ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. února 2011
o státních podporách C 38/B/04 (ex NN 58/04) a C 13/06 (ex N 587/05), které Itálie poskytla ve prospěch společností Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA a Syndial SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 956)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/746/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 Věc C 38/B/04
(1)
Dopisem ze dne 4. prosince 2003 upozornila právní kancelář, která zastupuje stěžovatele, Komisi na řadu článků zveřejněných v italském tisku o úmyslu italské vlády uplatnit zvýhodněné sazby za elektrickou energii ve prospěch některých podniků usazených na Sardinii.
(2)
Tyto sazby byly zavedeny článkem 1 nařízení předsedy vlády ze dne 6. února 2004 (dále jen „nařízení z roku 2004“). Toto nařízení mělo dva různé účinky: a) zavedlo nové zvýhodněné sazby za elektrickou energii pro společnosti Portovesme Srl, ILA Spa a Eurallumina Spa a b) prodloužilo platnost zvýhodněné sazby, které již využívala společnost Alcoa Trasformazioni (výrobce surového hliníku, dále jen: „Alcoa“).
(3)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a ze dne 19. března 2004 požádala Komise o vysvětlení k těmto opatřením. Itálie odpověděla dopisy ze dne 9. února 2004 a ze dne 9. června 2004. Dopisem ze dne 20. září 2004 zaslala Itálie doplňující informace.
(4)
Dopisem ze dne 16. listopadu 2004 informovala Komise Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci dotčené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k daným opatřením.
(6)
Itálie zaslala připomínky dopisy ze dne 4. února 2005 a ze dne 11. února 2005.
(7)
Komise obdržela připomínky zúčastněných stran, včetně tří příjemců opatření a jednoho konkurenta společnosti Portovesme. Dopisem ze dne 22. března 2005 předala Komise tyto připomínky Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Její připomínky Komise obdržela dopisem ze dne 20. září 2005.
(8)
Dne 29. října 2008 byla věc C38/04 rozdělena na část A, která se týká opatření ve prospěch společnosti Alcoa, a na část B, která se týká společností Portovesme, ILA a Eurallumina.
(9)
Dne 19. listopadu 2009 přijala Komise konečné záporné rozhodnutí s navrácením podpory vůči společnosti Alcoa (3).
1.2 Věc C 13/06
(10)
Podle čl. 11 odst. 12 legislativního nařízení č. 35 ze dne 14. března 2005, změněného na zákon č. 80/2005 ze dne 14. května 2005 o naléhavých opatřeních v rámci akčního plánu pro hospodářský, sociální a územní rozvoj (dále jen: „zákon č. 80/2005“), prodloužily italské orgány platnost zvýhodněných sazeb za elektrickou energii ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina až do roku 2010 a dále prodloužily platnost výhodných sazeb ve prospěch společnosti Syndial SpA, výrobce chlóru, jehož závody se rovněž nacházejí na Sardinii.
(11)
Dopisem ze dne 22. července 2005 obdržela Komise oznámení konkurenta společnosti Syndial, po kterém následovala další dokumentace zaslaná toutéž společností dne 7. října 2005 a dne 7. prosince 2005.
(12)
Itálie oznámila opatření Komisi dopisem ze dne 23. listopadu 2005 a dopisem ze dne 28. listopadu 2005 poskytla také další informace.
(13)
Dopisem ze dne 22. prosince 2005 požádala Komise o doplňující informace, které italské orgány zaslaly dopisem ze dne 3. března 2006.
(14)
Zároveň tentýž konkurent společnosti Portovesme, který zasáhl do věci C 38/b/04, podal dopisem ze dne 20. ledna 2006 oznámení o novém opatření.
(15)
Dopisem ze dne 26. dubna 2006 informovala Komise Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU v souvislosti se změnami a rozšířením zvláštního režimu sazeb zavedeného zákonem č. 80/2005.
(16)
Komise požádala Itálii o doplňující informace dopisem ze dne 22. srpna 2006, na který Itálie odpověděla dne 28. září 2006.
(17)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k daným opatřením.
(18)
Komise obdržela připomínky zúčastněných stran, včetně příjemců, dvou konkurentů společností Portovesme a Syndial a jednoho výrobce energie z obnovitelných zdrojů. Dopisem ze dne 5. října 2006 předala Komise tyto připomínky Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Její připomínky Komise obdržela dopisem ze dne 1. prosince 2006.
(19)
Itálie poskytla doplňující informace dopisy ze dne 16. dubna 2007, ze dne 10. května 2007, ze dne 14. května 2007 a ze dne 22. června 2010.
1.3 Oblast působnosti tohoto rozhodnutí
(20)
Toto rozhodnutí se týká jak sazeb zavedených článkem 1 nařízení z roku 2004 ve prospěch jiných příjemců, než je společnost Alcoa (dále jen: „sazby z roku 2004“), tak sazeb zavedených čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 (dále jen: „sazby z roku 2005“) a blíže určených rozhodnutími vydanými Úřadem pro elektrickou energii a plyn (AEEG).
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Sporné sazby z roku 2004
(21)
Článek 1 nařízení z roku 2004 rozšířil „režim [sazeb] uvedený v odstavci 2 nařízení Ministerstva průmyslu, obchodu a řemesel ze dne 19. prosince 1995 (dále jen: ‚nařízení Alcoa‘)na dodávky elektrické energie určené k výrobě a ke zpracování hliníku, olova, stříbra a zinku s omezením na zařízení, která ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost existují na ostrovním území, jež se vyznačuje neexistencí či nedostatkem připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu“.
(22)
Předpokládalo se, že tento režim sazeb bude přechodný a bude ukončen „zřízením nebo posílením připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu“,avšak nejpozději dne 30. června 2007.
(23)
V praxi rozšířilo nařízení z roku 2004 zvýhodněné sazby, kterých využíval již výrobce hliníku společnost Alcoa, na tři společnosti s vysokou spotřebou energie usazené na Sardinii: Portovesme, výrobce zinku, stříbra a olova (5), ILA, výrobce opracovaných výrobků z hliníku, a Eurallumina, výrobce oxidu hlinitého (6).
(24)
Po právní stránce byly sazby zavedeny na základě rozhodnutí Úřadu pro elektrickou energii a plyn (dále jen „AEEG“).
(25)
Zpočátku rozhodnutí úřadu AEEG č. 110/04 podmiňovalo poskytnutí zvýhodněných sazeb řádným provedením oznamovacího postupu. Na základě pokynů vydaných úřadem předsedy vlády, které stanovily, že znění nařízení z roku 2004 nebylo formálně oznámeno podle předpisů o státních podporách, ale bylo Komisi pouze „předloženo“ v rámci „předběžného šetření“, provedl úřad AEEG nařízení z roku 2004 rozhodnutím č. 148/04 (7).
(26)
Tento režim příjemcům umožňoval přijímat vyrovnávací platby za stejných podmínek stanovených v nařízení Alcoa. Konkrétně pro dané výrobní místo, na které se vztahoval uvedený režim sazeb, se vyrovnávací platba vypočítala jako rozdíl mezi cenou uplatňovanou dodavatelem elektřiny do daného místa a zvýhodněnou cenou stanovenou státem, vynásobený množstvím elektrické energie spotřebované daným výrobním místem. Metoda použitá pro výpočet zvýhodněné ceny (neboli „zvýhodněné sazby“) byl stanoven nařízením Mezirezortního výboru pro ceny (CIP) č. 15/1993. Cena podléhala mechanismu indexace založenému na rozdílu v nákladech na výrobu elektrické energie v Itálii (tzv. „složka Ct“). V roce 2004 se zvýhodněná cena poskytovaná příjemcům na Sardinii pohybovala v rozmezí od 26 do 35 EUR/MWh.
(27)
Správou režimu byla pověřena Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico (vyrovnávací pokladna pro odvětví elektrické energie) (8). V praxi fungoval systém sazeb takto: příjemci předávali vyrovnávací pokladně podrobné měsíční údaje o množství spotřebované elektřiny a o cenách, které platili svým dodavatelům elektrické energie. Poté dostávali z vyrovnávací pokladny platby v hotovosti vypočítané výše uvedeným způsobem (9).
(28)
Potřebné zdroje pro financování vyrovnávacích plateb byly vybírány prostřednictvím parafiskálního poplatku uplatňovaného na všechny odběratele elektrické energie (složka A4 sazby za elektrickou energii). (10)
(29)
Ačkoli se předpokládalo, že režim bude ukončen dne 30. června 2007, jeho uplatňování bylo přerušeno na pokyn úřadu AEEG krátce poté, co Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, v listopadu 2004 (11).
(30)
Na základě údajů poskytnutých Itálií získaly společnosti Portovesme a Eurallumina dotace na elektřinu spotřebovanou od dubna do října 2004, zatímco společnost ILA získala dotaci na elektřinu spotřebovanou od dubna do září 2004. Celkové platby (v EUR) provedené vyrovnávací pokladnou těmto třem podnikům v rámci tohoto režimu jsou uvedeny níže.
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2 Sporné sazby z roku 2005
(31)
Podle čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 rozšířily italské orgány „režim sazeb uvedený v nařízení Ministerstva průmyslu, obchodu a řemesel ze dne 19. prosince 1995 […] na dodávky energie určené k výrobě a ke zpracování hliníku, olova, stříbra a zinku, jakož i chlóru a alkalických hydroxidů s odvoláním na ceny uplatňované na obdobné dodávky na evropských trzích, s omezením na zařízení, která ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost existují na Sardinii a jsou připojena k síti vysokého napětí. Podmínkou tohoto režimu sazeb bude uzavření dlouhodobých závazků mezi příjemci, místními orgány na Sardinii a příslušnými ministerstvy.“
(32)
Zákon č. 80/2005 tedy znovu zavedl v podstatě stejný režim sazeb zavedený v roce 2004, který rozšířil režim vyhrazený společnosti Alcoa na další příjemce s vysokou spotřebou energie sídlící na Sardinii. Konkrétně se tento zákon vztahoval pouze na společnosti Portovesme, ILA, Eurallumina a Syndial (výrobce chloru a alkalických hydroxidů, který zvýhodněných cen dříve nevyužíval).
(33)
Je třeba uvést, že od roku 2005 již zvýhodněná cena nevycházela z historických sazeb stanovených v nařízení Alcoa z roku 1995, ale musela být nezávisle určena úřadem AEEG tak, aby odpovídala průměrným cenám energie, které platili konkurenti příjemců na evropském trhu (12). Tato cena se každoročně aktualizovala: podle čl. 11 odst. 13 zákona č. 80/2005 „sazební podmínky podle odstavců 11 (13) a 12 se použijí s platností od 1. ledna 2005 a budou aktualizovány Úřadem pro elektrickou energii a plyn, který bude zvyšovat nominální hodnotu sazeb o čtyři procenta ročně, nebo o průměrné procento nárůstu velkoobchodních cen zaznamenaných na hlavních evropských energetických burzách, zejména v Amsterodamu a ve Frankfurtu, v případě, že by toto procento bylo vyšší.“ V rozhodnutí č. 217/05 si úřad AEEG tento systém aktualizace vyložil způsobem, který byl pro příjemce výhodnější, neboť stanovil, že meziroční zvýšení sazeb nemůže překročit 4 %.
(34)
V témže rozhodnutí stanovil úřad AEEG zvýhodněné ceny na rok 2005 použitelné pro různá odvětví takto:
Odvětví, která využívají zvýhodněných sazeb
Zvýhodněná cena
EUR/MWh
Zpracování hliníku
50
Olovo a zinek
23
Výroba hliníku
27
Výroba chloru
27
(35)
Sazby z roku 2005 stejně jako ty z roku 2004 musely být financovány prostřednictvím parafiskálního poplatku, který platili všichni koneční odběratelé elektrické energie (složka A4 standardní sazby za elektrickou energii). Řízením finančních toků režimu byla i v tomto případě pověřena vyrovnávací pokladna.
(36)
Podmínkou využívání zvýhodněných sazeb byl závazek ze strany příjemců uskutečnit výrobní investice na Sardinii na základě průmyslových plánů, které měly být předloženy regionální samosprávě. Například společnost Portovesme se zavázala investovat do nezávislé výroby elektřiny nebo se podílet na výstavbě nových elektráren.
(37)
Itálie oznámila čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Podmínkou vyplácení sazeb pro rok 2005 bylo schválení režimu Komisí. Uvedené sazby proto nebyly zavedeny.
2.3 Řízení před vnitrostátními soudy
(38)
Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi Spa (podniky aktivní v oblasti výroby chloru a alkalických hydroxidů, které nejsou usazeny na Sardinii) podaly ke Krajskému správnímu soudu regionu Lombardie žalobu (14) proti rozhodnutím vydaným úřadem AEEG, jimiž se provádí čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005, s tím, že tato opatření údajně vedla k protiprávnímu poskytnutí státních podpor a porušení dalších vnitrostátních předpisů (15). Dne 27. listopadu 2006 pozastavil Krajský správní soud regionu Lombardie vnitrostátní řízení v očekávání závěrů šetření týkajícího se státních podpor, které zahájila Komise věcí C 13/06.
2.4 Kumulace s předešlými neslučitelnými podporami - Deggendorf
(39)
Po zahájení řízení Itálie upřesnila, že společnost Eurallumina nevrátila neslučitelnou podporu, která byla předmětem věci C 80/01 (16) (podpora na výrobu oxidu hlinitého), ale že podle uvedené společnosti vydal autonomní region Sardinie dne 8. května 2006 příkaz k navrácení v souvislosti s tímto opatřením.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(40)
Komise rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení z níže uvedených důvodů:
3.1 Věc C 38/B/04
(41)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (17) Komise posuzovala, zda je možné se domnívat, že sazby pro rok 2004 ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina nepředstavují státní podporu na základě argumentace, že jsou obdobné jako historická zvýhodněná sazba poskytnutá společnosti Alcoa v roce 1996, kterou Komise ve svém rozhodnutí ze dne 4. prosince 1996 (18) nepovažovala za státní podporu (dále jen: „rozhodnutí Alumix“).
(42)
V této souvislosti Komise uvedla, že nová sazba se zdá být odlišná od sazby Alumix v tom smyslu, že tato sazba byla poskytnuta přímo podnikem ENEL, italským monopolním dodavatelem elektrické energie, zatímco nová sazba předpokládá selektivní zásah státu za účelem vyrovnání rozdílu mezi tržní cenou dohodnutou příjemci se svými dodavateli energie a zvýhodněnou cenou stanovenou v roce 1996. Komise dospěla k závěru, že nařízení z roku 2004 pouze nerozšiřuje oblast působnosti stávajícího opatření, které nepředstavuje státní podporu, na nové příjemce, ale spíše zavádí nový režim ve prospěch zúčastněných tří podniků za pomoci finančního mechanismu, který je velmi odlišný od sazby Alumix.
(43)
Rozhodnutí o zahájení řízení zařadilo sazby zavedené nařízením z roku 2004 mezi provozní podpory a posuzovalo, zda může být tato podpora schválena na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře (19) (dále jen: „pokyny k regionální podpoře“), vzhledem k tomu, že Sardinie byla až do konce roku 2006 podporovaným regionem podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise vyjádřila pochybnosti, pokud jde o možnost schválit předmětnou podporu na tomto základě, neboť se nezdálo, že by tato podpora ad hoc poskytnutá omezenému počtu podniků napomáhala regionálnímu rozvoji.
(44)
Komise vyjádřila své rozpaky, pokud jde o skutečnost, že opatření může mít za následek snížení daňové sazby použitelné na elektrickou energii. Toto snížení mělo mít svůj právní základ ve směrnici Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (20).
3.2 Věc C 13/06
(45)
Ve svém rozhodnutí ze dne 27. dubna 2006 týkajícím se zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise definovala režim sazeb z roku 2005 jako novou provozní podporu.
(46)
Komise posuzovala, zda může být zvýhodněná sazba schválena jako regionální provozní podpora na základě pokynů k regionální podpoře s ohledem na skutečnost, že Sardinie byla až do konce roku 2006 podporovaným regionem podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(47)
Přes opakovaná tvrzení Itálie, že vysoké ceny elektřiny na Sardinii brání rozvoji ostrova, dospěla Komise k závěru, že Itálie nedoložila, že by ceny na Sardinii byly podstatně vyšší, a to ať v průměru, nebo zejména pro podniky s vysokou spotřebou energie (21). Komise zdůraznila, že existence nadměrné výrobní kapacity v oblasti elektrické energie na Sardinii může podněcovat výrobce, aby elektrickou energii prodávali za co nejnižší možnou cenu, pouze do okamžiku, kdy jim dokončení projektů propojení energetických sítí (předpokládané na rok 2010) umožní vyvážet elektrickou energii vyrobenou na Sardinii.
(48)
Itálie také nevysvětlila, z jakého důvodu představují vyšší ceny regionální znevýhodnění, ani jak by daná sazba přispěla k regionálnímu rozvoji. Komise proto vyjádřila pochybnosti o nezbytnosti podpory.
(49)
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že je tato podpora ad hoc přiměřená regionálním znevýhodněním, zejména vzhledem k metodě výpočtu zvýhodněné ceny, která nijak nesouvisí s cenami uplatňovanými ve zbytku Itálie, ale vychází z průměrných cen uplatňovaných v Evropě vůči odběratelům s vysokou spotřebou energie.
(50)
Komise uvedla, že doba trvání opatření překračuje pět let (obvykle maximální doba povolená pro regionální provozní podpory) a že podpora se v reálných hodnotách postupně nesnižuje, protože zvýšení sazeb je omezeno na 4 %.
(51)
Pokud jde o období, na něž se vztahují pokyny k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (22), Komise uvedla, že Sardinie již není způsobilá pro regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, a zejména pro provozní podpory. Komise se domnívala, že ačkoli pokyny k regionální podpoře povolují přechodnou dobu dvou let na postupné zrušení stávajících provozních podpor, nezdá se vhodné umožnit zavedení nových provozních podpor na dobu několika měsíců a plánovat jejich postupné zrušení, zejména s ohledem na vyjádřené pochybnosti i na negativní vliv podpory na hospodářskou soutěž.
(52)
Závěrem vyjádřila Komise pochybnosti také o možnosti schválit zvýhodněnou sazbu pro společnosti Portovesme, ILA, Eurallumina a Syndial, ať už z titulu regionální podpory, či na jakémkoli jiném základě, který však Itálie neuvedla.
(53)
Konečně, pokud jde o společnost Eurallumina, Komise uvedla, že tato společnost dosud nevrátila protiprávní a neslučitelnou státní podporu (23), a že tedy na základě věci Deggendorf (24) není způsobilá pro žádné nové opatření podpory.
4. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Věc C 38/B/04
(54)
Výzva Komise k podání připomínek k rozhodnutí z roku 2004 o zahájení důkladného formálního vyšetřovacího řízení vyvolala reakce ze strany původního stěžovatele, některých příjemců (Portovesme, Eurallumina a Alcoa) a jiných zúčastněných stran. V předmětném případě jsou shrnuty pouze připomínky, které se týkají zvýhodněné sazby ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina. Zejména nebyly zahrnuty připomínky formulované společností Alcoa, neboť ty byly vyčerpávajícím způsobem projednány v konečném rozhodnutí týkajícím se konkrétně uvedené společnosti (25).
4.1.1 Připomínky podané společností Portovesme
(55)
Podle společnosti Portovesme je účelem zvýhodněné sazby kompenzovat selhání trhu, a zejména neschopnost nedávno liberalizovaného trhu s elektřinou na Sardinii poskytnout konkurenceschopné ceny z důvodu velké tržní síly zavedených provozovatelů. Společnost Portovesme tvrdí, že společnosti ENEL e Endesa (jejichž zařízení na výrobu elektrické energie na Sardinii byla následně převedena na společnost E.ON) představují duopol a udržují ceny elektrické energie na Sardinii uměle na úrovni průměrných italských cen, ačkoli ceny na Sardinii by měly být ve skutečnosti značně nižší, zejména pro větší odběratele elektřiny, vzhledem k nadměrné kapacitě výroby elektřiny, která by měla výrobce nutit elektrickou energii prodávat za konkurenční ceny.
(56)
Společnost Portovesme tvrdí, že zvýhodněná cena, které využívá, odpovídá ceně, které by společnost dosáhla za běžných tržních podmínek, tj. kdyby trh s elektrickou energií fungoval správně.
(57)
Podle uvedené společnosti vyrovnávací platby získávané od vyrovnávací pokladny (ve výši 37 EUR/MWh) uvádějí do souladu cenu elektřiny, kterou platí společnost Portovesme, s cenami, které platí její hlavní konkurenti, a nenarušují hospodářskou soutěž, protože všichni výrobci zinku v EU platí stejné ceny a opatření pouze kompenzuje konkurenční znevýhodnění, které společnost pociťuje z důvodu strukturálních problémů Sardinie (včetně absence zemního plynu).
(58)
Podle vyjádření společnosti Portovesme jsou kovy jako zinek, hliník a olovo komoditami, jejichž světová referenční cena je stanovována na londýnské burze kovů. Místní rozdíly ve výrobních nákladech nevedou k rozdílným cenám na světové úrovni. Zejména výroba zinku společnosti Portovesme je tak nepatrná (méně než 1 % světové výroby), že nemůže ovlivňovat světové ceny.
(59)
Bez zvýhodněné sazby by byla společnost Portovesme nucena své vlastní zařízení uzavřít. Toto uzavření by však nebylo ve prospěch ostatních výrobců zinku v Unii, protože ti by nebyli schopni navýšit vlastní výrobu a přebytek poptávky by byl překlenut vývozem ze třetích zemí. Portovesme uzavírá tvrzením, že zvýhodněná sazba neovlivňuje hospodářskou soutěž a obchod v Unii.
(60)
Navíc podle společnosti Portovesme vyrovnávací platby poskytované vyrovnávací pokladnou nezahrnují žádný převod státních prostředků, protože vyrovnávací pokladna pouze přerozděluje soukromé fondy pocházející od konečných odběratelů.
(61)
Společnost Portovesme uvádí, že odběr elektřiny energeticky náročnými odvětvími je důležitý, aby byla zajištěna bezpečnost a plynulost dodávek na Sardinii a aby se zamezilo neefektivní výrobě elektrické energie, která by pro konečné odběratele znamenala vyšší náklady.
(62)
Konečně tato společnost zdůrazňuje, že kdyby byla nucena uzavřít své vlastní zařízení, mělo by to vážný dopad na regionální výrobní síť, neboť by došlo ke ztrátě 790 přímých a 500 nepřímých pracovních míst.
4.1.2 Připomínky podané společností Eurallumina
(63)
Společnost Eurallumina upřesnila, že náklady na výrobu oxidu hlinitého v Evropě jsou vyšší než v jiných regionech světa, zejména z důvodu vyšších cen elektřiny a paliv, a rovněž z důvodu nákladů na dopravu bauxitu (26). Tyto vyšší náklady nemohou být převedeny na vyšší ceny, protože cena oxidu hlinitého se určuje na londýnské burze kovů a nemohou ji určovat jednotliví výrobci. Podle uvedené společnosti pociťuje tedy evropská výroba oxidu hlinitého vůči zbytku světa konkurenční znevýhodnění.
(64)
Kromě obecných problémů, které postihují evropské rafinérie oxidu hlinitého, poukazuje společnost Eurallumina také na konkrétní problémy Sardinie, které místním podnikům brání využívat výhod liberalizace trhu s elektrickou energií, zejména tržní síla zavedených provozovatelů (viz také připomínky společnosti Portovesme v 55. bodě odůvodnění). Jako konkrétní znevýhodnění výroby oxidu hlinitého na Sardinii společnost Eurallumina dále uvádí absenci zemního plynu, neboť pro získání velkých množství páry nezbytných pro výrobu je nutné používat nákladnější těžký olej.
(65)
Podle společnosti Eurallumina po liberalizaci způsobila tržní síla výrobců elektřiny na Sardinii zvýšení cen elektrické energie: bez sazby by Eurallumina platila za své dodávky elektřiny 65,95 EUR/MWh oproti 44 EUR/MWh, což byla obvyklá cena před liberalizací. Sazba z roku 2004 cenu snížila na 35 EUR/MWh.
(66)
Stejně jako Portovesme také Eurallumina tvrdí, že kdyby byla nucena trh opustit, nemohla by být nahrazena jinými evropskými výrobci oxidu hlinitého, jejichž výrobní kapacity jsou již maximálně naplněny, a prázdné místo, které by Eurallumina zanechala, by zaplnil dovoz ze třetích zemí. Uzavření by vedlo ke ztrátě 400 přímých a 250 nepřímých pracovních míst (27). Jelikož je Eurallumina jediným dodavatelem oxidu hlinitého do hutě Alcoa, uzavření zařízení na výrobu oxidu hlinitého by podle ní mohlo ohrozit také životaschopnost společnosti Alcoa na Sardinii.
(67)
Eurallumina tedy tvrdí, že sazba zavedená nařízením z roku 2004 je nezbytná v očekávání rozvoje nových infrastruktur, které odstraní hlavní faktory konkurenčního znevýhodnění, které pociťuje průmysl na Sardinii.
4.1.3 Připomínky dalších třetích zúčastněných stran
(68)
Jeden z konkurentů společnosti Portovesme (tentýž, který věc oznámil Komisi) zasáhl i po zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Předložil analýzu sazby, v níž dospěl k závěru, že zvýhodněná sazba z roku 2004 představuje protiprávní státní podporu. Stěžovatel zejména uvádí, že sporný režim sazeb se zásadně liší od historické sazby Alumix poskytnuté společnosti Alcoa a nelze jej považovat za podporu. Pokud jde o případnou slučitelnost opatření, stěžovatel tvrdí, že toto opatření nemůže být schváleno ani jako regionální provozní podpora, ani jako podpora na restrukturalizaci, a mělo by tedy být prohlášeno za neslučitelné.
(69)
Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi (působící v odvětví výroby chloru a alkalických hydroxidů) podaly své připomínky k sazbám z roku 2004 v červenci 2005, po uplynutí měsíční lhůty pro podání připomínek k zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Navzdory zpoždění tyto společnosti žádaly, aby byly považovány za zúčastněné strany. Ve svých připomínkách uvedené společnosti dospěly k závěru, že jak sazby z roku 2004, tak sazby z roku 2005 představují protiprávní a neslučitelné státní podpory.
4.1.4 Připomínky Itálie
(70)
Itálie zdůrazňuje, že na trhu s elektrickou energií v Unii ještě nebylo zcela dosaženo hospodářské soutěže, jak uznává sama Komise ve své čtvrté Výroční zprávě o zavádění vnitřního trhu s plynem a elektřinou (28). Podniky, a zejména ty, které mají velkou spotřebu elektrické energie, si nemohou svobodně vybrat své vlastní dodavatele a nakupovat elektřinu v různých členských státech za srovnatelných podmínek. Tyto obtíže nejsou spojeny s obchodní kapacitou těchto podniků, ale jsou výsledkem strukturálních nedostatků trhů s energií. Aktuální situace na trhu s energií v Unii má negativní dopad na volnou hospodářskou soutěž na trzích s výrobky odběratelů s vysokou spotřebou energie.
(71)
V Itálii navzdory liberalizaci daného odvětví existují konkrétní strukturální nedostatky, jako je například nedostatečné propojení jednotlivých částí vnitrostátních sítí a koncentrovaná struktura trhu. Za těchto okolností nepřinesla liberalizace lepší ceny pro odběratele s vysokou spotřebou energie. Problémy jsou zvláště naléhavé na Sardinii, kde je propojení omezené.
(72)
Itálie proto tvrdí, že zvláštní režim sazeb by s ohledem na profil poptávky měl být považován za odůvodněné regulační opatření, jež simuluje mechanismy, které by měly fungovat na plně konkurenčním trhu. Takovýto zásah by obnovil rovné podmínky mezi velkými průmyslovými odběrateli elektrické energie, kteří působí v různých členských státech, a odstranil zeměpisné znevýhodnění, které postihuje společnosti usazené na Sardinii. Režim by předjímal vliv očekávaný od procesu liberalizace. Podle Itálie byla obdobná opatření provedena i v dalších členských státech, v nichž odběratelé s velkou spotřebou energie využívají regulovaných sazeb za elektrickou energii.
(73)
Podle Itálie sleduje nařízení z roku 2004 další dva cíle: udržet zaměstnanost na Sardinii, koncentrovanou v hutnickém průmyslu, a zachovat dostatečnou úroveň poptávky pro odvětví výroby elektrické energie na Sardinii, které pociťuje nadměrnou kapacitu výroby.
(74)
Itálie tvrdí, že nový režim sazeb je ve skutečnosti stejný jako historická sazba Alumix, kterou Komise nepovažovala za státní podporu. Rozdíly mezi starým a novým režimem jsou způsobeny výlučně novou „strukturou sazeb“, kterou si vyžádalo vytvoření liberalizovaného trhu s elektrickou energií.
(75)
Itálie tvrdí, že režim sazeb nepředstavuje státní podporu. Pokud jde o použití státních prostředků, Itálie uvádí, že režim sazeb je srovnatelný s režimem, o kterém ve věci PreussenElektra (29) Soudní dvůr prohlásil, že nezahrnuje státní prostředky. Vyrovnávací pokladna nemůže jako „technický účetní orgán systému“ volně nakládat s prostředky, které spravuje. Skutečnost, že AEEG a ministerstvo financí mohou vykonávat určitou kontrolu nad její činností, neznamená, že stát může s předmětnými prostředky libovolně nakládat. Podle Itálie jsou tedy prostředky použité pro financování mechanismu sazeb zcela soukromé.
(76)
Itálie dále tvrdí, že sazba nemá žádný vliv na obchod uvnitř Unie a nemůže narušit hospodářskou soutěž z důvodů spojených s existencí světové ceny předmětných výrobků, které jsou komoditními výrobky (viz připomínky společnosti Portovesme v 55. bodě odůvodnění). Výroba těchto kovů v EU a v Itálii navíc nenarůstala stejným tempem jako poptávka. Například v roce 2005 pokrývala domácí výroba pouze 12 % italské poptávky po hliníku, 55 % po zinku a 80 % po olovu. Výroba těchto kovů v Unii i v Itálii tedy vykazuje rostoucí schodek, zatímco stále větší podíl poptávky je uspokojován vývozy ze třetích zemí. Pokud by italský hutnický průmysl zanikl, žádný nový subjekt v Unii by nemohl kapacity zaniklé v Itálii nahradit, protože výrobní zařízení jsou již provozována na plný výkon a žádný nový subjekt ani stávající výrobce by se nepokoušel zvyšovat své kapacity, neboť si vůbec nemůže být jist, zda bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Udržení těchto výrobních kapacit v Itálii tedy nemůže poškozovat hospodářskou soutěž. Jelikož zvýhodněná sazba není nižší než ceny elektrické energie, které v průměru platí konkurenti příjemců, nepodporuje vývoz ze Sardinie do jiných členských států.
(77)
Itálie tvrdí, že i kdyby Komise dospěla k závěru, že opatření představuje státní podporu, mohla by být sazba považována za slučitelnou s vnitřním trhem z titulu regionální provozní podpory, pro kterou je Sardinie způsobilá na základě výjimek podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(78)
Podle Itálie nedostatky trhu s elektřinou na Sardinii (koncentrace trhu, nedostatečné propojení, nadměrná kapacita výroby elektrické energie), jakož i nedostatečný přístup k infrastruktuře pro rozvod plynu představují regionální znevýhodnění, které má sazba kompenzovat.
(79)
Itálie připomíná, že ceny elektrické energie na jejím území jsou pro odběratele s vysokou spotřebou energie oproti evropskému průměru o 38 % vyšší. Způsobuje to problém z hlediska konkurenceschopnosti, který na Sardinii dále prohlubují nedostatky místního trhu s elektrickou energií a chybějící přístup k rozvodné síti zemního plynu.
(80)
Itálie tvrdí, že opatření přispívá k regionálnímu rozvoji, protože hutnictví významně přispívá k hospodářství a úrovni zaměstnanosti na Sardinii (v hutnictví pracuje 12 % zaměstnaných osob a toto odvětví tvoří 12,2 % regionálního HDP ve zpracovatelském průmyslu). Tato sazba má pozitivní dopad na zaměstnanost i na zachování společenských a hospodářských struktur ostrova.
(81)
Podle Itálie je sazba přiměřená znevýhodnění, jež příjemci pociťují, neboť pouze vyrovnává ceny elektrické energie, které platí výrobci na Sardinii, cenám, které v průměru platí jejich konkurenti v rámci Unie.
(82)
Sazba je navíc krátkodobá a přechodná, protože by zůstala v platnosti pouze do úplného dokončení infrastrukturních projektů, jejichž cílem je zlepšit propojení s elektrickými a plynárenskými sítěmi (nový propojovací kabel SAPEI a plynovod GALSI (30).
(83)
Podle Itálie je opatření navíc degresivní, protože zvýhodněná cena je indexována na základě rozdílů v cenách paliv a může se pouze zvyšovat nebo zůstávat neměnná.
4.2 Věc C 13/06
4.2.1 Připomínky podané společností Portovesme
(84)
Společnost Portovesme se domnívá, že sazby z roku 2005 nenarušují hospodářskou soutěž, jsou nezbytné k zajištění přežití zúčastněných podniků a mohou být považovány za slučitelné jako regionální podpory. Argumenty uvedené společností odpovídají argumentům předloženým Itálií (viz 87. až 104. bod odůvodnění), na které se odkazuje.
4.2.2 Připomínky společnosti Eurallumina
(85)
Také společnost Eurallumina se domnívá, že sazby z roku 2005 nenarušují hospodářskou soutěž, jsou nezbytné k zajištění přežití zúčastněných podniků a mohou být považovány za slučitelné jako regionální podpory. Argumenty uvedené společností odpovídají argumentům předloženým Itálií, na které se odkazuje.
4.2.3 Připomínky dalších zúčastněných stran
(86)
Titíž konkurenti společností Portovesme a Syndial, kteří podali připomínky ve věci C 38/b/04, zasáhli také v dotčeném řízení. Obě společnosti zdůrazňují skutečnost, že předmětné opatření představuje provozní podporu, která by měla být považována za neslučitelnou s vnitřním trhem.
4.2.4 Připomínky Itálie
(87)
Itálie tvrdí, že sazby z roku 2005 se velmi liší od sazeb uplatňovaných v roce 2004, neboť již splňují požadavky pokynů k regionální podpoře.
(88)
Ačkoli by podle Itálie mohly být dané sazby na základě povrchního posouzení považovány za provozní podporu, ve skutečnosti tvoří tyto sazby součást řady opatření, jejichž cílem je podpořit regionální rozvoj na Sardinii. Itálie zdůrazňuje zejména úzkou vazbu mezi sazbami a závazkem dlouhodobě investovat, který je požadován od příjemců. Navíc ustanovení, které vyžaduje, aby opatření před jeho provedením schválila Komise, podle Itálie dokládá, že se jedná o regionální podporu.
(89)
Klíčem této strategie je memorandum o porozumění podepsané regionem Sardinie a příjemci. Memorandum je tvořeno těmito prvky:
a)
výrobní investice popsané v průmyslových plánech předložených příjemci;
b)
rychlé schválení realizace infrastruktur k propojení energetických sítí, které příjemcům umožní přístup k dodávkám energie za konkurenční ceny (plynovod GALSI a propojovací kabel SAPEI);
c)
udělení integrované koncese pro těžbu uhlí v lokalitě Sulcis a pro výstavbu/řízení nové uhelné elektrárny pro dodávku elektřiny příjemcům a
d)
zvýhodněné sazby.
(90)
Itálie se domnívá, že sazby musí být považovány za nástroj hospodářské politiky, jejímž cílem je zachránit odvětví ohrožená vysokými cenami energie, která by se jinak přesunula mimo Itálii a mimo Evropu z důvodu agresivní hospodářské soutěže ze strany společností mimo EU, které mají nižší výrobní náklady. Sazby by byly uplatňovány až do okamžiku dokončení plánovaných infrastruktur a dosažení konkurenčního vnitřního trhu s energií. Opatření by bylo v souladu s duchem regionálních podpor, protože by podporovalo hospodářský růst a zaměstnanost na ostrově, kde energeticky náročné výroby pociťují konkurenční znevýhodnění způsobené nejen nedostatečnou úrovní liberalizace trhu s elektřinou, ale také mimořádně nedostatečnou infrastrukturou Sardinie, pokud jde o připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu.
(91)
Na podporu tohoto integrovaného přístupu Itálie cituje První zprávu skupiny na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí (31),v níž se uvádí, že proces liberalizace energetického odvětví nepřinesl uspokojivé výsledky a že je nezbytné zlepšit propojení, a očekává se uzavírání dlouhodobých dodavatelských smluv s předvídatelnými nebo partnerskými cenami mezi odběrateli a dodavateli elektrické energie. V této souvislosti Itálie zdůrazňuje, že zásahy plánované pro Sardinii jdou přesně tímto směrem, a dodává, že zároveň jsou zapotřebí krátkodobá opatření, jako jsou předmětné sazby, aby byla zaručena konkurenceschopnost průmyslu na Sardinii a jeho přežití až do okamžiku dokončení plánovaných investic, které vyřeší strukturální problémy.
(92)
Itálie tvrdí, že není možné porovnávat ceny elektrické energie, které platí příjemci na Sardinii, s cenami elektrické energie, které v průměru platí obdobné podniky na italském poloostrově, neboť podniky s vysokou spotřebou energie nakupují elektřinu na základě dvoustranných smluv, které nejsou veřejně dostupné. Podle Itálie Komise chybuje, pokud porovnání zakládá na cenách zaznamenaných na energetických burzách, neboť pouze minimální část dodávek elektrické energie těchto podniků je nakupována na uvedených burzách.
(93)
Podle Itálie mohou být ceny vyjednané na základě dvoustranných smluv pro odběratele výhodné pouze v případě, že si odběratelé mohou svobodně vybrat své vlastní dodavatele a nakupovat elektrickou energii vyrobenou konkurenčními technologiemi. Toto není možné na Sardinii, kde elektrárny nemohou vyrábět cenově dostupnou energii, neboť nemají přístup k zemnímu plynu. Od nových investic do moderních výrobních závodů odrazuje také omezené propojení energetických sítí, které znemožňuje vývoz elektřiny. Dalším faktorem je koncentrace trhu a úloha, kterou hrají zavedení provozovatelé.
(94)
Podle Itálie může být za těchto okolností uplatňování sazeb, které stabilizují ceny elektrické energie, až do dosažení účinnější hospodářské soutěže na trhu s elektřinou odůvodněné. Itálie znovu tvrdí, že zvýhodněné sazby podporují fungování plně konkurenčního trhu.
(95)
Pokud jde o existenci nadměrné výrobní kapacity v oblasti elektrické energie, která vzbudila u Komise pochybnosti, zda jsou ceny elektřiny na Sardinii oproti italskému poloostrovu vyšší (neboť nadměrná kapacita by měla výrobce podněcovat spíše k tomu, aby velkým odběratelům prodávali za konkurenční ceny - viz 47. bod odůvodnění), Itálie tvrdí toto: nadměrná výrobní kapacita Sardinie nemůže vést ke snížení cen pro odběratele, protože v tomto konkrétním případě je nadměrná kapacita způsobena omezeným propojením, které vyžaduje vytváření významné kapacitní rezervy (32) s cílem zaručit plynulost dodávek elektřiny na ostrově. Jelikož však náklady na tuto rezervu nesou všichni koneční odběratelé, nemají dodavatelé elektrické energie zájem prodávat elektřinu vyrobenou za pomoci této nevyužité kapacity za konkurenceschopnější ceny.
(96)
Podle Itálie je podpora přiměřená, protože cena stanovená úřadem AEEG na rok 2005 (viz 34. bod odůvodnění) odpovídá průměrné ceně, kterou v Unii platí konkurenti příjemců, objektivně vypočítané regulačním orgánem. Itálie dále připomíná, že v roce 2005 platily v dalších členských státech s regulovanými sazbami velké průmyslové subjekty za své dodávky elektřiny dokonce ceny ve výši pouhých 25 EUR/MWh.
(97)
Na základě výše uvedeného Itálie popírá údaje předložené stěžovateli, které podle jejího názoru nejsou metodologicky správné, neboť nadhodnocují průměrné ceny elektřiny, které platili konkurenti příjemců v Unii.
(98)
Podle Itálie je doba trvání režimu (šest let místo pěti) odůvodněná potřebou vyčkat na dokončení energetické infrastruktury.
(99)
Itálie dále tvrdí, že bylo dodrženo kritérium postupného snižování, neboť sazby se aktualizují na základě váženého průměru rozdílů zaznamenaných na burzách v Amsterodamu a ve Frankfurtu a mohou se pouze zvyšovat, nikoli snižovat.
(100)
Sazby jsou navázané na rozdíly v cenách na energetických burzách, protože podle Itálie tyto burzy představují objektivní referenci, která odráží celosvětový vývoj cen energie. Itálie však tvrdí, že skutečné zvýšení cen pro velké odběratele energie v Unii je obvykle výrazně nižší než navýšení zaznamenané na energetických burzách (neboť tito odběratelé platí sazby vyjednané dvoustrannými smlouvami nebo, v případě regulovaných sazeb, ceny stanovené státem, tzn. sazby, které méně podléhají výkyvům).
(101)
Itálie proto dospěla k závěru, že meziroční zvyšování sazeb na Sardinii o 4 % odpovídá navyšování cen energie uplatňovanému vůči jejich přímým konkurentům v Unii.
(102)
Itálie zdůrazňuje, že v Unii existují opatření, která mají rovnocenné účinky jako sporné znevýhodněné sazby, a domnívá se, že všechna by měla být posuzována stejně, bez ohledu na jejich formu, neboť společným cílem všech těchto opatření je zajistit přežití energeticky náročných odvětví v Unii a zabránit jejich přemisťování mimo vnitrostátní území.
(103)
Itálie se domnívá, že ačkoli Sardinie není od roku 2007 pro čerpání regionálních provozních podpor způsobilá, pokyny k vnitrostátní regionální podpoře umožňují postupné opuštění stávajících režimů v okamžiku, kdy některý region přestane být způsobilý pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise by proto mohla opatření schválit ještě podle pokynů k regionální podpoře z roku 2007. V každém případě Itálie tvrdí, že sporné opatření nelze považovat za běžnou provozní podporu.
(104)
Itálie znovu zdůrazňuje, že sazby nemají na obchod mezi členskými státy vliv, z důvodů již uvedených v 76. bodě odůvodnění pro hliník, zinek a olovo. Stejná úvaha by platila pro chemický průmysl. Itálie zdůrazňuje, že v roce 2003 překročil dovoz chemických výrobků do Itálie vývoz a že výroba v Unii i výroba v Itálii je od roku 2001 na ústupu. Pokud jde konkrétně o výrobu PVC, která představuje největší spotřebu chlóru, vykazuje výroba v Itálii schodek (v roce 2002 bylo vyrobeno pouze 470 000 tun PVC oproti spotřebě ve výši 970 000 tun).
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
5.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(105)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jsou-li kumulativně splněny tyto podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod mezi členskými státy a může narušit hospodářskou soutěž v Unii.
5.1.1 Existence zvýhodnění
(106)
Na základě režimu sazeb z roku 2004 a z roku 2005 stát zasáhl s cílem dotovat cenu elektřiny vyjednanou příjemci a jejich dodavateli. Pokud by například v roce 2004 neexistovaly vyrovnávací platby, platily by společnosti Portovesme a Eurallumina na základě dvoustranných dodavatelských smluv v té době platných 63 EUR/MWh (33) resp. 65,95 EUR/MWh. Tyto údaje poskytla Itálie a samotní příjemci, a nejsou tedy napadány.
(107)
Podle údajů poskytnutých Itálií překračovala v roce 2005 cena elektřiny vyjednaná společností Syndial s jejím dodavatelem 60 EUR/MWh (zatímco zvýhodněná sazba by cenu snížila na 27 EUR/MWh). Základem obou opatření bylo, aby stát příjemcům kompenzoval dodatečné náklady vzniklé v souvislosti s nákupem elektřiny na Sardinii vzhledem k cenám, které v průměru platili jejich konkurenti v Unii.
(108)
Společnost Portovesme tvrdí, že zvýhodněná cena odpovídá ceně, která by převažovala na plně konkurenčním trhu, a proto nepřináší žádné zvýhodnění. Komise tuto argumentaci již zamítla ve věci Alcoa, v níž se jednalo o prakticky totožné sazby. Ani soudy Společenství, ani Komise nikdy při posuzování existence zvýhodnění nepřihlížely k podmínkám, které převažují na účinnějším hypotetickém trhu. Referenční rámec vždy odpovídá podmínkám převažujícím na daném reálném trhu (34).
(109)
Výše uvedená argumentace navíc předpokládá, že špatné fungování trhu je důvodem k tomu, aby členský stát stanovil ceny simulující podmínky účinné hospodářské soutěže (viz vyjádření Itálie v 72. bodě odůvodnění).
(110)
Tato logika není přijatelná, neboť je v rozporu se zásadou, která je pevně zakotvena v judikatuře Společenství, a sice že „okolnost, že se jeden členský stát snaží jednostrannými opatřeními přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém hospodářském odvětví podmínkám, které převažují v jiných členských státech, nemůže tato opatření zbavit povahy státní podpory“ (35). Komise se domnívá, že výše uvedená zásada se obdobně vztahuje i na případy, kdy členský stát usiluje o přiblížení podmínek hospodářské soutěže k podmínkám, které převažují na plně konkurenčním trhu.
(111)
Navíc, pokud bychom takovýto návrh přijali, podpory poskytnuté členskými státy za účelem překlenutí rozdílu mezi cenou volně dohodnutou mezi dvěma hospodářskými subjekty a teoretickou cenou, na které by se mohly dohodnout v plně konkurenčních podmínkách, by nepředstavovaly státní podporu, což by popřelo hlavní cíl kontroly státních podpor.
(112)
Itálie tvrdí, že tyto sazby jsou totožné se sazbou Alumix, kterou Komise nepovažovala za podporu (viz (74). bod odůvodnění), a že by tedy rovněž neměly být považovány za podporu.
(113)
Komise připomíná, že situace, ke které se vyjadřovala ve věci Alumix, byla velmi odlišná. Ve věci Alumix byla sazba poskytnuta společností ENEL, která byla v té době veřejným dodavatelem elektrické energie v monopolním postavení na dosud neliberalizovaném trhu (36). V této situaci musela Komise zjistit, zda společnost ENEL uplatňovala uměle nízké ceny nebo zda se chovala jako racionální tržní subjekt. Vzhledem k monopolnímu postavení společnosti ENEL v oblasti výroby a rozvodu elektrické energie neměla Komise k dispozici žádné tržní ceny, se kterými by mohla srovnávat a posoudit, zda se jednalo o zvýhodnění. Proto Komise vyvinula metodu pro určení nejnižší teoretické tržní ceny, za kterou by byl racionální dodavatel ochoten prodat svému „nejlepšímu zákazníkovi“.
(114)
Tuto metodu však není možné uplatňovat v situaci, kdy jsou ceny vyjednávány konečnými odběrateli s dodavateli elektrické energie na liberalizovaném trhu a jsou dotovány ex-post vyrovnávacími platbami. Proto analýza uvedená v rozhodnutí Alumix a závěry Komise týkající se uvedené věci v tomto případě zcela postrádají jakýkoli význam. Vyplývá to také z rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009, který potvrdil rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci Alcoa (37) (viz bod 132 rozsudku).
(115)
V tomto případě se zásada rozvážného hospodářského subjektu neuplatní. Tento případ by bylo nutné posuzovat na základě uvedené zásady, pokud by elektřinu zúčastněným společnostem prodával stát, přímo nebo prostřednictvím polostátního podniku jako ve věci Alumix. V tomto případě tomu však tak není, neboť elektřinu dodávají soukromé společnosti. Na rozdíl od věci Alumix proto není nutné zkoumat, zda se stát choval jako rozvážný hospodářský subjekt.
(116)
Závěrem je tedy nutné konstatovat, že režimy vyrovnávacích plateb z roku 2004 a z roku 2005 snižují náklady vyplývající z dodavatelských smluv uzavřených příjemci (náklady, které by měly za normálních okolností zatěžovat rozpočty společností). V souladu s ustálenou judikaturou (38) tak sporná opatření poskytují příjemcům hospodářské zvýhodnění.
5.1.2 Selektivní povaha
(117)
Zvýhodněné sazby za elektrickou energii v Itálii byly přiznány výhradně podnikům s již existujícími zařízeními, jež se nacházejí na Sardinii a jsou uvedena v uzavřeném seznamu odvětví stanovených právními a jinými předpisy, které představují právní základ takovýchto opatření, a proto je zvýhodnění, které poskytují, selektivní povahy.
5.1.3 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(118)
Podle ustálené judikatury může být zvýhodnění definováno jako státní podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES pouze tehdy, je-li přidělena přímo nebo nepřímo ze státních prostředků (39) a lze ji přičíst státu (40).
(119)
Jak je uvedeno v 28. bodě odůvodnění, jsou sporné vyrovnávací platby financovány z parafiskálního poplatku odpovídajícího složce A4 sazby za elektrickou energii, který dostává vyrovnávací pokladna. Tento poplatek je povinný, neboť je uložen rozhodnutími úřadu AEEG, kterými jsou prováděny vnitrostátní právní předpisy. Vyrovnávací pokladna je veřejný subjekt zřízený zákonem, který vykonává svou činnost podle přesných pokynů uvedených v rozhodnutích úřadu AEEG.
(120)
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že příjmy z poplatku, který je podle vnitrostátního práva povinný a je odváděn zákonem zřízenému subjektu, představují státní prostředky ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jsou-li určeny k financování opatření, které splňuje ostatní kritéria stanovená v uvedeném článku (41).
(121)
Itálie se na podporu svého výkladu, podle nějž předmětné opatření není financováno ze státních prostředků, dovolává rozsudku Soudního dvora ve věci PreussenElektra (42). Podle něj jsou finanční prostředky potřebné k financování sazby převáděny od soukromých osob (odběratelů elektrické energie) na soukromé subjekty (příjemce), přičemž úloha státu se omezuje na přijetí zákona, který stanoví povinnost platby nezbytných částek, a stát nemá žádnou diskreční pravomoc s těmito finančními prostředky disponovat, s výjimkou provádění režimu stanoveného zákonem. Itálie a někteří příjemci zejména tvrdí, že vyrovnávací pokladna nevykonává žádnou kontrolu nad těmito finančními prostředky a plní pouze funkci účetního prostředníka.
(122)
Ve věci PreussenElektra Soudní dvůr rozhodl, že povinnost soukromých provozovatelů rozvodných sítí elektrické energie nakupovat elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie za minimální ceny, které jsou vyšší než skutečná hospodářská hodnota tohoto druhu elektrické energie, nepředstavuje státní podporu, neboť opatření nezahrnuje žádný přímý nebo nepřímý převod státních prostředků.
(123)
Komise poznamenává, že ve věci PreussenElektra byly prostředky potřebné k financování opatření poskytnuty výrobcům energie z obnovitelných zdrojů přímo provozovateli rozvodných sítí, aniž by jejich převod zprostředkovával veřejný subjekt. V rámci tohoto systému nemohly být převáděné částky orgánům členského státu skutečně nikdy k dispozici. V předmětném případě se však částky před vyplacením konečnému příjemci převáděly prostřednictvím vyrovnávací pokladny, která je veřejným subjektem. Judikatura ve věci PreussenElektra tedy spadá do jiného skutkového rámce a nemá význam ve vztahu k předmětnému případu.
(124)
Judikatura ve věci Pearle (43) nemůže Itálii ani příjemcům pomoci. Ve věci Pearle dospěl Soudní dvůr k závěru, že za určitých podmínek nejsou příjmy z poplatků, které jsou převáděny prostřednictvím veřejného subjektu, státními prostředky. V věci Pearle byla opatření plně financována hospodářským odvětvím pouze z jeho podnětu. Finanční prostředky pocházely z parafiskálních poplatků, které byly převáděny prostřednictvím veřejného subjektu, který s nimi nemohl v žádném okamžiku nakládat. Strany, které poplatky odváděly, byly navíc příjemci daného opatření.
(125)
Itálie tvrdí, že vyrovnávací pokladna nemá žádnou diskreční pravomoc, pokud jde o přidělování finančních prostředků, které jsou určeny k financování sazeb a nemohou v žádném okamžiku spadat „do oblasti veřejných financí“. Stát by tedy nemohl s těmito finančními prostředky volně nakládat, a proto nepředstavují státní prostředky.
(126)
Předem je třeba poznamenat, že i když lze určitým kritériím ve věci Pearle objektivně přisoudit větší význam než jiným, žádné z nich nelze považovat za „zásadní kritérium“. Podmínky uvedené v rozsudku jsou kumulativní. To je také výklad Soudu prvního stupně uvedený v rozsudku ve věci Earl Salvat (44), kdy tento soud posuzoval daňový poplatek napadený v rámci této věci z hlediska jednotlivých kritérií Pearle.
(127)
Dříve než Komise přezkoumala úlohu vyrovnávací pokladny, ověřila, zda byla splněna ostatní kritéria uvedená ve věci Pearle. Je zřejmé, že na rozdíl od toho, co bylo zjištěno ve věci Pearle, byly sporné sazby zavedeny z podnětu státu, a nikoli z podnětu hospodářského odvětví. Navíc ve věci Pearle přispívali na financování opatření pouze jeho příjemci, a cílem zásahu veřejného subjektu tedy nebylo poskytnout zvýhodnění, které by mohlo představovat dodatečnou zátěž pro stát. V předmětném případě nenesou příjemci žádnou finanční zátěž spojenou s poplatkem; tu nesou pouze odběratelé elektrické energie. Proto se judikatury ve věci Pearle nelze platně dovolávat, a to bez ohledu na případnou opodstatněnost uvedených argumentů, pokud jde o úlohu pouhého účetního zprostředkovatele, kterou měla vyrovnávací pokladna.
(128)
Pokud jde o vyrovnávací pokladnu, Komise uvádí, že podle ustálené judikatury „nelze rozlišovat mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem a kdy je poskytnuta prostřednictvím veřejného nebo soukromého subjektu určeného nebo zřízeného státem“ (45). V důsledku toho není pro uplatňování pravidel pro státní podpory rozhodující, zda má vyrovnávací pokladna postavení veřejného nebo soukromého subjektu. Skutečnost, že je vyrovnávací pokladna veřejným subjektem, nevede automaticky k uplatnění článku 107 SFEU (46); stejně tak zásah soukromého subjektu sám o sobě uplatnění tohoto článku nevylučuje.
(129)
Analýza se nicméně nemůže omezit pouze na pravomoci, které jsou svěřeny vyrovnávací pokladně z titulu jejího postavení veřejného subjektu. Je třeba stanovit, zda obecněji stát, ať přímo nebo prostřednictvím jiného subjektu, který určí, může vykonávat kontrolu nad finančními prostředky použitými k financování sazby. Stejné ověření by bylo nutné, pokud by vyrovnávací pokladna byla soukromým subjektem.
(130)
V rozsudku, který byl nedávno vynesen ve věci Essent, (47) Soudní dvůr rozhodl v této otázce s konečnou platností. Ve věci Essent Nizozemsko zákonem zavedlo příplatek k sazbám za elektrickou energii. Tento příplatek platili odběratelé elektřiny provozovatelům elektrické sítě, kteří pak odpovídající částky poukazovali určené společnosti SEP, jež neměla žádnou diskreční pravomoc pro správu finančních prostředků a prováděla svou činnost pod přísným dohledem orgánů. Soud dospěl k závěru, že výnosy z tohoto příplatku představovaly státní prostředky, neboť příplatek k ceně elektřiny byl uložen vnitrostátním zákonem, a proto představoval zátěž; společnost SEP neměla právo používat výnos z tohoto příplatku na jiné účely, než stanovil zákon, takže prostředky zůstávaly pod veřejnou kontrolou a vnitrostátní orgány s nimi mohly nakládat. Soud rozhodl, že tyto skutečnosti jsou dostačující k tomu, aby dotčené prostředky prohlásil za státní prostředky.
(131)
Podobnosti s předmětným případem jsou zřejmé. Příplatek k sazbě sloužící k financování sporných sazeb je uložen zákonem, stejně jako ve věci Essent. Vyrovnávací pokladna má stejnou funkci jako společnost SEP v tom smyslu, že soustřeďuje a spravuje výnos z parafiskálního poplatku a podléhá stejným omezením, neboť obdržené finanční prostředky nemůže použít pro jiné než zákonem stanovené účely (financování režimů zvýhodněných sazeb). Stát je schopen kontrolovat a řídit využívání prostředků: vyrovnávací pokladna vykonává svou účetní činnost podle přesných pokynů úřadu AEEG, který jedná v rámci svých statutárních pravomocí a/nebo při provádění vnitrostátních právních předpisů. Prostředky spravované vyrovnávací pokladnou jsou tedy neustále pod veřejnou kontrolou.
(132)
Tato analýza se řídí stejnou logikou, jakou Komise rozvinula ve svém rozhodnutí ohledně italského případu (48)„uvízlých nákladů v odvětví elektroenergetiky“, ve kterém označila finanční prostředky spravované vyrovnávací pokladnou v rámci účtu A6 za veřejné prostředky.
(133)
Skutečnost, že prostředky spravované vyrovnávací pokladnou představují veřejné prostředky, byla potvrzena judikaturou Soudu prvního stupně ve věci Iride. (49)
(134)
Nejvyšší kasační soud již ve svém rozsudku č. 11632/03 ze dne 3. dubna 2003 dospěl k závěru, že vyrovnávací pokladna nemá právní subjektivitu, kterou by se odlišovala od italského státu, a že za vlastníka částek poukázaných vyrovnávací pokladně, i když pocházejí od soukromých osob a jsou určeny soukromým podnikům, musí být považován právě italský stát. Ve věci Iride podaly žalobkyně Iride Spa a Iride Energia Spa k Soudu prvního stupně žalobu proti rozhodnutí Komise, které označilo prostředky spravované vyrovnávací pokladnou v rámci účtu A6 za veřejné prostředky. Argumenty, které žalobkyně uváděly, byly velmi podobné. Obě společnosti napadly podstatu rozsudku Nejvyššího kasačního soudu, přičemž tvrdily, že vyrovnávací pokladna plní funkci pouhého účetního prostředníka mezi soukromými osobami, které mají povinnost k peněžitému plnění, a příjemci vybraných částek, což jí ani na krátkou dobu neumožňuje nakládat s vloženými částkami. Žalobkyně se rovněž dovolávaly použitelnosti judikatury ve věci PreussenElektra.
(135)
Soud zdůraznil, že mu nepřísluší zpochybňovat výklad italských právních předpisů, který podal Nejvyšší kasační soud, a následně potvrdil, že částky uložené na účtu A6 vyrovnávací pokladny musí být kvalifikovány jako státní prostředky nejen proto, že jsou ve vlastnictví státu, ale také proto, že jsou neustále pod jeho kontrolou. (50)
(136)
Tento závěr se týká účtu A6 vyrovnávací pokladny, ze kterého jsou financovány uvízlé náklady v odvětví elektroenergetiky. Může však být logicky uplatněn i na složku A4, ze které je financována sporná sazba. Rozsudek Kasačního soudu vycházel z analýzy právní subjektivity vyrovnávací pokladny, a proto se závěr, podle nějž jsou předmětné částky ve vlastnictví státu, vztahuje na všechny částky uložené u vyrovnávací pokladny. Totéž platí pro závěr Soudu prvního stupně, podle nějž může stát kontrolovat zdroje spravované vyrovnávací pokladnou. Mezi účtem A6 a složkou A4 není žádný rozdíl, s výjimkou určení prostředků (platba uvízlých nákladů z účtu A6 a zvýhodněné sazby ze složky A4). Proto musí být částky poukázané příjemcům ze Sardinie ze složky A4 rovněž kvalifikovány jako veřejné prostředky.
(137)
Kromě toho, že jsou sporné sazby financovány z veřejných prostředků, jsou také přičitatelné státu (51), neboť právním základem tohoto opatření jsou vnitrostátní právní předpisy, nařízení a rozhodnutí úřadu AEEG jakožto veřejného subjektu v rámci výkonu jeho funkce orgánu veřejné moci.
5.1.4 Vliv na obchod a narušení hospodářské soutěže
(138)
Pokud jde o vliv opatření na obchod v Unii a z něj vyplývající narušení hospodářské soutěže, není pochyb o tom, že dotčené trhy (olovo, zinek, stříbro, hliník a výroba chloru a alkalických hydroxidů) jsou plně otevřeny hospodářské soutěži. Tato úvaha by již sama o sobě byla dostačující k tomu, abychom se domnívali, že sazby mají na obchod v Unii vliv.
(139)
Komise přesto přihlédla k argumentům příjemců a Itálie, že sazby v odvětví kovů (argumentace výslovně neuváděly odvětví výroby chloru) nemají žádný vliv na obchod a nenarušují hospodářskou soutěž, protože neexistují žádné skutečné obchodní toky mezi členskými státy; je nepravděpodobné, že takovéto obchodní toky vzniknou, a vzhledem k vlastnostem předmětného odvětví sazby nepoškozují konkurenty příjemců v Unii.
(140)
Je třeba připomenout, že v rozhodovací praxi Komise a judikatuře Soudního dvora nebyla neexistence skutečných obchodních toků nikdy přijata jako důkaz toho, že opatření podpory nemá na obchody uvnitř Unie žádný vliv. Soudní dvůr vždy prohlašoval, že podpora určitému podniku může ovlivňovat obchod mezi členskými státy a narušovat hospodářskou soutěž, i když se daný podnik obchodu uvnitř Unie sám neúčastní. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může se tím vnitrostátní výroba udržet na stejné nebo vyšší úrovni s tím, že se o to sníží možnosti podniků usazených v jiných členských státech vyvážet své výrobky na trh onoho členského státu (52).
(141)
Kromě toho situace, která se vyznačuje poklesem výroby v Unii a zvýšením dovozů ze třetích zemí, s omezenými nebo neexistujícími obchodními toky mezi členskými státy, není neobvyklá: je dokonce typická pro odvětví, která trpí strukturálními problémy a/nebo jsou vystavena silnému konkurenčnímu tlaku. Tato odvětví jsou zvláště citlivá na opatření přijatá členskými státy za účelem zlepšení konkurenceschopnosti jejich domácího průmyslu.
(142)
Skutečnost, že nízký objem italské výroby hliníku, olova a stříbra není schopen ovlivnit referenční cenu, je nepodstatná. Existence referenční ceny těchto kovů, kterou snadno neovlivní podmínky výroby v jediném členském státě, nevylučuje hospodářskou soutěž mezi podniky, které jsou usazeny v EHP a obchodují se svými výrobky na světovém trhu s kovy. Je možné, že podpora poskytnutá příjemcům na Sardinii jim neumožní snížit světovou cenu jejich výrobků a vyřadit konkurenty z trhu a že ostatní výrobci v Unii budou moci pokračovat v činnosti tak dlouho, jak dlouho budou schopni se ziskem prodávat za světovou cenu. Zisky, které lze v Itálii díky zvýhodněné sazbě za elektrickou energii vytvářet, však celkově posilují konkurenceschopnost společností. Nahromaděné kapitálové rezervy mohou být například použity k převzetí konkurenčních společností a ke zvýšení podílu na trhu. Toto odůvodnění má ještě větší význam, pokud uvážíme, že někteří příjemci jsou součástí nadnárodních společností (53).
(143)
Na rozdíl od tvrzení příjemců nelze skutečnost, že cena, která se platí v Itálii v referenčních odvětvích, je obdobná jako cena, kterou v průměru platí za elektrickou energii konkurenční výrobci v Unii, považovat za důkaz toho, že italská sazba neohrožuje zájmy ostatních výrobců v Unii. Judikatura ve věci C-372/97 Itálie v. Komise jasně stanoví, že jednostranná opatření, jejichž cílem je přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém členském státě podmínkám, které převažují v jiných členských státech, ovlivňují obchod mezi členskými státy (a nemohou tedy být zbaveny povahy státní podpory). Kromě toho mohou některé dohody o dodávkách elektrické energie, které jsou v platnosti v jiných členských státech, obsahovat státní podpory a Komise zahájila důkladná šetření ohledně různých opatření tohoto typu (54). Přestože tento obranný argument výslovně neuvedla ani Itálie, ani Alcoa, považuje Komise za vhodné připomenout zásadu, která je pevně zakotvená v judikatuře, a sice, že existence protiprávních podpor v některých členských státech neopodstatňuje přijetí obdobných opatření v jiných členských státech.
(144)
V každém případě oznámení obdržená od konkurentů příjemců ukazují, že sporné sazby skutečně vyvolávají problém z hlediska hospodářské soutěže a mají na obchod v Unii vliv.
(145)
Itálie navíc neoznámila sazby z roku 2004. Podle ustálené judikatury (55) není Komise v případě neoznámené podpory povinna prokazovat skutečný dopad opatření na hospodářskou soutěž nebo na obchod mezi členskými státy: pokud by totiž Komise musela ve svém rozhodnutí prokazovat skutečný dopad již poskytnutých podpor, vedlo by to ke zvýhodňování členských států, které vyplácejí podpory v rozporu s oznamovací povinností podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy [o ES], na úkor těch, které zamýšlené podpory oznamují.
(146)
Je tedy třeba dospět k závěru, že předmětné zvýhodněné sazby za elektrickou energii přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti příjemců vůči jejich konkurentům v Unii. Podle ustálené judikatury (56) je za takovýchto okolností třeba předpokládat, že podpora má vliv na obchod mezi členskými státy a narušuje hospodářskou soutěž.
5.1.5 Závěry o existenci podpory
(147)
Vzhledem k výše uvedenému dospěla Komise k závěru, že sporné sazby z roku 2004 a z roku 2005 představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 SFEU a mohou být povoleny, pouze pokud jsou způsobilé pro některou z výjimek stanovených v uvedené smlouvě. Tento závěr odpovídá závěru vyvozenému ve věci Alcoa, která se týkala prakticky totožných sazeb.
5.2 Nová podpora nebo existující podpora
(148)
Situace, kdy opatření představuje existující podporu, jsou v plném rozsahu uvedeny v článku 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (57).
(149)
Je nesporné, že předmětná opatření nebyla zavedena před přístupem Itálie k EU (bod i) výše uvedeného článku), nemohou být považována za schválená z důvodu nesplnění povinnosti Komise rozhodnout ve stanovené procesní lhůtě (bod iii)) a nemohou být považována za existující podpory z důvodu uplynutí promlčecí lhůty (bod iv)). Tato opatření se nestala podporou následkem vývoje společného trhu bez toho, že by byla členským státem pozměněna (písm. b) bod v) první věta).
(150)
Vzhledem k výše uvedenému dospěla Komise k závěru, že předmětné sazby představují novou podporu.
5.3 Oprávněnost podpory
(151)
Podle čl. 108 odst. 3 SFEU členské státy informují Komisi o záměrech poskytnout nebo upravit podpory a zamýšlená opatření neprovedou, dokud Komise nepřijme konečné rozhodnutí.
(152)
Jelikož Itálie neoznámila článek 1 nařízení z roku 2004, představují sazby z roku 2004 protiprávní podporu.
(153)
Naproti tomu Itálie oznámila čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 a opatření neuplatnila. Splnila tedy povinnosti vyplývající z čl. 108 odst. 3 SFEU.
6. SLUČITELNOST PODPORY
(154)
Odchylně od obecného zákazu poskytovat státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU lze podporu považovat za slučitelnou tehdy, pokud se na ni vztahuje některá z výjimek uvedených ve Smlouvě.
(155)
Sazby z roku 2004 a z roku 2005 představují provozní podpory. Tvrzení Itálie, podle kterého by sazby z roku 2005 neměly být považovány za provozní podpory, neboť jsou součástí strategie regionální podpory a podmínkou výrobních investic, musí být odmítnuto. Ačkoli memorandum o porozumění předpokládá, že příjemci uskuteční určité investice, prvek podpory obsažený ve zvýhodněných sazbách z roku 2005 není vypočten poměrně ke způsobilým výdajům a není stanovena maximální míra podpory. Neexistují důkazy, že by opatření splňovalo kritéria stanovená pro investiční podpory nebo že by podpora byla přiměřená. Opatření je naopak jasně navázáno na spotřebu elektřiny a jeho cílem je snížit náklady na dodávky elektřiny, které jsou provozními náklady vznikajícími zúčastněným společnostem. Nemůže být tedy považováno za investiční podporu.
(156)
Provozní podpora je v zásadě neslučitelná s vnitřním trhem. Ve věci 86/89 Itálie v. Komise Soudní dvůr uvedl, že „předmětná podpora, která je poskytnuta bez jakýchkoli zvláštních podmínek a pouze v závislosti na použitých množstvích, musí být považována za provozní podporu zúčastněných podniků a že jako taková narušuje podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem“ (58).
(157)
Ve věci Siemens v. Komise Soud prvního stupně potvrdil zásadu, podle níž „provozní podpory, a sice podpory, které směřují k osvobození podniku od nákladů, které by obvykle musel vynaložit v rámci běžného řízení svých běžných činností, v zásadě nespadají do působnosti čl. 92 odst. 3 Smlouvy o ES [nyní čl. 107 odst. 3 SFEU] (…). Podle judikatury takové podpory v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže v odvětvích, ve kterých jsou poskytnuty, aniž by však mohly svou povahou dosáhnout některého z cílů stanovených výše uvedenými ustanoveními o výjimkách“.
(158)
Existují však jasně vymezené situace, ve kterých je možné provozní podpory poskytnout. Zejména provozní podpory, jejichž cílem je ochrana životního prostředí, lze poskytnout na základě pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. (59) Stejně tak provozní podpory v podporovaných regionech lze výjimečně schválit jako podpory regionální. Komise posuzovala, zda mohou být sporné sazby zařazeny do jedné z těchto kategorií.
(159)
Komise uvádí, že sazby nelze schválit jako podpory na ochranu životního prostředí, protože ochrana životního prostředí není jejich cílem.
6.1 Slučitelnost s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře z roku 1998
(160)
Ve výjimečných případech lze provozní podpory poskytovat v podporovaných oblastech způsobilých pro podporu z titulu výjimky uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Region Sardinie byl způsobilý až do konce roku 2006. Komise proto přezkoumala, zda během tohoto období mohly být sazby z roku 2004 a z roku 2005 schváleny podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(161)
Podle bodu 4.15 pokynů k regionální podpoře lze ve výjimečných případech podporu na provoz poskytnout za předpokladu, že i) je odůvodněná ve smyslu svého přispění k regionálnímu rozvoji a svou povahou a ii) její úroveň proporcionálně odpovídá znevýhodněním, která mají být zmírněna. Je na členských státech, aby prokázaly znevýhodnění a posoudily jejich důležitost. Podle bodu 4.17 pokynů k regionální podpoře se musí provozní podpora časově omezit a postupně snížit.
(162)
Podle článku 2 pokynů „jednotlivá platba podpory ad hoc jednotlivému podniku nebo podpora omezená na jednu oblast činnosti může mít velký vliv na soutěž na daném trhu a její vliv na regionální rozvoj bude pravděpodobně příliš omezený (…) Proto budou uvedené výjimky [z obecného zákazu poskytovat podporu] běžně udělovány pouze pro víceodvětvové režimy podpory otevřené pro všechny podniky dotyčných odvětví v daném regionu“. Sazba za elektrickou energii přiznaná selektivně jednotlivým podnikům v takovýchto odvětvích zjevně není v souladu s duchem regionálních podpor, které musí být víceodvětvové. Nicméně vzhledem k tomu, že na regionální podpory ad hoc se nevztahuje absolutní zákaz, Komise přezkoumala, zda poskytnutí sazby může být odůvodněno výjimečnými okolnostmi.
(163)
Na základě dokumentace předložené Itálií a příjemci Komise přezkoumala zejména nedostatky v odvětví elektrické energie na Sardinii s cílem posoudit, zda by mohly představovat znevýhodnění na regionální úrovni.
6.1.1 Trh s elektrickou energií na Sardinii v italském kontextu
(164)
Obecně platí, že italský trh s elektrickou energií je vysoce koncentrovaný, i když na severu země méně. Dominantním provozovatelem ve všech regionech země je bývalý držitel monopolu společnost ENEL, s výjimkou Sardinie, kde má duopol se společností E.ON. Společnost ENEL má významnou tržní sílu, které podle zjištění orgánu pro ochranu hospodářské soutěže a trhu několikrát zneužila. Ceny elektrické energie jsou v Itálii obecně vyšší v důsledku kombinované výroby, která je z velké části založena na fosilních palivech (především plynu), neexistence jaderné kapacity a přetížených propojení se zbytkem Evropy.
(165)
Na Sardinii, která představuje 4,1 % instalovaného výkonu v Itálii (60), vyrábí elektřinu především tepelné elektrárny na fosilní paliva (uhlí, topný olej, mazut). Ostrov nemá infrastrukturu pro rozvod zemního plynu.
(166)
Sardinie trpí nadměrnou kapacitou výroby, a to zejména v tržním segmentu s nejvyššími náklady (elektrárny na topný olej) v důsledku neuskutečněného záměru vlády soustředit italský těžký průmysl na tento ostrov, který vedl společnost ENEL k investicím do elektráren. Tyto elektrárny, které mají vyšší strukturální náklady, také mnohem rychleji technicky zastarávají. Během daného období byl vývoz elektrické energie ze Sardinie na poloostrov omezen malou kapacitou propojovacího vedení (61), které bylo přetíženo.
(167)
Dvě energetické společnosti ENEL a E.ON společně drží tržní podíl, který odpovídá 95 % dodávek elektrické energie na Sardinii (přibližně 58 % E.ON a 42 % ENEL). Podle šetření stavu hospodářské soutěže v odvětví elektrické energie (62) lze Sardinii z hlediska hospodářské soutěže považovat za duopol ve společném dominantním postavení. Trh je zde velmi koncentrovaný, i když míra koncentrace není nejvyšší v Itálii. (63) Vzhledem k tomu, že E.ON e ENEL ovládají téměř všechny elektrárny pro výrobu energie v době střední zátěže a v době špičky, určují cenu pro téměř všechny časové intervaly. Situace se však zdá být méně kritická na Sardinii než na jihu Itálie (64), kde ENEL určuje ceny pro všechny časové intervaly.
(168)
Italské velkoobchodní ceny elektřiny patří k nejvyšším v Evropě (65) a ceny na Sardinii mezi nejvyšší v Itálii. V roce 2007 činila průměrná vnitrostátní cena (PUN) 70,99 EUR/MWh, zatímco průměrná cena na Sardinii činila 75 EUR/MWh oproti 80 EUR/MWh v roce 2006 (66). Rostoucí trend průměrné regionální ceny na Sardinii pokračoval v letech 2008 a 2009. Během první poloviny roku 2009 se ceny na Sardinii držely nepřetržitě nad celostátním průměrem (při průměrné ceně 106,60 EUR/MWh oproti průměrné vnitrostátní ceně, která činila 60,50 EUR/MWh).
(169)
Ceny, které na Sardinii platili příjemci sazeb v letech 2004 a 2005 (na základě dvoustranných smluv), se pohybovaly v rozmezí od 60 do 65 EUR/MWh. Tyto ceny není možné srovnávat s cenami platnými na italském poloostrově, neboť Komise nemá k dispozici příslušné údaje (které Itálie dle svého tvrzení nemohla poskytnout - viz 92. bod odůvodnění). Na základě analýzy obecných cenových trendů, které mohou celkově reprezentovat trendy cen sjednaných dvoustrannými smlouvami, se však lze domnívat, že v předmětném období platily podniky s vysokou spotřebou energie vyšší cenu na Sardinii než na italském poloostrově.
(170)
Závěrem lze říct, že trh s elektřinou na Sardinii vykazuje řadu problémů, včetně vysokých cen, vysoké koncentrace trhu, tržní síly dominantních provozovatelů, nadbytečných výrobních kapacit v segmentu s vysokými náklady, relativní neefektivnosti zastarávajících elektráren, chybějícího přístupu k infrastruktuře zemního plynu a nedostatečného propojení. Tyto problémy by mohly vyústit ve vyšší ceny elektřiny pro konečné odběratele, včetně odběratelů s vysokou spotřebou.
6.1.2 Existence regionálního znevýhodnění
(171)
Především je třeba určit, zda tyto problémy představují regionální znevýhodnění, tj. zda mají vážný dopad na hospodářský vývoj Sardinie. Ve věci C 34/02 (67) Komise nepřijala hypotézu, že nedostatečné propojení s energetickými zdroji představuje znevýhodnění. I když je pravda, že malé a střední podniky jsou vysokými cenami elektrické energie postiženy méně než velká energeticky náročná průmyslová odvětví, zájmy jediného odvětví nelze automaticky ztotožňovat se zájmy celého regionu. Komise má za to, že Itálie dostatečně neprokázala, že stav energetického trhu na Sardinii představuje regionální znevýhodnění.
(172)
I když tedy regionální znevýhodnění existuje, kritéria uvedená v pokynech k regionální podpoře musí být v každém případě splněna. Komise proto posuzovala, zda jsou tato kritéria splněna.
6.1.3 Příspěvek k regionálnímu rozvoji
(173)
Podpora musí trvale přispívat k regionálnímu rozvoji a musí být přiměřená znevýhodněním, která se snaží zmírnit. Provozní podpory určené podporovaným oblastem nemohou být schváleny z důvodu obtíží, se kterými se setkává jediné odvětví, ale je zapotřebí prokázat, že trvale přispívají k regionálnímu rozvoji. V daném případě je to nepravděpodobné. Takovéto účinky by nebyly trvalé ani za předpokladu, že zachování některých průmyslových zařízení na ostrově přispěje k zaměstnanosti a zachování průmyslové základny na ostrově. Pokud vysoké náklady na elektřinu představují strukturální problém Sardinie, jak tvrdí Itálie, obtíže, se kterými se setkávají energeticky náročná odvětví, by se znovu objevily ihned po skončení režimu sazeb.
(174)
Italské orgány prezentují sazby jako dočasné opatření, které má být ukončeno v roce 2010 po dokončení projektů v oblasti infrastruktury spojených s výrobou energie a propojením (plynovod GALSI a podmořský kabel SAPEI), které jsou v současné době ve výstavbě (68). Itálie předpokládá, že lepší propojení sníží ceny pro tyto společnosti. Komise se domnívá, že ačkoli nové infrastruktury mohou snížit nebo vyrovnat rozdíly v sazbách mezi Sardinií a italským poloostrovem, je velmi nepravděpodobné, že by tyto projekty mohly snížit ceny elektrické energie o polovinu až na úroveň považovanou za nezbytnou k zajištění dlouhodobé ziskovosti těchto průmyslových činností.
(175)
Komise dále uvádí, že existence státního příspěvku ke snížení nákladů na elektřinu u velkých odběratelů nepodněcuje dodavatele elektřiny k tomu, aby snížili své ceny, a předešli tak ztrátě velkých zákazníků, ani nebrání zhoršení nákladové struktury. Dotace spíše více motivuje dodavatele elektrické energie, aby využívali své tržní síly. I kdyby tedy byla pravda, že vzhledem ke stávající nadbytečné kapacitě by společnosti s vysokou spotřebou energie za normálních okolností měly možnost dosáhnout konkurenční ceny, kdyby nebylo tržní síly dodavatelů elektrické energie (kteří podle Itálie a příjemců mají zájem na udržení vysokých cen), Komise se domnívá, že zvýhodněná sazba by nebyla vhodným nástrojem ke snížení tržní síly.
6.1.4 Přiměřenost
(176)
Podpora poskytnutá příjemcům režimu sazeb není vypočtena tak, aby vyrovnávala regionální rozdíly (tj. rozdíly mezi cenami elektrické energie na italském poloostrově a cenami uplatňovanými na Sardinii pro stejnou kategorii odběratelů), ale jejím cílem je spíše vyrovnat ceny na Sardinii cenám, které platí konkurenti příjemců v Unii. Ceny stanovené pro příjemce na Sardinii jsou zvláště nízké a určitě nižší než ceny uplatňované na italském poloostrově, které patří mezi nejvyšší v Unii. Sazby proto nejsou přiměřené regionálnímu znevýhodnění, které by se snažily zmírnit.
(177)
Samotný způsob zvolený pro výpočet výše dotace ukazuje, že opatření sleduje spíše cíl průmyslové politiky než cíl regionální. Rozsah průmyslové politiky sazeb byl ve skutečnosti Itálií v jejích připomínkách opakovaně zdůrazňován.
6.1.5 Postupné snižování
(178)
Regionální podpora provozu se musí postupně snížit (viz bod 4.17 pokynů k regionální podpoře). Jelikož používaný mechanismus aktualizace sazeb se pro rok 2004 a rok 2005 liší, bylo provedeno samostatné hodnocení.
(179)
Sazby z roku 2004 se indexují na základě rozdílů v cenách paliv a mohou se pouze zvyšovat nebo zůstávat neměnné. Podle Itálie to zajišťuje postupné snižování podpory. Komise se domnívá, že požadavek postupného snižování může být považován za splněný, pouze je-li zaručeno, že vyrovnávací platby - které odpovídají skutečné výši podpory - se budou časem snižovat. Nestačí, že se sazba časem zvýší, neboť i vyšší sazba může odpovídat vyšší výši podpory, pokud se mezitím ceny pro konečné odběratele na referenčním trhu zvýšily rychleji než předmětná sazba. Italský způsob neposkytuje v tomto ohledu žádnou záruku. (69)
(180)
Pokud jde o sazby z roku 2005, posuzovala Komise mechanismus indexace zavedený čl. 11 odst. 13 zákona č. 80/2005, jak jej vykládá AEEG v rozhodnutí č. 217/05 (viz 33. bod odůvodnění). Podle prováděcích předpisů stanovených úřadem AEEG se sazba každoročně zvyšuje o procentní podíl, který odráží vývoj cen elektrické energie v Unii, avšak tento nárůst nesmí překročit 4 %. Podle Itálie tento mechanismus zajišťuje postupné snižování podpory.
(181)
Podle Komise však skutečnost, že se nominální sazba ročně zvyšuje spíše omezeně, nevede k postupnému snižování čisté výše podpory, měřeno ukazatelem vyrovnávacích plateb.
(182)
Vzhledem k tomu, že cenové trendy na energetických burzách lze považovat za trendy, které obecně odpovídají změnám v cenách vyjednaných dvoustrannými smlouvami - jak tvrdila Itálie - sazby z roku 2005 by se snižovaly pouze v případě poklesu průměrných cen v Unii (neboť sazby se nemohou snižovat, ale pouze zvyšovat). Ve všech ostatních případech by sazby představovaly stále větší zvýhodnění (70). Jelikož od roku 2004 nejméně do roku 2007 vykazovaly průměrné ceny elektřiny v Unii silný rostoucí trend (narůstaly o více než 4 % ročně), prvek podpory obsažený v sazbách z roku 2005 by se časem zvyšoval.
(183)
Itálie dále tvrdí, že dvoustranné smlouvy ve skutečnosti méně podléhají zvyšování cen v porovnání s cenami stanovenými na energetických burzách, a že se tedy sazby z roku 2005 de facto snižují. Komise upozorňuje, že způsob indexace, který jí byl pro účely posouzení poskytnut, vychází z rozdílů v cenách na energetických burzách a že Itálie nepředložila údaje týkající se vývoje cen stanovených dvoustrannými smlouvami. Tvrzení Itálie tedy není podloženo dostatečnými důkazy.
(184)
Omezené informace, které má Komise k dispozici, však naznačují opak, tj. že ceny stanové dvoustrannými smlouvami se na Sardinii značně zvýšily (viz například prohlášení společnosti Eurallumina, podle kterého platila tato společnost na volném trhu v letech 2005 a 2006 cenu, která vzrostla na 80 EUR/MWh v porovnání s 65 EUR/MWh v roce 2004). Za těchto okolností, pokud by byly sazby uplatněny, vyrovnávací platby by se postupně zvyšovaly.
(185)
Ani sazby z roku 2004, ani sazby z roku 2005 tedy nesplňují požadavek postupného snižování.
6.1.6 Závěry o slučitelnosti opatření z titulu regionální podpory
(186)
Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že předmětné sazby nemohou být považovány za regionální podporu slučitelnou podle pokynů z roku 1998. Vzhledem k tomu, že Sardinie již od prosince 2006 nepatří mezi podporované regiony ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a), není nutné zkoumat slučitelnost podpory na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013.
(187)
Komise zaujala totéž záporné stanovisko v roce 2005 v souvislosti s dalším opatřením, jehož cílem bylo snížit náklady na energii společnosti Eurallumina na Sardinii. Při této příležitosti se Komise domnívala, že předmětné opatření, tj. osvobození minerálních olejů od spotřební daně (71), nemůže být na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře schváleno.
6.2 Další úvahy o slučitelnosti podpory
(188)
Itálie a zúčastněné podniky tvrdily, že účelem sazeb je kompenzovat nedostatky trhů s elektrickou energií, v jejichž důsledku nejsou ceny zatím konkurenceschopné. Podle jejich názoru ohrožují vysoké ceny elektrické energie konkurenceschopnost energeticky náročných odvětví. Podpora má údajně motivační účinek v tom smyslu, že bez ní by uvedené společnosti musely uzavřít.
(189)
Podle Komise není možné přijmout hypotézu, že provozní podpora vyhrazená některému průmyslovému podniku je vhodnou reakcí na neexistenci hospodářské soutěže na místním trhu s elektrickou energií, která má vliv na všechny odběratele elektřiny.
(190)
Sporná je také vhodnost a přiměřenost podpory s ohledem na cíl zabránit přemístění zařízení mimo Unii. Ani v dřívější rozhodovací praxi Komise, ani v judikatuře soudů Unie neexistuje žádný precedens, kdy by takovýto argument byl uznán jako důvod pro poskytnutí státní podpory. Rozhodnutí týkající se přemístění výroby, zcela nebo zčásti, jsou součástí podnikové strategie jednotlivých společností a Komise nikdy netvrdila, že by to představovalo selhání trhu. Již v minulosti ve věcech Terni (72) a Alcoa (73) vyjádřila Komise pochybnosti o obdobných argumentech, které spojovaly určitá opatření podpory s cílem zabránit přemístění výroby mimo Unii.
(191)
Je třeba také poznamenat, že citovaná stanoviska odborných orgánů, jako je skupina na vysoké úrovni pro hospodářskou soutěž, energetiku a životní prostředí (74), nenavrhují poskytovat zvláštní státní podpory k řešení problémů konkurenceschopnosti, které jsou důsledkem vysokých cen elektrické energie, ale obhajují nutnost dodržovat v plném rozsahu předpisy týkající se státních podpor (75).
(192)
S ohledem na uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že na sporné sazby z roku 2004 a z roku 2005 se nevztahuje žádná z výjimek podle článku 107 SFEU. Výjimky podle čl. 107 odst. 2 SFEU se nepoužijí, neboť podpora není sociální povahy, není určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a není poskytnuta k vyrovnání hospodářských znevýhodnění způsobených rozdělením Německa. Výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a d) SFEU se rovněž nepoužijí, neboť toto opatření nemá napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu, napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu, ani pomoci kultuře a zachování kulturního dědictví. Pokud jde o výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, analýza uvedená ve (160). až (187). bodě odůvodnění výše prokazuje, že sazba nemůže být schválena jako podpora, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností. Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jak je uvedeno ve 155. až 158. bodě odůvodnění, na provozní podpory se takováto výjimka v zásadě nevztahuje a Komise nezjistila žádnou zvláštní okolnost, která by mohla poskytnutí takovéto podpory v předmětném případě odůvodnit.
(193)
Komise se tedy domnívá, že jak sazba z roku 2004, tak sazba z roku 2005 je neslučitelná s vnitřním trhem.
(194)
Na základě tohoto závěru Komise nemusí zkoumat případný kumulovaný dopad nové podpory a starých neslučitelných podpor podle 31. bodu odůvodnění, a to na základě judikatury ve věci Deggendorf.
7. NAVRÁCENÍ PODPORY
(195)
V souladu s čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, je-li v případech protiprávní podpory neslučitelné se společným trhem přijato záporné rozhodnutí, je třeba obnovit účinnou hospodářskou soutěž, ledaže je toto navrácení podpory v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.
(196)
V daném případě podléhají navrácení pouze sazby týkající se roku 2004 (věc C 38b/04), neboť sazby z roku 2005 (věc C 13/06) nebyly zavedeny.
7.1 Oprávněná očekávání a další obecné zásady práva Unie, které mohou bránit navrácení podpory
(197)
Podle ustálené judikatury nemůže v případě, že byla podpora poskytnuta bez předchozího oznámení Komisi podle čl. 108 odst. 3 SFEU, příjemce podpory oprávněně očekávat, že jeho podpora je v souladu s právem (76). Subjekt postupující s řádnou péčí je obvykle schopen zjistit, zda byl dodržen oznamovací postup a zda je podpora oprávněná.
(198)
Příjemce neprávem udělené podpory se však může odvolávat na výjimečné okolnosti, na jejichž základě by mohl oprávněně očekávat, že podpora je v souladu s právem, a proto odmítnout tuto podporu vrátit (77).
(199)
Příjemci sazeb z roku 2004 neuvedli žádné úvahy v tomto ohledu, a ani Komise nezjistila žádnou výjimečnou okolnost, která by mohla v příjemcích vyvolat oprávněné očekávání. Zejména existence rozhodnutí Alumix z roku 1996 nemohla vyvolat žádné očekávání, že by sazby nepředstavovaly státní podporu. Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2004 (viz 37. bod odůvodnění), sazba, která sloužila jako vzor pro předmětné sazby z roku 2004, nebyla původní dohodou Alumix, která podle vyjádření Komise z roku 1996 nepředstavovala státní podporu, ale zcela novým opatřením, které bylo podstatně změněno (zejména pokud jde o jeho mechanismus financování (78) a italskými orgány prodlouženo. V této situaci by si příjemce postupující s řádnou péčí zjistil, zda je podpora oprávněná.
(200)
Komise se dále domnívá, že navrácení podpory neporušuje žádnou jinou obecnou zásadu práva Unie.
7.2 Vyčíslení částek k navrácení
(201)
Všechny částky neslučitelné podpory, které obdržely společnosti Portovesme, ILA a Eurallumina ve smyslu článku 1 nařízení z roku 2004, musí být navráceny společně s úroky podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES. (79)
(202)
Cílem navrácení podpory je obnovit konkurenční postavení příjemců, které zaujímali před poskytnutím neslučitelné podpory, a odstranit nedovolené zvýhodnění, které tato podpora poskytla. V předmětném případě toto zvýhodnění odpovídá rozdílu mezi zvýhodněnou sazbou a cenou elektrické energie, kterou by příjemci na trhu zaplatili, kdyby neexistovaly dané sazby.
(203)
V okamžiku, kdy byly sazby zavedeny, nakupovaly všechny zúčastněné společnosti elektřinu na základě dvoustranných smluv. Stát zasáhl zavedením vyrovnávacích plateb, aby dotoval smluvně sjednanou cenu. Částky, které mají být navráceny, tedy odpovídají vyrovnávacím platbám, které příjemci obdrželi v uvedeném období (viz 30. bod odůvodnění).
8. ZÁVĚR
Komise se domnívá, že sazby z roku 2004 i sazby z roku 2005 představují provozní podporu, která není způsobilá pro žádnou výjimku z obecného zákazu státních podpor stanovených Smlouvou o ES, a jsou tedy neslučitelné s vnitřním trhem.
Pokud jde o sazby z roku 2004, které byly protiprávně zavedeny v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, všechny budoucí platby budou muset být zrušeny a již vyplacená podpora bude muset být navrácena. Částka, která má být navrácena, odpovídá součtu všech vyrovnávacích složek poukázaných společnostem Portovesme, ILA a Eurallumina vyrovnávací pokladnou.
Sazby z roku 2005 řádně oznámené Itálií podle čl. 108 odst. 3 SFEU nebudou zavedeny,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpora, kterou hodlá Itálie poskytnout na základě čl. 11 odst. 12 legislativního nařízení č. 35 ze dne 14. března 2005, změněného na zákon č. 80/2005 ze dne 14. května 2005, ve prospěch společností Portovesme Srl, Eurallumina Spa, ILA Spa a Syndial SpA, je neslučitelná s vnitřním trhem.
2. Z tohoto důvodu nemůže být podpora poskytnuta.
Článek 2
Státní podpora protiprávně poskytnutá Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě článku 1 nařízení předsedy vlády ze dne 6. února 2004 ve výši 12 845 892,82 EUR ve prospěch společnosti Portovesme Srl, ve výši 5 208 152,05 EUR ve prospěch společnosti Eurallumina SpA a ve výši 291 120,27 EUR ve prospěch společnosti ILA Spa je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Itálie zajistí, aby příjemci navrátili podporu uvedenou v článku 2, která jim byla vyplacena.
2. Částky, které mají být navráceny, zahrnují úroky za období ode dne, kdy byly dány příjemci k dispozici, do dne skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Itálie s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zruší všechny budoucí platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie provede toto rozhodnutí ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky z vymáhané částky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. února 2011.
KOMISJONI OTSUS,
23. veebruar 2011,
riigiabi kohta, mida Itaalia andis äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA ja Syndial SpA (riigiabimeetmed C 38/B/04 (ex NN 58/04) ja C 13/06 (ex N 587/05))
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 956 all)
(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/746/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool viidatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
1.1. Juhtum C 38/B/04
(1)
4. detsembri 2003. aasta kirjaga juhtis kaebuse esitajat esindav õigusbüroo komisjoni tähelepanu mitmele Itaalia ajakirjanduses avaldatud artiklile, kus käsitleti Itaalia valitsuse kavatsust kehtestada teatavatele Sardiinia ettevõtjatele elektrienergia soodustariifid.
(2)
Tariifid kehtestati peaministri 6. veebruari 2004. aasta dekreedi (edaspidi „2004. aasta dekreet”) artikliga 1. Kõnealusel dekreedil oli kaks selget tulemust: a) sellega kehtestati uued elektrienergia soodustariifid äriühingutele Portovesme Srl, ILA SpA ja Eurallumina SpA ning b) pikendati kehtivat elektrienergia soodustariifi kohaldamisaega esmase alumiiniumi tootja Alcoa Trasformazioni kasuks (edaspidi „Alcoa”).
(3)
Komisjon küsis 22. jaanuari 2004. aasta ja 19. märtsi 2004. aasta kirjas kõnealuste meetmete kohta lisateavet. Itaalia ametiasutused vastasid 9. veebruari 2004. aasta ja 9. juuni 2004. aasta kirjaga. Itaalia esitas lisateavet 20. septembri 2004. aasta kirjaga.
(4)
16. novembri 2004. aasta kirjas teavitas komisjon Itaaliat, et ta on otsustanud algatada kõnealuse meetme suhtes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (2). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetmete kohta märkusi.
(6)
Itaalia esitas oma märkused 4. veebruari 2005. aasta ja 11. veebruari 2005. aasta kirjaga.
(7)
Komisjon sai märkusi ka teistelt huvitatud isikutelt, sealhulgas kolmelt ettevõtjalt, kes meetmetest kasu saavad, ning nende konkurendilt, äriühingult Portovesme. Komisjon edastas need märkused 22. märtsi 2005. aasta kirjaga Itaaliale, andes talle võimaluse neid kommenteerida. Itaalia kommentaarid saadi 20. septembri 2005. aasta kirjaga.
(8)
29. oktoobril 2008 jagati juhtum C 38/04 A osaks, mis hõlmab Alcoat, ning B osaks, mis käsitleb äriühinguid Portovesme, ILA ja Eurallumina.
(9)
19. novembril 2009 võttis komisjon Alcoa suhtes vastu lõpliku negatiivse otsuse, andes korralduse abi tagasi nõuda (3).
1.2. Juhtum C 13/06
(10)
Itaalia ametiasutused pikendasid 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80/2005, milles sätestatakse majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse arengu tegevuskava kohased kiireloomulised sätted, edaspidi „seadus nr 80/2005”) artikli 11 lõikega 12 äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina kehtestatud elektrienergia soodustariifi kuni 2010. aastani ning laiendasid tariifi Sardiinias asuvale klooritootjale Syndial SpA.
(11)
Komisjon sai äriühingu Syndial konkurendilt 22. juuli 2005. aasta kirjaga kaebuse, millele sama ettevõtja lisas täiendavad märkused 7. oktoobri 2005. aasta ja 7. detsembri 2005. aasta kirjaga.
(12)
Itaalia teavitas komisjoni kõnealusest meetmest 23. novembri 2005. aasta kirjaga. Itaalia esitas lisateabe 28. novembri 2005. aasta kirjaga.
(13)
Komisjon küsis 22. detsembri 2005. aasta kirjas lisateavet, mille Itaalia esitas 3. märtsi 2006. aasta kirjaga.
(14)
Vahepeal avaldas seesama Portovesme konkurent, kes esitas märkusi juhtumis C 38/B/04, 20. jaanuari 2006. aasta kirjas rahulolematust uue meetme üle.
(15)
26. aprilli 2006. aasta kirjas teatas komisjon Itaaliale, et ta on otsustanud algatada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse seoses seadusega nr 80/2005 kehtestatud eritariifikava muudatuste ja laiendamisega.
(16)
Komisjon küsis Itaalialt 22. augusti 2006. aasta kirjas täiendavaid selgitusi. Itaalia vastas 28. septembri 2006. aasta kirjaga.
(17)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetmete kohta märkusi.
(18)
Komisjon sai märkusi huvitatud isikutelt, sealhulgas abisaajatelt, kahelt äriühingute Portovesme ja Syndial konkurendilt ning ühelt taastuvenergia tootjalt. Komisjon edastas need märkused 5. oktoobri 2006. aasta kirjaga Itaaliale, andes talle võimaluse neid kommenteerida. Itaalia kommentaarid saadi 1. detsembri 2006. aasta kirjaga.
(19)
Itaalia esitas lisateabe 16. aprilli 2007. aasta, 10. mai 2007. aasta, 14. mai 2007. aasta ja 22. juuni 2010. aasta kirjaga.
1.3. Käesoleva otsuse reguleerimisala
(20)
Käesolev otsus hõlmab 2004. aasta dekreedi artikliga 1 teistele abisaajatele peale Alcoa kehtestatud tariife (edaspidi „2004. aasta tariifid”), ning seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 12 kehtestatud tariife, mida seejärel täpsustati Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas’i (elektrienergia- ja gaasiamet) otsustes (edaspidi „2005. aasta tariifid”).
2. MEETME ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
2.1. Vaidlusalused 2004. aasta tariifid
(21)
2004. aasta dekreedi artikliga 1 laiendati „tööstus-, kaubandus- ja käsitööndusministeeriumi19. detsembri 1995. aasta dekreedi (edaspidi „Alcoa dekreet”) artiklis 2 sätestatud [soodus]kohtlemist energiatarnimisele alumiiniumi, plii, hõbeda ja tsingi tootmiseks ja töötlemiseks nende tehaste puhul, mis on juba käigus käesoleva dekreedi jõustumise ajal ning asuvad saartel, mille puhul ühendus riigi elektri- ja gaasivõrkudega on ebapiisav või puudub üldse”.
(22)
Soodustariif pidi kehtima ajutiselt: see pidi kaotatama „riigi elektri- ja gaasivõrkudega ühenduse loomisel või paranemisel” ning hiljemalt 30. juunil 2007.
(23)
Tegelikult laiendati 2004. aasta dekreediga alumiiniumitootja Alcoa jaoks juba kehtivat soodustariifi kolmele Sardiinias asuvale energiamahukale äriühingule: tsingi, hõbeda ja plii tootjale Portovesmele, (5) töödeldud alumiiniumtoodete tootjale ILA-le ja alumiiniumoksiidi tootjale Euralluminale (6).
(24)
Regulatiivsel tasandil rakendati tariifi elektrienergia- ja gaasiameti otsustega (delibere).
(25)
Algselt oli elektrienergia- ja gaasiameti otsuses nr 110/04 sätestatud, et soodustariife kohaldatakse üksnes siis, kui teatamismenetluse tulemus on positiivne. Järgides peaministri büroolt saadud juhtnööre, milles täpsustati, et 2004. aasta dekreedist ei olnud vastavalt riigiabi eeskirjadele ametlikult teavitatud, vaid seda lihtsalt „tutvustati” komisjonile „esialgse uurimise käigus” (indagine conoscitiva preliminare), rakendas elektrienergia- ja gaasiamet siiski 2004. aasta dekreeti otsuse nr 148/04 kaudu (7).
(26)
Süsteem võimaldas maksta abisaajatele hüvitisi Alcoa dekreedis sätestatud tingimustel. Kavaga hõlmatud konkreetse tehase puhul võrdus hüvitise summa tehast elektrienergiaga varustavale äriühingule makstud ja riigi poolt kehtestatud soodushinna vahega, mis korrutati tehase elektritarbimisega. Soodushinna (või soodustariifi) arvutamise meetod oli sätestatud CIPi (Commissione Interministeriale Prezzi - ministeeriumidevaheline hinnakomisjon) otsuses nr 15/1993. Hind sõltus indekseerimismehhanismist, mis tugines Itaalia elektritootmiskulude muutustele (edaspidi „Ct komponent”). 2004. aastal kohaldati Sardiinia abisaajate suhtes soodustariifi vahemikus 26-35 eurot MWh kohta.
(27)
Kava haldamine anti üle elektrienergia sektori tasakaalustusfondile (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). Tariifisüsteem toimis praktikas järgmiselt. Abisaajad saatsid tasakaalustusfondile igakuised põhjalikud andmed tarbitud elektrikoguste ning elektritarnijatele makstud hindade kohta. Seejärel said nad tasakaalustusfondist sularahamakseid, mis arvutati nagu eespool kirjeldatud (9).
(28)
Hüvitiste rahastamiseks vajalikud vahendid hangiti kõigile Itaalia elektritarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi ühe kuluelemendi komponendi A4 kaudu (10).
(29)
Kava rakendamine pidi lõpetatama 30. juunil 2007. Kava rakendamine peatati siiski elektrienergia- ja gaasiameti juhtnööride põhjal varsti pärast seda, kui komisjon oli 2004. aasta novembris algatanud ametliku uurimismenetluse (11).
(30)
Itaalia esitatud andmetest nähtub, et Portovesme ja Eurallumina said toetust tarbitud elektrienergia eest 2004. aasta aprillist kuni sama aasta oktoobrini ning ILA 2004. aasta aprillist kuni sama aasta septembrini. Tasakaalustusfondist kava raames tehtud kogumaksed kõnealusele kolmele ettevõtjale on esitatud järgmises tabelis (eurodes).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Vaidlusalused 2005. Aasta tariifid
(31)
Itaalia ametiasutused laiendasid seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 12 „tööstus-, kaubandus- ja käsitööndusministeeriumi 19. detsembri 1995. aasta dekreedis sätestatud tariifset sooduskohtlemist energiatarnimisele alumiiniumi, plii, hõbeda ja tsingi tootmiseks või töötlemiseks ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmiseks, lähtudes hindadest, mida kohaldatakse sarnastele tarnetele Euroopa turgudel, kuid üksnes nende tehaste puhul, mis on juba käigus käesoleva dekreedi jõustumise ajal ja mis asuvad Sardiinias ja on ühendatud kõrgepingevõrku. Selle tariifse sooduskohtlemise puhul peavad abisaajad, Sardiinia kohalikud ametiasutused ja vastutavad ministeeriumid omavahel kokku leppima pikaajalised kohustused.”
(32)
Seega kehtestati seadusega nr 80/2005 sisuliselt uuesti 2004. aastal rakendatud tariifikava, millega laiendati Alcoa sooduskohtlemist muudele Sardiinias asuvatele energiamahukatele abisaajatele. Praktikas kohaldati seadust üksnes äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina, ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootvale äriühingule Syndial, kes ei olnud soodushindu varem kasutada saanud.
(33)
Tuleks märkida, et alates 2005. aastast ei olnud soodushind enam seotud varasema tariifiga, mis oli algselt sätestatud 1995. aasta Alcoa dekreedis, vaid selle kehtestas nüüd sõltumatult elektrienergia- ja gaasiamet, et see vastaks abisaajate konkurentide makstavatele keskmistele elektrihindadele Euroopa turul (12). Hinda pidi igal aastal ajakohastatama: asjaomase seaduse artikli 11 lõikes 13 on sätestatud, et „artiklis 11 (13) ja 12 osutatud tariifitingimusi kohaldatakse alates1. jaanuarist 2005ning neid ajakohastab elektrienergia- ja gaasiamet, kes suurendab tariifide nimiväärtust igal aastal 4 % või juhul kui viimatinimetatud väärtus on suurem, siis elektrienergia keskmise hulgihinna protsendimäära suurenemise võrra, mis on registreeritud peamistel Euroopa elektribörsidel, eelkõige Frankfurdis ja Amsterdamis.” Elektrienergia- ja gaasiameti poolt otsuses nr 217/05 esitatud tõlgenduse kohaselt oli selline ajakohastamise mehhanism abisaajatele soodsam, kuna sellega oli ette nähtud, et iga-aastane tariifi tõus ei või ületada 4 %.
(34)
Sama otsusega kehtestas elektrienergia- ja gaasiamet 2005. aastal eri tööstusharudes kohaldatavad soodushinnad järgmiselt:
Soodustariife kasutada võivad tööstusharud
Soodushind
eurot/MWh
Alumiiniumi töötlemine
50
Plii ja tsink
23
Alumiiniumi tootmine
27
Kloori tootmine
27
(35)
Nagu 2004. aasta tariife, nii kavatseti ka 2005. aasta tariife rahastada kõigile elektrienergia lõpptarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi komponendi A4 kaudu. Süsteemi rahaliste voogude haldamine usaldati taas tasakaalustusfondile.
(36)
Tariifi kasutamise õiguse saamiseks pidid abisaajad võtma tulusa investeeringu tegemise kohustuse Sardiinias, tuginedes tööstuskavale, mis tuli esitada piirkondlikule omavalitsusele. Näiteks võttis Portovesme kohustuse investeerida elektrienergia tootmisesse omatarbeks või osaleda uute elektrijaamade ehitamisel.
(37)
Itaalia teavitas seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikest 12 vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3. 2005. aasta tariifide maksmine sõltus komisjonipoolsest kava heakskiitmisest. 2005. aasta tariife ei ole seetõttu rakendatud.
2.3. Menetlused siseriiklikes kohtutes
(38)
Äriühingud Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi SpA, kes tegelevad kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmisega ning asuvad väljaspool Sardiiniat, esitasid Lombardia maakonna halduskohtule (14) hagi, vaidlustades seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõiget 12 rakendavad elektrienergia- ja gaasiameti otsused, kuna need hõlmasid ebaseadusliku riigiabi andmist ning rikkusid muid Itaalia õigusaktide sätteid (15). 27. novembril 2006 peatas kohus poolelioleva menetluse kuni komisjoni algatatud riigiabi uurimismenetluse tulemuste saamiseni juhtumis C 13/06.
2.4. Seos varasema siseturuga kokkusobimatu abiga - Deggendorf
(39)
Pärast menetluse algatamist märkis Itaalia, et Eurallumina ei olnud tagasi maksnud siseturuga kokkusobimatut abi, mille suhtes oli algatatud juhtum C 80/01 (alumiiniumoksiidi tootmiseks antud abi), (16) kuid äriühingu sõnul olid Sardiinia piirkondlikud ametiasutused esitanud seoses kõnealuse meetmega 8. mail 2006 sissenõudekorralduse.
3. EL-i TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 108 LÕIKE 2 KOHASE MENETLUSE ALGATAMISE OTSUS
(40)
Komisjon otsustas algatada ametliku uurimismenetluse järgmistel põhjustel.
3.1. Juhtum C 38/B/04
(41)
Oma otsuses algatada ametlik uurimismenetlus (17) kaalus komisjon, kas on võimalik, et 2004. aasta tariifid äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina ei kujuta endast riigiabi, kuna need olid sarnased 1996. aastal Alcoale antud soodustariifiga, mille kohta komisjon oma 4. detsembri 1996. aasta otsuses (edaspidi „Alumixi otsus”) leidis, et see ei olnud riigiabi (18).
(42)
Komisjon märkis, et uus tariif näis erinevat Alumixi tariifist selle poolest, et Alumixi tariifi võimaldas otseselt ENEL, kellele kuulus Itaalia elektritarnimise monopol, samal ajal kui uus tariif hõlmas riigipoolset valikulist sekkumist, et hüvitada abisaajate ja elektritarnijate vahel kokkulepitud turuhinna ja 1996. aastal kehtestatud soodushinna vahe. Komisjon järeldas, et 2004. aasta dekreediga ei laiendatud lihtsalt kehtiva meetme, mis ei kujutanud endast riigiabi, reguleerimisala uutele abisaajatele, vaid pigem seati kolme asjaomase äriühingu toetuseks sisse uus kava, millel oli võrreldes Alumixi tariifiga väga erinev rahastamismehhanism.
(43)
Menetluse algatamise otsuses liigitati 2004. aasta dekreediga kehtestatud tariifid tegevusabiks ning hinnati, kas sellist abi oleks võinud lubada riikliku regionaalabi suuniste alusel (edaspidi „regionaalabi suunised”), (19) kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond. Komisjon kahtles võimaluses lubada abi selle alusel, kuna selline sihtotstarbeline abi, mida antakse vähestele ettevõtjatele, ei tundunud edendavat regionaalarengut.
(44)
Lisaks väljendas komisjon muret, et meede võib vähendada elektrienergia suhtes kohaldatavat maksustamistaset. Selline vähendamine peaks tulenema selle õiguslikust alusest, s.o nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivist 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (20).
3.2. Juhtum C 13/06
(45)
Komisjon liigitas oma 27. aprilli 2006. aasta otsuses algatada ametlik uurimismenetlus tariifikava uueks tegevusabiks.
(46)
Komisjon kaalus, kas soodustariifi võidakse lubada piirkondliku tegevusabina regionaalabi suuniste alusel või mitte, kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond.
(47)
Hoolimata Itaalia väitest, et Sardiinia kõrged elektrihinnad takistavad saare arengut, oli komisjon arvamusel, et Itaalia ei olnud tõendanud oluliselt kõrgemate hindade olemasolu Sardiinias ei keskmiselt ega ka konkreetselt energiamahukate ettevõtjate jaoks (21). Komisjon rõhutas, et elektrienergia ületootmine Sardiinias võis üksnes julgustada elektrienergia tootjaid müüma elektrienergiat võimalikult madala hinnaga kuni ajani, mil võrkudevaheliste ühenduste loomise projektid on lõpetatud (mis oli kavandatud 2010. aasta lõpuks) ja neil on võimalik eksportida Sardiiniast elektrienergiat.
(48)
Pealegi ei olnud Itaalia selgitanud, miks tuleks kõrgemaid hindu pidada piirkondlikku arengut pärssivaks või kuidas edendab tariif regionaalarengut. Komisjon kahtles seega abi vajalikkuses.
(49)
Lisaks kahtles komisjon, kas selline sihtotstarbeline abi oli proportsionaalne piirkondlike puudustega, pidades eelkõige silmas soodushinna arvutamise meetodit, kuna see hind ei olnud kuidagi seotud mujal Itaalias küsitud hindadega, vaid põhines Euroopa energiamahukatelt ettevõtjatelt küsitud keskmisel hinnal.
(50)
Komisjon märkis, et meedet kohaldati üle 5 aasta, mis oli tavaliselt pikim võimalik ajavahemik, mille jooksul võis piirkondlikku tegevusabi anda, ning et tegelikkuses abi ei kahanenud, pidades silmas tariifi suurenemise suhtes kehtestatud 4 % suurust piirmäära.
(51)
Regionaalabi suunistega aastateks 2007-2013 (22) hõlmatud ajavahemiku kohta märkis komisjon, et Sardiinia ei olnud enam kõlblik saama ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel abi ja eelkõige tegevusabi. Kuigi suunised võimaldaksid kaheaastast üleminekuperioodi olemasolevate tegevusabi kavade järkjärgulise kaotamise jaoks, ei tundunud olevat asjakohane uue tegevusabi kehtestamine mõneks kuuks koos selle järkjärgulise kaotamise kavaga, võttes eelkõige arvesse avaldatud kahtlusi ning abi konkurentsi moonutavat iseloomu.
(52)
Kokkuvõttes kahtles komisjon äriühingutele Portovesme, ILA, Eurallumina ja Syndial soodustariifi lubamise võimalikkuses regionaalabina või mõnel muul alusel, mida Itaalia nagunii ei olnud suutnud kindlaks määrata.
(53)
Eurallumina kohta märkis komisjon, et äriühing ei olnud veel tagasi maksnud ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi, mida ta oli saanud, (23) ning vastavalt kohtuotsuses Deggendorf (24) kehtestatud põhimõttele ei või ta enam saada abi uue meetme alusel.
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
4.1. Juhtum C 38/B/04
(54)
Komisjoni üleskutse peale esitada 2004. aasta otsuse kohta märkusi, et algatada põhjalik uurimine, saadi märkusi kaebuse esitajalt, mitmelt abisaajalt (Portovesme, Eurallumina ja Alcoa) ning teistelt huvitatud isikutelt. Siin on kokkuvõtlikult esitatud üksnes Portovesme, ILA ja Eurallumina soodustariifi kohta esitatud märkused. Alcoa märkused ei ole lisatud, kuna neid on põhjalikult käsitletud konkreetselt seda äriühingut käsitlevas lõppotsuses (25).
4.1.1. Portovesme märkused
(55)
Portovesme väitis, et soodustariifiga püüti kõrvaldada turutõrget, nimelt hiljuti liberaliseeritud Sardiinia elektrituru suutmatust pakkuda konkurentsivõimelisi hindu turgu valitsevate operaatorite märkimisväärse turuvõimu tõttu. Portovesme sõnul moodustasid ENEL ja Endesa (kelle elektritootmise varad Sardiinias müüdi seejärel ettevõtjale E.ON) duopoli ning nad hoidsid kunstlikult Sardiinia elektrihindu Itaalia keskmiste hindade tasemel, samal ajal kui hinnad Sardiinias oleksid pidanud olema palju madalamad, eelkõige suurte elektritarbijate jaoks, võttes arvesse elektrienergia ületootmist, mis pidi julgustama elektrienergia tootjaid müüma elektrit konkurentsivõimelise hinnaga.
(56)
Portovesme väitis, et soodushind vastas hinnale, mida äriühing oleks saavutanud tavapärastes turutingimustes, st juhul kui elektriturg oleks toiminud nõuetekohaselt.
(57)
Portovesme sõnul viisid tasakaalustusfondist saadud hüvitised (kuni 37 eurot MWh kohta) tema makstud hinna vastavusse tema konkurentide makstud elektrihinnaga ega moonutanud konkurentsi, kuna kõik ELi tsingitootjad maksid samaväärset hinda, ning meetmega lihtsalt korvati ebasoodsat konkurentsiolukorda, milles äriühing Sardiinia struktuurilistest probleemidest (muu hulgas maagaasi puudumine) tingituna oli.
(58)
Metallid nagu tsink, alumiinium ja plii on kaubad, mille puhul kehtib üks maailmaturuhind, mis kehtestatakse Londoni metallibörsil. Erinevused kohalikes tootmiskuludes ei kajastu maailmaturuhindades. Portovesme tsingitoodang oli nii väike (alla 1 % maailmatoodangust), et see ei saanud mõjutada maailmaturuhinda.
(59)
Ilma tariifita peaks Portovesme oma tehase sulgema, kuid sulgemine ei oleks kasulik ELi tsingitootjatele, kes ei suudaks oma toodangut suurendada ning puuduv osa imporditaks kolmandatest riikidest. Portovesme järeldas, et soodustariif ei mõjuta konkurentsi ega kaubandust ELis.
(60)
Lisaks ei olnud Portovesme sõnul tasakaalustusfondi hüvitiste puhul tegemist riigi ressurssidega, kuna tasakaalustusfond lihtsalt jagas erasektori vahendeid, mis saadi elektrienergia lõppkasutajatelt.
(61)
Portovesme märkis, et energiamahukate ettevõtjate elektrienergia ostukohustus oli tähtis, et tagada energiavarustuse kindlus ja järjepidevus Sardiinias ning vältida tõrkeid elektrienergia tootmises, mis tooks lõpptarbijate jaoks kaasa suuremad elektrikulud.
(62)
Lõpuks juhib äriühing tähelepanu asjaolule, et kui ta oleks sunnitud oma tehase sulgema, siis oleksid tagajärjed Sardiinia tootmisbaasile väga tõsised, kuna kaoks 790 otsest ja 500 kaudset töökohta.
4.1.2. Eurallumina märkused
(63)
Eurallumina väitis, et alumiiniumoksiidi tootmise kulud on Euroopas kõrgemad kui muudes maailma piirkondades, mis on tingitud peamiselt kõrgemast elektrienergia- ja kütusehinnast ning boksiidi veokuludest (26). Suuremaid kulusid ei saa kajastada kõrgemas hinnas, kuna alumiiniumoksiidi hind kehtestatakse Londoni metallibörsil ning üksikutel tootjatel ei ole võimalik seda mõjutada. Euroopa alumiiniumoksiidi tootmine oli seetõttu võrreldes ülejäänud maailmaga ebasoodsas konkurentsiolukorras.
(64)
Lisaks üldistele probleemidele, mis mõjutavad Euroopa alumiiniumoksiidi rafineerimistehaseid, tõi Eurallumina esile ka Sardiiniale eriomased probleemid, mis takistavad kohalikel ettevõtjatel saada kasu elektrituru liberaliseerimisest, eelkõige turgu valitsevate operaatorite märkimisväärne turuvõim (vt Portovesme märkusi eespool põhjenduses 55). Eurallumina lisas, et maagaasi puudumine on alumiiniumoksiidi tootmise konkreetne puudus Sardiinias, kuna töötlemiseks vajalikuks suures koguses auru saamiseks tuli kasutada kallimat rasket kütteõli.
(65)
Eurallumina sõnul põhjustas elektrienergia tootjate turuvõim pärast liberaliseerimist Sardiinias elektrihinna tõusu: ilma tariifita oleks Eurallumina pidanud oma elektritarnijatele maksma enne turu liberaliseerimist makstud 44 euro asemel MWh kohta 65,95 eurot MWh kohta. 2004. aasta tariifiga alandati hind 35 euroni MWh kohta.
(66)
Eurallumina väitis samamoodi kui Portovesme, et kui ta oleks olnud sunnitud oma äritegevuse lõpetama, siis ei oleks teised ELi alumiiniumoksiidi tootjad suutnud seda tühimikku täita, kuna nad juba töötasid maksimaalse võimsusega, ning see tühimik oleks tulnud täita impordiga kolmandatest riikidest. Tehase sulgemise tõttu oleks kadunud 400 otsest ja 250 kaudset töökohta (27). Võttes arvesse, et ta oli ainus Alcoa tehasele alumiiniumoksiidi tarnija, oli Eurallumina seisukohal, et tema alumiiniumoksiidi tehase sulgemine oleks võinud ohtu seada Alcoa elujõulisuse Sardiinias.
(67)
Eurallumina järeldas, et 2004. aastal kehtestatud tariif oli vajalik kuni uue infrastruktuuri väljaarendamiseni, mis oleks kõrvaldanud peamised Sardiinia tööstust ebasoodsasse konkurentsiolukorda asetavad tegurid.
4.1.3. Teiste huvitatud isikute märkused
(68)
Portovesme konkurent - sama ettevõtja, kes esmalt juhtis komisjoni tähelepanu kõnealusele juhtumile - kirjutas komisjonile uuesti pärast ametliku uurimismenetluse algatamist. Ta esitas 2004. aasta soodustariifi analüüsi, milles järeldas, et tariif kujutas endast ebaseaduslikku riigiabi. Vaidlusalune tariifikava oli täiesti erinev Alcoale antud Alumixi tariifist: võimatu oli asuda seisukohale, et see ei olnud riigiabi. Seega tuleb asjaomane abi kuulutada ühisturuga kokkusobimatuks, kuna seda ei saaks piirkondliku tegevusabi või ümberkorraldamiseks antava abina heaks kiita.
(69)
Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi, kes tegutsevad kloori- ja naatriumhüdroksiiditööstuses, saatsid oma märkused 2004. aasta tariifi kohta 2005. aasta juulis, pärast ametliku uurimismenetluse otsuse kohta märkuste esitamiseks antud ühekuulise tähtaja möödumist. Hoolimata viivitusest palusid need äriühingud, et neid käsitataks huvitatud isikutena. Nad väitsid oma märkustes, et nii 2004. aasta kui ka 2005. aasta tariifid kujutavad endast ebaseaduslikku ja ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
4.1.4. Itaalia märkused
(70)
Itaalia väitis, et ELi elektriturg ei olnud veel täielikult konkurentsile avatud, nagu on kinnitanud ka komisjon ise oma neljandas gaasi ja elektri siseturu rakendamise aastaaruandes (28). Ettevõtjatel ja eelkõige energiamahukatel ettevõtjatel ei olnud võimalik valida elektritarnijaid vabalt ja hankida elektrienergiat eri liikmesriikides võrreldavatel tingimustel. Kõnealused probleemid ei olnud seotud ettevõtjate enda ettevõtlusega, vaid tulenesid energiaturgude struktuursetest puudustest. ELi energiaturu praegune olukord mõjutas negatiivselt vaba konkurentsi energiamahukate ettevõtjate kaubaturul.
(71)
Itaalias esinesid sektori liberaliseerimisest hoolimata struktuursed puudused, nagu ebapiisav riigi eri osade elektrivõrkudevaheline ühendus ja kontsentreeritud turustruktuur. Sellises olukorras ei olnud liberaliseerimine toonud energiamahukate ettevõtjate jaoks kaasa paremaid hindu. Probleemid olid eriti teravad Sardiinias, kus võrkudevaheline ühendus oli piiratud.
(72)
Itaalia väitis seetõttu, et nõudluse struktuuri kajastavat eritariifisüsteemi, mis matkib täielikult konkurentsile avatud turul olemasolevaid mehhanisme, tuleks pidada reguleeriva meetmena õigustatuks. Meede taastas võrdsed võimalused eri liikmesriikides tegutsevatele energiamahukatele ettevõtjatele, kõrvaldades geograafiliselt ebasoodsa olukorra, mis mõjutab Sardiinias asuvaid ettevõtjaid. Kavaga eeldati, et liberaliseerimine toob kaasa oodatud mõju. Itaalia sõnul rakendati sarnaseid meetmeid muudes liikmesriikides, kus energiamahukatele ettevõtjatele võimaldati reguleeritud elektritariife.
(73)
Itaalia sõnul oli 2004. aasta dekreedil kaks täiendavat eesmärki: toetada tööhõivet Sardiinias, kus kesksel kohal oli metallisektor, ning säilitada Sardiinias piisaval tasemel nõudlus elektrienergia tootmise järele, mis kannatas ületootmise all.
(74)
Itaalia väitis, et uus tariifikava oli faktiliselt samaväärne Alumixi tariifiga, mille kohta komisjon leidis, et tegemist ei olnud riigiabiga. Vana ja uue kava erinevused tulenesid üksnes uuest tariifistruktuurist, mis osutus vajalikuks liberaliseeritud energiaturu sisseseadmise tõttu.
(75)
Itaalia väitel ei kujutanud tariifikava endast riigiabi. Riigi ressursside kasutamise seisukohalt oli tariifisüsteem võrreldav PreussenElektra kohtuasjas käsitletud korraga, mille puhul Euroopa Kohus otsustas, et riigi ressursse ei kasutatud (29). Tasakaalustusfond oli vaid tehniline asutus, kes tegeles süsteemi arvepidamisega ega saanud vabalt käsutada tema valduses olevaid rahalisi vahendeid. Asjaolu, et elektrienergia- ja gaasiamet ning rahandusministeerium kontrollisid tasakaalustusfondi tegevust, ei tähendanud, et riik sai neid ressursse vabalt käsutada. Itaalia sõnul oli tariifikava rahastamiseks kasutatavad vahendid seega täielikult erasektori vahendid.
(76)
Itaalia väitis lisaks, et tariif ei saanud mõjutada Euroopa Liidu sisest kaubandust ega moonutada konkurentsi, kuna nende toodete (mis olid kaubad) jaoks kehtis maailmaturuhind (vt Portovesme märkused põhjenduses 55). Lisaks ei olnud ei ELi ega ka Itaalia toodang suutnud pidada sammu kasvava nõudlusega asjaomaste metallide järele. 2005. aastal hõlmas sisetoodang üksnes 12 % Itaalia alumiiniuminõudlusest, 55 % Itaalia tsinginõudlusest ja 80 % Itaalia pliinõudlusest. Nende metallide tootmise puudujääk ELis ja Itaalias üha kasvas ning nõudlust kaeti järjest rohkem kolmandatest riikidest pärit impordiga. Kui metallitööstus Itaalias kaoks, ei suudaks ükski uus ELi turule tulija asendada Itaalias kaotatud võimsust, kuna ELi tehased töötavad juba täisvõimsusel ning mitte ühelgi olemasoleval tootjal ega uustulijal ei oleks stiimulit oma tootmisvõimsust suurendada, kuna pikaajalised taskukohase elektrienergia kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad. Seega ei võinud nende tootmisvõimsuste säilitamine Itaalias kahjustada konkurente. Kuna soodustariif ei olnud madalam kui asjaomaste äriühingute konkurentide makstud keskmine elektrihind, ei soodustanud tariif eksporti Sardiiniast muudesse liikmesriikidesse.
(77)
Itaalia väitis, et isegi kui komisjon järeldaks, et meede kujutab endast tõepoolest riigiabi, saaks tariifi pidada siseturuga kokkusobivaks, kuna see oli piirkondlik tegevusabi, mida võis Sardiiniale ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi põhjal anda.
(78)
Itaalia sõnul kujutasid Sardiinia elektrituru puudused (turukontsentratsioon, halb võrkudevaheline ühendus ja elektrienergia ületootmine) ja juurdepääsu puudumine maagaasi infrastruktuurile endast piirkondlikku mahajäämust, mida püüti leevendada tariifi abil.
(79)
Elektrihinnad Itaalias olid 38 % kõrgemad kui ELi keskmine energiamahukatele ettevõtjatele kehtestatud hind. See tõi kaasa konkurentsiprobleemi, mida Sardiinias halvendasid kohaliku elektrituru puudused ja maagaasi võrgustikule juurdepääsu puudumine.
(80)
Itaalia väitis, et meede soodustas regionaalarengut, kuna metallitööstus andis suure panuse Sardiinia majandusse ja tööhõivesse: metallitööstuses töötas 12 % tööjõust ja sealt saadi 12,2 % piirkondlikust tööstuse kogutoodangust. Tariif avaldas positiivset mõju tööhõivele ja saare sotsiaal-majandusliku struktuuri säilitamisele.
(81)
Itaalia sõnul oli tariif proportsionaalne abisaajate ebasoodsa olukorraga, sest selle abil lihtsalt viidi Sardiinia tootjate makstavad elektrihinnad vastavusse keskmiste elektrihindadega, mida maksid nende ELi konkurendid.
(82)
Tariif oli ka lühiajaline ja pidi kehtima üleminekuajal kuni infrastruktuuri projektide lõpetamiseni, mis pidid aitama parandada ühendust elektri- ja gaasivõrkudega (uus SAPEI merekaabel ja GALSI gaasijuhe) (30).
(83)
Itaalia sõnul oli meede ka kahanev, sest soodushinda indekseeriti kütusehindade muutuste põhjal ning see võis üksnes suureneda või samaks jääda.
4.2. Juhtum C 13/06
4.2.1. Portovesme märkused
(84)
Portovesme oli seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina. Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud põhjendustes 87-104.
4.2.2. Eurallumina märkused
(85)
Eurallumina oli samuti seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, et need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina. Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud allpool.
4.2.3. Muude huvitatud isikute märkused
(86)
Kaks äriühingute Portovesme ja Syndial konkurenti, kes esitasid märkusi juhtumis C 38/B/04, tegid seda ka käesoleva juhtumi puhul. Mõlemad väitsid, et vaidlusalune meede kujutas endast tegevusabi, mida tuleks pidada siseturuga kokkusobimatuks.
4.2.4. Itaalia märkused
(87)
Itaalia väitis, et 2005. aasta tariifid olid väga erinevad 2004. aastal rakendatud tariifidest, kuna need olid nüüd kooskõlas regionaalabi suuniste nõuetega.
(88)
Itaalia sõnul võib tariife pealiskaudse hinnangu põhjal liigitada tegevusabiks, kuid tegelikult olid need osa meetmetest, mis olid mõeldud Sardiinia regionaalarengu toetamiseks. Itaalia juhtis eelkõige tähelepanu tihedale seosele tariifide ja abisaajate kohustuse vahel teha pikaajalisi investeeringuid. Peatamisklausel, mille alusel võis meedet rakendada pärast seda, kui komisjon oli selle heaks kiitnud, kinnitas Itaalia sõnul seda, et meede oli oma olemuselt regionaalabi.
(89)
Strateegia aluseks oli asjaomase maakonna ja abisaajate vahel sõlmitud vastastikuse mõistmise memorandum (protocollo d’intesa). See hõlmas järgmist:
a)
abisaajate esitatud tööstuskavas kirjeldatud tulusad investeeringud;
b)
energiaühenduste infrastruktuuri kiire heakskiitmine, mis võimaldab abisaajatel hankida elektrienergiat konkurentsivõimelise hinnaga (GALSI gaasijuhe ja SAPEI merekaabel);
c)
riigihanke korraldamine, et sõlmida ühiskontsessioonileping Sulcise söekaevanduse käitamiseks ning uue söeküttega elektrijaama ehitamiseks ja käitamiseks, et tarnida elektrienergiat abisaajatele;
d)
soodustariifid.
(90)
Itaalia asus seisukohale, et tariife tuleks käsitada poliitikavahendina, millega püüti kaitsta kõrge elektrihinna tõttu ohus olevaid sektoreid, mis asuksid vastasel juhul väiksemate tootmiskuludega ELi väliste äriühingute pakutava agressiivse konkurentsi tõttu ümber väljapoole Itaaliat ja Euroopat. Tariife pidi kohaldatama kuni kavandatud infrastruktuuri valmimiseni ja konkurentsivõimelise energia siseturu sisseseadmiseni. Meede oli kooskõlas regionaalabi eesmärgiga, sest sellega edendati majanduskasvu ja tööhõivet saarel, kus energiamahukas tootmine oli ebasoodsas konkurentsiolukorras nii elektrituru liberaliseerimise puuduliku seisu kui ka erandlike infrastruktuuripuuduste tõttu Sardiinias seoses ühendusega riigi elektri- ja gaasivõrkudega.
(91)
Selle integreeritud lähenemisviisi toetamiseks viitas Itaalia konkurentsivõime, energeetika ja keskkonna kõrgetasemelise töörühma esimesele aruandele, (31) milles leiti, et energiasektori liberaliseerimine ei olnud andnud rahuldavaid tulemusi ning et vajalik on parema ühenduse loomine ning soovitatav on sõlmida prognoositavate hindadega pikaajalised tarnelepingud või teha tarbijate ja energiatarnijate vahelist koostööd. Itaalia leidis, et Sardiinia jaoks kavandatud meetmed liikusid selles suunas, kuid vaja oli ka selliseid lühiajalisi meetmeid nagu tariifid, et tagada Sardiinia tööstuse konkurentsivõime ja ellujäämine, kuni kavandatavad investeeringud on ellu viidud ja struktuurilised probleemid lahendatud.
(92)
Itaalia väitis, et Sardiinia abisaajate makstavat elektrihinda ei olnud võimalik võrrelda keskmise elektrihinnaga, mida maksid Itaalia maismaaosa ettevõtjad, kuna energiamahukad ettevõtjad ostsid elektrit kahepoolsete lepingute alusel, mis ei olnud avalikud. Itaalia sõnul eksis komisjon, kui ta võrdles hindu elektribörsil registreeritud hindadega, sest üksnes väike osa nende ettevõtjate energiavarudest hangiti börsi kaudu.
(93)
Itaalia väitel oleksid kahepoolsete lepingute alusel kokku lepitud hinnad tarbijatele soodsad üksnes sel juhul, kui tarbijad võiksid vabalt valida oma tarnijaid ja hankida elektrienergiat, mida toodetakse konkurentsivõimelise tehnoloogia abil. See ei olnud võimalik Sardiinias, kus elektrijaamad ei saanud odavat elektrienergiat toota, kuna neil puudus ligipääs maagaasile. Pealegi takistas uute investeeringute tegemist moodsasse elektrienergia tootmisse piiratud elektrivõrkudevaheline ühendus, mistõttu oli võimatu elektrienergiat eksportida. Veel oli probleemiks turukontsentratsioon ja turgu valitsevate operaatorite roll.
(94)
Sellises olukorras oli Itaalia sõnul põhjendatud selliste tariifide kohaldamine, mis stabiliseerisid elektrihinna kuni tõhusama konkurentsi saavutamiseni elektriturul. Itaalia väitis veelkord, et soodustariifid matkisid täielikult konkurentsile avatud turu mehhanisme.
(95)
Seoses elektrienergia ületootmisega, mis tekitas komisjonis kahtlusi, et elektrihinnad Sardiinias olid kõrgemad kui Itaalia maismaaosas (kuna ületootmine peaks pigem julgustama tootjaid müüma suurtarbijatele konkurentsivõimelise hinnaga, vt põhjendus 47), esitas Itaalia järgmised väited. Sardiinia elektrienergia ületootmine ei saanud kaasa tuua hindade langust tarbijate jaoks, sest käesoleval juhul oli ületootmine tingitud piiratud ühendustest, mistõttu oli vajalik luua väga suur elektrienergia reserv, et tagada elektrivarustuse järjepidevus saarel (32). Kuna kõnealune reserv tuli igal juhul hüvitada kõigile elektrienergia lõpptarbijatele kehtestatud maksu kaudu, siis ei olnud elektritarnijatel huvi müüa toodetud energiat kasutamata tootmisvõimsuse arvel konkurentsivõimelisemate hindadega.
(96)
Itaalia sõnul oli meede proportsionaalne, sest elektrienergia- ja gaasiameti poolt 2005. aastaks kindlaks määratud hind (vt põhjendus 34 eespool) vastas abisaajate konkurentide ELis makstud keskmisele hinnale, mille arvutas objektiivselt seadusandja. Itaalia rõhutas ka, et liikmesriikides, kus olid kasutusel reguleeritud tariifid, maksid suured tööstuslikud kliendid 2005. aastal elektritarnete eest vaid 25 eurot MWh kohta.
(97)
Itaalia vaidlustas seetõttu kaebuse esitajate edastatud andmed, mis olid tema arvates metodoloogiliselt puudulikud, kuna neis hinnati üle abisaajate konkurentide makstud keskmist elektrihinda ELis.
(98)
Itaalia sõnul oli kava kuueaastane kestus viie aasta asemel põhjendatud vajadusega oodata energiainfrastruktuuri valmimist.
(99)
Itaalia väitis ka seda, et abi kahanemise nõue oli täidetud: tariifid olid kahanevad, sest neid kohandati vastavalt Amsterdami ja Frankfurdi elektribörsi muutuste kaalutud keskmisele ning tariife võidi üksnes suurendada, mitte aga vähendada.
(100)
Tariifid olid seotud hinna muutumisega elektribörsidel, sest Itaalia sõnul oli see objektiivne võrdlusalus, mis esindas üldjoontes elektrihinna suundumusi. Itaalia väitis siiski, et ELi energiamahukatelt ettevõtjatelt küsitud hindade tegelik tõus oli üldiselt palju väiksem kui börsidel registreeritud hinnatõus, kuna need ettevõtjad maksid hinda, mis oli kokku lepitud kahepoolsete lepingutega või kehtestatud riigi poolt, kui tegemist oli reguleeritud tariifidega, ning need hinnad muutusid vähem.
(101)
Itaalia järeldas, et iga-aastane 4 % suurune tõus, mida kohaldati Sardiinia tariifide suhtes, oli kooskõlas nende otseste ELi konkurentide suhtes kohaldatava energiahinna tõusuga.
(102)
Itaalia juhtis tähelepanu ELi meetmetele, millel oli vaidlusaluste soodustariifidega samaväärne mõju, ning väitis, et kõiki neid meetmeid tuleks hinnata ühel ja samal viisil, hoolimata nende vormist, kuna nende ühine eesmärk oli tagada ELi energiamahukate ettevõtjate ellujäämine ning hoida ära nende ümberasumine väljapoole riigi territooriumi.
(103)
Kuigi alates 2007. aastast ei võinud Sardiinia enam saada piirkondlikku tegevusabi, väitis Itaalia, et regionaalabi suunised sisaldasid sätet nende kavade järkjärgulise lõpetamise kohta, mida viidi ellu ajal, kui piirkond ei olnud enam abikõlblik ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi alusel. Seega oli komisjonil veel võimalik kiita meede heaks 2007. aasta regionaalabi suuniste alusel. Igal juhul väitis Itaalia, et vaidlusalust meedet ei tohiks käsitada tavapärase tegevusabina.
(104)
Itaalia väitis veel kord, et tariifid ei mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust, tuginedes väidetele, mis on juba esitatud põhjenduses 76 seoses alumiiniumi, tsingi ja pliiga. Itaalia väitel saab samu põhjendusi kasutada keemiatööstuse puhul. Itaalia rõhutas, et 2003. aastal ületas keemiatoodete import Itaaliasse eksporti ning ELi ja Itaalia toodang oli langenud alates 2001. aastast. Osutades konkreetselt polüvinüülkloriidi (PVC) toodangule, mis oli kloori peamine rakendusala, rõhutas Itaalia tootmise puudujääki riigis: 2002. aastal toodeti Itaalias üksnes 470 000 tonni PVCd, samal ajal kui tarbiti 970 000 tonni.
5. MEETME HINDAMINE
5.1. Riigiabi olemasolu vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1
(105)
Meede on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui on täidetud järgmised tingimused: meede a) annab abisaajale majandusliku eelise; b) antakse riigi poolt või riigi ressurssidest; c) on valikuline; d) avaldab mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja võib moonutada konkurentsi ELis.
5.1.1. Eelise olemasolu
(106)
Vastavalt 2004. aasta ja 2005. aasta soodustariifi korrale sekkus riik selleks, et rahastada abisaajate ja nende tarnijate vahel kokku lepitud elektrihinda. 2004. aastal näiteks oleks Portovesme pidanud tol ajal kehtinud kahepoolsete tarnelepingute alusel ja hüvitiste puudumisel maksma 63 eurot MWh kohta (33) ja Eurallumina 65,95 eurot. Kõnealused andmed esitasid Itaalia ja abisaajad ning neid seetõttu ei vaidlustata.
(107)
2005. aastal ületas Syndiali ja tema tarnija vahel kokku lepitud elektrihind Itaalia esitatud andmete põhjal 60 eurot MWh kohta, samal ajal kui tariifi abil oleks hind langenud 27 euroni MWh kohta. Kahte meedet põhjendas see, et riik hüvitaks abisaajatele lisakulud, mida nad pidid kandma elektrienergia ostmiseks Sardiinias, võrreldes nende ELi konkurentide makstud keskmise hinnaga.
(108)
Portovesme väidab, et soodustariif vastas hinnale, mis kehtiks täielikult konkurentsile avatud turul, ning seega ei andnud eelist. Komisjon lükkas sellise põhjenduse tagasi juba Alcoa juhtumi puhul, milles käsitleti praktiliselt samasuguseid tariife. Eelise olemasolu hinnates ei ole ühenduse kohtud ega ka komisjon võtnud kunagi arvesse tingimusi, mis kehtiksid oletataval, paremini toimival turul. Võrdlusaluseks on alati olnud tegelikel turgudel valitsevad tingimused (34).
(109)
See väide tähendab ka seda, et juhul kui turg ei oleks toiminud nõuetekohaselt, oleks liikmesriigil olnud õigus kehtestada hinnad, mis matkivad tõhusa konkurentsi tingimusi (vt Itaalia märkus põhjenduses 72 eespool).
(110)
Selline mõttekäik on vastuolus Euroopa Liidu kohtute praktikas väljakujunenud põhimõttega, mille kohaselt ei välista asjaolu, et liikmesriik proovib ühepoolsete meetmete abil ühtlustada teatud majandusharu konkurentsitingimusi muudes liikmesriikides valitsevate konkurentsitingimustega, nende meetmete kvalifitseerimist riigiabiks (35). Komisjon on seisukohal, et sama põhimõte kehtib ka olukordades, mil liikmesriik püüab konkurentsitingimusi ühtlustada täielikult konkurentsile avatud turul valitsevate tingimustega.
(111)
Kui selle väitega nõustutaks, ei oleks liikmesriikide toetused, mis on antud, et tasandada kahe ettevõtja vahel vabades tingimustes läbiräägitud hinna ja sellise teoreetilise hinna vahe, mille kokkuleppimiseni oleks võinud jõuda täielikult konkurentsile rajatud turu tingimustes, riigiabi. See kahjustaks riigiabi kontrollimise põhieesmärki.
(112)
Itaalia väidab, et kõnealused tariifid on sarnased Alumixi tariifiga, mille puhul komisjon oli arvamusel, et tegemist ei olnud riigiabiga (vt põhjendus 74 eespool), ning seega ei tuleks ka kõnealuseid tariife pidada riigiabiks.
(113)
Komisjon rõhutab, et olukord, milles komisjon võttis seisukoha Alumixi juhtumis, oli väga erinev. Alumixi juhtumis võimaldas tariifi avalik-õiguslik asutus ENEL, kes tarnis tol ajal monopoolselt elektrit elektriturul, mis tuli alles liberaliseerida (36). Komisjon pidi selles olukorras kindlaks tegema, kas ENEL müüs elektrienergiat kunstlikult madala hinnaga või käitus mõistliku turuosalisena. Võttes arvesse, et ENELile kuulus elektri tootmise ja tarnimise monopol, ei eksisteerinud konkurentsivõimelist turuhinda, mille põhjal oleks komisjon võinud eelise olemasolu hinnata. Seetõttu töötas komisjon välja meetodi, et teha kindlaks madalaim teoreetiline turuhind, millega mõistlik tarnija oleks valmis müüma elektrienergiat oma „parimale kliendile”.
(114)
Sellist meetodit ei saa siiski kohaldada olukorras, kus lõppkasutajad lepivad elektritarnijatega hinna kokku liberaliseeritud turul ja see hüvitatakse tagantjärele. Seega on Alumixi otsuses esitatud analüüs ning komisjoni poolt selles juhtumis tehtud järeldused käesoleval juhul täielikult asjakohatud. Seda tunnistati Esimese Astme Kohtu otsusega, millega kinnitati ametliku uurimismenetluse algatamise otsust Alcoa kohtuasjas (37) (otsuse punkt 132).
(115)
Käesoleval juhul ei kohaldata turuosalise põhimõtet. Seisukohta tuleks hinnata turuosalise testi arvesse võttes juhul, kui riik oleks müünud elektrienergiat asjaomastele ettevõtjatele kas otse või riigiomandis oleva ettevõtja kaudu, nagu ta tegi Alumixi juhtumi puhul. Kuid käesoleval juhul müüvad elektrienergiat eraõiguslikud ettevõtjad. Seega ei ole käesoleval juhul vaja erinevalt Alumixi juhtumist uurida, kas riigi käitumist saab võrrelda mõistliku turuosalise käitumisega.
(116)
Tuleb järeldada, et 2004. ja 2005. aasta hüvitiste süsteemiga leevendatakse abisaajatega sõlmitud tarnelepingutest tulenevaid kohustusi, mis tavaliselt koormavad ettevõtjate eelarvet. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt antakse seega vaidlusaluste meetmetega abisaajatele majanduslik eelis (38).
5.1.2. Valikulisus
(117)
Kuna elektrienergia soodustariife kohaldatakse Itaalias üksnes Sardiinias asuvates rajatistes tegutsevate ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad meetmete õigusliku aluse moodustavate õigusaktidega kindlaks määratud lõplikku tööstusettevõtete nimekirja, on neile antud eelis valikuline.
5.1.3. Riigi ressursid ja riigiga seostatavus
(118)
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib meedet vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 87 lõikele 1 liigitada riigiabiks üksnes juhul, kui see on antud otseselt või kaudselt riigi ressurssidest (39) ning on seostatav riigiga (40).
(119)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 28, rahastatakse kõnealuseid hüvitisi tasakaalustusfondi poolt maksutaolise lõivu kogumise teel elektritariifi komponendi A4 kujul. See lõiv on kohustuslik, olles kehtestatud elektrienergia- ja gaasiameti siseriiklikke õigusakte rakendavate otsustega. Tasakaalustusfond on seadusega loodud avalik-õiguslik asutus, mis täidab oma ülesandeid elektrienergia- ja gaasiameti otsustes sätestatud täpsete juhtnööride järgi.
(120)
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et siseriikliku õiguse kohaselt kohustuslikust ja seadusega loodud asutusele makstavast lõivust saadavad tulud on riigi ressursid aluslepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui see eraldatakse muudele kõnealuses artiklis sätestatud kriteeriumidele vastava meetme rahastamiseks (41).
(121)
Selleks et kinnitada oma väidet, et kõnealust meedet ei rahastata riigi ressurssidest, tugineb Itaalia PreussenElektra kohtuotsusele (42). Itaalia väidab, et eraõiguslikud isikud (elektritarbijad) kannavad tariifi rahastamiseks vajalikud vahendid eraõiguslikele isikutele (abisaajatele): riigi roll piirdub vajaliku summa maksmist kohustava seaduse vastuvõtmisega, ilma et tal oleks õigust mõjutada muid rahalisi vahendeid kui neid, mis on ette nähtud kohustusliku kava rakendamiseks. Itaalia ja mitme abisaaja sõnul ei ole tasakaalustusfondil mingisugust kontrolli vahendite üle ning see on lihtsalt arvepidamise vahendaja.
(122)
PreussenElektra kohtuasjas leidis kohus, et elektrit tarnivatele eraettevõtjatele kehtestatud kohustus osta taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit seda tüüpi elektri tegelikust majanduslikust väärtusest kõrgemate miinimumhindadega ei kujutanud endast riigiabi, kuna meede ei hõlmanud riigi ressursside otsest ega kaudset ülekandmist.
(123)
Komisjon rõhutab, et PreussenElektra asjas kandsid elektritarnijad meetme rahastamiseks vajalikud rahalised vahendid otse taastuvatest energiaallikatest elektri tootjatele ilma ühegi avalik-õigusliku asutuse sekkumiseta. Selle süsteemi puhul ei saanud ülekantavad summad kunagi olla liikmesriigi pädevate asutuste käsutuses. Käesoleval juhul liikus raha siiski avalik-õigusliku asutuse - tasakaalustusfondi - kaudu, enne kui see jõudis lõpliku abisaaja kätte. Seetõttu käsitletakse PreussenElektra kohtuasjas teistsuguseid faktilisi asjaolusid ning see ei ole käesoleva juhtumi seisukohast asjakohane.
(124)
Pearle kohtuasjas tehtud otsusest (43) ei saa Itaaliale ega abisaajatele abi olla. Pearle’i kohtuasjas leidis kohus, et teatavatel täpselt kindlaks määratud tingimustel ei saa avalik-õigusliku asutuse kaudu liikuvast lõivust saadavat tulu pidada riigi ressursiks. Pearle’i juhtumi puhul rahastati meetmeid täielikult asjaomase majandusharu poolt ja ainult selle enda algatusel. Rahalisi vahendeid koguti maksutaolise lõivu näol ning need liikusid avalik-õigusliku asutuse kaudu, kes ei võinud mitte mingil juhul neid vahendeid vabalt käsutada. Lisaks valitses vastavus üksuste vahel, kes lõivu maksid, ja nende vahel, kes meetmest kasu said.
(125)
Itaalia väidab, et tasakaalustusfondil ei ole mingisugust otsustusõigust selliste rahaliste vahendite jaotamisel, mis on määratud tariifide rahastamiseks ega kuulu kunagi „riigi ressursside hulka”. Seega ei saa riik käsutada vabalt rahalisi vahendeid, mis seetõttu ei kujuta endast riigi ressursse.
(126)
Sissejuhatava märkusena tuleks rõhutada, et kuigi mõnda Pearle’i kohtuotsuse kriteeriumi võib subjektiivselt vaadelda teistest kesksemana, ei ole Pearle’i kohtuotsuses „põhikriteeriumi” kui sellist. Kohtuotsuses loetletud tingimused on kumulatiivsed. Sellise tõlgenduse andis ka Esimese Astme Kohus Earl Salvat’ kohtuasjas, kus ta uuris selles asjas vaidlustatud maksutaolist lõivu kõigist Pearle’i kohtuotsuse kriteeriumidest lähtudes (44).
(127)
Enne tasakaalustusfondi rolli uurimist tegi komisjon kindlaks, kas mõni muu Pearle’i kohtuasjas loetletud tingimus on täidetud. Selge on see, et vastupidi Pearle’i kohtuasjale kehtestati vaidlusalused tariifid riigi, mitte majandusharu initsiatiivil. Lisaks olid Pearle’i kohtuasjas meetmest kasusaajad ka ainsad ressurssidesse panustajad, mistõttu ei loodud avalik-õigusliku asutuse sekkumisega eelist, mis oleks kujutanud endast riigile avalduvat lisakoormust. Käesoleva juhtumi puhul ei kanna abisaajad lõivust tulenevat rahalist koormust, mis lasub täielikult elektritarbijatel. Seega ei saa õigustatult tugineda Pearle’i kohtuasjale, olenemata sellest, kas väide tasakaalustusfondi pelga arvepidamise vahendaja rolli kohta on põhjendatud või mitte.
(128)
Tasakaalustusfondiga seoses rõhutab komisjon, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tuleks eristada olukordi, kus riik annab abi otse, olukordadest, kus abi annavad riigi määratud või asutatud avalik- või eraõiguslikud asutused (45). Seega ei ole riigiabieeskirjade kohaldamisel määravaks teguriks see, kas tasakaalustusfond on avalik-õiguslik või eraõiguslik asutus. Asjaolu, et tasakaalustusfond on avalik-õiguslik asutus ei tähenda automaatselt seda, et ELi toimimise lepingu artikkel 107 on kohaldatav; (46) samuti ei välista avalik-õigusliku asutuse sekkumine iseenesest kõnealuse artikli kohaldamist.
(129)
Siiski ei tohiks piirduda vaid tasakaalustusfondi kui avalik-õigusliku asutuse volituste analüüsiga. Pigem tuleks tegeleda üldisema küsimusega ja kindlaks teha, kas riigil on otseselt või mõne muu selleks määratud asutuse kaudu kontroll tariifi rahastamiseks kasutatud vahendite üle. Sedasama tuleks uurida juhul, kui tasakaalustusfond oleks eraõiguslik asutus.
(130)
Euroopa Kohtu hiljutises otsuses kohtuasjas Essent (47) esitatakse selle kohta selged juhised. Kohtuasjas Essent on Madalmaad seadusega kehtestanud elektrihinnale lisatasu. Elektritarbijad maksid lisatasu võrguettevõtjatele, kes omakorda kandsid raha määratud ettevõtjale, SEPile. SEPil ei olnud mingisugust otsustusõigust rahaliste vahendite haldamisel ja ta töötas pädevate asutuste põhjaliku kontrolli all. Euroopa Kohus järeldas, et lisamaksust saadud tulu kujutas endast riigi ressursse, sest elektrihinna lisatasu oli kehtestatud siseriikliku õigusega, mistõttu kujutas see endast maksu ning SEPil ei olnud õigust kasutada maksust saadavat tulu muul otstarbel kui seadusega ettenähtud eesmärkidel; seega jäid rahalised vahendid riigi kontrolli alla ning olid seetõttu kättesaadavad riigi ametiasutustele. Euroopa Kohus otsustas, et sellest piisas kõnealuste rahaliste vahendite käsitamiseks riigi ressurssidena.
(131)
Sarnasus käesoleva juhtumiga on ilmselge. Elektrihinna lisatasu kõnealuste tariifide rahastamiseks kehtestati seadusega, nagu kohtuasja Essent puhulgi. Tasakaalustusfondil on sama roll mis SEPil, kuna see koondab ja haldab maksutaolise lõivu teel saadud tulu ning selle suhtes kehtivad samasugused piirangud, kuna tasakaalustusfond ei saa seda tulu kasutada muul otstarbel kui seadusega ettenähtud eesmärkidel (soodustariifide rahastamine). Riik on võimeline kontrollima ja suunama kõnealuste ressursside kasutamist: tasakaalustusfond täidab oma arvepidamise ülesannet konkreetsete suuniste järgi, mida ta saab elektrienergia- ja gaasiametilt, kes tegutseb oma seadusjärgse pädevuse piires ja/või rakendades siseriiklikke õigusakte. Seetõttu on ressursid, millega tegeleb tasakaalustusfond, pidevalt riigi kontrolli all.
(132)
Käesolev analüüs on kooskõlas komisjoni otsusega Itaalia luhtunud kulude juhtumi kohta, milles komisjon pidas riigi ressurssideks tasakaalustusfondi hallatavaid rahalisi vahendeid, mis tulenevad A6 arvest (48).
(133)
Tasakaalustusfondi hallatavate rahaliste vahendite liigitamist riigi ressurssideks kinnitas Esimese Astme Kohus oma otsusega kohtuasjas Iride (49).
(134)
Itaalia kassatsioonikohus oli juba otsustanud (3. aprilli 2003. aasta kohtuotsus nr 11632/03), et tasakaalustusfond ei ole Itaalia riigist eraldi seisev õigussubjekt ja tasakaalustusfondile laekunud rahalisi vahendeid tuleks käsitada riigi omandina, isegi kui need saadakse eraõiguslikelt üksustelt ja on ette nähtud eraõiguslikele ettevõtjatele. Kohtuasjas Iride esitasid hagejad Iride SpA ja Iride Energia SpA Esimese Astme Kohtule hagi, vaidlustades otsuse, milles komisjon oli liigitanud riigi ressurssideks tasakaalustusfondi hallatavad summad A6 arvel. Hagejate esitatud argumendid olid väga sarnased. Nad vaidlustasid kassatsioonikohtu arutluskäigu, väites, et tasakaalustusfondi roll oli lihtsalt olla arvepidamise vahendaja rahalisi kohustusi omavate eraisikute ja vastavaid summasid saama õigustatud isikute vahel, ning selline roll ei võimaldanud tasakaalustusfondil kasutada hoiustatud rahalisi vahendeid isegi lühiajalise ajavahemiku jooksul. Hagejad väitsid ka, et PreussenElektra kohtuasjast tulenev kohtupraktika oli kohaldatav.
(135)
Pärast rõhutamist, et tal puudus pädevus seada kahtluse alla kassatsioonikohtupoolset Itaalia siseriikliku õiguse tõlgendust, kinnitas Esimese Astme Kohus, et tasakaalustusfondi A6 arvel hoiustatud rahalisi vahendeid tuleb käsitada riigi ressurssidena, sest lisaks sellele, et need kuuluvad riigile, on need ka riigi pideva kontrolli all (50).
(136)
See järeldus oli seotud tasakaalustusfondi A6 arvega, mida kasutati Itaalia elektrienergiasektori luhtunud kulude rahastamiseks. Seda võib siiski loogiliselt laiendada ka A4 komponendile, mille kohaldamise tulemusel saadud tulust rahastatakse vaidlusaluseid tariife. Kassatsioonikohtu otsus tugines tasakaalustusfondi õigussubjektsuse analüüsile ning selle järeldus seoses riigi omandiga kehtib seetõttu kõigi tasakaalustusfondi arvetel hoiustatud summade kohta. Sama kehtib Esimese Astme Kohtu järelduse kohta, et riik saab kontrollida tasakaalustusfondi hallatavaid ressursse. A6 arve ja A4 komponendi vahel ei ole muud erinevust kui kogutud ressursside eesmärk (A6 arve puhul luhtunud kulude katmine ja A4 komponendi puhul soodustariifi rahastamine). Sardiinia abisaajatele üle kantud A4 komponendi kohaldamise tulemusel saadud summad tuleb seetõttu liigitada riigi ressurssideks.
(137)
Lisaks sellele, et vaidlusaluseid tariife rahastatakse riigi ressurssidest, on need ka riigiga seostatavad, kuna meetmete õiguslik alus on sätestatud siseriiklikes õigusaktides ja dekreetides ning elektrienergia- ja gaasiameti otsustes, kes on avalik-õiguslik asutus ja täidab avalikke ülesandeid (51).
5.1.4. Mõju kaubandusele ja konkurentsi moonutamine
(138)
Seoses meetmete mõjuga liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja sellest tulenevale konkurentsi moonutamisele on asjaomased turud (plii, tsink, hõbe, alumiinium ja kloor/naatriumhüdroksiid) vaieldamatult konkurentsile täielikult avatud. Sellest iseenesest piisab tuvastamaks, et tariifid mõjutavad liidusisest kaubandust.
(139)
Komisjon on siiski kaalunud abisaajate ja Itaalia väidet, mille kohaselt ei mõjuta metallitööstuses (väidet ei ole sõnaselgelt esitatud seoses klooriga) kohaldatavad tariifid ei mõjuta kaubandust ega moonuta konkurentsi, kuna liikmesriikide vahel ei ole tegelikke kaubavooge ning on ebatõenäoline, et sellised kaubavood tekivad, ning võttes arvesse asjaomase tööstusharu eripära, ei kahjusta tariifid abisaajate Euroopa Liidu konkurente.
(140)
Komisjoni ja Euroopa Kohtu otsustes ei ole kunagi nõustutud tegelike kaubavoogude puudumisega kui tõendiga selle kohta, et abimeede ei mõjuta ühendusesisest kaubandust. Euroopa Kohus on tegelikult järjekindlalt leidnud, et ettevõtjale antav abi võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja moonutada konkurentsi isegi siis, kui abi saav ettevõtja ise ei osale liidusiseses kaubanduses. Kui liikmesriik annab ettevõtjale abi, võib selle tulemusena omamaine toodang jääda samale tasemele või suureneda, mis omakorda võib vähendada muudest liikmesriikidest pärit ettevõtjate võimalusi eksportida oma tooteid selle liikmesriigi turule (52).
(141)
Peale selle ei ole ELi toodangu vähenemine ja kolmandatest riikidest pärit impordi suurenemine ning liikmesriikidevahelised piiratud kaubavood või nende puudumine ebatavaline: see on tõepoolest tüüpiline nende tööstusharude puhul, mis kogevad struktuurseid raskusi ja/või kus valitseb tihe konkurents. Sellised tööstusharud on eriti tundlikud liikmesriikide võetud meetmete suhtes, millega püütakse parandada omamaiste tööstusharude konkurentsipositsiooni.
(142)
Asjaolu, et tsingi, plii ja hõbeda tootmine Itaalias on võrdlushinna mõjutamiseks liiga tagasihoidlik, on tähtsusetu. Kõnealuste metallide võrdlushinna olemasolu, mida ei mõjuta kergesti ühe liikmesriigi tootmistingimused, ei välista konkurentsi olemasolu selliste ettevõtjate vahel, kes on asutatud EMPs ja müüvad oma tooteid üleilmsel metalliturul. On võimalik, et Sardiinia abisaajatele antav abi ei võimalda neil vähendada oma toodete maailmaturuhinda ning konkurente turult välja tõrjuda, ning et muud Euroopa tootjad võivad jätkata oma tegevust niikaua, kuni suudavad müüa oma toodangut tulusalt maailmaturuhinnaga. Kuid tulu, mida saadi Itaalias tänu subsideeritud elektritariifidele, tugevdab siiski ettevõtja konkurentsipositsiooni üldiselt. Kogutud kapitalireservi võidakse kasutada näiteks konkurentide tõrjumiseks ja turuosa suurendamiseks. Selline põhjendus on veelgi asjakohasem, võttes arvesse asjaolu, et mõned abisaajad kuuluvad hargmaiste ettevõtjate alla (53).
(143)
Vastupidi abisaajate väitele, mille kohaselt on asjaomastes sektorites Itaalias makstud hind võrreldav konkureerivate tootjate makstud keskmise elektrihinnaga Euroopas, ei saa seda pidada tõendiks selle kohta, et Itaalia tariif ei ohusta muude Euroopa tootjate huve. Kohtuasjas C-372/97: Itaalia vs. komisjon tõendati selgelt, et ühepoolsed meetmed, millega püütakse ühtlustada ühe liikmesriigi konkurentsitingimusi muude liikmesriikide tingimustega, mõjutavad kaubandust (ning seetõttu tuleb need liigitada abiks). Lisaks võivad muudes ELi liikmesriikides kehtivad elektritarnelepingud olla seotud riigiabi andmisega ning komisjon on algatanud mitmete kõnealuste meetmete suhtes põhjaliku uurimismenetluse (54). Kuigi Itaalia või Alcoa ei ole seda õigustust sõnaselgelt esitanud, peab komisjon vajalikuks juhtida tähelepanu kohtupraktikas juurdunud põhimõttele, et ebaseadusliku abi olemasolu teatavates liikmesriikides ei õigusta samasuguste meetmete võtmist muus liikmesriigis.
(144)
Igal juhul osutavad abisaajate konkurentidelt saadud kaebused sellele, et vaidlusalused tariifid tekitavad konkurentsiprobleeme ja mõjutavad liidusisest kaubandust.
(145)
Lisaks ei teavitanud Itaalia 2004. aasta tariifidest. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole komisjon kohustatud teatamata abi korral tõendama meetme tegelikke tagajärgi konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele: „Kui komisjon peaks oma otsuses tõendama juba antud abi tegelikku mõju, siis soodustaks see otseselt liikmesriike, kes rikuvad abi andmisel EÜ asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ette nähtud teatamiskohustust, ning kahjustataks neid, kes teatavad abimeetmetest nende ettevalmistamise etapis” (55).
(146)
Järeldada tuleb, et vaidlusalused elektrienergia soodustariifid parandavad abisaajate konkurentsipositsiooni võrreldes konkureerivate ettevõtjatega ELis. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb sellistel asjaoludel pidada liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutatuks ja konkurentsi moonutatuks (56).
5.1.5. Järeldus abi olemasolu kohta
(147)
Komisjon järeldab, et vaidlustatud 2004. ja 2005. aasta tariifid kujutavad endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses ning on lubatavad üksnes juhul, kui need kuuluvad mõne ELi toimimise lepingus sätestatud erandi reguleerimisalasse. Selline järeldus on kooskõlas järeldusega, milleni jõuti Alcoa asjas, milles käsitleti praktiliselt samasuguseid tariife.
5.2. Uus või olemasolev abi
(148)
Olukorrad, mille puhul meede kujutab endast olemasolevat abi, on loetletud ammendavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (57) artiklis 1.
(149)
Kahtluse alla ei seata seda, et kõnealused meetmed ei jõustunud enne Itaalia ühinemist ELiga (kõnealuse määruse artikli 1 punkti b alapunkt i); et neid ei peeta heakskiidetuks, kuna komisjon ei ole suutnud teha otsust menetluse jaoks ettenähtud tähtaja jooksul (artikli 1 punkti b alapunkt iii), ning neid ei saa pidada olemasolevaks abiks aegumistähtaja möödumise tõttu (artikli 1 punkti b alapunkt iv). Need ei muutunud abiks ühisturu arengu tõttu ega ilma et liikmesriik oleks neid muutnud (artikli 1 punkti b alapunkti v esimene lause).
(150)
Eeltoodu põhjal on komisjon arvamusel, et vaidlusalused tariifid kujutavad endast uut abi.
5.3. Abi seaduslikkus
(151)
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3 peab liikmesriik teatama kõikidest abi määramise või muutmise plaanidest ning ta ei tohi rakendada kavandatud meetmeid enne, kui kõnealuse menetluse tulemusel on tehtud lõplik otsus.
(152)
Kuna Itaalia ei teavitanud 2004. aasta dekreedi artiklist 1, kujutavad 2004. aasta tariifid endast ebaseaduslikku abi.
(153)
Kuid Itaalia teavitas seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikest 12 ning hoidus selle meetme rakendamisest. Seega täitis ta ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 3 sätestatud kohustused.
6. ABI KOKKUSOBIVUS SISETURUGA
(154)
Erandina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud üldisest riigiabi andmise keelust võib abi pidada siseturuga kokkusobivaks, kui see kuulub mõne aluslepingus loetletud erandi reguleerimisalasse.
(155)
2004. ja 2005. aasta tariifid kujutavad endast tegevusabi. Itaalia väide, et 2005. aasta tariife ei tuleks pidada tegevusabiks, sest need on osa regionaalabi strateegiast ning nende kasutamiseks tuleb võtta tulusa investeeringu kohustus, tuleks tagasi lükata. Isegi kui vastastikuse mõistmise memorandumis on sätestatud, et abisaajad peavad tegema teatavaid investeeringuid, ei kuulu 2005. aasta soodustariifide abikomponent abikõlblike kulude alla ning selle puhul ei ole kindlaks määratud abi suurimat osatähtsust. Mitte miski ei osuta sellele, et meede vastab investeerimisabi kriteeriumidele või et abi on proportsionaalne. Meede on selgelt seotud elektritarbimisega ja selle eesmärk on leevendada elektrienergia hankimise kulusid ehk asjaomaste äriühingute tegevuskulusid. Seega ei saa seda pidada investeerimisabiks.
(156)
Tegevusabi ei ole põhimõtteliselt siseturuga kokkusobiv. Kohtuasjas C-86/89: Itaalia vs. komisjon leidis Euroopa Kohus, et „kõnealust abi, mis anti ilma konkreetsete tingimusteta ning üksnes vastavalt kasutatud kogustele, tuleks käsitada tegevusabina asjaomastele ettevõtjatele ning see mõjutas sellisena ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis on vastuolus ühiste huvidega” (58).
(157)
Esimese Astme Kohus toonitas kohtuasjas T-459/93: Siemens vs. komisjon põhimõtet, et „eespool nimetatud artikli 92 lõike 3 [nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 3] reguleerimisalasse ei kuulu põhimõtteliselt tegevustoetus, st abi, mille eesmärk on vabastada ettevõtja selliste kulude kandmisest, mida ta oma jooksva majandamise või tavapärase tegevuse raames peaks tavaoludes kandma. […] Asjaomase kohtupraktika kohaselt moonutab selline abi põhimõtteliselt konkurentsi neis sektorites, kus seda makstakse, ilma et see oleks oma olemusest tulenevalt võimeline ühte eespool nimetatud erandite eesmärki saavutama.”
(158)
Siiski on olemas selgelt kindlaks määratud olukorrad, mille puhul võib tegevusabi anda. Keskkonnaalast tegevusabi võidakse eelkõige anda vastavalt keskkonnakaitseks antavat riigiabi käsitlevatele ühenduse suunistele (59). Samuti võidakse abistatavates piirkondades anda tegevusabi erandkorras regionaalabina. Komisjon on hinnanud, kas vaidlusalused tariifid võivad kuuluda mõnda mainitud kategooriasse.
(159)
Komisjon märgib, et tariifidega ei taotleta keskkonnakaitse eesmärkide täitmist, mistõttu ei saa neid heaks kiita keskkonnaalase abina.
6.1. Kokkusobivus 1998. aasta regionaalabi suunistega
(160)
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandile võib tegevusabi anda erandkorras abikõlblikes toetatavates piirkondades. Sardiinia maakond oli abikõlblik kuni 2006. aasta lõpuni. Komisjon on seetõttu uurinud, kas sel ajal oleks võinud 2004. ja 2005. aasta tariife lubada 1998. aasta regionaalabi suuniste alusel.
(161)
Vastavalt suuniste punktile 4.15 võidakse tegevusabi erandkorras anda, kui i) abi andmine on õigustatud regionaalarengu ja abi olemuse seisukohast ning ii) abi määr on proportsionaalne puudustega, mille leevendamiseks abi antakse. Liikmesriigi ülesanne on tõendada puuduste olemasolu ja hinnata nende olulisust. Suuniste punkti 4.17 kohaselt peab tegevusabi olema ajaliselt piiratud ja pidevalt vähenev.
(162)
Vastavalt suuniste punktile 2 võib „sihtotstarbeline üksikabi ühele ettevõtjale või abi, mis on suunatud ühele tegevusvaldkonnale, mõjutada oluliselt konkurentsi asjaomasel turul ning selle mõju piirkondlikule arengule on tõenäoliselt piiratud. […] Seetõttu antakse kõnealuseid erandeid (üldisest abi andmise keelust) tavaliselt üksnes selliste mitut valdkonda hõlmavate abikavade jaoks, mis on vastavas piirkonnas avatud kõigi asjaomaste sektorite ettevõtjatele.” Elektritariif, mida antakse valikuliselt mõnele üksikule ettevõtjale konkreetses sektoris, ei ole kindlasti kooskõlas regionaalabi eesmärkidega, mille puhul peab olema hõlmatud mitu valdkonda. Kuna puudub absoluutne sihtotstarbelise regionaalabi andmise keeld, on komisjon siiski kaalunud, kas tegemist on erandjuhtudega, mis õigustaksid tariifi andmist.
(163)
Komisjon on eelkõige uurinud Sardiinia elektrituru puudusi, mida on esitanud Itaalia ja abisaajad, et hinnata, kas need võivad endast kujutada piirkondlikku mahajäämust.
6.1.1. Sardiinia elektriturg Itaalia kontekstis
(164)
Itaalia elektriturg on üldiselt väga kontsentreeritud, kuigi pisut vähem siiski riigi põhjaosas. Endine monopol ENEL on turgu valitsev ettevõtja kõigis piirkonnis, välja arvatud Sardiinias, kus tal on duopol ettevõtjaga E.ON. ENELil on märkimisväärne turuvõim ning Itaalia konkurentsiamet on leidnud, et ENEL on seda võimu mitmel korral kuritarvitanud. Elektrihinnad Itaalias on üldiselt kõrged peamiselt fossiilkütustel (eelkõige gaasil) põhineva elektritootmise kombinatsiooni, tuumaenergia tootmisvõimsuse puudumise ja ülekoormatud ühenduste tõttu ülejäänud Euroopa võrkudega.
(165)
Sardiinias, mis annab 4,1 % installeeritud netovõimsusest Itaalias, (60) toodetakse elektrit peamiselt fossiilkütuseid (kivisüsi, kütteõli ja rafineeritud tõrv) kasutatavates soojuselektrijaamades. Saarel ei ole maagaasi jaotamise infrastruktuuri.
(166)
Sardiinia kannatab liigse tootmisvõimsuse all eelkõige suurte kuludega turulõigus (õliküttega elektrijaamad), mille on põhjustanud Itaalia valitsuse plaanid koondada saarele Itaalia rasketööstus - plaan, mis ei ole kunagi teoks saanud ja mis põhjustas ENELi üleinvesteeringuid tootmisjaamadesse. Lisaks sellele, et sellised jaamad on struktuuriliselt kulukamad, aeguvad need tehniliselt kiiresti. Vaatluse all oleval ajavahemikul oli Sardiinia elektrienergia eksport Itaalia maismaaossa piiratud võrguühenduse tagasihoidliku võimsuse tõttu, mis võis põhjustada ühenduse ülekoormuse (61).
(167)
Kahele energiaettevõtjale, ENELile ja E.ONile kuulub 95 % elektrienergiatarne turuosast Sardiinias (ligikaudu 58 % E.ONile ja 42 % ENELile). Vastavalt energiasektori uuringule (62) võib konkurentsi seisukohast liigitada Sardiiniat kollektiivse valitseva seisundiga duopoliks. Turukontsentratsioon on suur, kuigi mitte suurim Itaalias (63). Peaaegu kõigi keskmise või tippkoormusega jaamade valitsemise tõttu kehtestavad E.ON ja ENEL hinna enamikuks osaks ööpäevast. Olukord Sardiinias näib siiski vähem kriitiline kui Lõuna-Itaalias, kus ENEL üksi kehtestab hinna kogu ööpäevaks (64).
(168)
Elektri hulgihinnad Itaalias on Euroopa kõrgeimad (65) ja hinnad Sardiinias Itaalia kõrgeimad. 2007. aastal oli riigisisene keskmine hind 70,99 eurot MWh kohta, samas kui Sardiinia maakonna keskmine hind oli 75 eurot MWh kohta, mis oli langenud võrreldes 2006. aastal kehtinud 80 euroga MWh kohta (66). 2008. ja 2009. aastal hakkasid keskmised hinnad Sardiinias uuesti tõusma. 2009. aasta esimesel poolel olid hinnad Sardiinias jätkuvalt riigisisesest keskmisest hinnast kõrgemad (võrreldes riigisisese keskmise hinnaga 60,50 eurot MWh kohta oli hind piirkonnas 106,60 eurot MWh kohta).
(169)
Soodustariifi saajate poolt 2004. ja 2005. aastal makstud hind Sardiinias ulatus kahepoolsete lepingute alusel 60 eurost kuni 65 euroni MWh kohta. Seda hinda ei olnud võimalik võrrelda Itaalia maismaaosas registreeritud hindadega, kuna komisjonil ei olnud selle kohta asjakohaseid andmeid (Itaalia väitel ei olnud tal neid võimalik esitada, vt põhjendus 92 eespool). Sellise üldise hinnasuundumuste analüüsi põhjal, mis võib üldjoontes kajastada hinnasuundumusi kahepoolsetes lepingutes, näib olevat võimalik eeldada, et kõnealusel ajavahemikul maksid energiamahukad ettevõtjad Sardiinias võrreldes Itaalia maismaaosaga kõrgemat hinda.
(170)
Kokkuvõtteks võib öelda, et Sardiinia elektriturul esinevad koos mitmed probleemid, sealhulgas kõrged hinnad, turukontsentratsiooni kõrge tase, turgu valitsevate ettevõtjate turuvõim, liigne tootmisvõimsus suurte kuludega turulõigus, vanade tootmisjaamade suhteline ebatõhusus, juurdepääsu puudumine maagaasi infrastruktuurile ja ebapiisav ühendus. Need probleemid toovad lõpptarbijatele, sealhulgas kõige energiamahukamate tarbijatele tõenäoliselt kaasa kõrgemad elektrihinnad.
6.1.2. Piirkondliku mahajäämuse olemasolu
(171)
Esmalt tuleb tegeleda küsimusega, kas sellised probleemid kujutavad endast piirkondlikku mahajäämust, st kas neil on arvestatav mõju Sardiinia majanduse arengule. Juhtumis C 34/02 ei nõustunud komisjon, et energiaühenduste puudumine kujutas endast mahajäämust (67). Kuigi vastab tõele, et väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad kannatavad kõrgete elektrihindade tõttu vähem kui suured, energiamahukad ettevõtjad, ei tähenda siiski üksiku ettevõtja heaolu automaatselt piirkonna heaolu. Komisjon on arvamusel, et Itaalia ei ole piisavalt tõendanud Sardiinia elektrituru olukorrast tulenevaid väidetavat piirkondlikku mahajäämust.
(172)
Isegi kui eeldada piirkondliku mahajäämuse olemasolu, peavad siiski olema täidetud regionaalabi suunistes sätestatud kriteeriumid. Komisjon on seega hinnanud, kas need tingimused on täidetud.
6.1.3. Panus regionaalarengusse
(173)
Abi peab aitama püsivalt kaasa regionaalarengule ning olema proportsionaalne puudustega, mille leevendamiseks seda antakse. Tegevusabi ei saa abistatavates piirkondades lubada ühe tööstusharu raskuste pärast, vaid tuleb tõendada pikaajalist panust piirkondlikku arengusse. Käesoleval juhul on see ebatõenäoline. Isegi kui nõustuda, et teatavate tööstusliku tootmise rajatiste säilitamine saarel aitaks kaasa tööhõivele ja tootmisbaasi püsimisele saarel, ei kestaks selline mõju kaua. Kui kõrged elektrihinnad on Sardiinia struktuuriline probleem, nagu Itaalia väidab, siis kerkiksid energiamahukate ettevõtjate kogetud raskused esile kohe pärast tariifide kaotamist.
(174)
Itaalia ametiasutused esitlevad tariife kui ajutist meedet, mida on plaanitud rakendada kuni käimasolevate elektrienergia tootmise ja ühendustega seotud (GALSI gaasijuhe ja SAPEI merekaabel) infrastruktuuri projektide valmimiseni 2010. aastal (68). Itaalia väitel langeb tänu paremale ühendusele kõnealustelt äriühingutelt küsitav hind. Komisjon on arvamusel, et kuigi uus infrastruktuur võib vähendada või tasandada hinnaerinevusi Sardiinia ja Itaalia maismaaosa vahel, on üsna ebatõenäoline, et sellised projektid aitavad langetada elektrihinda tasemele, mis on väidetavalt vajalik sellise tööstustegevuse tulutoovaks muutmiseks pikaajalises perspektiivis.
(175)
Komisjon märgib, et riigi toetuse olemasolu, mille eesmärk on vähendada suurtarbijate elektrikulusid, ei julgusta elektritarnijaid hindu langetama, et mitte kaotada oma suurimaid tarbijaid, ega väldi nende kulude struktuuri halvenemist. Toetus kaldub pigem suurendama tarnijate stiimulit kasutada oma turuvõimu. Seega isegi kui vastaks tõele see, et ületootmise olukorda arvesse võttes suudaksid energiamahukad ettevõtjad tavaliselt saada konkurentsivõimelise hinna, kui ei oleks elektritarnijate (kelle huvides on Itaalia ja abisaajate sõnul hoida hinnad kõrged) turuvõimu, leiab komisjon, et soodustariif ei ole sellise turuvõimu kärpimiseks asjakohane vahend.
6.1.4. Proportsionaalsus
(176)
Soodustariifide saajatele antud toetust ei arvutata nii, et sellega korvataks piirkondlikku erinevust (st Itaalia maismaaosa ja Sardiinia hindade erinevust sama kategooria tarbijate jaoks), vaid pigem püütakse sellega viia Sardiinias kehtivad hinnad vastavusse abisaajate konkurentide makstavate hindadega ELis. Sardiinia abisaajatele kehtestatud hinnad on erakordselt madalad ning kindlasti madalamad kui Itaalia maismaaosas kehtivad hinnad, mis on ELi kõrgemad. Seetõttu ei ole tariifid proportsionaalsed piirkondliku mahajäämusega, mida nendega püütakse leevendada.
(177)
Toetuse summa arvutamiseks valitud meetodi põhjal võib eeldada, et meetmega taotletakse pigem tööstuspoliitika eesmärkide kui piirkondlike eesmärkide saavutamist. Itaalia on tegelikult oma märkustes korduvalt rõhutanud tariifide tööstuspoliitilist mõõdet.
6.1.5. Kahanevus
(178)
Tegevuskulude katmiseks antav regionaalabi peab järk-järgult kahanema (vt regionaalabi suuniste punkt 4.17). Kuna 2004. ja 2005. aasta tariifide ajakohastamise mehhanismid on erinevad, siis on neid hinnatud eraldi.
(179)
2004. aasta tariife indekseeritakse kütusehinna muutuste põhjal ning need võivad üksnes suureneda või jääda samaks. Itaalia sõnul tagatakse sellega abi järkjärguline kahanemine. Komisjon on arvamusel, et kahanevuse nõuet võib pidada täidetuks üksnes juhul, kui on tagatud hüvitiste - mis võrduvad abi tegeliku summaga - vähenemine aja jooksul. Tariifi suurenemisest aja jooksul ei piisa, kuna kõrgem tariif võib siiski tähendada suuremat abisummat, kui asjaomasel turul lõppkasutajatelt küsitud summad on vahepeal suurenenud tariifist kiiremini. Itaalia meetod ei anna sellega seoses mingit tagatist (69).
(180)
2005. aasta tariifide puhul on komisjon hinnanud vastavalt seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 13 kehtestatud indekseerimismehhanismi, nagu seda on tõlgendanud elektrienergia- ja gaasiamet oma otsuses 217/05 (vt põhjendus 33). Vastavalt elektrienergia- ja gaasiameti sätestatud rakenduseeskirjadele tuleb tariifi suurendada igal aastal protsendi võrra, mis kajastab suundumusi ELi elektrihindades, kuid see kasv ei või ületada 4 %. Itaalia sõnul tagab selline mehhanism järkjärgulise vähenemise.
(181)
Komisjon on seisukohal, et asjaolu, et tariifi nimiväärtus suureneb igal aastal suhteliselt vähe, ei tähenda see siiski seda, et abi netosumma - väljendatuna hüvitiste kaudu - väheneb aja jooksul.
(182)
Kui nõustutakse sellega, et elektribörside hinnasuundumusi võib pidada üldjoontes kahepoolsete lepingute muutusi kajastavaks, nagu Itaalia on väitnud, oleksid 2005. aasta tariifid kahanevad üksnes juhul, kui ELi keskmised netohinnad väheneksid (kuna tariifid ei saa väheneda, vaid üksnes suureneda). Kõigil muudel juhtudel suurendaksid tariifid ettevõtjatele antud eelist (70). Kuna alates 2004. aastast kuni 2007. aastani suurenes ELi keskmine elektrihind järsult (tõustes kiiremini kui 4 % aastas), oleks 2005. aasta tariifide abikomponent aja jooksul suurenenud.
(183)
Itaalia väidab lisaks, et tegelikkuses suurenevad kahepoolsete lepingutega kokku lepitud hinnad vähem kui elektribörside hinnad ning seetõttu on 2005. aasta tariifid faktiliselt kahanevad. Komisjon rõhutab, et analüüsimiseks esitatud indekseerimismeetod põhineb elektribörsi hindade muutustel ning Itaalia ei ole esitanud andmeid kahepoolsete lepingutega kehtestatud hindade muutuste kohta. Seega ei ole Itaalia väide piisavalt tõendatud.
(184)
Komisjoni käsutuses oleva piiratud teabe põhjal võib järeldada vastupidist, st et kahepoolsete lepingutega kehtestatud hinnad tõusid Sardiinias järsult (vt nt Eurallumina väidet, et 2005/2006. aastal maksis ta 80 eurot MWh kohta vabal turul, 2004. aastal aga ainult 65 eurot MWh kohta). Sellises olukorras oleks tariifide rakendamise korral hüvitised aja jooksul kasvanud.
(185)
Seega ei vasta ei 2004. aasta ega 2005. aasta tariifid kahanemise nõudele.
6.1.6. Järeldused meetme kokkusobivuse kohta regionaalabina
(186)
Komisjon järeldab, et kõnealuseid tariife ei saa pidada kokkusobivaks regionaalabina vastavalt 1998. aasta regionaalabi suunistele. Kuna Sardiinia ei kuulunud pärast 2006. aasta detsembrit enam vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile a abistatavate piirkondade hulka, siis ei ole vaja uurida abi kokkusobivust regionaalabi suunistega aastateks 2007-2013.
(187)
Komisjon asus samasugusele negatiivsele seisukohale 2005. aastal seoses meetmega, mille eesmärk on vähendada Eurallumina energiakulusid Sardiinias. Komisjon leidis, et vaidlusalust meedet, mis seisnes raske kütteõli aktsiisimaksust vabastamises, ei või lubada regionaalabi suuniste alusel (71).
6.2. Muud meetme kokkusobivusega seotud kaalutlused
(188)
Itaalia ja asjaomased ettevõtjad on väitnud, et kavadega püütakse leevendada puudusi elektriturgudel, kus ei kehti veel konkurentsivõimelised hinnad. Nad väidavad, et elektrienergia hinnad ohustavad väidetavalt energiamahukate ettevõtjate konkurentsivõimet. Abil on väidetavalt ergutav mõju, kuna selle puudumisel lõpetaksid ettevõtjad oma tegevuse.
(189)
Komisjoni arvates ei ole võimalik nõustuda sellega, et tegevusabi mõnele tööstusettevõtjale on asjakohane lahendus konkurentsi puudumisele kohalikul elektriturul, mis mõjutab kõiki elektritarbijaid.
(190)
Samuti on küsitav, kas abi on asjakohane ja proportsionaalne vahend ettevõtjate ümberasumise ärahoidmiseks väljapoole ELi. Komisjoni otsustamispraktikas ja Euroopa Liidu kohtute praktikas ei ole juhtumeid, kus sellist väidet oleks riigiabi andmise põhjendusena aktsepteeritud. Tootmise tervikliku või osalise ümberpaigutamise otsused langetatakse vastavalt äriühingu äristrateegiale ning komisjon ei ole kunagi pidanud neid turutõrkeks. Komisjonil tekkisid Terni (72) ja Alcoa (73) juhtumi puhul kahtlused samasuguste väidete suhtes, millega seoti abimeetmed eesmärgiga vältida tööstusharu ümberpaigutamist väljapoole ELi.
(191)
Samuti tuleks märkida, et sellise eriorgani nagu konkurentsi, energeetika ja keskkonna kõrgetasemeline töörühma (74) järeldustes, millele on osutatud menetluse käigus, ei väideta, et tuleks anda konkreetset riigiabi, et lahendada kõrgetest energiahindadest tulenev konkurentsivõime probleem, vaid hoopis kaitstakse vajadust vastata täielikult kohaldatavatele riigiabieeskirjadele (75).
(192)
Eeltoodu põhjal leiab komisjon, et vaidlusalused 2004. ja 2005. aasta tariifid ei kuulu ühegi ELi toimimise lepingu artiklis 107 sätestatud erandi reguleerimisalasse. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 sätestatud erandeid ei saa kohaldada, kuna abi ei ole sotsiaalabi, see ei ole ette nähtud loodusõnnetuste või erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks ning seda ei antud Saksamaa jagamisest põhjustatud majandusliku halvemuse korvamiseks. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b ja punktis d sätestatud erandeid ei saa samuti kohaldada, sest abi ei ole antud üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või mõne liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks ega kultuuri edendamiseks ja kultuuripärandi säilitamiseks. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandiga seoses nähtub eespool põhjendustes 160-187 esitatud analüüsist, et tariifi ei saa heaks kiita abina majandusarengu edendamiseks niisuguses piirkonnas, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus. Tegevusabi ei kuulu põhimõtteliselt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi reguleerimisalasse, nagu on osutatud põhjendustes 155-158, ning komisjonil ei ole olnud võimalik kindlaks teha ühtegi eriolukorda, mis võiks käesoleval juhul sellise abi andmist õigustada.
(193)
Komisjon leiab seega, et 2004. aasta ja 2005. aasta tariifid on siseturuga kokkusobimatud.
(194)
Olles jõudnud sellisele järeldusele, ei pea komisjon uurima uue abi ja sellise vana kokkusobimatu abi võimalikku kumulatiivset mõju, millele on osutatud põhjenduses 31, võttes arvesse otsust kohtuasjas Deggendorf.
7. TAGASINÕUDMINE
(195)
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõikes 1 on sätestatud, et ebaseadusliku abi puhul, mis ei sobi kokku siseturuga, tuleb taastada tõhus konkurents, välja arvatud juhul, kui see oleks vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.
(196)
Käesoleval juhul tuleb tagasi nõuda üksnes 2004. aasta tariifid (juhtum C 38/B/04), kuna 2005. aasta tariife (juhtum C 13/06) ei ole veel rakendatud.
7.1. Õiguspärane ootus ja muud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtted, mis võivad takistada abi tagastamist
(197)
Kui abi on antud ilma ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohase eelneva teatamiseta, ei saa abisaaja väljakujunenud kohtupraktika kohaselt õiguspäraselt eeldada, et toetus on seaduslik (76). Hoolikas ettevõtja peaks olema suuteline kindlaks tegema, kas teatamismenetlust on järgitud ja abi on seaduslik.
(198)
Ebaseaduslikult antud abi saaja võib siiski tugineda erandlikele asjaoludele, mille alusel ta sai õiguspäraselt eeldada, et abi on seaduslik, ning keelduda abi tagasimaksmisest (77).
(199)
2004. aasta tariifide saajad ei ole selle kohta esitanud ühtegi väidet, samuti ei ole komisjon kindlaks määranud erandlikke asjaolusid, mis oleks võinud anda abisaajatele õiguse tugineda õiguspärasele ootusele. Eelkõige ei saanud 1996. aasta Alumixi otsuse põhjal tekkida mingeid ootusi selles suhtes, et tariifid ei kujuta endast riigiabi. Nagu on osutatud 2004. aasta menetluse algatamise otsuses (vt põhjendus 37), ei olnud tariifi puhul, mida kasutati vaidlusaluste 2004. aasta tariifide alusena, tegemist esialgse Alumixi korraga, mille kohta komisjon leidis 1996. aastal, et see ei kujutanud endast riigiabi, vaid oli täielikult uus meede, mida Itaalia ametiasutused olid põhjalikult muutnud (eelkõige selle rahastamismehhanismiga seoses) (78) ja ajaliselt pikendanud. Sellises olukorras oleks hoolikas abisaaja kontrollinud uue meetme seaduslikkust.
(200)
Komisjon leiab, et abi tagasinõudmisega ei rikutaks ühtegi muud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtet.
7.2. Tagasinõutavate summade kindlaksmääramine
(201)
Vastavalt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (79) V peatükile tuleb koos intressiga tagasi nõuda kõik siseturuga kokkusobimatu abi summad, mida Portovesme, ILA ja Eurallumina 2004. aasta dekreedi artikli 1 alusel said.
(202)
Abi tagasinõudmise eesmärk on taastada abisaajate konkurentsipositsioon, mis neil oli enne siseturuga kokkusobimatu abi andmist, kõrvaldades abiga antud põhjendamatu eelise. Käesoleval juhul võrdub antud eelis soodustariifi ja sellise elektrihinna vahega, mida abisaajad oleksid pidanud maksma turul vaidlusaluste tariifide puudumisel.
(203)
Kõik asjaomased ettevõtjad ostsid tariifide kehtestamise ajal elektrienergiat kahepoolsete lepingute alusel. Riik sekkus lepingus sätestatud hinna subsideerimise teel, makstes hüvitisi. Seetõttu võrdub tagasinõutav summa hüvitistega, mida abisaajad asjaomasel ajavahemikul said (vt põhjendus 30).
8. JÄRELDUS
Komisjon leiab, et nii 2004. kui ka 2005. aasta tariifid kujutavad endast tegevusabi, mille suhtes ei kehti ükski EÜ asutamislepingus sätestatud erand üldisest riigiabi andmise keelust, ning on seetõttu siseturuga kokkusobimatud.
2004. aasta tariifide puhul, mida rakendati õigusvastaselt, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, tuleb kõik abimaksed peatada ning juba makstud abi tagasi nõuda. Tagasinõutav summa vastab kõigi hüvitiste summale, mida tasakaalustusfond maksis äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina.
2005. aasta tariife, millest Itaalia teavitas nõuetekohaselt vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3, ei tohi kohaldada,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Riigiabi, mida Itaalia kavatseb anda äriühingutele Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA ja Syndial SpA 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80/2005) artikli 11 lõike 12 alusel, ei ole siseturuga kokkusobiv.
2. Seetõttu ei tohi abi anda.
Artikkel 2
Riigiabi, mida Itaalia õigusvastaselt andis peaministri 6. veebruari 2004. aasta dekreedi artikli 1 alusel, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, ettevõtjale Portovesme Srl 12 845 892,82 euro ulatuses, ettevõtjale Eurallumina SpA 5 208 152,05 euro ulatuses ning ettevõtjale ILA SpA 291 120,27 euro ulatuses, ei ole siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 3
1. Itaalia peab abisaajatelt artiklis 2 osutatud abi tagasi nõudma.
2. Tagasinõutavalt summalt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil summa abisaaja käsutusse anti, kuni selle tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina kooskõlas määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükiga.
4. Itaalia tühistab kõik artiklis 2 osutatud tegemata abimaksed alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
Artikkel 4
1. Artiklis 2 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Itaalia tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast otsuse teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 5
1. Itaalia esitab kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist komisjonile järgmise teabe:
a)
abisaajalt tagasi nõutav kogusumma (põhisumma ja intressid);
b)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
c)
dokumendid, mis tõendavad, et abisaajale on antud korraldus abi tagastada.
2. Itaalia teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud siseriiklike meetmete edenemisest, kuni artiklis 2 osutatud abi on täies ulatuses tagasi makstud. Itaalia esitab komisjoni nõudmisel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Samuti annab Itaalia üksikasjalikku teavet abisaaja tagasimakstud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 6
Käesolev otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
Brüssel, 23. veebruar 2011