ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 12. prosince 2011
o přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 s výjimkou jeho článků 10 a 11
(2012/22/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) a odst. 8 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) představuje významné zlepšení režimu odpovědnosti dopravců a odškodnění cestujících po moři. Zejména stanoví přísnou odpovědnost dopravce zahrnující povinné pojištění s právem podání přímé žaloby proti pojistitelům až do konkrétní výše a stanoví pravidla pro soudní příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí. Athénský protokol je proto v souladu s cílem Unie zlepšit právní režim týkající se odpovědnosti dopravců.
(2)
Athénský protokol upravuje Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénská úmluva“) a v článku 15 stanoví, že oba dva dokumenty jsou stranami Athénského protokolu chápány a vykládány společně jako dokument jediný.
(3)
Většina pravidel Athénského protokolu byla začleněna do práva Unie nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod (1). Unie tedy v záležitostech upravovaných uvedeným nařízením vykonala svou pravomoc. Členské státy si však ponechávají pravomoc, pokud jde o několik ustanovení Athénského protokolu, např. uplatňují alternativní doložku, díky které mohou stanovit vyšší omezení odpovědnosti, než jaké Athénský protokol předepisuje. Záležitosti v rámci Athénského protokolu, které spadají do pravomoci členských států, jsou vzájemně provázané se záležitostmi spadajícími do výlučné pravomoci Unie. Členské státy by tedy měly v záležitostech v rámci Athénského protokolu, které spadají do jejich pravomoci, postupovat koordinovaně, a to s ohledem na jejich povinnost loajální spolupráce.
(4)
Athénský protokol mohou ratifikovat, přijmout, schválit nebo k němu mohou přistoupit státy a organizace regionální hospodářské integrace, sestávající ze suverénních států, které na tyto organizace přenesly pravomoc v určitých záležitostech, jež Athénský protokol upravuje.
(5)
Podle čl. 17 odst. 2 písm. b) a článku 19 Athénského protokolu mohou organizace regionální hospodářské integrace Athénský protokol uzavřít.
(6)
Právní výbor Mezinárodní námořní organizace přijal v říjnu roku 2006 výhradu a pokyny IMO k provádění Athénské úmluvy (dále jen „pokyny IMO“) s cílem zabývat se některými otázkami v rámci Athénské úmluvy, zejména náhradou škod způsobených v souvislosti s terorismem.
(7)
Příslušná ustanovení konsolidované verze Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a pokynů IMO jsou uvedena v přílohách nařízení (ES) č. 392/2009.
(8)
Podle podmínek článku 19 Athénského protokolu musí organizace regionální hospodářské integrace v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení učinit prohlášení, v němž uvede rozsah svých pravomocí ve vztahu k záležitostem, jež Athénský protokol upravuje.
(9)
Z tohoto důvodu by Unie měla k Athénskému protokolu přistoupit a vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO. Vznesení takové výhrady by nemělo být vykládáno jako měnění stávajícího rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy, pokud jde o vydávání osvědčení a kontroly ze strany státních orgánů.
(10)
Některá ustanovení podle Athénského protokolu se týkají soudní spolupráce v občanských věcech a tudíž spadají do působnosti třetí části hlavy V SFEU. Samostatné rozhodnutí týkající se těchto ustanovení se přijme souběžně s tímto rozhodnutím.
(11)
Členské státy, které mají Athénský protokol ratifikovat nebo k němu přistoupit, by tak měly učinit pokud možno souběžně. Členské státy by si proto měly vyměnit informace o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů, aby mohly co nevíce připravit souběžné uložení svých listin o ratifikaci nebo přistoupení. Při ratifikaci Athénského protokolu nebo přistoupení k němu by měly členské státy vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) se schvaluje jménem Evropské unie, pokud jde o otázky spadající do výlučné pravomoci Unie s výjimkou jeho článků 10 a 11.
Znění Athénského protokolu s výjimkou článků 10 a 11 je uvedeno v příloze.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k uložení listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu v souladu s čl. 17 odst. 2 písm. c), čl. 17 odst. 3 a článkem 19 uvedeného protokolu.
2. V době uložení listiny o přistoupení Unie učiní toto prohlášení o pravomoci:
„1.
Článek 19 Athénského protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 stanoví, že organizace regionální hospodářské integrace sestávající se ze suverénních států, které na ně přenesly pravomoc v určitých záležitostech upravených uvedeným protokolem, mohou protokol podepsat pod podmínkou, že učiní prohlášení podle uvedeného článku. Unie se rozhodla přistoupit k Athénskému protokolu a z tohoto důvodu uvedené prohlášení činí.
2.
Současnými členskými státy Evropské unie jsou: Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarská republika, Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Polská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska.
3.
Toto prohlášení se nevztahuje na území členských států Evropské unie, ve kterých se neuplatňuje Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a nejsou jím dotčeny akty ani postoje, které mohou dotyčné členské státy jménem a v zájmu těchto území podle protokolu přijmout.
4.
Členské státy Evropské unie přenesly na Unii výlučné pravomoci, pokud jde o opatření přijímaná na základě článku 100 SFEU. Taková opatření byla přijata, pokud jde o články 1 a 1a, čl. 2 odst. 2, články 3 až 16 a články 18, 20 a 21 Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a ustanovení pokynů IMO, nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod.
5.
Výkon pravomoci, kterou členské státy přenesly na Evropskou unii podle SFEU, ze své podstaty závisí na průběžném vývoji. V rámci SFEU mohou příslušné instituce přijímat rozhodnutí, která určují rozsah pravomoci Evropské unie. Evropská unie si proto vyhrazuje právo toto prohlášení podle potřeby změnit, aniž by to bylo podmínkou nezbytnou k výkonu její pravomoci v záležitostech, jež Athénský protokol upravuje. Evropská unie oznámí změněné prohlášení generálnímu tajemníkovi Mezinárodní námořní organizace.“
3. Osoba nebo osoby jmenované podle odstavce 1 tohoto článku učiní při ukládání listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu výhradu uvedenou v pokynech IMO.
Článek 3
Unie uloží listinu o přistoupení k Athénskému protokolu do 31. prosince 2011.
Článek 4
1. Členské státy podniknou nezbytné kroky, aby uložily ratifikační nebo přístupové listiny k Athénskému protokolu v přiměřené lhůtě a pokud možno do 31. prosince 2011.
2. Členské státy vznesou výhradu obsaženou v pokynech IMO při ukládání svých ratifikačních nebo přístupových listin k Athénského protokolu.
V Bruselu dne 12. prosince 2011.
NÕUKOGU OTSUS,
12. detsember 2011,
milles käsitletakse Euroopa Liidu ühinemist reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolliga, välja arvatud selle artiklitega 10 ja 11
(2012/22/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a ja lõike 8 esimese lõiguga,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
ning arvestades järgmist:
(1)
Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokoll (edaspidi „Ateena protokoll”) parandab oluliselt vedajate vastutuse ja meritsi veetavate reisijate hüvitisega seonduvat korda. Eelkõige nähakse sellega ette vedaja otsene vastutus ning see hõlmab kohustuslikku kindlustust koos vahetu hagemise õigusega kindlustusandja vastu teatavate piirmäärade ulatuses ning eeskirju kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta. Seega on Ateena protokoll kooskõlas liidu eesmärgiga parandada vedajate vastutusega seotud õiguslikku korda.
(2)
Ateena protokolliga muudetakse reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni (edaspidi „Ateena konventsioon”) ning protokolli artiklis 15 sätestatakse, et Ateena protokolli osalisriigid peavad kõnealust kaht dokumenti lugema ja tõlgendama ühtse dokumendina.
(3)
Enamus Ateena protokollis sisalduvaid eeskirju on inkorporeeritud liidu õigusesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 392/2009 reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral (1). Seega teostas liit oma pädevust kõnealuse määrusega reguleeritud küsimustes. Samas säilitavad liikmesriigid oma pädevuse mitme Ateena protokolli sätte osas, näiteks loobumisklausli osas, millega liikmesriikidel lubatakse kehtestada Ateena protokollis ettenähtud vastutusmääradest kõrgemad määrad. Ateena protokolli alusel liikmesriikide pädevuses olevad küsimused ja need, mis jäävad liidu ainupädevusse, on omavahel tihedalt seotud. Seetõttu peaksid liikmesriigid Ateena protokolli alusel nende pädevuses olevates küsimustes tegutsema kooskõlastatult, võttes arvesse lojaalse koostöö kohustust.
(4)
Ateena protokoll on ratifitseerimiseks, heakskiitmiseks või ühinemiseks avatud riikidele ja piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonidele, mille moodustavad sõltumatud riigid, kes on teatavates Ateena protokolliga reguleeritavates valdkondades oma pädevuse neile organisatsioonidele üle andnud.
(5)
Kooskõlas Ateena protokolli artikli 17 lõike 2 punktiga b ja artikliga 19 võivad Ateena protokolli sõlmida piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid.
(6)
Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni õiguskomitee võttis 2006. aasta oktoobris vastu IMO reservatsiooni ja Ateena konventsiooni rakendamise suunised (edaspidi „IMO suunised”), et täpsustada teatavaid Ateena konventsiooniga seotud küsimusi, nagu näiteks terrorismiga seotud kahju hüvitamist.
(7)
Määruse (EÜ) nr 392/2009 lisades on esitatud Ateena konventsiooni konsolideeritud ja Ateena protokolliga muudetud versiooni asjakohased sätted ning IMO suunised.
(8)
Ateena protokolli artikli 19 kohaselt peab piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioon Ateena protokolli allakirjutamisel, ratifitseerimisel, heakskiitmisel või sellega ühinemisel teatama, milline on tema pädevuse ulatus Ateena protokolliga reguleeritavates küsimustes.
(9)
Seepärast peaks liit Ateena protokolliga ühinema ning tegema IMO suunistes sisalduva reservatsiooni. Sellise reservatsiooni tegemist ei tohiks tõlgendada nii, nagu muudaks see praegust pädevuste jaotust liidu ja liikmesriikide vahel riigi ametiasutuste poolt antava tunnistuse ja tehtava kontrolli osas.
(10)
Ateena protokolli teatavad sätted käsitlevad õigusalast koostööd tsiviilasjades ja kuuluvad seega Euroopa Liidu toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise reguleerimisalasse. Nende sätete osas võetakse käesoleva otsusega paralleelselt vastu eraldi otsus.
(11)
Liikmesriigid, kes Ateena protokolli ratifitseerivad või sellega ühinevad, peaksid seda võimaluse korral tegema üheaegselt. Seepärast peaksid liikmesriigid vahetama ratifitseerimis- või ühinemismenetluste seisu kohta teavet, et valmistada võimalikult suures ulatuses ette ratifitseerimis- või ühinemiskirjade üheaegne hoiuleandmine. Ateena protokolli ratifitseerimisel või sellega ühinemisel peaksid liikmesriigid tegema IMO suunistes sisalduva reservatsiooni,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Käesolevaga kiidetakse Euroopa Liidu nimel heaks Euroopa Liidu ühinemine reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolliga („Ateena protokoll”) liidu ainupädevusse kuuluvate küsimuste osas, välja arvatud artiklid 10 ja 11.
Ateena protokolli tekst, välja arvatud selle artiklid 10 ja 11, on esitatud lisas.
Artikkel 2
1. Nõukogu eesistujat volitatakse nimetama isik(ud), kellel on õigus anda hoiule liidu ühinemist Ateena protokolliga käsitlev kiri kooskõlas selle protokolli artikli 17 lõike 2 punktiga c, artikli 17 lõikega 3 ja artikliga 19.
2. Ühinemiskirja hoiule andmise ajal esitab liit järgmise pädevust tõendava deklaratsiooni:
„1.
Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta Ateena protokolli artiklis 19 nähakse ette, et piirkondlik majandusintegratsiooni organisatsioon, mille on moodustanud sõltumatud riigid, kes on andnud pädevuse teatavates nimetatud protokolliga reguleeritavates valdkondades üle nimetatud organisatsioonile, võib protokollile alla kirjutada tingimusel, et ta esitab selles artiklis osutatud deklaratsiooni. Liit on otsustanud protokolliga ühineda ja esitab seepärast kõnealuse deklaratsiooni.
2.
Euroopa Liidu praegused liikmed on Belgia Kuningriik, Bulgaaria Vabariik, Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Iirimaa, Kreeka Vabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Küprose Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari Vabariik, Malta, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Poola Vabariik, Portugali Vabariik, Rumeenia, Sloveenia Vabariik, Slovaki Vabariik, Soome Vabariik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriik.
3.
Deklaratsiooni ei kohaldata Euroopa Liidu liikmesriikide selliste territooriumide suhtes, kus Euroopa Liidu toimimise lepingut ei kohaldata, ja sellega ei piirata selliseid meetmeid ega seisukohti, mida asjaomased liikmesriigid võivad protokolli alusel võtta kõnealuste territooriumide nimel ja huvides.
4.
Euroopa Liidu liikmesriigid on andnud liidule ainupädevuse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 100 alusel vastuvõetud meetmete osas. Selliseid meetmeid on võetud Ateena protokolliga muudetud Ateena konventsiooni artiklite 1 ja 1a, artikli 2 lõike 2, artiklite 3 kuni 16, artiklite 18, 20 ja 21 ning IMO suuniste sätete osas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 392/2009 (reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral).
5.
Liikmesriikide poolt ELi toimimise lepingu alusel liidule üle antud pädevuste teostamine muutub oma olemuse tõttu pidevalt. Aluslepingu raames võivad pädevad asutused vastu võtta otsuseid, millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu pädevuse ulatus. Seepärast jätab Euroopa Liit endale õiguse käesolevat deklaratsiooni vastavalt muuta, ilma et see oleks Ateena protokolliga reguleeritavates küsimustes tema pädevuse teostamise eeltingimuseks. Euroopa Liit teatab muudetud deklaratsioonist Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni peasekretärile.”.
3. Käesoleva artikli lõike 1 kohaselt määratud isik või isikud teevad liidu Ateena protokolliga ühinemise kirja hoiuleandmisel IMO suunistes sisalduva reservatsiooni.
Artikkel 3
Liit annab oma Ateena protokolliga ühinemise kirja hoiule 31. detsembriks 2011.
Artikkel 4
1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et anda Ateena protokolli ratifitseerimis- või ühinemiskirjad hoiule mõistliku aja jooksul ning võimaluse korral 31. detsembriks 2011.
2. Liikmesriigid teevad Ateena protokolli ratifitseerimis- või ühinemiskirjade hoiuleandmisel IMO suunistes sisalduva reservatsiooni.
Brüssel, 12. detsember 2011