NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 423/2012
ze dne 22. května 2012,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1083/2006, pokud jde o některá ustanovení týkající se nástrojů pro sdílení rizika pro členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena či ohrožena závažnými obtížemi
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 177 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nebývale závažná světová finanční krize a hospodářský útlum vážně poškodily hospodářský růst a finanční stabilitu a vyvolaly podstatné zhoršení finančních, hospodářských a sociálních podmínek v několika členských státech.
(2)
Přestože již byla přijata řada významných opatření včetně změn v právním rámci, která mají vyvážit negativní vlivy finanční krize, je její dopad na reálnou ekonomiku, trh práce a občany pociťován v mnoha směrech.
(3)
Na základě čl. 122 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle kterého může Unie poskytnout finanční pomoc členskému státu, jemuž mimo jiné z důvodu mimořádných událostí, které nemůže ovlivnit, nastaly obtíže nebo je vážně ohrožen závažnými obtížemi, byl nařízením Rady (EU) č. 407/2010 (3) zaveden evropský mechanismus finanční stabilizace s cílem zachovat finanční stabilitu celé Unie.
(4)
Prováděcími rozhodnutími Rady 2011/77/EU (4) a 2011/344/EU (5) poskytla Unie finanční pomoc podle nařízení (EU) č. 407/2010 Irsku a Portugalsku.
(5)
Finanční stabilita Řecka byla postižena vážnými obtížemi již před vstupem nařízení (EU) č. 407/2010 v platnost. Finanční pomoc Řecku proto nemohla vycházet z uvedeného nařízení.
(6)
Dohoda mezi věřiteli a dohoda o mechanismu úvěrů pro Řecko podepsané dne 8. května 2010 vstoupily v platnost dne 11. května 2010. Dohoda mezi věřiteli má být plně platná a účinná po dobu tříletého programového období, pokud budou v rámci dohody o mechanismu úvěrů existovat dlužné částky.
(7)
Nařízení Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (6), stanoví, že Rada má poskytovat vzájemnou pomoc, pokud je platební bilance členského státu, který nepřijal euro, v obtížích nebo jí takové obtíže vážně hrozí.
(8)
Rozhodnutími Rady 2009/102/ES (7) a 2009/459/ES (8) byla finanční pomoc podle nařízení (ES) č. 332/2002 poskytnuta Maďarsku a Rumunsku.
(9)
Dne 11. července 2011 podepsali ministři financí ze 17 členských států eurozóny Smlouvu o založení Evropského mechanismu stability (ESM). V návaznosti na rozhodnutí představitelů států a vlád eurozóny, která byla přijata ve dnech 21. července a 9. prosince 2011, byla Smlouva upravena tak, aby se dosáhlo lepší účinnosti mechanismu, a podepsána dne 2. února 2012. Podle této Smlouvy ESM převezme do roku 2013 úkoly, které v současnosti plní evropský nástroj finanční stability a evropský mechanismus finanční stabilizace. S ESM by se tedy mělo počítat v tomto nařízení.
(10)
Evropská rada ve svých závěrech ze dne 23. a 24. června 2011 uvítala záměr Komise posílit vazby mezi úvěrovým programem pro Řecko a fondy Unie a podpořila snahy zaměřené na zvýšení schopnosti Řecka využívat prostředků z těchto fondů, aby se podpořil růst a zaměstnanost, čehož bude dosaženo zaměřením pozornosti na zvyšování konkurenceschopnosti a vytváření pracovních míst. Kromě toho uvítala a podpořila souhrnný program technické pomoci Řecku, na jehož přípravě se podílí Komise spolu s členskými státy.
(11)
V prohlášení hlav států nebo vlád zemí eurozóny a orgánů EU ze dne 21. července 2011 byly Komise a Evropská investiční banka (EIB) vyzvány k posílení vazeb mezi úvěrovými programy a fondy Unie ve všech zemích s podporou Unie nebo Mezinárodního měnového fondu. Toto nařízení by mělo přispět k uvedenému cíli.
(12)
V prohlášení členů Evropské rady ze dne 30. ledna 2012 se hlavy států a vlád dohodly, jakožto na naléhavém opatření, na posílení podpory infrastruktury ze strany EIB a vyzvaly Radu, Komisi a EIB, aby zvážily možnosti posílení opatření EIB na podporu růstu a vydaly náležitá doporučení, včetně možnosti využít finanční kapacity skupiny EIB pro souhrnný rozpočet Evropské unie. Cílem tohoto nařízení je reagovat na tuto výzvu v souvislosti s nynějším zvládáním krize.
(13)
Provádění operačních programů a projektů v oblasti investic do infrastruktury a produktivních investic v Řecku naráží na závažné problémy, protože podmínky pro účast soukromého sektoru, a zejména finančního sektoru, se v důsledku hospodářské a finanční krize dramaticky změnily.
(14)
Aby se tyto problémy zmírnily, urychlilo se provádění operačních programů a projektů a posílilo hospodářské oživení, je nezbytné umožnit členským státům, jejichž finanční stabilita je postižena nebo ohrožena závažnými obtížemi a kterým byla poskytnuta finanční pomoc v rámci některého z mechanismů stanovených v čl. 77 odst. 2 nařízení (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti (9) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1311/2011 (10), aby přispívaly finančními zdroji z operačních programů na zřízení nástrojů pro sdílení rizika, které zajistí úvěry, záruky nebo jiné finanční nástroje na podporu projektů a operací plánovaných v rámci operačního programu.
(15)
Vzhledem k dlouholetým zkušenostem EIB, která je hlavním financovatelem projektů v oblasti infrastruktury, a vzhledem k jejímu odhodlání podpořit hospodářské oživení by Komise měla mít možnost zřizovat nástroje pro sdílení rizika pomocí dohody o spolupráci uzavřené za tímto účelem s EIB. Aby byla zajištěna právní jistota, je nezbytné v nařízení (ES) č. 1083/2006 stanovit hlavní a typické podmínky takové dohody o spolupráci. Pokud jde o specifickou povahu nástrojů pro sdílení rizik zaměřenou na řízení krize, jak je uvedeno v tomto nařízení, měly by být konkrétní a specifické podmínky každé spolupráce stanoveny v samostatné dohodě o spolupráci, která by měla být uzavřena mezi Komisí a EIB v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (11).
(16)
Vzhledem k potřebě rozmnožit příležitosti k investicím, která může v dotčených členských státech vyvstat, by měla Komise rovněž být schopna zřídit nástroje pro sdílení rizika s vnitrostátními nebo mezinárodními veřejnoprávními subjekty nebo subjekty soukromého práva pověřenými výkonem veřejné služby, které poskytují dostatečné záruky podle čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 za podobných podmínek, jaké se uplatňují v případě EIB a jaké uplatňuje EIB.
(17)
Aby bylo možné v kontextu stávající hospodářské, finanční a sociální krize rychle reagovat, měla by nástroje pro sdílení rizika upravená v tomto nařízení provádět Komise v souladu s čl. 54 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
(18)
V zájmu jasnosti a právní jistoty by měla být do článku 36a nařízení (ES) č. 1083/2006, ve znění tohoto nařízení, začleněna definice nástroje pro sdílení rizika. Nástroje pro sdílení rizika by měly být používány pro úvěry, záruky a jiné finanční nástroje s cílem financovat operace spolufinancované z Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo z Fondu soudržnosti, pokud jde o investiční náklady, které nemohou být financovány jako způsobilé výdaje podle článku 55 nařízení (ES) č. 1083/2006 nebo podle pravidel Unie pro státní podporu. Za tímto účelem je rovněž nezbytné stanovit odchylku od čl. 54 odst. 5 nařízení (ES) č. 1083/2006.
(19)
Členský stát, který chce využít nástroje pro sdílení rizika, by měl ve své písemné žádosti Komisi jasně uvést, proč se domnívá, že splňuje některou z podmínek způsobilosti uvedených ve čl. 77 odst. 2 nařízení (ES) č. 1083/2006, a měl by k ní přiložit všechny informace požadované tímto nařízením k prokázaní toho, že daná podmínka způsobilosti byla splněna. Žádající členský stát by měl také určit programy (a přiložit seznam navrhovaných projektů a příslušných potřeb s ohledem na financování), které jsou spolufinancovány z Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo z Fondu soudržnosti, a části finančních přídělů pro tyto programy na rok 2012 a 2013, které má v úmyslu vyčlenit na nástroj pro sdílení rizika. Žádost členského státu by proto měla být podána Komisi do 31. srpna 2013, aby Komise mohla o účasti žádajícího státu na nástroji pro sdílení rizika rozhodnout do 31. prosince 2013. Před rozhodnutím Komise o žádosti členského státu v souladu s čl. 33 odst. 2 nařízení (ES) č. 1083/2006 by měly být příslušné operační programy v rámci Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti revidovány.
(20)
Vybrané operace způsobilé v rámci nástroje pro sdílení rizika by měly být buď hlavní projekty, na které se již vztahuje rozhodnutí Komise podle článku 41 nařízení (ES) č. 1083/2006, nebo jiné projekty spolufinancované z Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo Fondu soudržnosti a spadající pod jeden nebo více z jejich operačních programů, a to v případě, kdy tyto projekty čelí nedostatečnému financování v oblasti investičních nákladů, které by měli nést soukromí investoři. Vybrány by rovněž mohly být operace, které přispívají k cílům národního strategického referenčního rámce žádajícího členského státu a strategických obecných zásad Společenství pro soudržnost a které mohou ze své podstaty přispět k podpoře růstu a posílení hospodářského oživení, pokud k tomu budou dostupné finanční prostředky z nástroje pro sdílení rizika.
(21)
Kromě toho by měl žádající členský stát ve své žádosti uvést dostupnou částku, která se využije výlučně v jeho prospěch, která bude poskytnuta v rámci jeho finančního přídělu na politiku soudržnosti podle čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1083/2006, která může být vyčleněna pro cíle nástroje pro sdílení rizika výlučně z rozpočtových závazků Unie, jež zbývají k uskutečnění pro roky 2012 a 2013 podle čl. 75 odst. 1 nařízení (ES) č. 1083/2006, a která by neměla přesáhnout 10 % celkového orientačního přídělu pro žádající členský stát na období 2007 až 2013, co se týče Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo Fondu soudržnosti, schváleného v souladu s čl. 28 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1083/2006. Je také nezbytné zajistit, aby financování nástroje pro sdílení rizika Unií, včetně poplatků za správu a jiných způsobilých nákladů, bylo jednoznačně omezeno na shora uvedenou maximální výši příspěvku Unie na nástroj pro sdílení rizika, a neměly by vznikat žádné další podmíněné závazky pro souhrnný rozpočet Evropské unie. Jakákoli zbytková rizika spojená s operacemi financovanými v rámci zřízeného nástroje pro sdílení rizika by tedy měla nést EIB nebo vnitrostátní či mezinárodní veřejnoprávní subjekty nebo subjekty soukromého práva pověřené výkonem veřejné služby, s nimiž byla uzavřena dohoda o spolupráci a na jejím základě zřízen nástroj pro sdílení rizika. Opětovné použití jakýchkoliv vrácených či zbývajících částek přidělených nástroji pro sdílení rizika by mělo být podle tohoto nařízení umožněno stejnému členskému státu, a to na jeho žádost, v rámci stejného nástroje pro sdílení rizika a za předpokladu, že stále splňuje podmínky způsobilosti.
(22)
Komise by měla ověřit, zda jsou informace předložené žádajícím členským státem správné a zda je jeho žádost oprávněná, a měla by mít pravomoc přijmout prováděcím aktem do čtyř měsíců od předložení žádosti členským státem rozhodnutí o podmínkách účasti žádajícího členského státu na nástroji pro sdílení rizika. Za způsobilé k financování ze zřízeného nástroje pro sdílení rizika by však měly být uznány jen ty projekty, o jejichž financování kladně rozhodla EIB nebo vnitrostátní či mezinárodní veřejnoprávní subjekty nebo subjekty soukromého práva pověřené výkonem veřejné služby, podle okolností. V zájmu transparentnosti a právní jistoty by rozhodnutí Komise mělo být zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
(23)
Vzhledem k povaze nástroje pro sdílení rizika zavedeného tímto nařízením a jeho účelu, tedy zaměření na řízení krize, a vzhledem k nebývalé krizi, jež postihla mezinárodní trhy, a hospodářskému poklesu, který vážně narušil finanční stabilitu několika členských států a žádá si rychlou reakci, aby byly vyváženy dopady na reálnou ekonomiku, trh práce a občany, je vhodné, aby toto nařízení vstoupilo v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
(24)
Nařízení (ES) č. 1083/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1083/2006 se mění takto:
1)
V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Rozpočet Evropské unie přidělený fondům je plněn v rámci sdíleného řízení, na němž se podílejí členské státy a Komise v souladu s čl. 53 písm. b) nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (12), s výjimkou nástroje podle článku 36a tohoto nařízení a technické pomoci podle článku 45 tohoto nařízení.
V souladu s čl. 48 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 se uplatňuje zásada řádného finančního řízení.
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 36a
Nástroj pro sdílení rizika
1. Pro účely tohoto článku se nástrojem pro sdílení rizika rozumí finanční nástroj, který, v případě potřeby za dohodnutou odměnu, zaručuje celkové nebo částečné pokrytí vymezeného rizika.
2. Členský stát, který splňuje některou z podmínek uvedených v čl. 77 odst. 2 písm. a), b) a c), může přispět částí svých celkových zdrojů přidělených v souladu s články 19 a 20 na nástroj pro sdílení rizika, který bude zřízen dohodou o spolupráci, již Komise uzavře buď s EIB, nebo s vnitrostátními nebo mezinárodními veřejnoprávními subjekty nebo se subjekty soukromého práva pověřenými výkonem veřejné služby, které poskytují dostatečné záruky podle čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, za podobných podmínek jako v případě EIB (dále jen „smluvní prováděcí subjekt“), pro účely poskytování a přidělování kapitálu na úvěry, záruky a jiné finanční nástroje v rámci tohoto nástroje pro sdílení rizika.
3. Dohoda o spolupráci uvedená v odstavci 2 musí obsahovat pravidla zejména pro: celkovou výši příspěvku Unie a rozpis jeho vyplácení; podmínky svěřeneckých účtů, které má otevřít smluvní prováděcí subjekt; kritéria způsobilosti pro používání příspěvků Unie; podrobnosti o přesném sdílení rizika (včetně pákového poměru), jež má být pokryto, a záruky, které má poskytnout smluvní prováděcí subjekt; stanovení ceny nástroje pro sdílení rizika na základě rizikové přirážky a pokrytí všech administrativních nákladů nástroje pro sdílení rizika; postup pro předkládání a schvalování návrhů projektů krytých nástrojem pro sdílení rizika; období dostupnosti nástroje pro sdílení rizika; a požadavky na podávání zpráv.
Přesné sdílení rizika (včetně pákového poměru), k němuž se smluvní prováděcí subjekt zavazuje na základě dohody o spolupráci, směřuje v průměru k dosažení nejméně 1,5násobku příspěvku Unie na nástroj pro sdílení rizika.
Platby do nástroje pro sdílení rizika se provádějí v tranších v souladu s plánovaným využíváním nástroje pro sdílení rizika při poskytování úvěrů a záruk pro financování konkrétních operací.
4. Odchylně od čl. 54 odst. 5 nástroj pro sdílení rizika se použije pro finanční operace spolufinancované z Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo z Fondu soudržnosti, pokud jde o investiční náklady, které nemohou být financovány ani jako způsobilé výdaje podle článku 55, ani podle pravidel Unie pro státní podporu.
Lze ho také použít na financování operací, které přispívají k dosažení cílů národního strategického referenčního rámce žádajícího členského státu a strategických obecných zásad Společenství pro soudržnost podle rozhodnutí Rady 2006/702/ES (13) a které přinášejí nejvyšší přidanou hodnotu unijní strategii pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění.
5. Nástroj pro sdílení rizika provádí Komise v rámci nepřímého centralizovaného řízení v souladu s články 54 a 56 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
6. Členský stát, který chce využít nástroje pro sdílení rizika, podá Komisi písemnou žádost do 31. srpna 2013. V této žádosti uvede všechny nezbytné informace, z nichž bude zřetelné:
a)
splnění některé z podmínek uvedených v čl. 77 odst. 2 písm. a), b) a c), a to poskytnutím odkazu na rozhodnutí Rady nebo jiný právní akt dokazující jeho způsobilost;
b)
seznam programů (včetně návrhů projektů a příslušných potřeb s ohledem na financování) spolufinancovaných buď z Evropského fondu pro regionální rozvoj nebo Fondu soudržnosti, a části finančních přídělů pro tyto programy na rok 2012 a 2013, které z nich chce vyjmout a přidělit je nástroji pro sdílení rizika;
c)
seznam navrhovaných projektů podle odst. 4 druhého pododstavce a části přídělů na rok 2012 a 2013, které chce vyjmout z programů a přidělit je nástroji pro sdílení rizika;
d)
částky dostupné výlučně v jeho prospěch v rámci finančního přídělu na politiku soudržnosti podle čl. 18 odst. 2 a odhad částky, která může být vyčleněna pro cíle nástroje pro sdílení rizika výlučně z rozpočtových závazků Unie, které zbývají k uskutečnění pro rok 2012 a 2013 podle čl. 75 odst. 1.
7. Komise ověří, zda je žádost členského státu správná a oprávněná, a poté přijme prováděcím aktem do čtyř měsíců od podání žádosti členským státem rozhodnutí, v němž uvede systém zřízený k zaručení toho, aby se dostupná částka využila výlučně ve prospěch členského státu, který ji poskytl v rámci svého finančního přídělu na politiku soudržnosti podle čl. 18 odst. 2, a zároveň stanoví podmínky účasti žádajícího státu na nástroji pro sdílení rizika. Tyto podmínky musí zahrnovat zejména:
a)
sledovatelnost a účetnictví, informace o využívání fondů, platební podmínky a systémy monitorování a kontroly;
b)
strukturu poplatků a jiných nákladů na správu a řízení;
c)
orientační seznam projektů způsobilých pro financování a
d)
maximální částku příspěvku Unie, která může být přidělena na nástroj pro sdílení rizika z dostupných přídělů členského státu, a splátky pro provádění v praxi.
Rozhodnutí Komise se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
Při posuzování žádosti členského státu Komise zajistí, aby byly za způsobilé k financování ze zřízeného nástroje pro sdílení rizika uznány jen ty projekty, o jejichž financování kladně rozhodla EIB nebo vnitrostátní či mezinárodní veřejnoprávní subjekt nebo subjekt soukromého práva pověřený výkonem veřejné služby.
8. Rozhodnutí Komise uvedenému v odstavci 7 předchází revize operačních programů v rámci Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti v souladu s čl. 33 odst. 2.
9. Finanční příděly na nástroj pro sdílení rizika jsou přísně omezeny a nepřesáhnou 10 % celkového orientačního přídělu pro žádající členský stát pro roky 2007 až 2013, co se týče Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti, schváleného v souladu s čl. 28 odst. 3 písm. b). Finanční příděly dostupné pro projekty uvedené v odst. 4 druhém pododstavci tohoto článku jsou omezeny na částky zbývající z financování operací uvedených v odst. 4 prvním pododstavci tohoto článku. Až na celkový příspěvek Unie na nástroj pro sdílení rizika schválený v rozhodnutí uvedeném v odstavci 7 tohoto článku nezakládá účast Unie na jakémkoli nástroji pro sdílení rizika žádné další podmíněné závazky ani pro souhrnný rozpočet Evropské unie, ani pro dotčený členský stát.
10. Jakákoli vrácená částka nebo částka zbývající po dokončení operace kryté nástrojem pro sdílení rizika může být v jeho rámci použita znovu na žádost dotčeného členského státu za předpokladu, že tento členský stát stále splňuje některou z podmínek stanovených v čl. 77 odst. 2 písm. a), b) a c). Pokud již členský stát žádnou z uvedených podmínek nesplňuje, považuje se vrácená částka nebo zbývající částka za účelově vázaný příjem ve smyslu článku 18 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002. Na žádost dotčeného členského státu se dodatečné prostředky na závazky vzniklé z těchto účelově vázaných příjmů přičtou v následujícím roce k finančnímu přídělu na politiku soudržnosti tohoto členského státu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. května 2012.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 423/2012,
22. mai 2012,
millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1083/2006 seoses teatavate sätetega, mis käsitlevad finantsstabiilsuse säilitamisega tõsistes raskustes või sellises ohus olevatele liikmesriikidele mõeldud riskijagamisvahendeid
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 177,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
pärast konsulteerimist Regioonide Komiteega,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Enneolematu ulatusega ülemaailmne finantskriis ja majanduslangus on oluliselt pärssinud mitme liikmesriigi majanduskasvu ja kahjustanud finantsstabiilsust ning seega järsult halvendanud nende finants-, majandus- ja sotsiaalseid tingimusi.
(2)
Kuigi kriisi negatiivse mõju tasakaalustamiseks on juba võetud olulisi meetmeid, sealhulgas tehtud muudatusi õigusraamistikku, on finantskriisi mõju reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele ikkagi laialdaselt tuntav.
(3)
Lähtudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 122 lõikest 2, millega nähakse ette võimalus anda liidu finantsabi liikmesriigile, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda suurtesse raskustesse muu hulgas temast olenematute erandlike asjaolude tõttu, loodi nõukogu määrusega (EL) nr 407/2010 (3) Euroopa finantsstabiilsusmehhanism, et säilitada liidu finantsstabiilsus.
(4)
Määruse (EL) nr 407/2010 alusel anti Iirimaale finantsabi nõukogu rakendusotsusega 2011/77/EL (4) ja Portugalile nõukogu rakendusotsusega 2011/344/EL (5).
(5)
Kreekal olid suured raskused finantsstabiilsuse säilitamisega juba enne määruse (EL) nr 407/2010 jõustumist. Niisiis ei saanud Kreekale anda finantsabi kõnealuse määruse alusel.
(6)
Kreeka jaoks 8. mail 2010 alla kirjutatud krediidiandjate leping ja krediidikorralduse leping jõustusid 11. mail 2010. Krediidiandjate leping jääb täielikult jõusse kolmeaastaseks programmiperioodiks seni, kuni kasutatakse ära kõik krediidikorralduse lepinguga ettenähtud vahendid.
(7)
Nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määruses (EÜ) nr 332/2002 (millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem) (6) on sätestatud, et liikmesriikidele, mille rahaühik ei ole euro, annab nõukogu vastastikust abi, kui nad on suurtes maksebilansiraskustes või neid ähvardab tõsine oht sellistesse raskustesse sattuda.
(8)
Määruse (EÜ) nr 332/2002 alusel anti Ungarile rahalist abi nõukogu otsusega 2009/102/EÜ (7) ja Rumeeniale nõukogu otsusega 2009/459/EÜ (8).
(9)
Euroala 17 liikmesriigi rahandusministrid kirjutasid 11. juulil 2011 alla Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingule. Euroala riigipeade ja valitsusjuhtide 21. juulil ja 9. detsembril 2011. aastal vastu võetud otsuste põhjal muudeti stabiilsusmehhanismi mõjususe parandamiseks kõnealust lepingut ja sellele kirjutati alla 2. veebruaril 2012. Lepingu kohaselt täidab Euroopa stabiilsusmehhanism alates 2013. aastast Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi ja Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi praegusi funktsioone. Seega tuleks käesolevas määruses Euroopa stabiilsusmehhanismi arvesse võtta.
(10)
Oma 23. ja 24. juuni 2011. aasta järeldustes väljendas Euroopa Ülemkogu heameelt komisjoni kavatsuse üle tugevdada Kreeka laenuprogrammi ja liidu fondide vahelist koostoimet ning toetas jõupingutusi suurendada Kreeka suutlikkust kasutada liidu fonde majanduskasvu ja tööhõive edendamise eesmärgil, suunates neid vahendeid konkurentsivõime parandamisse ja töökohtade loomisse. Lisaks sellele väljendas Euroopa Ülemkogu heameelt selle üle, et komisjon koostab koos liikmesriikidega terviklikku programmi Kreekale antava tehnilise abi kohta, ning toetas seda algatust.
(11)
Euroala riigipeade ja valitsusjuhtide ning ELi institutsioonide 21. juuli 2011. aasta avalduses kutsuti komisjoni ja Euroopa Investeerimispanka (EIP) üles tugevdama koostoimet laenuprogrammide ja liidu fondide vahel kõikides riikides, kellele liit või Rahvusvaheline Valuutafond abi annab. Käesolev määrus peaks selle eesmärgi saavutamisele kaasa aitama.
(12)
Euroopa Ülemkogu liikmete 30. jaanuari 2012. aasta avalduses leppisid riigipead ja valitsusjuhid kokku kiireloomulises meetmes, et EIP suurendab oma toetust infrastruktuurile, ning kutsusid nõukogu, komisjoni ja EIPd üles kaaluma võimalusi, kuidas tõhustada EIP tegevust majanduskasvu toetamisel, ning andma asjakohaseid soovitusi, sealhulgas võimaluste kohta, kuidas saaks Euroopa Liidu üldeelarvest suurendada EIP grupi rahastamisvõimet. Käesoleva määruse eesmärk on vastata sellele üleskutsele praeguse kriisiohjamise kontekstis.
(13)
Infrastruktuuri ja tootlike investeeringute alaste rakenduskavade ja projektide rakendamine Kreekas on tõsiste raskuste ees, sest erasektori ja eelkõige finantssektori osalemise tingimused on muutunud majandus- ja finantskriisi tulemusena kardinaalselt.
(14)
Et leevendada neid probleeme ja kiirendada rakenduskavade ning projektide rakendamist, aga samuti kiirendada majanduse elavnemist, on vajalik, et liikmesriigid, kellel on olnud tõsiseid raskusi või keda on ähvardanud oht tõsistesse raskustesse sattuda seoses finantsstabiilsusega ja kellele on antud finantsabi mõne finantsabimehhanismi alusel, mis on sätestatud nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta) (9) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1311/2011 (10)) artikli 77 lõikes 2, võiksid kasutada rakenduskavade rahalisi vahendeid selleks, et luua riskijagamisvahendid, millest antaks laene või garantiisid või muid rahastamisvahendeid, mille abil toetada rakenduskava alusel ette nähtud projekte ja toiminguid.
(15)
Arvestades EIP pikaajalist kogemust infrastruktuuriprojektide suurrahastajana ja tema pühendumust majanduse elavdamise toetamisele, peaks komisjonil olema võimalik luua riskijagamisvahendeid EIP-ga sellel otstarbel sõlmitud koostöölepingu abil. Õiguskindluse tagamiseks on vaja määruses (EÜ) nr 1083/2006 sätestada sellise koostöölepingu peamised ja tüüpilised tingimused. Mis puudutab käesolevas määruses sätestatud riskijagamisvahendi kriisilahenduslikku iseloomu, siis tuleks iga üksiku koostöö konkreetsed eritingimused sätestada komisjoni ja EIP vahel eraldi koostöölepingus, mis sõlmitakse vastavalt nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrusele (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (11).
(16)
Arvestades vajadust laiendada investeerimisvõimalusi, mis võivad asjaomases liikmesriigis tekkida, peaks komisjonil olema võimalik samadel tingimustel, mida kohaldatakse EIP suhtes ja mida kohaldab EIP, luua ka riskijagamisvahendeid koos siseriiklike või rahvusvaheliste avalik-õiguslike asutustega või eraõiguslike asutustega, kes osutavad avalikke teenuseid ja esitavad piisavad finantstagatised, nagu on osutatud määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 54 lõike 2 punktis c.
(17)
Et reageerida praeguse majandus-, finants- ja sotsiaalkriisi tingimustes kiiresti, peaks käesoleva määruse kohaseid riskijagamisvahendeid rakendama komisjon kooskõlas määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 54 lõikega 2.
(18)
Selguse ja õiguskindluse huvides tuleks määruse (EÜ) nr 1083/2006 (nagu muudetud käesoleva määrusega) artiklisse 36a lisada riskijagamisvahendi määratlus. Riskijagamisvahendeid tuleks kasutada laenudeks ja garantiideks ning muude rahastamisvahendite jaoks, et rahastada Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) ja Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatavaid toiminguid investeeringukulude osas, mida ei saa määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 55 või riigiabi käsitlevate liidu eeskirjade alusel rahastada abikõlblike kuludena. Sellel eesmärgil tuleb kehtestada ka erand määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 54 lõikest 5.
(19)
Liikmesriik, kes soovib riskijagamisvahendit kasutada, peaks oma kirjalikus taotluses komisjonile selgelt täpsustama, miks ta enda arvates vastab ühele määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 77 lõikes 2 toodud abikõlblikkuse kriteeriumile, ning lisama taotlusele kogu kõnealuses määruses nõutud teabe nimetatud abikõlblikkuse tingimuse täitmise tõendamiseks. Oma taotluses peaks taotlust esitav liikmesriik märkima ära ka programmid (sealhulgas projektiettepanekute loetelu ja nendega seotud rahastamisvajaduse), mida kaasrahastatakse ERFist või Ühtekuuluvusfondist, ning selle osa nendele programmidele 2012. ja 2013. aastal määratud eraldistest, mida ta soovib eraldada riskijagamisvahendile. Seetõttu peaks liikmesriik oma taotluse edastama komisjonile hiljemalt 31. augustiks 2013, et komisjon saaks hiljemalt 31. detsembriks 2013 võtta vastu otsuse taotleva liikmesriigi osalemise kohta riskijagamisvahendis. Enne komisjoni otsust liikmesriigi taotluse kohta kooskõlas määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 33 lõikega 2 tuleks vaadata läbi asjakohased ERFi ja Ühtekuuluvusfondi rakenduskavad.
(20)
Välja valitud riskijagamisvahendi-kõlblikud toimingud peaksid olema kas suurprojektid, mille kohta komisjon on juba teinud otsuse vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklile 41, või muud projektid, mida kaasrahastavad ERF või Ühtekuuluvusfond ja mis kuuluvad nende ühe või mitme rakenduskava alla, juhul kui neid projekte ähvardab puudulik rahastamine erainvestorite poolt kaetavate investeerimiskulude osas. Lisaks võivad väljavalitud toimingud olla ka toimingud, mis aitavad täita taotluse esitanud liikmesriigi riikliku strateegilise raamistiku ja ühenduse ühtekuuluvuspoliitika strateegiliste suuniste eesmärke ning mis tänu oma iseloomule toetavad majanduskasvu ja kiirendavad majanduse elavnemist, sõltuvalt riskijagamisvahendi kaudu saadaolevatest summadest.
(21)
Taotluse esitanud liikmesriik peaks lisaks oma taotluses täpsustama, milline summa on üksnes selle liikmesriigi jaoks ette nähtud tema ühtekuuluvuspoliitika rahaeraldise raames vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 18 lõikele 2 ja mida on võimalik eraldada riskijagamisvahendi eesmärkideks üksnes liidu 2012. ja 2013. aasta eelarvelistest kulukohustustest vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 75 lõikele 1, ning mis ei tohiks ületada 10 % soovituslikust kogueraldisest nimetatud liikmesriigile ERFist ja Ühtekuuluvusfondist aastatel 2007-2013, mis on heaks kiidetud vastavalt määruse (EÜ) nr 1083/2006 artikli 28 lõike 3 punktile b. Lisaks on vaja tagada, et liidu rahaeraldised riskijagamisvahendile, sealhulgas juhtimistasud ja muud abikõlblikud kulud, piirduksid selgelt eelnimetatud liidu osaluse maksimumsummaga riskijagamisvahendis ning et Euroopa Liidu üldeelarves ei tekiks mingeid täiendavaid kohustusi. Riskijagamisvahendi raames rahastatavate toimingute mis tahes jääkriskid peaks seetõttu katma kas EIP või liikmesriigi või rahvusvaheline avalik-õiguslik asutus või avalikke teenuseid osutav eraõiguslik asutus, kellega sõlmitud koostöölepingu alusel on see riskijagamisvahend loodud. Riskijagamisvahendile eraldatud tagasimaksete või ülejäänud summade taaskasutamist tuleks käesoleva määruse alusel võimaldada samale liikmesriigile tema taotluse alusel ja sama riskijagamisvahendi piires, eeldusel et liikmesriik vastab endiselt abikõlblikkuse tingimustele.
(22)
Komisjon peaks kontrollima, et taotluse esitanud liikmesriigi esitatud teave on õige ning liikmesriigi taotlus on põhjendatud, ning komisjonil peaks olema volitused võtta rakendusaktiga nelja kuu jooksul alates taotluse esitamisest vastu otsus taotleva liikmesriigi riskijagamisvahendis osalemise konkreetsete tingimuste kohta. Olemasoleva riskijagamisvahendi raames tuleks rahastamiseks abikõlblikuks lugeda siiski ainult sellised projektid, mille kohta on positiivse rahastamisotsuse teinud juba vastavalt kas EIP või liikmesriigi ametiasutus või rahvusvaheline avalik-õiguslik asutus või avalikke teenuseid osutav eraõiguslik asutus. Läbipaistvuse ja õiguskindluse huvides tuleks komisjoni otsus avaldada Euroopa Liidu Teatajas.
(23)
Tulenevalt käesoleva määrusega kasutusele võetava riskijagamisvahendi kriisilahenduslikust eesmärgist ja iseloomust ning rahvusvahelisi turge mõjutavast enneolematu ulatusega kriisist ja majanduslangusest, mis on tõsiselt kahjustanud mitme liikmesriigi finantsstabiilsust ning nõuab kiiret reageerimist, et vältida selle mõjusid reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele, on asjakohane, et käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
(24)
Määrust (EÜ) nr 1083/2006 tuleks seetõttu vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määrust (EÜ) nr 1083/2006 muudetakse järgmiselt.
1)
Artikli 14 lõige 1 asendatakse järgmisega:
„1. Euroopa Liidu eelarvest fondidele eraldatud osa täidetakse vastavalt nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) (12) artikli 53 punktile b liikmesriikide ja komisjoni ühise juhtimise raames, v.a käesoleva määruse artiklis 36a osutatud riskijagamisvahendi ja artiklis 45 osutatud tehnilise abi puhul.
Usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet rakendatakse kooskõlas määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 48 lõikega 2.
2)
Lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 36a
Riskijagamisvahend
1. Käesoleva artikli tähenduses on „riskijagamisvahend” finantsinstrument, mis tagab kindlaksmääratud riski maandamise kas täielikult või osaliselt, asjakohasel juhul ka kokkulepitud tasu eest.
2. Liikmesriik, mis vastab mõnele artikli 77 lõike 2 punktides a, b ja c sätestatud tingimusele, võib eraldada osa artiklite 19 ja 20 alusel jaotatud koguvahenditest riskijagamisvahendisse, mis moodustatakse koostöölepingu alusel, mille komisjon sõlmib kas EIP või liikmesriigi või rahvusvaheliste avalik-õiguslike asutustega või eraõiguslike asutustega, kes osutavad avalikke teenuseid ja esitavad piisavad finantstagatised, nagu on osutatud määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 54 lõike 2 punktis c, samadel tingimustel, mida kohaldatakse EIP suhtes ja mida kohaldab EIP („lepinguline rakendusorgan”), et katta garantiide ja laenude andmist ja kapitaliassigneeringuid ning muid riskijagamisvahendi alusel antavaid rahalisi vahendeid.
3. Lõikes 2 osutatud koostööleping sisaldab eeskirju eelkõige järgmiste valdkondade kohta: liidu osaluse kogusumma ning selle eraldamise täpne graafik; lepingulise rakendusorgani loodava usalduskonto tingimused; abikõlblikkuse kriteeriumid liidu osaluse kasutamiseks, kaetava riskijagamise üksikasjad (sealhulgas finantsvõimenduse määr) ning lepingulise rakendusorgani antavad garantiid; riskijagamisvahendi hinna määramine, mis põhineb riskimarginaalil ning riskijagamisvahendi kõigi halduskulude katmisel; riskijagamisvahendi raames rahastatavate projektitaotluste esitamise ja heakskiitmise menetlus; ajavahemik, mille jooksul riskijagamisvahend on kättesaadav; ja aruandlusnõuded.
Lepingulise rakendusorgani poolt koostöölepingu alusel võetava riskijagamise täpne ulatus (sealhulgas finantsvõimenduse määr) on keskmiselt vähemalt 1,5 korda suurem kui liidu osalus riskijagamisvahendis.
Maksed riskijagamisvahendisse tehakse osadena vastavalt riskijagamisvahendi kavakohasele kasutamisele laenude ja garantiide andmisel konkreetsete toimingute rahastamiseks.
4. Erandina artikli 54 lõikest 5 kasutatakse riskijagamisvahendit ERFist või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatavate toimingute rahastamiseks investeeringute osas, mida ei saa artikli 55 alusel ega riigiabi käsitlevate liidu eeskirjade alusel rahastada abikõlblike kuludena.
Seda võib ka kasutada selliste toimingute rahastamiseks, mis aitavad kaasa taotluse esitanud liikmesriigi riikliku strateegilise raamistiku ja ühenduse ühtekuuluvuspoliitika strateegiliste suuniste eesmärkide täitmisele vastavalt nõukogu otsusele 2006/702/EÜ (13) ning mis annavad liidu aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegiale suurimat lisandväärtust.
5. Riskijagamisvahendit rakendab komisjon kaudse tsentraliseeritud juhtimise raames vastavalt määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artiklitele 54 ja 56.
6. Liikmesriik, kes soovib riskijagamisvahendit kasutada, esitab komisjonile kirjaliku taotluse hiljemalt 31. augustiks 2013. Liikmesriik esitab taotluses kogu teabe, mis on vajalik selleks, et kindlaks teha:
a)
et ta vastab mõnele artikli 77 lõike 2 punktis a, b või c sätestatud tingimustest, viidates vastavale nõukogu otsusele või muule tema abikõlblikkust kinnitavale õigusaktile;
b)
ERFist või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatavate programmide nimekiri (sealhulgas projektiettepanekute loetelu ja nendega seotud rahastamisvajadus) ning nendele programmidele 2012. ja 2013. aastal eraldatud vahendite see osa, mille ta soovib neist programmidest välja võtta ja ümber paigutada riskijagamisvahendisse;
c)
projektitaotluste nimekiri vastavalt lõike 4 teisele lõigule ning 2012. ja 2013. aastal eraldatud vahendite see osa, mille ta soovib neist programmidest välja võtta ja ümber paigutada riskijagamisvahendisse;
d)
summa, mis on ette nähtud üksnes selle liikmesriigi jaoks tema ühtekuuluvuspoliitika rahaeraldise raames vastavalt artikli 18 lõikele 2, ning summa, mis võidakse eraldada riskijagamisvahendi eesmärkideks üksnes liidu 2012. ja 2013. aasta eelarvelistest kulukohustustest vastavalt artikli 75 lõikele 1.
7. Olles kontrollinud, et liikmesriigi taotlus on õige ja põhjendatud, võtab komisjon nelja kuu jooksul alates liikmesriigi taotluse esitamisest rakendusaktiga vastu otsuse, milles täpsustatakse süsteemi, mis kehtestatakse, et garanteerida, et olemasolevat summat kasutatakse ainuüksi selle liikmesriigi heaks, kes selle summa andis, tema ühtekuuluvuspoliitika jaoks ette nähtud rahalise eraldise raames vastavalt artikli 18 lõikele 2, ning taotleva liikmesriigi riskijagamisvahendis osalemise konkreetseid tingimusi. Tingimused hõlmavad eelkõige järgmist:
a)
jälgitavus ja raamatupidamisarvestus, teave rahaliste vahendite kasutamise kohta, maksetingimused ning juhtimis- ja kontrollisüsteemid;
b)
tasude ning muude haldus- ja juhtimiskulude struktuur;
c)
rahastamiskõlblike projektide soovituslik nimekiri ning
d)
liidu osaluse maksimumsumma, mida võib olemasolevatest liikmesriigi assigneeringutest riskijagamisvahendisse ümber paigutada, ning osamaksed tegeliku rakendamise puhul.
Komisjoni otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.
Liikmesriigi taotluse menetlemisel tagab komisjon, et olemasoleva riskijagamisvahendi raames käsitatakse rahastamiskõlblikuna ainult selliseid projekte, mille kohta on positiivse rahastamisotsuse teinud juba EIP või liikmesriigi ametiasutus või rahvusvaheline avalik-õiguslik asutus või avalikke teenuseid osutav eraõiguslik asutus.
8. Lõikes 7 osutatud komisjoni otsusele eelneb ERFi ja Ühtekuuluvusfondi vastavate rakenduskavade läbivaatamine kooskõlas artikli 33 lõikega 2.
9. Rahalised eraldised riskijagamisvahendisse peavad olema range ülemmääraga ega tohi ületada 10 % taotlevale liikmesriigile ERFist ja Ühtekuuluvusfondist aastatel 2007-2013 määratud soovituslikust kogueraldisest, mis on heaks kiidetud vastavalt artikli 28 lõike 3 punktile b. Rahalised eraldised käesoleva artikli lõike 4 teises lõigus mainitud projektidele on piiratud summadega, mis jäävad üle pärast lõike 4 esimeses lõigus nimetatud toimingute rahastamist. Välja arvatud kogu liidu osalus riskijagamisvahendis, mis on heaks kiidetud käesoleva artikli lõikes 7 osutatud otsusega, ei tohi liidu osalemine riskijagamisvahendis tekitada ei Euroopa Liidu üldeelarvele ega ka asjaomasele liikmesriigile mingeid täiendavaid tingimuslikke kohustusi.
10. Tagasimakset või summat, mis jääb üle peale riskijagamisvahendist rahastatud toimingu lõpuleviimist, võib asjaomase liikmesriigi taotlusel riskijagamisvahendi piires taaskasutada, eeldusel et liikmesriik vastab endiselt ühele artikli 77 lõike 2 punktides a, b ja c sätestatud tingimustest. Kui liikmesriik ei vasta enam ühelegi neist tingimustest, käsitatakse tagasimakset või ülejäänud summat sihtotstarbelise tuluna määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 artikli 18 tähenduses. Asjaomase liikmesriigi taotlusel lisatakse selle sihtotstarbelise tulu tekitatud täiendavad kulukohustused järgmisel aastal selle liikmesriigi ühtekuuluvuspoliitika rahaeraldiste hulka.
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Strasbourg, 22. mai 2012