohta on veenvad, […] (50).”
(98)
Eespool öeldust järeldab komisjon, et käesoleval juhul on 0,5 % lävi valikukriteerium, millega seatakse piirang, et teatatud meedet saavad kasutada vaid energiamahukad ettevõtted ja kohaldamisalast jäetakse välja mitte-energiamahukad ettevõtted. Meetmest kasu saavate majandusharude arvust olenemata viib juba lävi iseenesest selleni, et teatatud meede ei teeni kõigi kodumaiste ettevõtjate huve. Seega muudab lävi teatatud meetme valikuliseks.
(99)
Lisaks sellele märgib komisjon, et uuritavat vabastusmehhanismi saavad kasutada ainult need ettevõtjad, kellele on võimaldatud lõivutagastus Austria energialõivu tagastamise seaduse kohaselt, mida käsitles komisjoni otsus riigiabi C-33/2003 kohta. Kõnealuses otsuses esitatud komisjoni argumendid kehtivad ka käesoleval juhul.
(100)
Komisjon nendib Austria teise väiteliini kohta, et teatatud meede on valikuline ka seetõttu, et on de facto esmajoones suunatud piiratud arvule ettevõtetele, mis toodavad teatavaid energiamahukaid kaupu. Komisjon märgib, et Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt ei tule meedet hinnata mitte selle eesmärkide ja põhjuste, vaid mõju alusel (51). Isegi juhul kui meede teenib formaalselt kõigi majandusharude ja ettevõtjate huve, võib seda ikkagi valikuliseks lugeda, kui see de facto ei too kasu kõigile kodumaistele ettevõtjatele. Euroopa Kohus märkis selle kohta järgmist: „Ei soodustatud ettevõtjate arvu ega majandusharude mitmekesisuse ja olulisuse alusel, mida need ettevõtjad esindavad, ei saa [abikava] lugeda üldiseks majanduspoliitiliseks meetmeks (52).”
(101)
Komisjon tegi oma uurimise käigus kindlaks, et teatatud abikava kontsentreerub peamiselt väga vähestele ettevõtetele, mis enamikul juhtudel tegelevad kaupade tootmisega. Seoses sellega esitas Austria 9. septembril 2010 andmed, mis põhinevad abikava praegusel kohaldamisel, mille korral abi osatähtsus on väiksem kui teatamiskohustuse piir. Nende andmete kohaselt on Austria umbes 300 000 ettevõttest abi taotlenud ainult ligikaudu 2 000 (st alla 1 % kõigist Austria ettevõtetest). Lisaks sellele on abikava praegusel kohaldamisel umbes 66 % vahenditest suunatud sellistele ettevõtetele, mis tegelevad kaupade tootmisega (53). Kui Austria peaks tõstma abi osatähtsust üle miinimumtaseme, mille piires abikava praegu ajutiselt kohaldatakse, siis kontsentreeruks meede komisjoni arvates ilmselt veelgi enam kaupade tootmisega tegelevatele ettevõtetele. Seda näitab asjaolu, et Austria esitatud andmete põhjal saaks abi suuremast osatähtsusest kasu ainult 12 ettevõtet rohkem kui abikava praegu kohaldatava redaktsiooni korral, ja ainult kaks neist tegutsevad transpordisektoris, kümme aga kaupade tootmise valdkonnas (54).
(102)
Eelnevast järeldab komisjon, et teatatud abikava ei too enamikule Austria majandusharudest üldse mingit kasu või kui, siis vähe; peamiselt soodustatakse ettevõtteid, mis tegutsevad ühes neist harudest, nimelt kaupade tootmise sektoris. Olenemata nende majandusharude arvust, mille ettevõtted võiksid meetmest kasu saada, kontsentreerub meede peamiselt kaupu tootvatele ettevõtetele ja seega tuleb seda de facto valikuliseks lugeda.
(103)
Eespool öeldust teeb komisjon järelduse, et teatatud vabastusmehhanism on valikuline, sest esiteks näeb see ette 0,5 % läve, mille abil reserveeritakse meede energiamahukatele ettevõtetele, ja teiseks tegutsevad need ettevõtted eelkõige kaupade tootmise valdkonnas.
(104)
Komisjon tõdeb, et hoolimata oma valikulisest iseloomust ei vasta meede valikulisuse tingimusele, kui meetme olemasolu õigustab selle süsteemi olemus ja sisestruktuur, kuhu meede kuulub (55). Komisjon märgib, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab asjaomane liikmesriik seda tõendama (56).
(105)
Euroopa Kohtu selgituste kohaselt tuleb sealjuures eristada konkreetse maksustamiskorraga taotletavaid väliseid eesmärke ja nende saavutamiseks vajalikke maksusüsteemile omaseid sisemehhanisme. Ainult viimati nimetatud mehhanismid lähevad põhjendusena arvesse, kui viidatakse selle maksusüsteemi olemusele ja sisestruktuurile, kuhu meede kuulub (57). Väliseid eesmärke tuleb arvesse võtta kokkusobivuse hindamisel (58).
(106)
Austria on seisukohal, et ÖSG § 22c kohaselt makstavate summade diferentseerimise eesmärgiks on võtta lisalõivude maksmisel arvesse ettevõtete majanduslikke võimalusi. Lisaks ei vähenda vabastusmehhanism ÖSG abil saavutatavat kasu keskkonnale, sest rohelise elektri tootmise toetusmahtu ei alandata. Ainult teatavate ettevõtete keskkonnakulude vähendamise abil on võimalik luua rohelise elektri jätkusuutlikku rahastamismehhanismi, mis on vajalik taastuvate energiaallikate toetamise tagamiseks.
(107)
Komisjon märgib seoses sellega, et siirdehinnal rajaneva süsteemi sisemine eesmärk on saada tulu, mida kasutatakse eelkõige taastuvenergia tootmise toetamiseks. Vabastusmehhanismi eesmärk seevastu on energiamahukate ettevõtete konkurentsivõime suurendamine, võimaldades neil maksta elektri eest madalamat hinda ja muutes siirdehinnal rajaneva süsteemi seeläbi vastuvõetavamaks. Siinjuures on tegemist süsteemi toimimisloogikasse ja sisestruktuuri mittepuutuva eesmärgi järgimisega.
(108)
Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt ei saa niisuguse välise eesmärgi poole püüdlemist kasutada selleks, et põhjendada meetme vajalikkust maksusüsteemi olemuse ja sisestruktuuri tõttu (59). Seda saab analüüsida ainult kokkusobivuse hindamise käigus (60).
(109)
Komisjon leiab, et mõlema riigiabi käsitleva otsuse korral, millega Austria püüdis toetada väidet, et vabastusmehhanism on õigustatud süsteemi toimimisloogika ja sisestruktuuri tõttu, oli tegemist teistsuguse olukorraga. Otsus juhtumi N 271/06 kohta, mis käsitles Taani maksueeskirju seoses soojuse ülejääkidega, oli suunatud maksustamislahenduste neutraalsuse tagamisele kõigi energiatoodete korral, mitte aga konkurentsivõime tõstmisele. Otsus juhtumi N 820/06 kohta, mis käsitles energiamaksuvabastusi Saksamaal kahesuguse kasutusega energiatoodetele, rajanes põhimõttel, et maksustada tuleb energiatooteid, mida kasutatakse ainult kütteainena või mootorikütusena.
(110)
Eelnevast järeldub, et energiamahukatele tootmisharudele suunatud teatatud vabastust ei õigusta selle süsteemi olemus ega sisestruktuur, kuhu vabastus kuulub.
(111)
Seetõttu järeldab komisjon, et teatatud meede vastab valikulisuse tingimusele, sest see on de facto valikuline, ning selle olemasolu ei õigusta süsteemi olemus ega sisestruktuur.
5.1.4. Konkurentsi moonutamine ja kaubanduse kahjustamine
(112)
Ettevõtted, kes saavad kasu komisjoni poolt tegevusabiks peetavast meetmest, tegelevad valdavalt energiamahukate kaupade, nagu näiteks metalli ja paberitoodete tootmisega (61). Nendes majandusharudes toimib liikmesriikidevaheline kaubandus ning ettevõtted konkureerivad muude liikmesriikide ettevõtetega. Seetõttu võib kõnealune meede moonutada konkurentsi ja kahjustada kaubandust siseturul.
5.1.5. Järeldus
(113)
Komisjon järeldab, et vabastusmehhanism kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest see vähendab riigi tulusid, luues energiamahukatele ettevõtetele valikulise eelise. Järelikult võib meede kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja moonutada konkurentsi siseturul.
5.2. Abi õiguspärasus
(114)
Austria kohustus abi mitte enne rakendama, kui Euroopa Komisjon on seda lubanud. Austria teatas meetmest enne selle rakendamist ja on seega täitnud oma ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohase kohustuse (62).
5.3. Abi siseturuga kokkusobivuse hindamine
(115)
Komisjon võib tunnistada riigiabi siseturuga kokkusobivaks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alusel. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab liikmesriik tõendama meetme kokkusobivust siseturuga (63).
(116)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alla kuuluva riigiabi asjades on komisjonil suur kaalutlusõigus (64). Selle kaalutlusõiguse teostamisel on komisjon välja andnud suuniseid ja teatisi, milles on sätestatud kriteeriumid, mille kohaselt võidakse teatavat liiki riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alusel siseturuga kokkusobivaks tunnistada. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on komisjon kohustatud tema poolt riigiabi kontrollimise valdkonnas välja antud suuniseid ja teatisi järgima, kui need ei ole vastuolus ELi toimimise lepingu sätetega ja kui liikmesriigid on neid tunnustanud (65).
(117)
Seega tuleb kõigepealt kontrollida, kas teatatud riigiabi kuulub ühe või mitme suunise või teatise kohaldamisalasse ja kas selle saab tunnistada siseturuga kokkusobivaks, sest sätestatud kokkusobivuskriteeriumid on täidetud.
(118)
Austria väidab, et teatatud meede kuulub keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste (66) kohaldamisalasse või et neid suuniseid tuleb asjakohaselt kohaldada. Peale selle on Austria seisukohal, et abi kuulub üldise grupierandi määruse (67) kohaldamisalasse.
(119)
On olemas aga ka selgelt määratletud olukorrad, mille puhul on lubatud anda tegevusabi. Eelkõige võib maksuvähenduste vormis tegevusabi teatavatel tingimustel anda keskkonnaabi suuniste (68) 4. peatüki või üldise grupierandi määruse (69) artikli 25 alusel. Lisaks võib meetmeid teatavatel tingimustel hinnata vahetult ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel.
5.3.1. Keskkonnaabi suunised
(120)
Keskkonnaabi suuniste kohaldamisala on määratletud järgmiselt (70):
„(58)
Käesolevaid suuniseid kohaldatakse keskkonnakaitseks antava riigiabi suhtes. Neid kohaldatakse kooskõlas muu ühenduse riigiabipoliitika, Euroopa Ühenduse asutamislepingu ja Euroopa Liidu lepingu muude sätete ning nimetatud lepingute kohaselt vastuvõetud õigusaktidega.
(59)
Suuniseid kohaldatakse abi suhtes, [24] mis antakse keskkonnakaitse toetuseks kõigis EÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluvates sektorites. Neid kohaldatakse ka nende sektorite puhul, kus kehtivad riigiabi käsitlevad ühenduse erieeskirjad (terasetööstus, laevaehitus, mootorsõidukid, sünteeskiud, transport, söetööstus, põllumajandus ja kalandus), kui selliste erieeskirjadega ei ole sätestatud teisiti.”
(121)
Keskkonnaabi suuniste punkti 70 alapunkti 1 kohaselt on keskkonnakaitse tegevus, mille eesmärk on hüvitada või ennetada abisaaja enda tegevusest looduskeskkonnale või loodusvaradele tekkida võivat kahju, vähendada sellise kahju tekkimise riski või kaasa tuua loodusvarade tõhusam kasutamine, sealhulgas energia säästmise meetmed ja taastuvate energiaallikate kasutamine. Keskkonnaabi suuniste punktist 151 nähtub, et meetmed, mis aitavad vähemalt kaudselt kaasa keskkonnakaitse paranemisele, kuuluvad keskkonnaabi suuniste kohaldamisalasse.
(122)
Austria on arvamusel, et vabastusmehhanism aitab kahel põhjusel kaudselt kaasa keskkonnakaitse paranemisele: esiteks on mehhanism oluline eeldus selleks, et tagada kõrgemal tasemel poliitiline toetus siirdehinna tõstmisele, mis omakorda on vajalik selleks, et rahastada taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise edendamist, samuti toob see kaasa kõrgema tasu elektritarbimise eest, mis ergutab energiatõhusamalt tegutsema.
(123)
Esimese väite osas märgib komisjon, et siirdehinna ja taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise suurendamise vahel ei pruugi olla seost. Austriat kohustab taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmist suurendama Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/28/EÜ taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (71) (edaspidi „taastuvenergiadirektiiv”). Kuidas seda rahastada, otsustab aga Austria ise. Näiteks võib Austria kasutada maksutulusid. Taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise suurendamiseks ei ole vabastusmehhanism seega vajalik.
(124)
Teise väite osas leiab komisjon, et vabastusmehhanism toimib maksulaena. Energiamahukate ettevõtete makstav keskmine elektrihind langeb iga täiendavalt tarbitud kWh-ga, mis ületab maksulae määra. Selle asemel, et motiveerida energiatõhusust edendama, põhjustab vabastusmehhanism selle langust.
(125)
Seega jõuab komisjon järeldusele, et vabastusmehhanism ei kuulu keskkonnaabi suuniste kohaldamisalasse.
(126)
Isegi kui meede kuuluks keskkonnaabi suuniste kohaldamisalasse (ent käesoleval juhul see nii ei ole), tõdeb komisjon, et seda ei saa tunnistada siseturuga kokkusobivaks, sest keskkonnaabi suuniste 4. peatükis nimetatud eeltingimused ei ole täidetud.
(127)
Seoses kokkusobivuse kontrollimisega eristatakse keskkonnaabi suuniste 4. peatükis ühenduse õiguses reguleeritud ja ühenduse õiguses reguleerimata keskkonnamakse. Maksutaoline siirdehinna vormis lõiv ei kujuta endast liidu tasandil reguleeritud keskkonnamaksu. Eespool kirjeldatut arvesse võttes leiab komisjon, et taastuvenergiadirektiivis on taastuvate energiaallikate osas kehtestatud siduvad eesmärgid, kuid kuidas neid saavutada, see on jäetud liikmesriikide otsustada.
(128)
Seega tuleks vabastusmehhanismi keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohaselt hinnata vastavalt ühenduse õiguses reguleerimata keskkonnamaksude eeskirjadele (72).
(129)
Kõnealuste sätete kohaselt peab liikmesriik esitama teabe selle kohta, milliseid majandusharusid või abisaajate kategooriaid maksuvähendus või -vabastus hõlmab, milline on iga asjakohase majandusharu peamiste abisaajate olukord ja kuidas aitab maksustamine kaasa keskkonna kaitsmisele. Soodustatavaid majandusharusid tuleb nõuetekohaselt kirjeldada ja esitada nimekiri iga majandusharu suurimatest abisaajatest (võttes arvesse eelkõige käivet, turuosa ja maksubaasi suurust) (73). Selle teabe alusel peab komisjon kontrollima, kas keskkonnamaksuvähendused või sellest vabastused on vajalikud ja proportsionaalsed. Kui vajalikkuse nõue on täidetud, tuleb abisaajad valida objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide põhjal; alandamata keskkonnamaksumäär peab kaasa tooma olulise tootmiskulude suurenemise, mida ei ole võimalik klientidele üle kanda, ilma et see müüki tunduvalt vähendaks (74). Abi proportsionaalsuse osas peab asjaomane liikmesriik näitama, et iga abisaaja maksab sellise osa riiklikust maksust, mis üldjoontes vastab tema tegevuse keskkonnamõjule, et ta maksab vähemalt 20 % riiklikust maksust, välja arvatud juhul, kui madalam määr on õigustatud, ning et maksuvähendused või -vabastused on seotud keskkonnaeesmärkide saavutamise kokkulepete sõlmimisega (75).
(130)
Komisjon mainib aga, et Austria ei ole vaatamata komisjoni korduvatele nõudmistele eespool nimetatud teavet esitanud (76). Seetõttu ei saanud komisjon kontrollida, kas abi on vajalik ja proportsionaalne või kuidas see aitab keskkonnakaitset parandada.
5.3.2. Analoogia keskkonnaabi suuniste 4. peatükiga
(131)
Arvestades asjaolu, et teatatud vabastusmehhanism ei aita isegi kaudselt kaasa keskkonnakaitse paranemisele, kontrollis komisjon järgmisena, kas vabastusmehhanismi kohaldamiseks oleks võimalik luba anda analoogia põhjal keskkonnaabi suuniste 4. peatükiga.
(132)
Austria arvates saaks vabastusmehhanismi hinnata analoogia põhjal ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude vähendamise eeskirjadega, mis on sätestatud keskkonnaabi suuniste punktides 152 ja 153. Seoses sellega tuletab komisjon meelde, et keskkonnaabi suuniste 4. peatükis on keskkonnamaksuvähenduste kontrollimiseks ette nähtud kaks võimalust, mis võivad viia erinevate järeldusteni. Esiteks sisaldab 4. peatükk eeskirju ühenduse tasandil energiamaksudirektiivis reguleeritud energiamaksude vähenduste kohta, mille saab ilma täiendava kontrollita kuulutada siseturuga kokkusobivaks, kui järgitakse energiamaksudirektiivis kehtestatud miinimummäära. Teiseks sisaldab 4. peatükk teatavaid eeskirju ühenduse õiguses reguleerimata keskkonnamaksude vähenduste ning selliste ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude vähenduste hindamise kohta, mille korral maksumäär jääb allapoole energiamaksudirektiivis kehtestatud miinimummäära. Nende eeskirjade kohaselt peab liikmesriik muu hulgas esitama üksikasjalikud andmed asjakohase meetme vajalikkuse ja proportsionaalsuse kohta. Austria väidab, et komisjon võib anda loa maksutaolisest lõivust vabastamise mehhanismi kohaldamiseks seetõttu, et soodustatud ettevõtted maksavad vähemalt Austria energiamaksu miinimummäära.
(133)
Komisjon nendib, et tema otsustamispraktikas ja Euroopa kohtute praktikas puudub pretsedent, kus keskkonnaabi suuniste 4. peatükis sisalduvaid ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude hindamise eeskirju oleks analoogia põhjal kohaldatud maksutaolistele lõivudele.
(134)
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab ELi õiguse normi kohaldada analoogia põhjal, kui mõlemad järgmised tingimused on täidetud: kõigepealt peavad asjakohasele olukorrale kohaldatavad eeskirjad olema valdavalt kooskõlas eeskirjadega, mida soovitakse kohaldada analoogia põhjal. Teiseks, olukorrale kohaldatavad eeskirjad peavad sisaldama lünka, mis on vastuolus ELi õiguse teatava üldpõhimõttega ja mida saab täita analoogiapõhise kohaldamise abil (77). Neid eeltingimusi arvestades märgib komisjon, et ELi õiguses rakendatakse analoogiat ainult erandjuhtudel.
(135)
Kõigepealt peavad asjakohasele olukorrale kohaldatavad eeskirjad olema valdavalt kooskõlas eeskirjadega, mida soovitakse kohaldada analoogia põhjal. Seoses sellega, et keskkonnaabi suuniste 4. peatükis on sätestatud keskkonnamaksude vähendused ja vabastused, peavad teatatud lõive ÖSG-s käsitlevad sätted valdavalt vastama keskkonnamaksudele kohaldatavatele sätetele.
Komisjon tegi aga kindlaks, et ELi õiguse kohaselt keskkonnamaksudele kehtiv õiguslik olukord ei ole võrreldav ELi õiguse kohase olukorraga maksutaoliste lõivude puhul. Kui maksutaolistele lõivudele ei ole ELi õiguses konkreetseid eeskirju kehtestatud, siis keskkonnamaksude kogumise kohta on ette nähtud täpsed reeglid. Eelkõige on sealjuures tegemist energiamaksudirektiivis sätestatud miinimummääradega ja vabastustega nendest, mida võimaldatakse keskkonnaabi suuniste 4. peatüki ning üldise grupierandi määruse artikli 25 tingimustel. Maksutaoliste lõivude osas märgib komisjon, et puuduvad eeskirjad nii vabastuste ja vähenduste kui ka miinimummäärade kohta.
(136)
Seetõttu teeb komisjon järelduse, et Austria abikavas sisalduvate maksutaoliste lõivude suhtes ei kehti eeskirju, mis vastaksid ELi õiguse kohastele reeglitele keskkonnamaksude kohta.
(137)
Teiseks peavad olukorrale kohaldatavad eeskirjad sisaldama lünka, mis on vastuolus ELi õiguse teatava üldpõhimõttega ja mida saab täita analoogiapõhise kohaldamise abil.
(138)
Keskkonnaabi suuniste kohaldamisalasse mittekuuluvaid meetmeid on aga võimalik hinnata ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel. Seetõttu ei suutnud komisjon leida keskkonnaabi suunistes sellist lünka, mis õigustaks teatatud meetme hindamist analoogiapõhise hindamise kohaldamise teel. Selline järeldus kehtib mõlema variandi korral, st nii analoogiale ühenduse õiguses reguleeritud kui ka analoogiale ühenduse õiguses reguleerimata keskkonnamaksudega.
(139)
Peale selle ei saa maksutaolistest lõivudest vabastamise eeskirjade puudumist kompenseerida analoogia abil ELi õiguses kehtivate sätetega energiamaksude vähendamise kohta. Selle kohta märgib komisjon, et ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude vähendamise eeskirjade analoogiapõhine kohaldamine ühenduse õiguses reguleerimata maksutaolistele lõivudele tähendaks seda, et ettevõtjad saaksid energiamaksudirektiivis sätestatud miinimummäärade sisse arvestada ka maksutaoliste lõivude tasumise. Selline lähenemisviis ei ole seega kooskõlas energiamaksudirektiivi mõttega. Komisjon on arvamusel, et energiamaksudirektiivi miinimummäärad kehtestati ainult ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksusüsteemis kohaldamiseks. Nende kasutamine võrdlusbaasina väljaspool ühenduse õiguses reguleeritud valdkonda tooks kaasa kohaldamise, mida ei olnud ette nähtud. On selge, et miinimummäärasid ei kehtestatud selleks, et kindlaks määrata energiamahukatele ettevõtetele keskkonnaalaste reguleerivate meetmete, eelkõige soodustariifide rahastamismehhanismi kaudu kohaldatava maksukoormuse kogusuurus. Niisuguse lähenemisviisi korral jäetaks tähelepanuta ka aspekt, et riigiabipoliitika aktsepteerib selliste maksuvabastuste leebet käsitlemist, kus maksumäära ei langetata ühenduse õiguses kehtestatud miinimummäärast allapoole, ja seda põhjusel, et võrdne kohtlemine on vähemalt teataval määral tagatud kõigis liikmesriikides kehtivate miinimummäärade järgimisega. See argument ei kehti aga ühenduse õiguses reguleerimata soodustariifisüsteemidest tuleneva maksukoormuse kohta, mille puhul võib standardmääradest kõrvalekaldumise tõttu esineda konkurentsimoonutusi.
(140)
Eelnevast järeldub, et maksutaoliste lõivude vähenduste eeskirjade puudumine ei kujuta endast ELi õiguse teatava üldpõhimõttega vastuolus olevat lünka, mida saaks täita analoogia abil ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude vähendamise eeskirjadega.
(141)
Isegi kui analoogiapõhine kohaldamine oleks võimalik, ei saaks vabastusmehhanismi põhjendustes 129-133 esitatud põhjustel ikkagi ühisturuga kokkusobivaks lugeda.
(142)
Eespool öeldust järeldab komisjon, et ta ei näe analoogiat teatatud vabastusmehhanismi ja keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohaste ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksuvähenduste hindamise eeskirjade vahel ning seega ei saa komisjon vabastusmehhanismi sellise analoogia põhjal ka lubada.
5.3.3. Analoogia üldise grupierandi määruse artikliga 25
(143)
Lisaks kontrollis komisjon, kas vabastusmehhanismi kohaldamist oleks võimalik lubada analoogia põhjal üldise grupierandi määruse artikliga 25.
(144)
Austria arvates võimaldab keskkonnaabi suuniste 4. peatüki ja üldise grupierandi määruse artikli 25 erinev sõnastus teatavat kaalutlusruumi meetme lubamiseks analoogia põhjal üldise grupierandi määruse artikliga 25. Austria sedastas, et keskkonnaabi suuniste punktis 152 on öeldud järgmist:
„Selleks et sellised, eelkõige direktiivi 2003/96/EÜ kaudu ühtlustatud alandatud maksumäärad ja maksuvabastused oleksid ühitatavad EÜ asutamislepingu artikliga 87, peavad need vastama asjakohastele kohaldatavatele ühenduse õigusaktidele ja kõnealustes õigusaktides sätestatud piirangutele ja tingimustele.”
(145)
Üldise grupierandi määruse artiklis 25 aga öeldakse:
„Direktiivi 2003/96/EÜ tingimustele vastavad keskkonnaabi kavad keskkonnamaksu vähenduste vormis on asutamislepingu artikli 87 lõike 3 tähenduses ühisturuga kokkusobivad ja vabastatakse asutamislepingu artikli 88 lõike 3 kohasest teatamiskohustusest, kui täidetud on käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud tingimused (78).”
(146)
Eespool toodud sõnastusest järeldas Austria, et üldise grupierandi määruse artikkel 25 võib olla tähenduselt laiem kui keskkonnaabi suuniste punkt 152. Austria väite kohaselt võib keskkonnaabi suuniste punkt 152 kehtida ainult ühenduse tasandil energiamaksudirektiivis reguleeritud energiamaksude kohta, seevastu üldise grupierandi määruse artikkel 25 nõuab üksnes seda, et vabastusmehhanismis oleks kinni peetud energiamaksudirektiivis kehtestatud miinimummääradest, seda ka juhul, kui on tegemist ühenduse õiguses reguleerimata energiamaksuga. Austria arvates võib üldise grupierandi määruse artiklit 25 seega kohaldada ühenduse õiguses reguleerimata energiamaksude vähendustele, mida saab lugeda siseturuga kokkusobivaks, kui üldises maksusüsteemis on järgitud energiamaksu miinimummäärasid. Austria möönis küll, et ÖSG raames makstavad summad ei ole maksud, (79) väitis aga, et teatatud vabastusmehhanismi on võimalik hinnata ja lubatavaks tunnistada analoogia põhjal üldise grupierandi määruse artiklis 25 keskkonnamakse käsitleva sättega.
(147)
Komisjoni arvates aga puudub võimalus kaaluda analoogiat üldise grupierandi määruse artikliga 25. Kõigepealt ei ole käesolevale olukorrale kohaldatavad eeskirjad valdavalt kooskõlas eeskirjadega, mida soovitakse kohaldada analoogia põhjal. Üldise grupierandi määruse artiklit 25 tuleb üheselt mõista nii, et see säte kehtib ainult energiamaksudirektiivis reguleeritud energiamaksudele. Selles tähenduses on energiamaksuks liigitamine üldise grupierandi määruse artikli 25 kohaldamise eeltingimuseks. Seda tõlgendust toetab ka asjaolu, et üldise grupierandi määruse süsteemi loogikast tulenevalt ei saa selle kehtivusala olla laiem kui keskkonnaabi suuniste oma, millele määruses viidatakse. Seetõttu kehtib üldise grupierandi määruse artikkel 25 üheselt ainult energiamaksudirektiivis reguleeritud energiamaksudele. Nagu juba selgitatud, ei ole rohelise elektri seaduse kohaselt makstavad summad keskkonnamaksud ja neile ei kohaldata energiamaksudirektiivi sätteid. Sellest tuleneb, et energiamaksude eeskirjad ja Austria soodustariifide eeskirjad ei ole omavahel valdavalt sarnased. Teiseks, olukorrale kohaldatavad eeskirjad ei sisalda lünka, mis oleks vastuolus ELi õiguse teatava üldpõhimõttega ja mida saaks täita analoogiapõhise kohaldamise abil. Maksuvähendused ja muud samalaadsed meetmed, mida üldine grupierandi määrus ei hõlma, ei ole per se ELi õigusega vastuolus, vaid nende korral tuleb lihtsalt järgida ELi toimimise lepingu artikli 108 kohast üldist teatamiskohustust. Siis on võimalik neid keskkonnaabi suuniste või - kui need ei ole kohaldatavad - siis vahetult ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel hinnata ja siseturuga kokkusobivaks tunnistada. Sellest tuleneb, et Austria abikava hindamisele kohaldatavad eeskirjad ei sisalda ELi õigusega vastuolus olevat lünka.
(148)
Eespool öeldust järeldab komisjon, et ta ei näe analoogiat rohelise elektri seaduse kohaselt makstavate summade ja üldise grupierandi määruse artikli 25 kohaste ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude vahel ning seega ei saa komisjon vabastusmehhanismi sellise analoogia põhjal ka lubada.
5.3.4. Kokkusobivus ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel
(149)
Komisjon sedastab, et Austria ei ole väitnud, et vabastusmehhanismi saaks vahetult ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel ühisturuga kokkusobivaks lugeda. Tulenevalt sellest, et liikmesriik peab esitama põhjendused, mille põhjal on võimalik kindlaks teha abi kokkusobivus ühisturuga, (80) ja tõendama, et asjakohased eeltingimused on täidetud, ei tohi Austria juba ainuüksi sellel põhjusel nimetatud kokkusobivuse alusele viidata.
(150)
Komisjon uuris siiski, kas oleks võimalik vabastusmehhanismi sellel õiguslikul alusel ühisturuga kokkusobivaks tunnistada.
(151)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt võib siseturuga kokkusobivaks pidada „abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega”. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt võib komisjon tunnistada abi siseturuga kokkusobivaks, kui abi aitab kaasa ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamisele, (81) on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik (82) ega mõjuta kaubandustingimusi viisil, mis oleks vastuolus ühiste huvidega.
(152)
Komisjoni tavapraktika (83) on seega selline, et meetmed võib ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt siseturuga kokkusobivaks tunnistada, kui need on vajalikud ja proportsionaalsed ning kui positiivne mõju ühise eesmärgi saavutamisele kaalub üles negatiivse mõju konkurentsile ja kaubandusele. Seoses sellega peab komisjon asjakohaseks uurida järgmisi küsimusi:
1)
kas abimeetme eesmärk on täpselt määratletud ja pakub ühist huvi?
2)
kas abimeede on ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamiseks sobiv? Eelkõige järgmist:
a)
kas abimeede on sobiv ja vajalik vahend või leidub muid sobivamaid vahendeid?
b)
kas abil on ergutav mõju, st kas abi mõjutab ettevõtjate käitumist?
c)
kas abi on proportsionaalne, st kas samasugune muutus käitumises oleks saavutatav ka väiksema abi korral?
3)
Kas konkurentsimoonutused ja mõju kaubandusele on piiratud, st kas positiivsed tagajärjed kaaluvad negatiivsed üles?
(153)
Austria andmete kohaselt on meede kavandatud eelkõige keskkonnakaitse edendamiseks. Nagu on selgitatud põhjendustes 126-129, ei aita vabastusmehhanism tegelikult keskkonnakaitset parandada.
(154)
Peale selle on keskkonnakoormuse vähendamine saavutatav soodustariifide üldise tõstmisega, mis aga pole Austria arvates võimalik ilma energiamahukate ettevõtete konkurentsivõime kindlustamiseta teatatud vabastusmehhanismi abil. Austria ametivõimud tunnistavad pealegi oma selgitustes, et vabastusmehhanismi eesmärgiks on Austria energiamahukate ettevõtete konkurentsivõime suurendamine võrreldes nende konkurentidega teistes liikmesriikides. Komisjon ei ole oma otsustamispraktikas mitte kunagi nõustunud sellega, et niisugused abimeetmed võiksid aidata kaasa ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamisele.
(155)
Ainsaks erandiks on keskkonnaabi suuniste 4. peatükk. Ent isegi juhul, kui komisjon nõustub keskkonnamaksu langetamisega, nõuab ta miinimummäärade tasumist. Kogusumma, mis maksuvähendust kasutaval ettevõtjal maksta tuleb, suureneb seega iga tema põhjustatud saasteühikuga. Käesoleval juhul on olukord aga teistsugune. Kui makstav summa jõuab 0,5 %ni toodangu puhasväärtusest, seatakse sellele lagi. Sellest alates lisanduvatele saasteühikutele maksutaolist lõivu enam ei kohaldata. See tähendab, et saasteühikute lisandudes makstav summa ühiku kohta kahaneb. Niisiis ergutab süsteem lisaressursse tarbima, mitte säästma.
(156)
Seetõttu on komisjon seisukohal, et abi ei aita kaasa ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamisele.
(157)
Komisjon märgib, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt „[…] tegevusabi, st abi, millega ettevõte vabastatakse kuludest, mida ta tavapäraselt oma jooksva halduse või tavalise tegevuse raames peaks kandma, ei kuulu üldjuhul artikli 92 lõike 3 (praegune ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 3) kohaldamisalasse […] (84).” Euroopa Kohus märgib ka: „Kohtupraktika kohaselt moonutab selline abi nimelt alati konkurentsitingimusi sektorites, kus seda antakse, kui abi oma olemuselt ei sobi mõne nimetatud erandsätetes kehtestatud eesmärgi saavutamiseks (85).” Käesoleva juhtumi osas leiab komisjon, et vabastusmehhanism kujutab endast tegevusabi, sest sellega vabastatakse soodustatud ettevõtted osaliselt elektrienergia ostukuludest, mida nad tavapäraselt oma jooksva äritegevuse raames peaksid kandma.
(158)
Seetõttu on komisjon arvamusel, et isegi juhul, kui konkurentsivõimelisus oleks ühist huvi pakkuv eesmärk, ei ole tegevusabi kindlasti sobiv poliitikavahend selle saavutamiseks.
(159)
Keskkonnamaksude suhtes on komisjon lubanud piiratud erandit sellest põhimõttest, pidades sealjuures aga silmas konkreetset eesmärki. Keskkonnamaksuvähendused ja sellest vabastused, millega soodustatakse teatavaid majandusharusid või ettevõtete rühmi, on keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohaselt lubatavad, kui need võimaldavad teisi ettevõtjaid tugevamalt maksustada, mis toob kokkuvõttes kaasa kulude parema arvessevõtmise hindades ja keskkonnakaitse paranemise. Seetõttu leiab komisjon, et selline abi võib osutuda vajalikuks, et kaudselt tasandada negatiivseid välismõjusid, sest võimaldab kehtestada või säilitada suhteliselt kõrgeid riiklikke keskkonnamakse.
(160)
Komisjon märgib siiski, et rohelise elektri toetussummad, millest soodustatud ettevõtted kavatsetakse teatatud abikava raames vabastada, ei kujuta endast keskkonnamakse keskkonnaabi suuniste punkti 70 lõike 14 ja punkti 151 tähenduses. Maksud on riigieelarvesse tehtavad eraldised. Need summad aga, millest soodustatud ettevõtted kavatsetakse teatatud abikava raames vabastada, ei lähe riigieelarvesse. Vastupidi, nendega rahastatakse ainult makseid OeMAG-ile, kes toetab rohelise elektri tootjaid soodustariifide abil. Järelikult ei kujuta need maksed endast keskkonnamakse.
(161)
Komisjon leiab, et erandi tegemise võimalust keskkonnaabi suunistes sisalduvast üldreeglist, mis käsitleb tegevusabi kokkusobimatust ühisturuga, tuleks tõlgendada kitsendavalt. Seega tuleks seada piirang, et keskkonnaabi suuniste 4. peatükk kui erand kehtib vaid keskkonnamaksudele.
(162)
Lisaks sellele leiab komisjon, nagu juba eespool kirjeldatud, et keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohaldamine maksutaolistele lõivudele läheks ühenduse õiguses reguleeritud energiamaksude osas vastuollu kõnealuste eeskirjade ja energiamaksudirektiivi eesmärkidega. Peale selle võib niisugune lähenemisviis kaasa tuua kõnealuste sätete üldise kohaldamise maksutaolistele lõivudele keskkonnakaitse valdkonnas (nt jäätmetele kehtestatud maksutaolised lõivud jne). Niivõrd lai kohaldamine ületab keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kehtivusala ja eesmärke.
(163)
Seepärast on komisjon arvamusel, et maksutaoliste lõivude vähenduste vormis antav tegevusabi ei ole sobiv vahend keskkonnakaitse parandamiseks. Komisjon märgib, et ta ei ole keskkonnaabi suuniste 4. peatüki eeltingimusi seni muud liiki kohustistele ega maksutaolistele lõivudele kohaldanud.
(164)
Lisaks sellele tõdeb komisjon, et keskkonnamaksu suurus on otseselt proportsionaalne asjaomase ettevõtte tekitatud keskkonnareostusega, seda ka juhul, kui kohaldatakse vähendatud maksumäära. Isegi vähendatud määra kohaldamisel ergutab keskkonnamaks ettevõtjaid ikkagi ressursse säästma. Käesoleval juhul aga seatakse maksele alates teatavast suurusest lagi. Kui see on täitunud, siis lisanduvaid saasteühikuid enam ei maksustata. Vabastusmehhanismi tõttu kaotab maksutaoline lõiv igasuguse ergutava toime ressursside säästmisele.
(165)
Maksutaoliste lõivude vähenduste vormis antava tegevusabi sobiva poliitikavahendina tunnustamise kohta lisab komisjon, et sellise tegevusabi vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamiseks oleks vaja korraldada uurimine, mis on võrreldav ühenduse õigusega reguleerimata keskkonnamaksude vähenduste keskkonnaabi suuniste 4. peatüki kohase hindamisega, (86) sest ühenduse õigusega reguleerimata keskkonnamaksude 4. peatüki kohane hindamine kajastab ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt kohaldatava üksikasjaliku majandusliku hindamise üldpõhimõtteid.
(166)
Kõnealuste sätete kohaselt peab liikmesriik esitama teabe selle kohta, milliseid majandusharusid või abisaajate kategooriaid maksuvähendus või -vabastus hõlmab, milline on iga asjaomase majandusharu peamiste abisaajate olukord ja kuidas aitab maksustamine kaasa keskkonna kaitsmisele. Soodustatavaid majandusharusid tuleb nõuetekohaselt kirjeldada ja esitada nimekiri iga majandusharu suurimatest abisaajatest (võttes arvesse eelkõige käivet, turuosa ja maksubaasi suurust) (87). Selle teabe alusel peab komisjon kontrollima, kas keskkonnamaksu vähendused või vabastused on vajalikud ja proportsionaalsed. Kui vajalikkuse nõue on täidetud, tuleb abisaajad valida objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide põhjal; alandamata keskkonnamaksumäär peab kaasa tooma olulise tootmiskulude suurenemise, mida ei ole võimalik klientidele üle kanda, ilma et see müüki tunduvalt vähendaks (88). Abi proportsionaalsuse osas peab asjaomane liikmesriik näitama, et iga abisaaja maksab sellise osa riiklikust maksust, mis üldjoontes vastab tema tegevuse keskkonnamõjule, et ta maksab vähemalt 20 % riiklikust maksust, välja arvatud juhul, kui madalam määr on õigustatud, ning et maksuvähendused või -vabastused on seotud keskkonnaeesmärkide saavutamise kokkulepete sõlmimisega (89).
(167)
Komisjon mainib aga, et Austria ei ole vaatamata komisjoni korduvatele nõudmistele eespool nimetatud teavet esitanud (90). Seetõttu ei saanud komisjon kontrollida, kas abi oli vajalik ja proportsionaalne või kuidas see aitab keskkonnakaitset parandada.
(168)
Lõpuks ei suutnud Austria tõendada ka vabastusmehhanismi ergutavat mõju.
(169)
Komisjon tõdeb, et Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt ähvardavad sellised tegevusabimeetmed konkurentsi moonutada ja kaubandustingimusi kahjustada (91). Käesoleval juhul on konkurentsi moonutav mõju veelgi tugevam, sest ettevõtted, kes saavad vabastusmehhanismi kasutada, saavad juba tegevusabi energiamaksu vähenduste vormis. Teise tegevusabi andmine, mis pealegi ei ole ajaliselt piiratud, tekitaks konkurentsimoonutusi ja kahjustaks kaubandust ühiste huvidega vastuolus oleval viisil.
(170)
Seetõttu teeb komisjon järelduse, et vabastusmehhanismi ei saa ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivaks lugeda.
5.4. Järeldus
(171)
Eespool öeldut silmas pidades hindas komisjon nii rohelise elektri tootjate toetamist kui ka energiamahukatele ettevõtetele mõeldud vabastusmehhanismi. Rohelise elektri tootjate toetamise kohta märgib komisjon, et ta liigitas selle meetme oma 22. juuli 2009. aasta otsusega siseturuga kokkusobivaks riigiabiks. Ametliku uurimismenetluse käigus käsitletud vabastusmehhanismi kohta leiab komisjon, et ka see meede kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Komisjoni arvamuse kohaselt ei saa aga vabastusmehhanismile kui puhtakujulisele tegevusabile kohaldada ühtegi riigiabikeelu üldpõhimõtte erandit, mis on sätestatud ELi toimimise lepingus.
Arvestades kõiki komisjonile teatavaks tehtud asjaolusid, on komisjon jõudnud järeldusele, et riigiabi, mida Austria kavatseb energiamahukatele ettevõtetele anda, tuleb lugeda siseturuga kokkusobimatuks, ning
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Rohelise elektri ostmise kohustusest osalise vabastamise vormis antav riigiabi, mida Austria kavatseb energiamahukatele ettevõtetele anda, on siseturuga kokkusobimatu.
Abi ei tohi seega võimaldada.
Artikkel 2
Austria teatab komisjonile kahe kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavaks tegemisest, milliseid meetmed on selle täitmiseks võetud.
Artikkel 3
Käesolev otsus on adresseeritud Austriale.
Brüssel, 8. märts 2011