ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.
KOMISJONI OTSUS,
6. juuli 2010,
meetme C 40/07 (ex NN 48/07) kohta, mida Rumeenia on kohaldanud ettevõtja ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (varem Petrotub Roman S.A.) suhtes
(teatavaks tehtud numbri K(2010) 4492 all)
(Ainult rumeeniakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2013/516/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
võttes arvesse Rumeenia ühinemislepingu üleminekumeetmete protokolli VII lisa sätteid ja nimetatud lisa A liidet,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool osutatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Komisjon palus 2. veebruari 2007. aasta kirjaga esitada Rumeenial teavet riigi antud võlgade sissenõudmisest loobumise ja ettevõtjale Petrotub Roman S.A. (edaspidi „Petrotub”) riigi antud võla ümberkorraldamise kohta 2003. aasta erastamise raames (pärast erastamist hakkas ettevõtja kandma nime Mittal Steel Roman ja seejärel ArcelorMittal Tubular Products S.A (2). (edaspidi „AM Roman”)).
(2)
Komisjon teavitas 25. septembri 2007. aasta kirjaga Rumeeniat oma otsusest algatada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 (3) ette nähtud menetlus seoses võimaliku abi andmisega ettevõtja Petrotub erastamise käigus. Otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid esitama märkusi meetme kohta.
(3)
Rumeenia esitas oma märkused 26. novembri 2007. aasta kirjas, mis registreeriti samal kuupäeval. Ettevõtja ArcelorMittal (emaettevõtja) ja ettevõtja AM Roman (asjaomane tütarettevõtja) esitasid 28. jaanuari kirjades (registreeritud 29. jaanuaril 2008) oma märkused, mis edastati Rumeeniale 12. veebruaril 2008. Rumeenia vastas 11. märtsi 2008. aasta kirjas, mis registreeriti samal kuupäeval.
(4)
Komisjon küsis täiendavat teavet 26. veebruari 2009. aasta, 8. oktoobri 2009. aasta ja 29. jaanuari 2010. aasta kirjades. Rumeenia vastas 27. aprilli 2009. aasta, 19. oktoobri 2009. aasta ja 3. veebruari 2010. aasta kirjades, mis registreeriti samadel kuupäevadel.
II. ASJAOLUDE KIRJELDUS
1. Ettevõtja
(5)
Ettevõtja AM Roman on Romanis, (5) ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel abi saavas piirkonnas asuv õmblusteta terastorude tootja. Enne 2003. aasta erastamist oli ettevõtja - mis siis kandis nime Petrotub - õmblusteta terastorude tootja, kelle toodang koosnes kuumvaltsitud ja külmvaltsitud terastorudest, mille läbimõõt oli 6-620 mm ja seina paksus 0,5-70 mm. Neil toodetel on erinev kasutusotstarve energiatööstuses (nafta, gaas, kemikaalid, tuuma- ja traditsiooniline energia) ning masina- ja ehitustööstuses. Pärast erastamist jätkas ettevõtja tegevust samal tooteturul. Praegu kuulub 69,76 % ettevõtja aktsiatest ettevõtjale ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ArcerlorMittal kontserni liige) (6).
2. Kõnealune meede
(6)
Rumeenia erastamisagentuur APAPS (nüüd AVAS) (7) avalikustas 23. juulil 2003. aastal oma kavatsuse müüa 70% osalus ettevõtjas Petrotub. Erastamine toimus avaliku pakkumise teel. 28. oktoobril 2003. aastal allkirjastati müügileping ettevõtjaga LNM Holdings NV (nüüd ArcelorMittal) ning ostuhind oli 6 miljonit USA dollarit (5,1 miljonit eurot (8)).
(7)
Erastamise raames nõustus erastamisagentuur APAPS Rumeenia riigi nimel kandma maha riigi antud võla kogusummas 22,5 miljonit eurot ning korraldama ümber riigi antud ülejäänud võla.
(8)
1998. aastal oli ettevõtja Petrotub võtnud Saksamaa arengupangalt Kreditanstalt für Wiederaufbau (edaspidi „KfW”) kuni 2011. aastani ärilaenu summas [30-50] (9) miljonit Saksa marka [15-25 miljonit eurot], et osta ettevõtjalt Mannesmann AG uus tehas. Arengupanga KfW rahastamispakett tagati erinevates segmentides riigigarantiidega, mille andsid Saksamaa ja Austria, ning Rumeenia panga Banca Comercială Română (BCR) antud pangagarantiiga. Saksamaa riigigarantiile andis edasigarantii katte Rumeenia riik. Rumeenia antud edasigarantii kate hõlmas 85% arengupanga KfW 30-50 miljoni Saksa marga suurusest kogulaenust. Rumeenia võttis ettevõtjalt Petrotub ühekordset tasu [3-7%].
III. MENETLUSE ALGATAMISE OTSUS
(9)
Menetluse algatamise otsuses andis komisjon Rumeeniale teada, et ametliku uurimismenetluse algatamise alus oli Rumeenia ühinemislepingu protokolli VII lisa B osa, mis käsitleb terasesektori restruktureerimist (edaspidi „VII lisa”), ning et kuna VII lisas puuduvad erisätted Rumeenia torutootjate õigusliku olukorra kohta erastamise ajal, siis kavatseb komisjon uurida sellele tuginedes ettevõtjale AM Roman suunatud riigiabi olemasolu ja kokkusobivust siseturuga.
(10)
Komisjon märkis, et ostuhind (5,1 miljonit eurot) ei katnud kahju, mida riik kandis, kui loobus 22,5 miljoni euro suurusest võlast, millega Rumeenia erastamisagentuur APAPS oli erastamise käigus nõustunud.
(11)
Enne ametliku uurimismenetluse alustamist oli Rumeenia esitanud väliskonsultandi koostatud aruande (10) eesmärgiga näidata, et erastamine antud tingimustel oli olnud riigi jaoks kõige kasulikum lahendus.
(12)
Aruandes kinnitati, et erastamisega saavutati Rumeenia riigi jaoks kõige kasulikum olukord. Allpool esitatud tabelis võrreldakse summasid, mida iga võlausaldajast avalik-õiguslik asutus saaks erastamise ja likvideerimise stsenaariumide alusel (11).
Erastamine
Likvideerimine
Sotsiaalkindlustusfond
[…] miljonit eurot
[…] miljonit eurot
Töötusfond
[…] miljonit eurot
[…] miljonit eurot
Haigekassa
[…] miljonit eurot
[…] miljonit eurot
APAPS
[…] miljonit eurot
(sealhulgas müügihind 5,1 miljonit eurot)
0
Riik kokku
[4-9] miljonit eurot
[19-26] miljonit eurot
(13)
Aruanne põhines eeldusel, et likvideerimise korral oleks kasutusele võetud 1998. aasta garantii ning riik oleks (rahandusministeeriumi kaudu) pidanud tasuma tagasimaksmata osa laenust, mille ettevõtja Petrotub võttis 1998. aastal arengupangalt KfW, st [15-25] miljonit eurot. Teisisõnu oleks riik likvideerimisstsenaariumi korral saanud lõpuks kõigest [2-9] miljonit eurot, mis on väiksem summa võrreldes erastamise kaudu saadud [4-9] miljoni euro suuruse kogusummaga.
(14)
Komisjon seadis algatamisotsuses kahtluse alla, kas erastamis- ja likvideerimisstsenaariumide tulemusi oleks pidanud vaatlema riigi kui terviku seisukohast või - nagu eksperdiaruandes soovitatud - eraldi iga avalik-õigusliku võlausaldaja puhul kooskõlas kohtuasjas HAMSA (12) sedastatuga.
(15)
Muu hulgas kahtles komisjon ka selles, kas [15-25] miljoni euro kaotamist 1998. aastal antud garantii kasutamise tulemusel oli võimalik arvesse võtta likvideerimisstsenaariumi tulemuste hindamisel. Kooskõlas kohtuasjadega HYTASA (13) ja Gröditzer (14) tuleb eristada ühelt poolt kohustusi, mille riik peab täitma ettevõtja aktsionärina, ja teiselt poolt kohustusi, mida ta peab täitma riigiasutusena. Sellest tuleneb, et riigiasutuse toiminguga kaasnevaid kulusid ei saa võtta arvesse selliste kulude hindamisel, mida eraõiguslik aktsionär oleks pidanud kandma või soovinud kanda. Komisjon leiab, et asjaolu, et Rumeenia rahandusministeerium väljastas 1998. aastal riigigarantii, näitab, et eraõiguslik aktsionär ei oleks sellist garantiid suutnud anda. Teine näitaja sellega seoses on asjaolu, et 1998. aasta garantii anti sellistel tingimustel, millega eraõiguslik ettevõtja ei oleks ehk nõustunud.
IV. RUMEENIA JA HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(16)
Rumeenia väitis oma 27. novembril 2007. aastal esitatud materjalides peamiselt seda, et ettevõtja Petrotub erastamisega 2003. aasta oktoobris ei olnud antud eelist nimetatud ettevõtjale või ostjale ning seega ei sisaldanud tehing riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(17)
Esiteks rõhutas Rumeenia seda, et ettevõtja Petrotub müüdi avatud, läbipaistva ja tingimusteta hankemenetluse kaudu - Rumeenia ametiasutuste arvates näitas see asjaolu, et ettevõtja Petrotub müüdi turuhinnaga ja et ostja ei saanud ostust mingit eelist. Teiseks leidis Rumeenia, et oli toiminud nii, nagu oleks seda teinud mis tahes eraõiguslik müüja: erastamis- ja likvideerimisstsenaariumide vahel valides valis riik stsenaariumi, mis oli kõige kasulikum vaid finantsnäitajate poolest, võtmata arvesse selliseid mitteärilisi või poliitilisi kaalutlusi, mida avalik-õiguslik asutus oma ülesannete teostamisel arvestaks.
(18)
Teise argumendiga seoses näitas Rumeenia, et siseriikliku õiguse kohaselt pidi erastamisagentuur AVAS hindama ja võrdlema erastamise ja likvideerimise üldiseid tulemusi riigieelarve kui terviku seisukohast ning tal oli õigus seda teha. Teisisõnu valib erastamisagentuur stsenaariumi, mis on kõige kasulikum riigieelarvele tervikuna, nagu teeks ka mitmest võlausaldajast koosnev suur valdusettevõtja. Sellest vaatenurgast - ja vastupidiselt komisjoni seisukohtadele - ei saanud riik hinnata (ega pidanud seda ka tegema) erastamise ja likvideerimisi tulemusi eraldi iga asjaomase avalik-õigusliku asutuse puhul.
(19)
Peale selle oli likvideerimise tulemusi hinnates riigil õigus võtta arvesse 1998. aasta garantii kasutamisega seotud kahju, sest asjaomastel tingimustel oleks sellise garantii andnud ettevõtjale Petrotub ka eraõiguslik investor. Ettevõtja ei olnud garantii andmise ajal raskustes ning ettevõtjale Petrotub garantii eest nõutud riskipreemia oli asjakohane hüvitis aktsionäri garantii eest, mis anti tol ajal heas seisus olevale ettevõtjale.
(20)
Lisaks tuleb 1998. aasta garantiid hinnata tol ajal kehtinud asjaomastest riigiabi eeskirjadest lähtuvalt. Tol ajal kehtinud komisjoni teatisega (lühiajaliste ekspordikrediidigarantiide kohta) jäeti pikaajalised ekspordikrediidigarantiid ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 (siis EÜ asutamislepingu artikli 87 lõige 1) reguleerimisalast välja (15). Samuti rõhutas Rumeenia, et 1998. aastal, mil garantii anti, oli ettevõtja Petrotub torutootja ning ei olnud seega hõlmatud ESTÜ terasemääratlusega või Euroopa lepingu protokolli nr 2 (ESTÜ terasesektori kohta) sätetega.
(21)
Ettevõtja AM Roman ja tema emaettevõtja ArcelorMittal nõustusid Rumeenia argumentidega täielikult. Lisaks rõhutasid ettevõtjad, et tol ajal kohaldatud Rumeenia õigusaktide ja Euroopa lepingu riigiabieeskirjade kohaselt ei hõlmanud 1998. aastal ettevõtjale Petrotub antud riigigarantii riigiabi. Peale selle kujutas 1998. aasta garantii endast selget jõustatavat ärikohustust, mille riik võttis asjaomase ettevõtja enamusaktsionärina, ning sellepärast võib seda kasutada likvideerimiskulude prognoosimisel. Ettevõtja ArcelorMittal rõhutas ka seda, et ta oli ettevõtja Petrotub soetamise eest maksnud turuhinda, ning seega oleks mis tahes erastamisest tuleneda võinud eelis - mida küll ei esinenud - jäänud igal juhul riigile kui müüjale.
V. HINNANG
1. Kohaldatav õigus ja komisjoni pädevus
(22)
Kõnealune menetlus hõlmab sündmusi, mis leidsid aset enne Rumeenia ühinemist Euroopa Liiduga (1. jaanuar 2007). Ettevõtja Petrotub erastati 2003. aasta oktoobris. Lisaks oli Rumeenia riik andnud 1998. aastal ettevõtjale Petrotub garantii seoses [30-50] miljoni Saksa marga suuruse laenuga arengupangast KfW, mis oli mõeldud uue tehase ostmiseks. 1998. aasta garantii on Rumeenia ametiasutuste sõnul seotud 2003. aasta erastamisega sel määral, et likvideerimise korral tuleb garantiiga kaasnevaid kulusid võtta arvesse juhul, kui hinnatakse 2003. aasta erastamistehingut turumajandusliku investori põhimõttest lähtuvalt.
(23)
Üldiselt ei kohaldata ELi toimimise lepingu artikleid 107-108 meetmete suhtes, mille võtmist võimaldati enne ühinemist ja mida pärast ühinemist enam ei anta (16). Erandina sellest üldisest reeglist - ja seega erandkorras - on komisjonil pädevus vaadata läbi Rumeenia poolt enne ühinemist antud riigiabi riigi terasetööstuse restruktureerimise kontekstis, tuginedes Rumeenia ühinemislepingu VII lisale (17).
(24)
VII lisa sisaldab sätteid, millega lubatakse Rumeenial viia lõpule oma terasetööstuse restruktureerimine, nagu sellega alustati enne ühinemist. Rumeenia terasesektori ühinemiseelne restruktureerimine toimus Euroopa lepingule lisatud ESTÜ terasetööstust käsitleva protokolli nr 2 (edaspidi „protokoll nr 2”) alusel, nagu seda on pikendatud 23. oktoobril 2002. aastal allkirjastatud lisaprotokolliga (edaspidi „lisaprotokoll”).
(25)
Protokolliga nr 2 anti Rumeeniale ajapikendust viieks aastaks (alates 1993. aastast kuni 1998. aasta lõpuni), et restruktureerida oma ESTÜ terasetööstus liiduga ühinemist silmas pidades. Lisaprotokolliga, mille nõukogu kiitis heaks 29. juulil 2002. aastal ja allkirjastas 23. oktoobril 2002. aastal, anti Rumeeniale täiendavat ajapikendust kuni 2004. aasta lõpuni. Kogu antud ajapikenduse jooksul, st alates 1993. aastast kuni 2004. aasta lõpuni, oli Rumeenial lubatud anda restruktureerimisabi terasesektorile protokollist nr 2 (nagu seda oli pikendatud lisaprotokolliga) tulenevatel tingimustel ning ühendusega kokku lepitud riikliku restruktureerimiskava alusel. Nõukogu kiitis Rumeenia riikliku restruktureerimiskava heaks 18. juulil 2005. aastal (18).
(26)
VII lisa kujutab endast kaitsemehhanismi, mis võimaldab komisjonil teostada pärast 1. jaanuarit 2007 (ühinemiskuupäev) järelevalvet abi üle, mille Rumeenia on andnud enne ühinemist terasesektorile protokolli nr 2 (lisaprotokolliga pikendatud kujul) ja riikliku restruktureerimiskava alusel. Peale selle antakse VII lisaga komisjonile õigus nõuda tagasi antud abi, mis on protokolliga nr 2 ja riikliku rekonstrueerimiskavaga vastuolus. Seega on VII lisa näol tegemist erinormiga, millega lubatakse Rumeenial erandkorras ja erandina üldisest korrast teostada tagasiulatuvalt järelevalvet oma terasetööstusele enne liiduga ühinemist antud riigiabi üle ja seda riigiabi läbi vaadata. Hiljutistes kohtuotsustes enne ühinemist Poola teraseettevõtjatele antud riigiabi kohta (19) kinnitas Üldkohus, et Poola ühinemislepingu protokoll nr 8, mis sisaldab samaväärseid sätteid VII lisa sätetega, on erinorm.
(27)
Kõnealuse menetluse raames peab komisjon hindama, kas põhjendustes 23-26 kirjeldatud erakorraline tagasiulatuv kontrollipädevus hõlmab ka meetmeid, mille võtmist võimaldas Rumeenia torutootjatele enne ühinemist. Selleks tuleb kõnealuse juhtumi puhul tõlgendada kohaldatavat õiguslikku alust - mis koosneb VII lisast koostoimes protokolli nr 2 ja lisaprotokolliga - eesmärgiga kindlaks teha, kas selle sätted hõlmavad Rumeenia poolt enne ühinemist torutootjatele võimaldatud meetmeid.
(28)
On üldtunnustatud õiguspõhimõte, et üldisest korrast kõrvale kalduvaid erinormi sätteid tuleb tõlgendada kitsas tähenduses. Eespool nimetatud õigusliku aluse kitsas tähenduses tõlgendamise (vt põhjendused 29-43) tulemusel võib järeldada, et komisjoni erakorraline tagasiulatuv kontrollipädevus on piiratud (võimaliku) ühinemiseelse abiga ESTÜ tootjatele, seega jääb (võimalik) torutootjatele antud abi selle pädevuse alt välja.
(29)
VII lisa punktides 12 ja 17 sätestatakse komisjoni järelevalvepädevus ja tagasiulatuv kontrollipädevus seoses ühinemiseelse abiga Rumeenia terasetööstusele. Punktiga 12 antakse komisjonile ja nõukogule õigus teostada järelevalvet Rumeenia riikliku restruktureerimiskava rakendamise üle enne ja pärast ühinemist kuni 2009. aastani. Punktiga 17 antakse komisjonile õigus nõuda VII lisa punktidega 1-3 vastuolus antud riigiabi tagasinõudmist (nagu on märgitud põhjendustes 30-32).
(30)
VII lisa punktis 1 sätestatakse, et Rumeenia poolt teatavatele Rumeenia terasetööstuse osadele restruktureerimiseks antud riigiabi loetakse siseturuga kokkusobivaks järgmistel tingimusel: „Euroopa lepingu ESTÜ tooteid käsitleva protokolli nr 2 artikli 9 lõikes 4 ettenähtud tähtaega on pikendatud kuni 31. detsembrini 2005”, järgitud on riiklikus restruktureerimiskavas sätestatud tingimusi, riiklikust restruktureerimiskavast abi saajatele ei määrata ega maksta täiendavat riigiabi pärast 1. jaanuari 2005 ning „pärast 31. detsembrit 2004 ei määrata ega maksta Rumeenia terasesektori restruktureerimiseks mingit riigiabi”. Lisaks sätestatakse nimetatud punktis järgmine: „Käesolevates sätetes ja A liites tähendab restruktureerimiseks antav riigiabi igasugust teraseettevõtjate suhtes võetud meedet, mis on EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses riigiabi ja mida ei saa ühenduses kohaldatud tavanormide kohaselt pidada ühisturuga kokkusobivaks”.
(31)
VII lisa punktis 2 nähakse ette, et ainult riiklikust restruktureerimiskavast abi saavate äriühingutena loetletud äriühingud (loetletud ka VII lisa A liites) võivad saada riigiabi ajavahemikul 1993-2004.
(32)
VII lisa punktis 6 sätestatakse, et riiklikust restruktureerimiskavast abi saajatena loetletud äriühingutele „ei anta restruktureerimiseks riigiabi ega muud abi” ning nad ei pea ka vähendama oma võimsust.
(33)
VII lisa punkti 1 esimeses taandes viidatakse sõnaselgelt protokolli nr 2 (nagu seda on pikendatud 23. oktoobril 2002. aastal allkirjastatud lisaprotokolliga) artikli 9 lõikele 4. Protokoll nr 2 hõlmas ainult ESTÜ terasetööstust ning selle lisas loetleti ka ESTÜ terasetooted. Nimetatud lisa sisaldas sama ESTÜ toodete loetelu nagu ESTÜ asutamislepingu I lisa, kus ESTÜ terasetoodete määratlusest arvati konkreetselt välja terastorud („terastorud (õmblusteta või keevisega), […] külmtõmmatud terasvardad ja malmvalandid (torud, liitmikud ja muud malmvalandid)”).
(34)
ESTÜ asutamisleping kaotas kehtivuse 23. juulil 2002. Alates sellest kuupäevast hakati terasetööstusega seotud riigiabi suhtes kohaldama üldist EÜ korda. Sellest tulenevalt otsustati laiendada Euroopa terasesektori määratlust, et hõlmata ka torutootjad. See kodifitseeriti regionaalabi andmist ulatuslikele investeerimisprojektidele käsitleva raamprogrammi (20) artiklis 27 ja B lisas ning selles programmis määratleti terasesektor nii, et see hõlmas ka õmblusteta torusid ja suuri keevisega torusid (mille läbimõõt on üle 406,4 mm). Seejärel võeti terasesektori laiendatud määratlus üle regionaalabi suuniste aastateks 2007-2013 (21) I lisas ning üldise grupierandi määruse (22) artikli 2 punktis 29.
(35)
Sellest hoolimata ei muudetud protokolli nr 2 ega lisaprotokolli sõnaselgelt, et lisada ELi terasesektori laiendatud määratlus, nii et hõlmatud oleksid ka torutootjad. Protokoll nr 2 kaotas kehtivuse 31. detsembril 1997. Lisaprotokolliga pikendati protokolli nr 2 kehtivust alates 1. jaanuarist 1998 veel kaheksaks aastaks või kuni Rumeenia ühinemiseni (olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem). Lisaprotokollis viidatakse terasetoodetele üldiselt, kuid selle reguleerimisala on samuti konkreetselt seotud protokolli nr 2 artikli 9 lõikega 4, mis hõlmas ainult ESTÜ tooteid. Eelkõige seati lisaprotokolli artikli 2 kohaselt protokolli nr 2 pikendamise tingimuseks see, et Rumeenia pidi esitama komisjonile riikliku restruktureerimiskava ja äriühingu restruktureerimiskavad riiklikust restruktureerimiskavast abi saajate kohta, mis mõlemad vastavad Euroopa lepingu protokolli nr 2 artikli 9 lõikes 4 sätestatud nõuetele ning mida on hinnanud ja mille on heaks kiitnud riigiabiga tegelev siseriiklik ametiasutus (konkurentsinõukogu).
(36)
Sellepärast tuleb järeldada, et VII lisa punktiga 17 - mida on tõlgendatud VII lisa punktide 1-2 ja 6 kontekstis - ning protokolli nr 2 ja lisaprotokolliga ei anta komisjonile pädevust kontrollida Rumeenia torutootjatele enne ühinemist, eelkõige ajavahemikul 1993-2004 antud abi.
(37)
Lisaks asjaomase õigusliku aluse (st VII lisa, protokoll nr 2 ja lisaprotokoll - vt põhjendused 29-36) reguleerimisala õiguslikule tõlgendamisele uuris komisjon ka seda, kas Euroopa lepingus ja protokollis nr 2 sisalduvate riigiabisätete kohaldamiseks ette nähtud rakenduseeskirjad (23) - ühenduse ja Rumeenia poolt 2001. aastal vastu võetud kujul (edaspidi „rakenduseeskirjad”) - on asjakohased, kui määratakse kindlaks komisjoni tagasiulatuva kontrollipädevuse ulatus seoses (võimaliku) ühinemiseelse abiga Rumeenia torutootjatele.
(38)
Nagu tavaks, sisaldavad rakenduseeskirjad töökorda, mida tuleb eristada Euroopa lepingus ja protokollis nr 2 käsitletud sisulistest riigiabisätetest. Tuleb siiski märkida, et rakenduseeskirjad sisaldavad ka erisätteid kriteeriumide kohta, mille abil hinnata abi kokkusobivust Euroopa lepinguga ja protokolliga nr 2.
(39)
Rakenduseeskirjade artikli 2 lõike 1 esimese lauses on sätestatud järgmine: „Üksiktoetuse ja riigiabi programmide kokkusobivust Euroopa lepinguga vastavalt käesolevate eeskirjade artiklis 1 sätestatule hinnatakse kriteeriumide alusel, mis tulenevad Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 87 eeskirjade kohaldamisest, sealhulgas kehtivatest ja tulevastest teisese õiguse aktidest, raamistikest, suunistest ja muudest ühenduses kehtivatest asjaomastest haldusdokumentidest, aga ka esimese astme kohtu ja Euroopa Kohtu praktikast ning mis tahes otsusest, mis assotsiatsiooninõukogu teeb vastavalt artikli 4 lõikele 3”. Selle lausega kehtestatakse üldpõhimõte, et sisulised kriteeriumid, mille alusel hinnatakse riigiabi kokkusobivust Euroopa lepinguga üldiselt, on muutuvad selles mõttes, et aja jooksul kaasatakse nendesse ELi õiguse ja kohtupraktika muudatused/areng.
(40)
Rakenduseeskirjade artikli 2 lõike 1 teises lauses viidatakse konkreetselt kokkusobivuse kriteeriumidele vastavalt protokollile nr 2: „Kui riigiabi või riigiabi programm on ette nähtud Euroopa lepingu protokolliga nr 2 hõlmatud toodetele, kohaldatakse käesoleva lõike esimest lauset täies ulatuses, välja arvatud asjaolu, et hindamine ei toimu mitte Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 87 eeskirjade kohaldamisest tulenevate kriteeriumide alusel, vaid Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingus sätestatud riigiabi eeskirjade kohaldamisest tulenevate kriteeriumide alusel”. Tuleb märkida, et selle lause sõnastus näitab selgelt, et vastupidi riigiabi käsitlevale üldisele olukorrale, mida reguleerib artikli 2 lõike 1 esimene lause (vt põhjendus 41), muutuvad Euroopa lepingu protokolliga nr 2 hõlmatud riigiabi kokkusobivuse hindamise kriteeriumid vastavalt ESTÜ asutamislepingule. Selle kohta, millest tulenevad kokkusobivuse kriteeriumid pärast ESTÜ asutamislepingu kehtivuse lõppemist 2002. aastal, ei ole esitatud ühtegi konkreetset viidet.
(41)
Rakenduseeskirjade artikli 2 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud mehhanism, mille alusel tuleb Rumeenial võtta üle ELi kokkusobivuse kriteeriumide muudatused. Konkreetsemalt teavitatakse Rumeeniat mis tahes muudatustest ühenduse kokkusobivuse kriteeriumides, mida ei ole avaldatud, ja „kui niisugused muudatused ei tekita kolme kuu jooksul alates ametliku teabe saamisest nende kohta Rumeenia vastuväiteid, muutuvad need käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud kokkusobivuse kriteeriumideks. Kui niisugused muudatused tekitavad Rumeenia vastuväiteid ja arvestades Euroopa lepingus sätestatud õigusaktide lähendamise põhimõtet, toimuvad vastavasisulised konsultatsioonid kooskõlas käesolevate eeskirjade artiklitega 7 ja 8”.
(42)
Olenemata sellest, kas Rumeenia esitas või ei esitanud kolme kuu jooksul vastuväiteid muudatuste kohta, mis tehti 2002. aastal terasetööstuse määratlusse ja millega lisati sellesse torutoojad, ei oleks ühenduse õiguse muudatused saanud hakata kehtima meetmete suhtes, mis ei kuulu Euroopa lepingu reguleerimisalasse, s.o meetmed, mida ESTÜ asutamisleping ei hõlma. Lisaks on VII lisa käsitatav erinormina ning seetõttu ei saa komisjon selle kohaldamisala kindlaksmääramisel tugineda ELi terasesektori määratluse laienemisele pärast seda, kui ESTÜ asutamisleping kaotas kehtivuse. Seetõttu tuleb järeldada, et selget vahet tuleb teha ühelt poolt Rumeenias enne ühinemist terasesektorile kooskõlas Euroopa lepinguga antud riigiabi suhtes kohaldatava õiguse muutuva olemuse ja teiselt poolt komisjoni tagasiulatuva, VII lisast, protokollist nr 2 ja lisaprotokollist tuleneva kontrollipädevuse ulatuse ilmtingimata otsese tõlgendamise vahel.
VI. JÄRELDUS
(43)
Arvestades eespool toodut (vt eelkõige põhjendused 36-42), järeldab komisjon, et ta ei ole VII lisa alusel pädev vaatama läbi enne ühinemist Rumeenia torutootjate kasuks võetud meetmeid, eriti neid, mis võeti ajavahemikul 1993-2004. Kõnealune menetlus on lõpetatud, arvestades asjaolu, et komisjon ei ole pädev hindama asjaomaseid toiminguid,
ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE:
Artikkel 1
Ametlik uurimismenetlus, mis on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 ja mis algatati 25. septembril 2007. aastal Rumeeniale saadetud kirjaga, on lõpetatud, arvestades asjaolu, et komisjon ei ole Rumeenia ühinemislepingu VII lisa B osa sätete alusel pädev vaatama läbi meetmeid, mida Rumeenia võttis ettevõtja Petrotub Roman S.A. erastamise raames 2003. aastal.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Rumeeniale.
Brüssel, 6. juuli 2010