ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMISJONI OTSUS,
29. juuni 2011,
riigiabi C 35/08 (ex NN 11/08) kohta, mida Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele Institut Français du Pétrole
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 4483 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/26/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, (1) eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, (2) eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (3)
ning arvestades järgmist:
1 MENETLUS
(1)
Prantsusmaa ametiasutused teavitasid komisjoni talitusi 18. juuli 2006. aasta kirjas, mis registreeriti 19. juulil 2006, seoses riigiabi nr C 51/05 (Prantsusmaa abimeetmete kohta ettevõtjale Institut Français du Pétrole (IFP) (4) ametliku uurimismenetlusega, et avalik-õiguslik asutus IFP, mis varem oli ettevõtja 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses, muudeti 7. juulil 2006 avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks. Kõnealune muutmine tuleneb kahest dokumendist, mille Prantsusmaa ametiasutused oma kirjale lisasid: i) 6. juuli 2006. aasta dekreet nr 2006-797, millega kehtestatakse avalik-õigusliku asutuse IFP uus staatus ning ii) 13. juuli 2005. aasta programmseaduse nr 2005-781 (millega määratakse kindlaks energiapoliitika suunitlus) artikkel 95 (mille alusel kõnealune dekreet vastu võeti).
(2)
Komisjon saatis Prantsusmaa ametiasutustele teabetaotluse 3. augusti 2007. aasta ja 7. mai 2008. aasta kirjades, millele viimased vastasid vastavalt 28. septembri 2007. aasta ja 26. juuni 2008. aasta kirjades.
(3)
Komisjon võttis 16. juulil 2008 vastu otsuse (edaspidi „riigiabi C 51/05 käsitlev otsus”) seoses varasema juhtumiga Prantsusmaa esimese kontsernile IFP antud abimeetme kohta (5). Selles otsuses rõhutas komisjon, et täiendava riigiabi olemasolu küsimust seoses võimaliku piiramatu riigipoolse tagatisega, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, uuritakse eraldi teise menetluse raames.
(4)
ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase teise menetluse kohta seoses piiramatu riigitagatisega, millest võis kasu saada kogu IFP kontsern, tegi komisjon 6. juulil 2008 otsuse (6) (edaspidi „menetluse algatamise otsus”), mis võeti vastu nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (7); edaspidi „menetlusmäärus”) artikli 4 lõike 4 kohaselt.
(5)
Eespool nimetatud menetluse algatamise otsuse avaldamisega Euroopa Liidu Teatajas11. oktoobril 2008 kutsus komisjon üles kolmandaid isikuid esitama kõnealuse meetme kohta märkusi.
(6)
Komisjon sai Prantsusmaa märkused 14. oktoobri 2008. aasta kirjas.
(7)
Äriühingu UOP Limited nõustajad teavitasid komisjoni 6. novembri 2008. aasta kirjas, mille komisjon registreeris samal kuupäeval, oma kliendi soovist esitada kõnealuse meetme kohta märkusi. Võttes arvesse tõlkimiseks vajalikku tähtaega, palusid nad märkuste edastamiseks lisaaega kuni 30. novembrini 2008. 7. novembri 2008. aasta kirjas märkis komisjon, et nõustub selle taotluse põhjendusega ning annab äriühingule UOP Limited vastamiseks lisaaega kuni 30. novembrini 2008. Äriühingu UOP Limited nõustajad edastasid komisjonile oma kliendi märkused menetluse algatamise kohta 28. novembri 2008. aasta kirjas, mille komisjon registreeris samal kuupäeval.
(8)
Samas 28. novembri 2008. aasta kirjas palusid äriühingu UOP Limited nõustajad oma kliendile luba esitada menetluse käigus lisamärkusi. Komisjon vastas sellele taotlusele 17. detsembri 2008. aasta kirjas, nõustudes pikendama äriühingu UOP Limited vastamise tähtaega kuni 23. jaanuarini 2009, et võimaldada tal esitada võimalikke lisamärkusi. Äriühingu UOP Limited nõustajad edastasid oma kliendi lisamärkused 23. jaanuari 2009. aasta kirjas.
(9)
6. mai 2009. aasta kirjas edastas komisjon Prantsusmaa ametiasutustele kõik äriühingu UOP Limited märkused menetluse algatamise otsuse kohta konfidentsiaalse versioonina, kui see oli vajalik. Komisjon kutsus neid üles esitama märkused hiljemalt 8. juuniks 2009. Oma 2. juuni 2009. aasta kirjas palusid Prantsusmaa ametiasutused tähtaja pikendamist kuni 22. juunini 2009, sest nende sõnul oli vaja kolmanda isiku esitatud märkusi üksikasjalikult ja põhjalikult analüüsida ning nõu pidada mitme ministeeriumiüksusega. Komisjon nõustus 9. juuni 2009. aasta kirjas tähtaega pikendama kuni 22. juunini 2009. Prantsusmaa ametiasutused edastasid 22. juuni 2009. aasta kirjas oma kommentaarid äriühingu UOP Limited märkuste kohta.
(10)
29. juuli 2009. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt lisateavet, paludes neil saata vastus enne 24. augustit 2009. Prantsusmaa ametiasutused palusid 19. augusti 2009. aasta kirjas pikendada vastuse tähtaega kuni 7. septembrini 2009, mida komisjon neile 20. augusti 2009. aasta kirjas võimaldas. 8. septembri 2009. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
(11)
20. novembri 2009. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt uut lisateavet, paludes neil saata vastuse kahekümne päeva jooksul. Prantsusmaa ametiasutused palusid 14. detsembri 2009. aasta kirjas pikendada vastuse esitamise tähtaega kuni 22. jaanuarini 2009, mida komisjon neile võimaldas 18. detsembri 2009. aasta kirjas. 13. jaanuari 2010. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
(12)
Komisjoni talitused korraldasid 20. mail 2010 Brüsselis koosoleku, et arutada Prantsusmaa ametiasutustega, millised tagajärjed on käesolevale juhtumile komisjoni 26. jaanuari 2010. aasta otsusel, milles on käsitletud ettevõtjale La Poste antud riigiabi nr C 56/07 (ex E 15/05) (8) (edaspidi „riigiabi C 56/07 käsitlev otsus”). Kuna ettevõtja La Poste on avalik-õiguslik üksus, kellel on avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutusega samastatav staatus (9), sarnaneb teda hõlmav juhtum (edaspidi „juhtum La Poste” või „postiteenuse juhtum”) suuresti kõnealusele meetmele, nii et Prantsusmaa ametiasutused on esitanud oma märkustes mõlema juhtumi puhul samad väited vajalike muudatustega. 4. juunil 2010 saadeti elektronposti teel Prantsusmaale täiendavate küsimuste loetelu, sest komisjoni talitused soovisid Prantsusmaa ametiasutustelt koosolekul käsitletud eri teemade kohta kirjalikku dokumenti. Prantsusmaa ametiasutused edastasid nõutud teabe 16. juulil 2010.
(13)
29. septembri 2010. aasta kirjas küsis komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt lisateavet, paludes neil saata vastus kahekümne päeva jooksul. Prantsusmaa ametiasutused palusid 7. oktoobri 2010. aasta kirjas pikendada vastuse tähtaega kuni 26. novembrini 2010, mida komisjon neile võimaldas 8. oktoobri 2010. aasta kirjas. 26. novembri 2010. aasta kirjas edastasid Prantsusmaa ametiasutused lõpuks nõutud teabe.
2 KONTSERN IFP
(14)
Nagu komisjon menetluse algatamise otsuses ning riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (10) (millele on viidatud eespool) märkis, on avalik-õiguslikul asutusel IFP kolm peamist ülesannet:
-
nafta ja gaasi otsimise ning rafineerimistehnoloogia ja naftakeemia valdkonnaga seotud teadus- ja arendustegevus,
-
inseneride ja tehnilise personali koolitamine ning
-
asjaomaste valdkondadega seotud teavitamine ja dokumenteerimine.
Riigiga sõlmitud kokkulepitud eesmärkide lepingus on kindlaks määratud ettevõtja tegevuse üldsuunad viieaastaseks ajavahemikuks.
(15)
Samuti kontrollib avalik-õiguslik asutus IFP otseselt või kaudselt äriühinguid, kellega ta on sõlminud teadustegevust ja litsentse käsitlevad ainuõiguslikud lepingud. Ühtsete tõendite kogumi põhjal, mida on üksikasjalikumalt käsitletud põhjenduses 137, leiab komisjon riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool), et aktsiaseltside Axens, Beicip-Franlab, Prosernat ja nende emaettevõtja, avalik-õigusliku asutuse IFP ühendamisel loodi konkurentsiõiguse tähenduses majanduslik kontsern (edaspidi „kontsern IFP”).
(16)
Axens tegutseb katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turul ning tema kogukäive oli 2006. aastal (tema emaettevõtja staatuse muutmise ajal) 308,45 miljonit eurot. Avalik-õiguslikku asutust IFP ja Axensi seovad kaks lepingut: ainuõiguslik üldlitsentsi ning tootelitsentside leping (11) ning rakendusuuringu leping. Tütarettevõtja maksab emaettevõtjale ühelt poolt tasu litsentsilepingute alusel ja teiselt poolt tasu […] (13) juurdepääsu eest avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse vahenditele.
(17)
Ettevõtja Beicip-Franlab on spetsialiseerunud toormeleiukohtade uurimise tarkvara väljaandmisele ja levitamisele ning uuringutele ja nõustamisele. 2006. aastal oli äriühingu käive 42 miljonit eurot. Arendustegevust, turustamist ja kasutamist käsitlevas ainuõiguslikus lepingus, mis sõlmiti 2003. aastal kümneaastaseks ajavahemikuks, on sätestatud, et [IFP pakub Beicip-Franlabile oma teadustegevuse tulemusi] (**), algoritmide, mudelite või metodoloogiate kohta, mille avalik-õiguslik asutus IFP [on välja töötanud] (**) toormeleiukohtade uurimise valdkonnas ning et Beicip-Franlab võib IFP-l paluda sellel alusel tooteid valmistada. Beicip-Franlab katab kõik avalik-õigusliku asutuse IFP toodete väljatöötamise kulud. Lisaks maksab Beicip-Franlab mitmesuguseid lisatasusid […] (*) hoolduse ja kasutusõiguste katmiseks. 2005. aastal allkirjastati kõrvalleping, millega muudeti tasu maksmise korda, kusjuures säilitati põhimõte, et Beicip-Franlab katab täielikult toodete väljatöötamise kulud.
(18)
Prosernat pakub uuringuid ja teenuseid ning gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete komplekte. 2006. aastal oli äriühingu käive 49,9 miljonit eurot. Avalik-õigusliku asutuse IFP ja Prosernati vahel sõlmiti 18. augustil 2003 kümneks aastaks üldlitsentsi leping ja rakendusuuringu leping, mis jõustusid tagasiulatuvalt 1. jaanuarist 2002 ning mille kohaselt on Prosernatil avalik-õigusliku asutuse IFP patentide suhtes ainulitsentsileping ning [viimane pakub talle] (**) oma gaasitootmise ja väävlitustamise tehnoloogiate valdkonna teadustegevuse tulemusi. Prosernat maksab emaettevõtjale aastakäibelt tasu nii protsessilitsentsi kui ka seadmete alusel makstava tasu eest, mille suurus määratakse kindlaks iga üksikjuhtumi puhul eraldi. Avalik-õigusliku asutusele IFP Prosernati juurdepääsu eest teadustegevuse tulemustele makstava tasu suurus on […] (*) % Prosernati aastasest kogukäibest.
(19)
Vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) artiklile 6 lisati 2009. aastal (14) klausel ainuõiguslikesse lepingutesse, mis reguleerivad avalik-õigusliku asutusele IFP selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat makstavat tasu, tagamaks, et emaettevõtjale kantakse uuringute eest, mida avalik-õiguslik asutus IFP teeb tütarettevõtjate tegevusvaldkondades, minimaalne kindlaks määramata summa, mis katab vähemalt 25 % rakendusuuringutele eelnevate teostatavusuuringute maksumusest, 50 % rakendusuuringu maksumusest ja vajaduse korral 75 % konkurentsieelse arendustegevuse maksumusest kooskõlas ühenduse 17. veebruari 1996. aasta uurimis- ja arendustegevusele antavat riigiabi käsitleva ühenduse raamistikuga (15) (edaspidi „uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistik”) (16).
(20)
Kooskõlas menetluse algatamise otsusega tundus uurimise raames olevat kõnealuse meetme suhtes vajalik arvesse võtta, millist võimalikku mõju avaldab riigitagatis, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, kontserni IFP üksustele (sealhulgas avalik-õiguslikule asutusele IFP ja sellele kolmele eraõiguslikule tütarettevõtjale) (17).
3 MEETME KIRJELDUS
(21)
Avalik-õiguslik asutus IFP oli 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses kuni 2006. aastani eraõiguslik juriidiline isik, ettevõtja, kelle majanduslikku tegevust ja rahastamist kontrollis Prantsusmaa valitsus.
(22)
13. juuli 2005. aasta programmseaduse nr 2005-781 (millega määratakse kindlaks energiapoliitika suunised) artiklis 95 on sätestatud IFP avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks muutmise põhimõte. Muutmine jõustus 6. juulil 2006, kui Prantsuse Vabariigi ametlikus väljaandes avaldati dekreet nr 2006-797 (avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse kohta).
(23)
Avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena sai avalik-õiguslik asutusest IFP alates selle staatuse muutmise kuupäevast avalik-õiguslik juriidiline isik (18).
(24)
Avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks liigitamise õiguslikke tagajärgi on üksikasjalikult selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) 2. osas („Meetme kirjeldus”) ning menetluse algatamise otsuse punktis 3.2.1 („Conséquences juridiques du statut d'EPIC de l'IFP” - IFP avalik-õiguslikust tööstus- ja äriasutuse staatuse õiguslikud tagajärjed), millele komisjon viitab vajalike muudatustega.
4 AMETLIKU UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(25)
Menetluse algatamise otsuses arvas komisjon esiteks, et meede tekitas kahtlusi, sest tavaõigusest kõrvale kalduv kord, mis on sisse seatud avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste jaoks pankroti korral, on käsitatav riigi piiramatu tagatisena, mis hõlmab riigi ressursse.
-
Maksejõuetus- ja pankrotimenetlust ei kohaldata avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste kui avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes vastavalt juriidiliste isikute vara puutumatuse üldpõhimõttele, mida on Prantsusmaa kohtupraktikas ning eelkõige kassatsioonikohtus tunnustatud alates 19. sajandi lõpust (19). Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendustele 38-40 jaotises 3.2.1.1 (20);
-
16. juuli 1980. aasta seadust ja selle rakendusmäärusi kohaldatakse aga avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste suhtes. Neis on sõnaselgelt märgitud, et avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädevaks instantsiks riik ning antud riigile tähtsad volitused, nagu ametikohustustest lähtuv maksekorraldus ja piisavate ressursside loomine. Samuti on rakendusmäärustes sätestatud põhimõte, et kui ükski muu lahendus ei ole võimalik, vastutab avalik-õigusliku juriidilise isiku võlgade eest riik. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon uurimismenetluse algatamise otsuse põhjendustele 41-45 jaotises 3.2.1.2 (21);
-
Avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse likvideerimisel kohaldataks üldjuhul (22) võlgade riigile või mõnele teisele avalik-õiguslikule üksusele ülekandmise põhimõtet, nii et kõikidele avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võlausaldajatele on tagatud, et nende nõue avalik-õigusliku asutuse ees ei kao kunagi. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendustele 46-51 jaotises 3.2.1.3 (23);
-
Avalik-õiguslikel tööstus- ja äriasutustel võib olla eelisjuurdepääs riigikassa ettemaksukontodele. Üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab komisjon menetluse algatamise otsuse põhjendusele 52 jaotises 3.2.1.4 (24).
(26)
Nagu täpsustatud menetluse algatamise otsuse põhjendustes 65-74, millele komisjon üksikasjalikuma teabe saamiseks viitab, ei tundu Prantsusmaa ametiasutuste selgitused õigusnormide kohta olevat kahtluste kõrvaldamiseks a priori piisavad.
(27)
Komisjon märkis seejärel, et ei või välistada sellest olukorrast tulenevat valikulist majanduslikku eelist, peamiselt teadaolevate soodsamate rahastamistingimuste tõttu, ning seda isegi kui avalik-õiguslik asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate puhul ei määra väline reitinguagentuur kindlaks krediidireitingut. Samuti võis IFP kontsern olla eelisolukorras oma klientide ja tarnijatega suhtlemisel, sest viimased võisid oma nõuete puhul loota riigi tagatisele. Seega ei saa esialgses uurimise etapis välistada, et laenu hõlmava tarnimise, kaupade ostmise või teenuste osutamise puhul andsid asjaomased tarnijad, teenuseosutajad või kliendid avalik-õiguslikule asutusele IFP paremad tingimused kui riigitagatiseta ettevõtjale.
(28)
Seega on komisjon esialgse uurimise lõpus kättesaadava teabe põhjal seisukohal, et tagatise piiramatu iseloomu ning eriti selle kestuse, summa ja ulatuse tõttu on äärmiselt keeruline arvutada turuhinna suurust, mida avalik-õiguslik asutus IFP peaks riigile sellise kaitse eest maksma.
(29)
Komisjon kahtles ka riigiabi kokkusobivuses siseturuga, kuna abi ei tundu prima facie olevat ette nähtud teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks.
5 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED JA ETTEPANEKUD
5.1 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE ESIALGSED MÄRKUSED
(30)
Pärast eespool viidatud menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist edastasid Prantsusmaa ametiasutused komisjonile 14. oktoobri 2008. aasta kirjaga oma märkused ja ettepanekud. See kiri täiendab Prantsusmaa ametiasutuste varasemates kirjades esitatud märkusi ja seisukohti (25), mis on kokkuvõtvalt esitatud menetluse algatamise otsuses.
(31)
Prantsusmaa ametiasutused tuletasid oma 14. oktoobri 2008. aasta märkustes esiteks meelde, et menetlus IFP kontserni suhtes algatati samal ajal eespool viidatud postiteenuse juhtumiga, ning esitasid seetõttu vajalike muudatustega samad väited, kui nad esitasid seoses nimetatud asja uurimisega (26). Hoolimata neist sarnasustest on Prantsusmaa ametiasutused siiski tuletanud meelde avalik-õigusliku asutuse IFP eripära: tegemist on teadusasutusega, kellele on antud kolmekordne üldhuvi ülesanne (teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine) ning kelle tegevus ei paku suures osas majandushuvi; see õigustab selle riiklikku rahastamist. Lisaks on nad täpsustanud, miks muudeti asutus avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks: ühest küljest selleks, et viia vastavusse IFP tegevuse laad ja rahastamisviis, ning teisest küljest võib staatuse muutmist põhjendada IFP lähendamisega avalikule sektorile, kaotades eraõigusliku ettevõtja vormi.
(32)
Prantsusmaa ametiasutused on vaidlustanud riigiabi olemasolu, sest nende sõnul ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustest täidetud kaks: kõnealuse meetme puhul ei toimunud riigi ressursside ülekandmist (5.1.1) ning sellega ei antud avalik-õiguslikule asutusele IFP mingisugust eelist (5.1.2).
5.1.1 PUUDUB RIIGIGA SEOSTATAV JA RIIGI RESSURSSIDE ÜLEKANDMISEGA SEOTUD TAGATIS
(33)
Esiteks ei saa Prantsusmaa ametiasutuste arvates avalik-õiguslikud asutused oma staatuse tõttu ühtegi tagatist (A) ja teiseks on komisjoni arutluskäik menetluse algatamise otsuses ekslik (B).
A. Piiramatu riigitagatiS puudub
(34)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 41-45, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, esitavad Prantsusmaa ametiasutused oma väidete toetamiseks viis võimalust.
(35)
Esiteks ei ole ühegi õigusakti ega otsusega ette nähtud põhimõtet, mille kohaselt garanteeriks riik põhimõtteliselt lõputult avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste võlgu.
(36)
Teiseks on riiginõukogu (Conseil d'État) kohtupraktikas tehtud otsused tagatiste puudumise kohta, eelkõige otsus kohtuasjas Société de l'hôtel d'Albe (27) ning kaks otsust kohtuasjas Campoloro (28).
(37)
Kolmandaks on finantsseadusi käsitlevas 1. augusti 2001. aasta alusseaduses (edaspidi „LOLF” - loi organique relative aux lois de finances) sätestatud, et tagatist võib luua ainult ühe finantsseaduste sätte alusel (29), nagu on riiginõukogu oma 2006. aasta aruandes sõnaselgelt väljendanud (30). Seetõttu ei saa selle eksperdi arvates, kelle Prantsusmaa ametiasutused volitasid tegelema eespool viidatud postiteenuse juhtumiga (31), alates LOLFi jõustumisest 1. jaanuaril 2005 anda õiguspäraselt enam ühtegi kaudset tagatist. Seega ei ole alates 1. jaanuarist 2005 tekkinud võlgadel enam kaudset tagatist. Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade kohta leiab ekspert, et vaidlustava otsuse puudumisel ei saa kindlaks teha, kas need enne 1. jaanuari 2005 antud kaudsed tagatised, mille andmine ei olnud finantsseaduses sõnaselgelt lubatud, võivad võlausaldajate põhiseadusega kaitstud õiguste austamist silmas pidades kehtima jääda.
(38)
Neljandaks arvab Prantsusmaa, et kui avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel oleks riigitagatis, tuleks nende staatuse muutmisel kehtestada meetmed võlausaldajate õiguste säilitamiseks. Kuna sellist mehhanismi ei ole kunagi kehtestatud (32), järeldavad nad, et seega ei ole avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel mitte mingisugust riigitagatist.
(39)
Viiendaks tsiteerivad Prantsusmaa ametiasutused riiginõukogu vaidluste lahendamise koja endise presidendi Labetoulle’i artiklit (33), mille kohaselt: „ei ole selle tagatise [riigitagatise, mida kohaldatakse täieulatuslikult avalik-õiguslike asutuste suhtes] andmises, kasutamises ja ulatuses juriidilises mõttes mingit automaatsust.”
B. Komisjoni ekslik arutluskäik (34)
(40)
Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste puhul ei ole tagatud üksikute võlanõuete tagasimaksmine (a)) ega avalik-õigusliku asutuse ja selle kohustuste säilimine (b)).
a) Üksikute võlanõuete tagasimaksmiseks puudub tagatis
(41)
Nagu selgitatud riigiabi C 46/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 46 ja 49, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused seisukohal, et 16. juuli 1980. aasta seaduse alusel ei anta tagatist: võttes aluseks seaduse ettevalmistustööd, kohtuasjas Campoloro tehtud 10. novembri 1999. aasta (35) ja 18. novembri 2005. aasta (36) otsuste tõlgenduse ning seda küsimust käsitlevad artiklid (37), märgib Prantsusmaa, et tema arvates ei kohustata 16. juuli 1980. aasta seadusega riiki oma ressursse kasutama. Artiklis 1 sätestatud väljendiga „nähakse ette” antakse riigile üksnes õigus „asendada” selle isiku täidesaatvat organit, kelle asemele ta asub ning kelle ülesannet täites „on tal põhimõtteliselt samad pädevused, mis asendataval”. Seoses sellise asendamisega võiks riik kasutada ainult neid täidesaatva organi pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust, ning peale selle „ei hõlma asendamise õiguse kasutamine” erakorralist asendamist.
(42)
Nagu märgitud eespool viidatud otsuse C 56/2007 põhjendustes 50-53, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et riigi mittesüülist vastutust ei saa rakendada ainult vara puudujäägi põhjendusel. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul eeldab igasugune tagatis seda, et tagatise andja on selle andmisega nõus. Kuna vastutuse puhul on tegemist eksimuse tunnistamisega või mittesüülise vastutuse korral teatava tegevuse tagajärgede eest vastutuse võtmisega, ei saa tegemist olla tagatisega. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei saa riigi vastutuse kaasamist põhjendada ainult sellega, et prefektil või järelevalveasutusel ei olnud avalik-õigusliku asutuse finants- ja varalise olukorra tõttu võimalik võtta ühtegi meedet, mille kaudu saanuks võla tagasi maksta. Seega tuleks eksimus kõrvale jätta, sest prefekti või järelevalveasutuse tegevusest hoidumine ei ole iseenesest õigusvastane. Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad siiski, et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet, kuid on seisukohal, et isegi kui kohtunik annaks korralduse maksta võlausaldajale hüvitist, oleks võlausaldaja sellise hüvitamise tagajärjel olukorras, kus ta oleks olnud ka tavaõiguse rakendamise korral, kuna viimasel juhul oleks kõnealune vara võõrandatud ning kõik võlausaldajad oleksid saanud vastava summa. Seega ei tulene sellest võlausaldaja jaoks ühtegi eelist.
b) Puudub avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle kohustuste säilitamise tagatis
(43)
Nagu märgitud eespool nimetatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 54-56, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et asjaolu, et avalik-õiguslike isikute suhtes ei saa kohaldada tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi, ei välista avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse pankrotti või tema suhtes pankrotimenetluse algatamist. Nad vaidlustavad komisjoni analüüsi, mis tugineb garantiidena antavat riigiabi käsitlevale 2000. aasta teatisele (38) (edaspidi „tagatisi käsitlev teatis”), ning leiavad, et antud juhul ei ole komisjon tõendanud pankrotimenetluse välistamisest tingitud „soodsamate rahastamistingimuste” olemasolu ega sedastanud, et avalik-õiguslik asutus IFP ei või pankrotti minna ega ka seda, et ükski maksejõuetusmenetlus ei ole võimalik, kuivõrd 1985. aasta seadus on ainult menetlusseadus, ning asjaolu, et avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus ei kuulu selle seaduse kohaldamisalasse, ei tähenda, et selle suhtes ei võiks algatada ad hoc saneerimis-, likvideerimis- või pankrotimenetlust.
(44)
Nagu on selgitatud eespool viidatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 57-67, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohaldamine tavaõigusega ette nähtud ühismenetluse asemel ei anna võlausaldajale mingit eelist. Nad vaidlustavad menetluse algatamise otsuse põhjenduses 81 komisjoni seatud avalikustamise (39) ja võrdväärsuse (40) kriteeriumi järgimise vajadust, et hinnata, kas erimenetluse kohaldamine maksejõuetuse korral annab sellele üksusele, kelle suhtes seda menetlust kohaldatakse, äriõigusele alluvate äriühingutega võrreldes eelise (41), kuid kasutavad ise neid kriteeriume 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse analüüsimiseks. Avalikustamise kriteeriumi puhul leiavad nad, et menetluse kohta on reitinguagentuurid õigesti märkinud, et seda kohaldatakse avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse maksejõuetuse korral, samas aga võrdväärsuse kriteeriumi puhul eristavad nad juhtumeid selle põhjal, kas avaliku teenuse osutamise järjepidevus on nõutav või mitte, märkides, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate finantsseisundi tõttu on IFP kontserni vara puudujäägi ilmnemine ebatõenäoline, kuna IFP vaba kapital ja investeeringud (150,3 miljonit eurot) ületasid 2007. aasta lõpus ligikaudu viis korda laenude ja võlgade summa (25,2 miljonit eurot).
a)
Eeldusel, et ei kohaldata avaliku teenuse osutamise nõuet, ei aseta avalik-õigusliku asutuse vara puudujäägi korral 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohaldamine võlausaldajaid soodsamasse olukorda kui tavaõigusega ettenähtud menetluse kohaldamine: nad saaksid tagasi sama summa kui äriõigusele alluva üksuse võlausaldajad, nimelt vara realiseerimisest saadud summa, ning neil ei oleks menetluse lõppedes enam edasikaebamisvõimalust (42), mistõttu leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigi vastutust ei saa rakendada üksnes vara puudujäägi põhjendusel. Menetlus erineb ainult kahes aspektis:
-
võlausaldajaid ei kohelda ühtse tervikuna: vastupidiselt eraõiguslikule menetlusele, mille puhul võlausaldajaid käsitatakse tervikuna ning nende nõuded rahuldatakse nende eelisõiguste kahanevas järjekorras ja vastavalt kättesaadavatele summadele, eristub 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlus selle poolest, et ainult võlausaldaja tegevus võimaldab tal oma õigused säilitada. 16. juuli 1980. aasta seaduse loogika kohaselt makstakse võlad tagasi taotlemise järjekorras;
-
riigi esindaja on isik, kes täidab halduskohtuniku kontrolli all (raske eksimuse kontroll, nagu on kindlaks määratud riiginõukogu eespool viidatud otsuses kohtuasjas Campoloro) likvideerija ja pankrotihalduriga samaväärseid ülesandeid.
b)
Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad, et juhul kui tagatud peab olema avaliku teenuse osutamise järjepidevus, võib riigi esindaja võib talle 16. juuli 1980. aasta seadusega antud volituste täitmisel otsustada mitte võõrandada teatavaid avaliku teenuse osutamiseks vajalikke varasid. Teatava vara võõrandamata jätmine, kui sellega ei kaasne riigipoolset hüvitamist, tähendaks, et varad realiseeritaks väiksemal määral ning võlausaldajatele tagasimakstavad summad oleks omakorda väiksemad. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei annaks selline menetlus avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele suuremaid õigusi kui need, mis neil oleksid olnud äriõiguse kohaldamise korral. Prantsusmaa ametiasutused möönavad siiski, et sellisel juhul kohaldataks tõenäoliselt riigi mittesüülist vastutust ning see väljenduks võlausaldajatele hüvitise maksmises vastavalt nende kantud kahjule (vähemalt nende varade müügiväärtuse ulatuses, mida riigi esindaja otsustas avaliku teenuse osutamise järjepidevuseks alles jätta). Võlausaldajad oleksid seega ilmselt sarnases olukorras nagu tavaõiguse kohaldamise korral. Prantsusmaa ametiasutused järeldavad sellest, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlusega ei anta tavaõigusega ettenähtud menetlusega võrreldes võlausaldajale mingit eelist ning seega ei ole sellise menetluse kohaldamine avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes õigustatud.
(45)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjenduses 68, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et menetluse algatamise otsuses komisjoni nimetatud õigusaktid, eriti 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunise nr 02-060-M95 (avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste finants- ja raamatupidamiseeskirjade kohta) põhjendus 82 ning 14. novembri 2006. aasta juhend riigi avalik-õiguslike asutuste ja avalikke huve esindavate rühmade loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorralduse kohta, ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes kohaldatavad ega sellele ülekantavad.
(46)
Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate rekapitaliseerimise osas on Prantsusmaa ametiasutused esiteks seisukohal, et menetluse algatamise otsuse põhjenduses 80 tõstatatud küsimust ei tuleks hinnata võimaliku riigitagatise olemasolu tõendamiseks, vaid pigem selleks, et mõõta sellise tagatise võimalikku mõju, mis asetaks avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjad soodusolukorda tänu rekapitaliseerimise parematele tingimustele. Seejärel väidavad nad, et komisjoni arutluskäik tugineb kahele ekslikule ideele:
-
esiteks teeb komisjon arutluskäigus vea, väites, et võimaliku toetuse puhul, mida avalik-õiguslik asutus IFP võis oma tütarettevõtjatele pakkuda kontsernisisese ülekande kaudu, kuuluvad tingimused, mille korral kontserni emaettevõtja, olgugi et avalik-õiguslik juriidiline isik, võib toetada ühte oma raskustes tütarettevõtjat, rangelt äriühinguõiguse valdkonda (43) ega ole mingil määral seotud ettevõtja mõistega konkurentsiõiguse tähenduses.
-
teiseks vaidlevad Prantsusmaa ametiasutused vastu väitele, et tänu avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele ning sellest vajaduse korral tulenevale riigitagatisele on avalik-õiguslikul asutusel IFP oma tütarettevõtjaid lihtsam rekapitaliseerida, kui oleks eraõigusliku kontserni emaettevõtjal. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul on kontsernis tavaline, et äriühing toetab ajutiselt ühte oma kahjumis olevat tütarettevõtjat, nagu seda on juba tunnustanud Euroopa Kohtu kohtunik (44), ning eraõigusliku investoriga samade käitumisreeglite järgi tegutseva avalik-õigusliku investori sekkumise korral ei esine riigiabi elemente ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses (45). Sellise olukorraga oli tegemist avalik-õigusliku asutuse IFP puhul, kellel oli õiguslik võimalus (ja mitte kohustus) rekapitaliseerida oma raskustes olev tütarettevõtja teadliku investoriga samade hindamiskriteeriumide põhjal. Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad ka selle, et avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel on „otsene juurdepääs riigikassa arvelduskontodele”. Nad täpsustavad, et LOLFi artiklis 24 sätestatud „finantsabi konto” eelarvesättega on ette nähtud piiratud krediidikontode loomine (piirmäär vastavalt finantsseadusele), mis võimaldavad riigil soovi ja võimaluse korral (eriti seoses Euroopa Liidu õigusega) teha mitmesugustele asutustele ettemakseid. Vastavalt Prantsusmaa ametiasutustele ei ole avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel neile kontodele otsest juurdepääsu.
5.1.2 PUUDUB EELIS AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP JA SELLE TÜTARETTEVÕTJATE TASANDIL
(47)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad esiteks, et eespool viidatud teatis tagatiste kohta ei võimalda kõnealusel juhul seoses eelise olemasoluga järeldada, et kui võimalikke eeliseid, millest IFP sai kasu tänu oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele, laiendati avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele, kes on aktsiaseltsid, läheks see vastuollu komisjoni otsustuspraktikaga. Samuti ei ole tõendatud avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate tegelik majanduslik eelis.
(48)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et komisjon eksib eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punktis 1.2, väites et „[…] garantii kujul antud abiks on ka soodsamad rahastamistingimused ettevõtjatele, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või muud maksejõuetusmenetlused või tagab selgesõnalise riigigarantii või kahjumi katmise riigi poolt”:
-
esiteks vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused selle, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt selline õiguslik vorm, mis välistab pankroti- ja maksejõuetusmenetluse; komisjon ei ole seda mingil juhul tõendanud, vaid lihtsalt esitanud tõendi, et see staatus ei võimalda erimenetluse (kõnealusel juhul 25. jaanuari 1985. aasta seadusega kehtestatud menetluse) kohaldamist;
-
teiseks eitavad Prantsusmaa ametiasutused, et esineb automaatne seos pankroti- ja maksejõuetusmenetluse teostamise õiguspärase ja põhiseaduse kohase võimatuse ning soodsamate rahastamistingimustel vahel; komisjon oleks pidanud eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punkti 1.2 kohaselt eelnevalt tõendama soodsamate rahastamistingimuste olemasolu, et väita, et ettevõtja kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või maksejõuetusmenetluse, saab kasu tagatise kujul antavast abist.
(49)
Pealegi vaatas komisjon menetluse algatamise otsuses mööda oma otsustuspraktikast, kui uuris avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate tasandil võimalikke eeliseid, mis tulenevad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest lähtuva piiramatu tagatise olemasolust. Komisjoni arutluskäik on vastuolus tema arutluskäiguga La Banque Postale’i (postipanga) (46) loomisel: kuigi viimane oli täpselt nagu avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad aktsiaselts, mis kuulus 100 %-liselt avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärsele üksusele, leidis komisjon (jättes seejuures kõrvale selles toimikus Prantsusmaa võetud kohustused), et aktsiaseltsi õiguslik staatus võimaldas tütarettevõtja tasandil välistada iseenesest igasuguse piiramatu tagatise olemasolu. Sama arutluskäigu põhjal oleks Prantsusmaa ametiasutuste sõnul tulnud järeldada, et avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatel, kes on samuti aktsiaseltsid, ei ole avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat võimalikku piiramatut riigitagatist.
(50)
Komisjon ei tõenda avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate tegeliku majandusliku eelise olemasolu ja piirdub menetluse algatamise otsuses sellega, et tunnistab rahastamistingimused „teadaolevalt” soodsamaks, esitamata ühtegi tegelikku tõendit. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt peaks komisjon kõnealusel juhul tõendama, et avalik-õiguslik asutus IFP sai soodsamad rahastamistingimused tänu oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele (47). Pealegi on Prantsusmaa ametiasutused esitanud menetluse käigus mitmesuguseid andmeid, mis tõendavad, et avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatus ei andnud ega saanud anda talle ega ta tütarettevõtjatele majanduslikku eelist. Avalik-õigusliku asutuse IFP staatus muudeti nimelt üldise järjepidevuse põhimõtte järgimiseks ning eelkõige tema tegevuse, korralduse, raamatupidamis- ja finantskorra (ressursid ning raamatupidamise ja finantsarvestuse eeskirjad) ja maksusüsteemi tasandil.
(51)
Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et eelnevalt esitatu tõendab järgmist:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate finantsseisund oli hea, mis välistab võimaliku pankroti küsimuse ja seega ka küsimuse riigi sekkumisest viimase võimalusena;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate lühiajalise rahastamise tingimused on iga ettevõtja puhul erinevad ning seetõttu toimuvad konkreetsed läbirääkimised nende vastavate pankadega intuitu personae;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP ja tütarettevõtjate suhetes tarnijate ja klientidega ei ole ka soodustingimusi, mis tulenevad asjaolust, et tarnijad ja kliendid eeldavad tagatise olemasolu.
(52)
Prantsusmaa ametiasutused järeldavad järgmist:
-
analüüs, mille komisjoni esitas uurimismenetluse algatamise otsuses, on vaieldav: avalik-õiguslikul asutusel IFP ja selle tütarettevõtjatel ei ole riigitagatist;
-
komisjon ei ole tõendanud, et IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatus annab avalik-õiguslikule asutusele IFP ja selle tütarettevõtjatele eelise;
-
komisjon ei ole seega tõendanud, et avalik-õiguslikule asutusele IFP ja selle tütarettevõtjatele on antud riigiabi.
5.2 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE ETTEPANEKUD
(53)
Komisjoni kahtluste hajutamiseks on Prantsusmaa ametiasutused siiski märkinud, et juhul, kui komisjon on nõus kõnealuse menetluse lõpetama, otsustades kooskõlas menetlusmääruse artikli 7 lõikega 2, et tegemist ei ole abiga, on nad valmis rakendama järgmisi meetmeid:
-
selgitama 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmäärust;
-
lisama avalik-õigusliku asutuse IFP laenulepingutesse märke tagatise puudumise kohta;
-
lisama avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate laenulepingutesse märke tagatise puudumise kohta.
5.2.1 16. JUULI 1980. AASTA SEADUSE RAKENDUSMÄÄRUSE SELGITAMINE
(54)
Nagu märgitud riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 94-96, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, teevad Prantsusmaa ametiasutused ettepaneku selgitada 16. juuli 1980. aasta seaduse tõlgendust, muutes selle rakendusmääruse artikli 3 lõike 1 neljandat lõiku (48). Selleks et kõrvaldada seoses prefekti või järelevalveasutuse volituste määramisega kahtlused „nähakse ette” ulatuse puhul, hõlmab Prantsusmaa ametiasutuste sõnul kavandatud muudatus seda, et edaspidi eraldavad kõnealused organid ressursse asjaomase omavalitsuse või riigiasutuse eelarvest (49). Prantsusmaa ametiasutuste sõnul välistatakse ettepanekuga see, et riigi esindaja võiks talle antud volituste täitmisel suurendada asjaomase omavalitsuse või avalik-õigusliku asutuse vahendeid riigi toetuse või riigi ressursside abil.
5.2.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP LAENULEPINGUTESSE MÄRKE LISAMINE TAGATISE PUUDUMISE KOHTA
(55)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 97-100, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused komisjoni (50) seisukoha, mille kohaselt võib riigi vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse tõttu. Nad teevad siiski ettepaneku, mis põhineb vastuvõetava riski erandil (riiginõukogu otsused kohtuasjades Sille (51) ja Meunier (52), soovitades postiteenuse juhtumis väljapakutu näitel avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele ametlikult kinnitada, et nende võlanõudel ei ole riigitagatist ning et maksejõuetuse korral ei pea riik asjaomast ettevõtjat võlgade tagasimaksmisel rahalises mõttes asendama. Seetõttu ei ole võimalikel huvitatud isikutel, kes on olukorrast täielikult teadlikud, õigust hüvitisele. Prantsusmaa ametiasutused võtavad seega endale koos avalik-õigusliku asutusega IFP kohustuse lisada iga tehingu puhul rahastamislepingusse järgmine märge (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta):
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik IFPd nõude tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
(56)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 101, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, tegid Prantsusmaa ametiasutused märkuse ka komisjoni väljendatud kahtluste kohta menetluse algatamise otsuse põhjenduses 71, kus komisjon märkis, et esiteks on vastuvõetava riski erand kohtupraktikaga kehtestatud reegel, mis võib muutuda; teiseks toetub vastav reegel konflikti korral hõlpsalt kehtetuks tunnistatavatele teisese õiguse aktidele; ning lõpuks ei hõlma Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek kõiki juhtumeid, sest nõuded ei pruugi olla üksnes rahalised, vaid ka ärilised või muud liiki.
(57)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 102-104, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused pärast meeldetuletust, et nad on vastu komisjoni seisukohas esitatud põhimõttele, mille kohaselt ei saa riigi mittesüülist vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP vara puudujäägi põhjendusel, esitanud kahtlustele vastuseks järgmised täiendavad andmed:
a)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates tähendaks komisjoni esimene vastuväide seda, et isegi kui liikmesriigi õigusega ei oleks selle kohta sätet ette nähtud, piisaks riigiabi olemasoluks ainult sellest, et on oht kohtupraktika, st riigi õiguse muutumiseks. Komisjon ei tohiks võimaliku abimeetme olemasolu üle otsustada õiguse võimalikust muutumisest lähtudes, mis käesoleval juhul on rohkem kui ebatõenäoline, ning vastuvõetava riski erand on avaliku õiguse üldpõhimõte, mida kohtupraktika on korduvalt kinnitanud ning mida ei ole kohtupraktikas kunagi vaidlustatud ega ulatuslikult kommenteeritud;
b)
teise vastuväite puhul tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused, et seadused ja määrused on lepingute suhtes ülimuslikud ning vaidlusaluse sätte võib alati tühistada. Nad on siiski arvamusel, et see väide ei tugine kõrgema astme dokumendile, see ei ole põhjendatud ning on seega alusetu;
c)
kolmanda väite osas leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et see tugineb lihtsalt tarnijate võimalikule arvamusele või eeldusele, et nende nõude puhul on olemas riigitagatis. Sellist oletust ei saa rajada üksnes eelise olemasolule, vaid tuleb tõestada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ja selle tütarettevõtjatel on tegelik majanduslik eelis.
(58)
Nagu täpsustatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 106, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et nad on valmis laiendama tagatise puudumist käsitleva märke lisamise ettepanekut kõikidele laenulepingutele, et välistada igasugune risk rakendada riigi mittesüülist vastutust üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse tõttu.
5.2.3 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP TÜTARETTEVÕTJATE AXENS, BEICIP-FRANLAB JA PROSERNAT LAENULEPINGUTESSE MÄRKE LISAMINE TAGATISE PUUDUMISE KOHTA
(59)
Kavandatava meetme täiendamiseks teevad Prantsusmaa ametiasutused komisjonile lisaettepaneku, mis on sarnane La Banque Postale’i loomise ajal tehtud ettepanekuga ning mille kohaselt lisataks avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) laenutingimuste puhul lepingutesse iga tehingu kohta järgmine märge (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta): „vastavalt Prantsuse õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist.”
(60)
Nagu märgitud eespool nimetatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 107-110, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et kaks kavandatud selgitavat meedet (mille üksikasjad on meelde tuletatud põhjendustes 55 ja 59), võimaldavad suurendada avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate võlausaldajate teadlikkust oma õigustest, nii et ei saa öelda, et Prantsusmaa (nagu komisjon on menetluse algatamise otsuse põhjenduses 87 märkinud) „vastutab IFP võlausaldajates seoses tagatise olemasoluga tekkinud ootuste eest” ning et ta toetab vabatahtlikult sellist „juriidiliselt segast olukorda”, millega „antakse avalik-õiguslikule asutusele IFP eelis ja mis võib kaasa tuua riigi ressursside kasutamise.”
5.3 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE TÄIENDAVAD MÄRKUSED
(61)
Prantsusmaa ametiasutused esitasid 16. juuli 2010. aasta ja 26. novembri 2010. aasta kirjades täiendavad andmed, mis nende sõnul tõendavad, et avalik-õigusliku asutus IFP ei ole saanud riigiabi.
(62)
Esmalt tuletavad nad oma 16. juuli 2010. aasta kirjas meelde kohtuasja France Télécom (53) ja rõhutavad, et Euroopa Kohtu kohtunik kinnitas, et komisjonil on abi olemasolu kindlaksmääramiseks kohustus tõendada tegeliku eelise esinemist. Nad on kõnealuse juhtumi puhul arvamusel, et piiramatu tagatisega, mis komisjoni sõnul tulenes IFP avalik-õiguslikust staatusest, ei anta sellele tegelikkuses ühtegi majanduslikku eelist. 26. novembri 2010. aasta kirjas täpsustavad Prantsusmaa ametiasutused, et nende arvates lasub komisjonil tõendamiskohustus. Nad tuletavad meelde Euroopa Kohtu kohtupraktikaga kehtestatud nõudeid tõendamise ja põhjendamise valdkonnas, eriti Üldkohtu eespool viidatud otsust kohtuasjas France Telecom, Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas Krantz (54) ja hiljutist otsust kohtuasjas Deutsche Post AG (55). Prantsusmaa ametiasutused on arvamusel, et komisjoni esitatud analüüsis tuginetakse antud juhul „rohkem oletustele kui konkreetsele analüüsile”.
(63)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates eeldab komisjon, et avalik-õiguslik asutus IFP võib eelisest kasu saada kolmel tasandil: i) suhetes pankade ja finantsasutustega, ii) suhetes tarnijatega ja iii) suhetes kolmandatest isikutest tööstuspartneritega, kes kasutavad teadusteenuseid.
(64)
Avalik-õigusliku asutuse IFP suhete osas pankade ja finantsasutustega on Prantsusmaa ametiasutused arvamusel, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole siiani saanud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse tõttu mingisugust majanduslikku eelist. Nad edastavad komisjonile andmed, mis tõendavad järgmist: i) pikaajalises plaanis ei olnud avalik-õiguslikul asutusel IFP võlga aastatel 2005, 2006 ja 2007 (56) ning 2008. ja 2009. aastal, ii) keskpikas plaanis oli avalik-õiguslik asutus IFP eri pankadega kokku leppinud krediidiliinide tühistamises, kuid saavutanud turuhinnaga võrreldava intressimäära ning igal juhul ei olnud ta neid krediidiliine kunagi kasutanud; iii) lühiajalises plaanis oli avalik-õigusliku asutuse IFP võlg peaaegu nullis või oli seda asjaomase ajavahemiku puhul.
(65)
Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et avalik-õiguslik asutus IFP pidi suhetes tarnijatega hankijana täitma 6. juuni 2005. aasta määrusest nr 2005-649 (57) tulenevat avalikustamise ja hankemenetluse korraldamise kohustust ning seega ei saanud tal eelist olla. Prantsusmaa ametiasutused kordavad seda analüüsi 26. novembri 2010. aasta kirjas, ning täpsustavad, et kuna avalik-õiguslik asutus IFP peab tellimused täitma hankemenetluse teel vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivile 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (58), on see nende arvates piisav tagatis konkurentsi moonutamise vältimiseks turul. Kuna avalik-õiguslik asutus IFP korraldab oma tarnijate leidmiseks hankemenetluse vastavalt Euroopa Liidu õigusest tulenevatele kohustustele, ei saa teda Prantsusmaa sõnul süüdistada ebaseadusliku eelise saamises, eriti kui puudub konkreetne tõend selle kohta. Nad rõhutavad, et just riikliku tellimuse täiustamiseks lihtsustati elektrooniliste ostusüsteemide kasutamist, näiteks on direktiivi 2004/18/EÜ põhjenduses 13 märgitud: „Kõnealune ostusüsteem võimaldab [hankijal, …] saada […] eriti suures ulatuses pakkumisi ning järelikult kindlustada riiklike vahendite optimaalne kasutamine ulatusliku konkurentsi tingimustes.” Nad nimetavad komisjoni aruannet (59) kus järeldati, et riigihankeid käsitleval määrusel on hinna langusele positiivne mõju; seda langust on nimetatud sotsiaalseks kasuks, mis tuleneb pakkujate vahelisest õiglasemast konkurentsist. Seega ei ühtinud komisjoni arvamus avalik-õigusliku asutuse IFP säästusid selle avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse arvele pannes direktiivi põhiideega, mille kohaselt on valikumenetlus parema konkurentsi kandev jõud, mis vähendab riikliku tellimuse kulu.
(66)
Avalik-õigusliku asutuse IFP suhete kohta selle klientidega täpsustavad Prantsusmaa ametiasutused, et asjaomane lepinguline teadustegevus hõlmab avalik-õigusliku asutuse IFP osutatavaid teenuseid kliendi (kolmanda isiku või tütarettevõtja) taotlusel ning teemal, mis kuulub avalik-õigusliku asutuse IFP ülesannete piiridesse, ei paku tulemuste omandi osas avalik-õigusliku asutuse IFP jaoks strateegilist huvi, rikastavad tõenäoliselt avalik-õigusliku asutuse teadmisi ja pädevust tema teostatavate teadus- ja arendustegevuse programmide juhtimisel ning ei kuulu üksnes tütarettevõtjate tegevusvaldkondadesse. Prantsusmaa ametiasutused märgivad, et teadusteenusteks, mida IFP kliendid tellivad, on vaja konkreetseid seadmeid ja eksperditeadmisi.
(67)
Prantsusmaa rõhutab, et isegi kui avalik-õiguslik asutus IFP oleks oma majandustegevuse puhul eelisolukorras tänu tema avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele, ei avaldaks see eelis turule praktilist mõju. Eelkõige ei saaks see kahjustada konkurentsi ega mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust. Avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisega (2006. aasta juulis) alanud ajavahemiku kohta tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused ometigi, et avalik-õiguslik asutus IFP võis saada kasu maksuvähendustest, sest temalt ei nõutud täitmisgarantiid, mis on siiski väga väike summa võrreldes summaga, mida nõuavad tavaliselt sellist liiki teenuste eest pangad ja kindlustusseltsid. Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et sellise mõju puhul ei ole tegemist eelisega, mis seab kahtluse alla isegi riigiabi olemasolu seoses avalik-õigusliku asutusega IFP.
6 KOLMANDATE ISIKUTE JA PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
6.1 ÄRIÜHINGU UOP LIMITED MÄRKUSED
(68)
Äriühing UOP Limited põhjendab 28. novembri 2008. aasta kirjas esmalt oma huvi sekkuda antud menetlusse kolmanda isikuna (60) ning esitab seejärel mõned üldmärkused ja väidab, et tema arvates saab üksus, keda ta nimetab äriühinguks IFP/Axens, riigiabi:
-
avalik-õiguslikust asutusest IFP ja selle tütarettevõtjast koosnevat üksust IFP/Axens nähakse turul vastuvaieldamatult avalik-õigusliku üksusena (5.1.1);
-
üksusele IFP/Axens avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse andmine võimaldas märkimisväärselt moonutada konkurentsi protsessitehnoloogiate turul, kus tegutseb äriühing UOP Limited, sest see andis eelised suhetes tarnijate, rahastajate ja klientidega (5.1.2).
6.1.1 ÜKSUSE IFP/AXENS KUVANDI KÜSIMUS TURGUDEL
(69)
Äriühingu UOP Limited sõnul ei saa nõustuda Prantsusmaa ametiasutuste väitega, mille kohaselt Axens ning teised IFP tütarettevõtjad kujutasid endast eri majandusüksusi. Komisjon märgib õigesti, et: i) Axens kuulub 100 %-liselt avalik-õiguslikule ettevõtjale IFP, ii) see, kuidas äriühing Axens rakendas avalik-õigusliku asutuse IFP teadus- ja arendustegevuse programme, peegeldas riigi otsustatud strateegilisi prioriteete, iii) avalik-õigusliku asutuse IFP eest vastutavad isikud osalesid äriühingu Axens juhtimises; iv) äriühingul Axens oli avalik-õigusliku ettevõtjaga IFP ainuõiguslik leping, mis oli tütarettevõtja tegevuses väga oluline; v) olemas olid esmakasutuse ja personali kasutusse andmise lepingud.
(70)
Peale eelmises põhjenduses esitatud andmete lisab äriühing UOP Limited, et ettekujutus, mille andsid IFP ja Axens oma suhetest ning sellest, kuidas neid turul tajuti, kätkes endas ka endas ka järgmisi tähtsaid tegureid:
-
äriühingu Axens veebisaidil on märgitud, et „äriühing on teadus- ja arendustegevuses ning tööstuses edukas olnud ligikaudu 50 aastat” (61). Samuti viidatakse äriühingu Axens reklaamides selle tehnoloogiate puhul avalik-õiguslikule asutusele IFP. Äriühingu Axens ja avalik-õigusliku asutuse IFP töötajad külastasid mõnikord koos ettevõtjaid, kellele nad olid litsentsi andnud;
-
tööstust käsitlevas ajakirjanduses esitatakse näide selle kohta, et äriühingut IFP/Axens nähti turul ühtse majandusliku üksusena. Äriühing UOP Limited on nimelt lisanud ajalehest väljavõtted, milles viidatakse üksuse IFP/Axens tegevusele protsessitehnoloogiate litsentsimise valdkonnas või selliste litsentside pakkumisele avalik-õigusliku asutuse IFP poolt tema tütarettevõtja Axens vahendusel. Lisaks on äriühing UOP Limited esitanud näiteid artiklitest või esitlustest, milles äriühingu Axens töötajad teatavad, et avalik-õiguslik asutus IFP näeb äriühingut Axens „tööstusosakonna ja äriühingu Procatalyse kogu vastavat tegevust hõlmavana.”
6.1.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA KAUBANDUSASUTUSE STAATUSEST TULENEVAD EELISED
(71)
Äriühingu UOP Limited sõnul andis asjaolu, et tarnijate ja klientide arvates oli äriühingul Axens oma tegevuse rahastamiseks piiramatu riigitagatis, talle turul märkimisväärse eelise. Isegi kui tegemist on vaid turukuvandiga, oli see ülemaailmse majanduskriisi tõttu tähtis asjaolu.
(72)
Klientide puhul on üksuse IFP/Axens pakutud tagatised erilise tähtsusega turul, kus kliendid võtavad enne vastava tehnoloogia valimist arvesse pikka ajavahemikku hõlmavaid majanduslikke kaalutlusi. Aromaatsete süsivesinike komplekside näitest lähtudes selgitab äriühing UOP Limited, et sisuliselt peavad kliendid enne selliste tehnoloogiate rakendamist olema nõus väga suurte investeeringutega infrastruktuuride väljatöötamisse ja rajamisse, milleks kulub palju tööaastaid. Tööstuskomplekside edu on peamiselt seotud kasutatavate tehnoloogiate toimimisega, mille peab klientide nõudmiste kohaselt üldiselt tagama protsesside müüja (62). Juhul kui nõutavat toimimise taset ei saavutata, ei kõhkle nad rakendamast tehnoloogia üleandja vastutust ja nõudmast taastamisega seoses rangete kohustuste täitmist. Tehnoloogia üleandja pikaajaline maksevõime on seega ostjate jaoks nende valikute tegemisel oluline ja mitte üksnes lepinguliste kohustuste täitmise, vaid ka teadus- ja arendustegevuse valdkonna pakutavate perspektiivide poolest omandatud protsessi toimimise edaspidisel parandamisel. Üksuse IFP/Axens nägemine turul riigist sõltuvana andis võrreldes konkurentidega talle seega eelise, sest ostjatel ei olnud konkreetset põhjust kahelda äriühingu pikaajalises püsimajäämises.
(73)
Tarnijate osas leiab äriühing UOP Limited, et üksuse IFP/Axens puhul võidi kokku leppida soodustingimustes võrreldes selle konkurentidega. Ta viitab äriühingu IFP ja Axensi ühiselt alla kirjutatud lepingutele, mida on mainitud menetluse algatamise otsuses.
(74)
Finantsurgude puhul arvab äriühing UOP Limited, et üksusel IFP/Axens olid kapitaliturgudel soodsamad tingimused ja intressimäär, pidades silmas riigi rolli lõpliku tagatiseandjana. Pealegi võimaldas riigi kohalolu ja sellega seostatav turvalisus investorite jaoks meelitada finantskriisi ajal nappuse tingimustes ligi erakapitali. Konkureerivatel äriühingutel ei olnud vähem huvipakkuvate majanduslike tingimuste tõttu võimalik ligi pääseda võrreldavatele ressurssidele ega neid saada. Äriühingu UOP Limited sõnul suurendasid majandus- ja finantskriis veelgi enam ohtu, et meetme tõttu võib tekkida konkurentsimoonutus.
(75)
UOP Limited viitab 23. jaanuari 2009. aasta kirjas oma eelmistele märkustele, mille ta edastas eespool viidatud riigiabi C 51/2005 käsitleva otsusega seotud menetluse käigus. Ta on arvamusel, et selles teabes oli piisavalt andmeid, mis tõendasid lepinguosaliste maksevõimelisuse tähtsust asjaomasel protsessilitsentside turul. Ta kordab väidet, et üksuse IFP/Axens kliendid eeldasid, et on ärilises suhtes riigiasutusega, mille pikaajaline elujõulisus ei olnud seotud mingisuguse riskiga. Lõpetuseks kutsub äriühing UOP Limited komisjoni üles analüüsima äriühingu Axens ja selle klientide lepinguid ning on enda sõnul veendunud, et neis ei esine ühtegi sätet, mis võiksid äriühingu Axens tasandil vastutust piirata.
6.2 PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE KOMMENTAARID ÄRIÜHINGU UOP LIMITED MÄRKUSTE KOHTA
(76)
Prantsusmaa ametiasutused on 22. juuni 2009. aasta kirjas seisukohal, et äriühingu UOP Limited märkused „põhinevad ekslikel, st täielikult valedel kinnitustel ning kindlasti mitte sellistel väidetel, mis tõendaksid avalik-õigusliku asutuse IFP või äriühingu Axens puhul riigiabi olemasolu.”
(77)
Prantsusmaa ametiasutused ei pea sisuliselt asjakohaseks esitatud väidet, mille kohaselt nähakse üksust IFP/Axens turul avalik-õigusliku üksusena, kes on eelisolukorras suhetes klientide ja tarnijatega ning finantsturgudel, ning lükkavad ümber kinnituse, mille kohaselt üksus IFP/Axens kujutab endast riigiasutust, kellel ei ole pikaajalise elujõulisusega mingeid probleeme.
(78)
Prantsusmaa ametiasutused esitavad kaks väidet:
-
üksus IFP/Axens ei ole riigiasutus, kelle kasutuses on piiramatud ressursid; lisaks ei tõenda miski, et kõnealust üksust turul sellisena nähakse (6.2.1);
-
teiseks ei anna avalik-õigusliku asutuse IFP staatus avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena turul ühtegi eelist äriühingule Axens (6.2.2).
6.2.1 IFP/AXENS EI OLE RIIGIASUTUS, KELLE KASUTUSES ON PIIRAMATUD RESSURSID
(79)
Vastupidiselt äriühingu UOP Limited väitele, ei näinud Prantsusmaa ametiasutuste sõnul üksuse IFP/Axens tarnijad ja kliendid seda ettevõtjat riigiasutusena, kelle päralt on piiramatud riigiressursid.
(80)
Esiteks viitavad Prantsusmaa ametiasutused komisjonile edastatud õiguslikule analüüsile ning oma eelnevatele märkustele, mis nende arvates tõendasid, et avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest ei tulenenud mingisugust riigitagatist.
(81)
Teiseks märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et äriühing UOP Limited tugineb „väidetavale uskumusele, mille kohaselt on üksuse IFP/Axens puhul olemas piiramatu riigitagatis”, mida õiguslikult ei ole, ning ainuüksi sellest ei piisa riigiabi olemasolu põhjendamiseks.
(82)
Kolmandaks, isegi kui eeldada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on riigitagatis - millele Prantsusmaa ametiasutused vastu vaidlevad -, on ekslik arvata, et selline tagatis laieneks automaatselt avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele põhjendusel, et IFP ja selle tütarettevõtjad moodustavad konkurentsiõiguse tähenduses majandusliku kontserni. Prantsusmaa väidab, et kuna avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad, eriti Axens, ei ole eraõigusliku üksusena, kelle suhtes kehtib äriühinguõigus, sellise tagatisega kaetud, on tütarettevõtjate autonoomia põhimõte just vastuolus äriühingu UOP Limited väljapakutud teooriaga, et kontserni piires toimub tagatiste automaatne laiendamine. Kontserni mõistet, millel võib olla tähendus konkurentsiõiguses, ei tunnustata äriühinguõiguses ning tagatiste andmisel kontserni piires tuleb seega lähtuda rangetest vormilistest ja sisulistest tingimustest. See kehtibki avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes, kes on ette näinud, et on vaja haldusnõukogu luba põhikirja artikli 7 tähenduses. Pealegi leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et komisjon on seda juba kinnitanud, kui tunnistas, et „äriühingu Banque Postale õiguslikust staatusest (eraõiguslik juriidiline isik) piisab iseenesest, et välistada äriühingu Banque Postale tasandil piiramatu riigitagatise olemasolu” (63).
6.2.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP STAATUS AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA KAUBANDUSASUTUSENA, EI ANNA ÄRIÜHINGULE AXENS TURUL ÜHTEGI EELIST
(83)
Prantsusmaa ametiasutused on arvamusel, et äriühingu UOP Limited esitatud väide, mille kohaselt turul usuti, et üksus IFP/Axens on piiramatute ressurssidega riigiasutus, kellel on suhetes klientide, tarnijate ja võlausaldajatega eelised, ei tugine „usaldusväärsetele andmetele” ning pealegi saab selle „vaieldamatult faktidega ümber lükata.”
(84)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud äriühingu Axens õigusasjade ja lepingutega tegeleva juhatuse (Direction des Affaires juridiques et des Accords (AJA)) märgukirja pealkirjaga „Äriühingu Axens õiguskindluse põhimõtted” (64), milles on täpsustatud suhteid avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens vahel. Nimetatud suhete puhul kehtib üldreegel, mille kohaselt ei nõua Axens mitte mingil põhjusel emaettevõtja tagatist. Prantsusmaa ametiasutused on täpsustanud, et tagatise puudumise eeskirjast ei ole võimalik teha ühtegi erandit. Seda põhimõtet on dokumendis in extenso meelde tuletatud järgmiselt: „IFP ei taga äriühingu Axens tegevust või tegevusetust.” Prantsusmaa ametiasutused on täpsustanud, et see eeskiri kehtib iga lepingu suhtes, mida Axens võib sõlmida, või iga projekti suhtes, mida ta võib koos oma klientide, tarnijatega ja finantsturgudel teostada.
6.2.2.1 Äriühingu Axens ja selle klientide suhted
(85)
Prantsusmaa sõnul väidab äriühing UOP Limited ilma igasuguse põhjenduseta, et riiklik tagatis on äriühingu Axens pikaajalisele finantsolukorrale tähtis, nimelt seoses litsentsilepingutes sätestatud tavapäraste lepinguliste tagatiste ja hooldamiskohustustega (65), pealegi ta ei põhjenda, miks on „veendunud, et komisjon ei leia ühtegi vastutuse piiramise sätet äriühingu Axens tasandil.”
(86)
Sellega seoses on Prantsusmaa ametiasutused täpsustanud, et põhjenduses 84 kirjeldatud eeskiri (mille kohaselt tütarettevõtja ei taotle emaettevõtjalt ühtegi tagatist) kehtib ka kõikide tagatiste suhtes, mille üle Axens võiks oma kliendiga läbirääkimisi pidada või lepingu sõlmida. Prantsusmaa ametiasutused on väidet näitlikustanud „aromaatsete süsivesinike komplekside” näitega, mida äriühing UOP Limited on oma märkustes kommenteerinud. Prantsusmaa ametiasutused on selgitanud, et üldreeglina püüab Axens piirata oma vastutuse teatava osaga litsentsitasust […] (*). Selline tagatiste piiramise poliitika, mis on üheks äriühingu Axens õiguskindluse põhimõtteks, eristab teda selgesti selles valdkonnas tegutsevatest teistest ettevõtjatest, kellel on Prantsusmaa ametiasutuste sõnul tavaks anda teatavatel juhtudel piiramatu tagatis.
(87)
Prantsusmaa ametiasutused tuletavad lõpetuseks meelde, et katastroofide korral ei kasutata hooldamise/parandamise kohustuste täitmiseks avalik-õigusliku asutuse IFP rahalist katet:
a)
Axensi makseviivituse korral on tsiviilvastutuse kindlustusandjate pakutav tagatis tema ülemaailmse programmi kindlustuspoliiside kaudu oluliselt suurem kui äriühingu Axens lepingujärgne vastutus tema litsentsisaajate ees;
b)
äriühingu Axens ressursside vahetu ja kiire kasutuselevõtmine, eelkõige tänu tema väikesele võlakoormale, on samuti väga tähtis;
c)
avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens kokkulepetega on avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus sõnaselgelt piiratud paratamatult vajalike summadega Axensi makseviivituse korral ühe oma litsentsisaaja suhtes, sest need on seotud litsentsitasuga, mida avalik-õiguslik asutus IFP saab;
d)
äriühingu Axens tsiviilvastutuse kindlustusandja loobub sõnaselgelt mis tahes põhjustel avalik-õigusliku asutuse suhtes hagi esitamisest.
(88)
Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et äriühingu UOP Limited väited seoses äriühingu Axens väidetava eelisega protsessilitsentside turul on alusetud, eriti seetõttu, et äriühingu Axens poliitika on pikka aega olnud piirata klientidele antava vastutuse tagatist.
(89)
Prantsusmaa ametiasutused täpsustasid oma 8. septembri 2009. aasta kirjas, et vastutuse piiramine seoses klientidega on ette nähtud nii üldlitsentsi lepingu (66) kui ka tootelitsentside lepingutega (67), mis on avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens vahel sõlmitud ning mis jõustusid 1. jaanuaril 2001. Nende kahe lepinguga on kindlaks määratud, et kui Axens suudab tõestada, et tema makseviivitus tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teenustest, siis piirdub viimase rahaline vastutus protsendiga (68) summast, mida avalik-õiguslik asutus IFP on tegelikult saanud litsentsitasuna pro rata kaebuse põhjustanud müügi eest (tootelitsentsid) ning kaebuse põhjustanud individuaalse all-litsentsi või all-litsentsi müügi eest (üldlitsents). Teisisõnu ei saa avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus kunagi olla rohkem kui 100 % saadud summast. Üldlitsentsi lepinguga on lisaks ette nähtud, et Axens vastutab protsesside tehnilise toimimise puhul all-litsentsisaajatele antud finantstagatiste eest. Avalik-õiguslik asutus IFP ei vastuta seega tehniliste tagatiste eest, mida Axens on oma klientidele andnud.
(90)
Lisaks tuleb märkida, et laenulepingutes äriühingu Axens ja tema klientide vahel on järjekindlalt sätestatud, et äriühingu Axens rahaline vastutus piirdub üldjuhul […] (*) %ga iga kaebuse põhjustanud üksuse makstud litsentsitasust. Avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus on täielikult sõltumatu äriühingu Axensi omast, sest ärilistel põhjustel ületab tagatis, mille viimane on andnud klientidele, talle avalik-õigusliku asutuse IFP antud tagatise. Sama põhimõte kehtib iga litsentsi puhul, mida avalik-õiguslik asutus IFP annab muudele kolmandatele isikutele kui tema tütarettevõtjad.
(91)
Lõpetuseks on Prantsusmaa ametiasutused lisanud, et avalik-õiguslik asutuse IFP põhimõte on piirata oma vastutust klientide (tütarettevõtjate või kolmandate isikute) ees, kui ta osutab viimaste nimel teenuseid (uuringud, teadustegevus tellimisel, katsed jms). Avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus seisneb seega elluviidud tööde parandamises, samas kui rahalises plaanis kehtib põhimõte, et vastutus piirdub […] (*) %ga tegelikult saadud tasust, kusjuures ülemmäär võib vastavalt üksikjuhtumile ulatuda kuni […] (*) %ni. Seega kui avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud töö on kliendi hinnangul puudulik, ei või mingil juhul kohustada IFPd tööd täielikult uuesti tegema.
6.2.2.2 Äriühingu Axens suhe tarnijatega ja rahastamistingimused finantsturgudel
(92)
Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei ole asjakohane äriühingu UOP Limited väide, mille kohaselt annab nii tarnijate seas kui ka finantsturgudel valitsev arvamus äriühingu Axens piiramatutest finantsressurssidest talle soodsamad tingimused. Prantsusmaa sõnul ei esita äriühing UOP Limited kõnealuse väite kinnitamiseks ühtegi tõendit.
(93)
Prantsusmaa ametiasutuste arvates piisab äriühingu UOP Limited väite ümberlükkamiseks põhjenduses 84 kirjeldatud eeskirjast, mille kohaselt ei taotle tütarettevõtja emaettevõtjalt ühtegi tagatist.
(94)
Lisaks tuletavad Prantsusmaa ametiasutused seoses finantsturgudel nii äriühingu Axens kui ka äriühingute Beicip-Franlab ja Prosernat suhtes valitsevate laenutingimustega meelde, et nad on valmis võtma komisjoni ees kohustuse märkida iga tehingu puhul kirjalikult igasse rahastamislepingusse, et „vastatavalt Prantsuse õigusele (eelkõige tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei anta käesoleva rahastamistehingu puhul mingisugust riigi tagatist, ei otsest ega kaudset” (69).
7 HINDAMINE
7.1 ABI OLEMASOLU ELI TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 107 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
(95)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(96)
Kõnealusel juhul tuleb riigiabi olemasolu kindlaksmääramiseks esmalt kontrollida, kas meetme puhul, mis seisnes selles, et Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele IFP 7. juulil 2007 avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse, kasutati riigi ressursse (7.1.1) majandustegevusele piiramatu avalik-õigusliku tagatise andmiseks (7.1.2). Kuna riigitagatise ulatus ja tagatisega hõlmatud tegevuse laad võimaldavad määratleda käesoleva otsuse reguleerimisala (7.1.3), tuleb järgnevalt uurida, kas kõnealune meede annab kontsernile IFP valikulise eelise (7.1.4), mis võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust (7.1.5).
7.1.1 RIIGI RESSURSSIDE KASUTAMINE PIIRAMATU TAGATISE KUJUL
(97)
Pidades silmas konkurentsiõiguse tähenduses majandusliku kontserni eripärast struktuuri, on vaja võtta arvesse, millist mõju võib piiramatu riigitagatis, mis tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest, avaldada kontserni IFP kõigile üksustele, st nii avalik-õiguslikule asutusele endale kui ka selle tütarettevõtjatele. Seda tuleb teha seoses kahe aspektiga:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP puhul tuleneb piiramatu tagatise mõju otseselt avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest: avalik-õigusliku juriidilise isikuna ei kohaldata avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses. Seda eripära arvesse võttes võivad kontserni IFP emaettevõtja otsese majandustegevuse tingimused olla soodsamad kui teistel turuosalistel, kelle võrreldavat tagatist ei ole (7.1.1.1);
-
kontserni IFP eraõiguslike tütarettevõtjate, kelle suhtes kehtib makseviivituste küsimustes tavaõigus, otsese majandustegevuse sidumine avalik-õigusliku asutusega ja seega riigiga tundub olevat võimatu. Seega tuleb tütarettevõtja vara puudujäägi korral analüüsida, kas äriühingute Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab võlausaldajate jaoks võiks olemas olla tagatisega sarnane kaudne mehhanism, mis tugineb nende tütarettevõtjate emaettevõtja võimalikule vastutusele (7.1.1.2).
7.1.1.1 Avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu riigitagatis, mis tuleneb tema avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest
(98)
Riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on komisjon järeldanud (70), et La Poste’i (71) avalik-õiguslikust staatusest tulenev lahutamatu eripära ning eelkõige tagatise olemasolu üksikute nõuete tagasimaksmiseks ja La Poste’i olemasolu ja/või tema kohustuste säilitamiseks tähendab seda, et riik täidab avalik-õigusliku asutuse majandustegevuse puhul viimase tagatiseandja rolli.
(99)
Kõnealusel juhul arvab komisjon, et riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) esitatud peamisi väiteid saab põhiosas üle kanda avalik-õigusliku asutuse IFP staatusele avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena ning et viimasel on ka eriline juriidiline seisund nii seoses selle võlausaldajate nõuete rahuldamisega kui ka selle tegevuse jätkamisega maksejõuetuse korral. Samuti viitab komisjon käesoleva analüüsi puhul riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) jaotises 4.1 („Abi liigitamine”) esitatud väidetele.
A. Tagatis üksikute võlanõuete rahuldamiseks
(100)
Esmalt tuleb kontrollida Prantsusmaa ametiasutuste väidet, mille kohaselt on riigitagatis avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse kasuks välistatud õigusaktide või kohtupraktikaga (a), enne kui tõendada, et juhul kui avalik-õiguslik asutus IFP satub maksejõuetuse olukorda, on menetlus tema võlausaldajate puhul soodsam kui nende ettevõtjate võlausaldajate puhul, kelle suhtes kehtib tavaõigus.
a) Prantsusmaa ametiasutuste argumentide ümberlükkamine
(101)
Vastupidiselt Prantsusmaa ametiasutuste kinnitatule saab komisjon teha järelduse, et Prantsuse õiguses tunnistatakse kaudsete tagatiste ning eelkõige avalik-õigusliku asutuse staatusest tuleneva riigitagatise olemasolu. Komisjon lükkab Prantsusmaa ametiasutuste väited tagasi järgmistel põhjustel.
(102)
Esiteksviitab komisjon vajalike muudatustega riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 120 ja 121, kus Prantsusmaa ametiasutused kinnitavad, et ühegi õigusakti ega otsusega ei ole kehtestatud põhimõtet, mille kohaselt tagab riik avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste võlgu. Komisjon aga arvab vastupidi, et kuigi on tõsi, et ei ole õigusakti ega otsust, mis kinnitaks või välistaks sõnaselgelt riigitagatise olemasolu avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste puhul, ei välista see kaudse tagatise olemasolu.
(103)
Teiseks viitab komisjon vajalike muudatustega riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 122 ja 124, kus Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et kohtupraktikas on olemas otsused tagatiste puudumise kohta, nimelt otsus kohtuasjas Société de l'hôtel d'Albe (72) ja otsused kohtuasjas Campoloro (73). Nagu on komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis rõhutanud, ei käsitletud esimese kohtuasja puhul täpselt sellist olukorda, milles peaks eeldatavalt rakendama tagatist (74). Teisest kohtuasjast (75) nähtub komisjoni arvates aga, et kui avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise menetluses rakendatakse riigi vastutust, on sel olemas kõik tagatismehhanismitunnused.
(104)
Kolmandaks leiab komisjon, et ei ole võimalik kinnitada Prantsusmaa ametiasutuste postiteenuse juhtumis esitatud väidet, mille kohaselt avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võetud laenudel ei saa pärast LOLFi jõustumist 1. jaanuaril 2005 olla kaudset tagatist.
a)
Komisjon rõhutab, et avalik-õigusliku asutuse IFP staatust muudeti 7. juulil 2006 ehk pärast LOLFi jõustumist. Seega ei ole vaja analüüsida Prantsusmaa ametiasutuste eksperdi esitatud väiteid postiteenuse juhtumi puhul enne 1. jaanuari 2005 võetud võimalike laenude kohta ning seda sõltumatult asjaolust, et Prantsusmaa ametiasutused viitavad sellele oma märkustes vajalike muudatustega. Laenud, mille avalik-õiguslik asutus IFP võttis enne 1. jaanuari 2005, võttis ta ettevõtjana 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses (ja seega eraõigusliku juriidilise isikuna), ning seetõttu ei saanud nende suhtes võtmise (76) ajal kehtida avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenev piiramatu tagatis.
b)
Komisjon märgib seega, nagu tõi esile ka komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis ja nagu juba selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 130, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, et finantsseaduses riigitagatiste loetlemise kohustuse rakendamisala piirdub selliste tagatiste andmisega; et seetõttu hõlmab tagatise andmine juhtumeid, kus riik otsustab sõnaselge tahteavalduse kaudu anda tagatise teatavale organile või tehingule; et finantsseaduses tagatiste loetlemise kohustus ei hõlma neid tagatisi, mis tulenevad staatusest või kohtuotsusega määratud kohustusest ning millel on kaudne ja automaatne iseloom, ning et see teine kategooria ei sõltu riigi otsusest, vaid asjaolust, et riik tegutseb eelnevalt kindlaks määratud õigusraamistikus, mille puhul tagatis on üksnes tagajärjeks (77).
c)
Komisjon järeldab selle põhjal samamoodi nagu riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse põhjenduses 131, millele ta viitab vajalike muudatustega, et LOLFile tuginev Prantsusmaa ametiasutuste argument ei ole veenev ning et asjaolu, et üheski finantsseaduses ei täpsustata, et riik annab avalik-õiguslikule asutusele IFP tema staatusest tuleneva tagatise, ei välista kaudse tagatise olemasolu; igal juhul rõhutab komisjon, et see ei ole seotud sellega, et Prantsuse õiguses liigitatakse meede tagatiseks, ega isegi mitte sellega, et tegemist on LOLFi reguleerimisalasse kuuluva tagatisega; et asjakohane on ainult kõnealuse meetme liigitamine Euroopa Liidu õiguse alusel ning et selles õiguses tunnustatakse kaudse tagatise olemasolu, kui liikmesriik on õiguslikult kohustatud tagasi maksma teise isiku võlad, kui viimane on makseviivituse olukorras (78).
(105)
Neljandaks lükkab komisjon tagasi Prantsusmaa ametiasutuste väite, mille kohaselt tuleb juhul, kui avalik-õiguslikel tööstus- ja kaubandusasutustel on riigitagatis, rakendada uue avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuste loomisel (sealhulgas staatuse muutmise kaudu) tagatismeetmeid, millega säilitada võlausaldajate enne asjaomase avalik-õigusliku isiku staatuse muutmist tekkinud õigused, ning tuletusreegli modus tollens, mille kohaselt ei rakendatud sellist mehhanismi kunagi (79), mistõttu ei ole avalik-õiguslikule asutusele IFP antud ühtegi tagatist.
a)
Nagu komisjoni ekspert on märkinud postiteenuse juhtumi puhul ning nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 133, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, tooks selline kinnitus kaasa omandiõiguse põhiseadusliku kaitse väga laia tõlgendamise.
b)
Komisjon soovib seega täpsustada, nagu ta ka juba tegi riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 134, millele ta viitab vajalike muudatustega, et omandiõigus ei nõua erimeetme võtmist eesmärgiga tagada võlausaldajate õigused avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse äriühinguks muutmisel, mille suhtes on kohaldatavad saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ning et selliste meetmete puudumine ei ole märgiks kaudse tagatise puudumisest.
c)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 135 ja 136, millele viidatakse vajalike muudatustega, lisab komisjon, et asjaolu, et Prantsusmaa ametiasutused otsustasid anda sõnaselge tagatise La Post'ile (80), kui see sai 1990. aastal avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärse staatuse, ei tõenda, et tal juba ei olnud kaudset tagatist.
(106)
Viimaseks viitab komisjon käesoleva otsuse jaotisele, milles käsitletakse riigi vastutust, ning riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) jaotise 4.1.1 A osa punkti b alapunktile 3 seoses Labetoulle’i artikliga, mida tsiteerisid Prantsusmaa ametiasutused (81), ning oma analüüsile kohtuasja Camporolo kohta (82).
(107)
Vastupidiselt sellele, mida väidavad Prantsusmaa ametiasutused - nende sõnul on selline tagatis õigusaktidega välistatud -, märgib komisjon, et avalik-õigusliku asutuse staatusega seotud kaudsete tagatiste olemasolu kinnitab riiginõukogu teatis kohtuasjas Crédit Lyonnais, milles tugineti kaudse tagatise kindlakstegemisel üksnes asjaolule, et tegemist oli avalik-õigusliku asutusega (83).
(108)
Nagu selgitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 142-145, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, ei jaga komisjon Prantsusmaa ametiasutuste tõlgendust, mille kohaselt ei ole riiginõukogu seisukoht avalik-õiguslikule asutusele IFP ülekantav. Ta rõhutab, et selles arvamuses ei osutata mingil moel avalik-õigusliku asutuse ülesannetele ega avaliku sektori raamatupidamisarvestuse olemasolule või selle puudumisele vastavas asutuses. Muu hulgas ei selgita Prantsusmaa ametiasutused, miks on nende arvates kõnealune seisukoht kohaldatav ainult avaliku sektori raamatupidamisarvestusega avalik-õiguslike asutuste suhtes. Komisjon lükkab muu hulgas ümber Prantsusmaa ametiasutuste argumentidega, mille kohaselt ei ole asjaomane seisukoht kohaldatav, kuna see koostati enne LOLFi vastuvõtmist ja on vastuolus riiginõukogu hilisema praktikaga, olles tuletanud põhjenduses 104 ning riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (mida on nimetatud eespool) meelde, et LOLF ei ole takistuseks avalik-õiguslikule asutusele IFP antud kaudse riigitagatise olemasolule.
(109)
Nagu märgitud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 146 ja 147, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, võtab komisjon teadmiseks majandus-, rahandus- ja tööstusministri 22. juuli 2003. aasta teatise, mille teemaks on „Riigi kaudsete või sõnaselgete tagatiste arvelevõtmine” ja mis kinnitab kaudsete tagatiste olemasolu, mis tulenevad haldus- või õigusaktist, „millel on või mis põhjustab riigi jaoks finantstagajärgi”. Selles teatises tõendatakse, et riigitagatis võib tuleneda väga erineva iseloomuga õigusaktidest (84) ning tuletatakse meelde, et avalik-õigusliku asutuse loomine tähendab kaudse riigitagatise andmist selle asutuse võlausaldajatele (85).
b) Avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajale on tagatud tema nõude rahuldamine.
(110)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, jaotise 4.1.1 A osa punktis b esitatud tutvustuse näitel kavatseb komisjon järgnevalt tõendada, et avalik-õigusliku asutuse IFP maksete tegemise peatamise korral on viimase võlausaldajad soodsamas olukorras kui äriõigusele alluva ettevõtja võlausaldajad.
(111)
Esiteks puuduvad avalik-õigusliku asutuste puhul tavapärased piirangud, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude puhul. Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 150-154 üksikasjalikumalt esitatud andmetele tuginedes järeldab komisjon esimese punkti kohta järgmist:
-
vastupidiselt äriõigusele alluvate ettevõtjate võlausaldajatele ei riski avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad (arvestades, et IFP suhtes ei kohaldata tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses) sellega, et nende nõuded võivad likvideerimismenetluse tagajärjel täielikult või osaliselt kaduda;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP juriidilise isiku staatus ei ole takistuseks riigitagatise olemasolule;
-
kuna riigi vastutuse ulatus avalik-õigusliku asutuse IFP suhtes ei ole sõnaselgelt piiritletud, võivad viimase võlausaldajad õiguspäraselt tugineda põhimõttele, mille kohaselt toetab riik avalik-õigusliku asutuse IFP laene, ehkki viimane on juriidiline isik.
(112)
Teiseks on 16. juuli 1980. aasta seaduse (ja eri rakendusmääruste) (86) kohaselt algatatud kohtuotsusega avalik-õigusliku asutuse võlgade sissenõudmise menetlus põhjendustes 113-117 esitatud põhjustel soodsam avalik-õigusliku asutuse IFP võlglastele kui tavaõigusega ettenähtud juriidiliste menetluste puhul, kuivõrd nende puhul ei saa võlausaldaja nõue avalik-õigusliku asutuse IFP vastu kaduda.
(113)
Vastavalt riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 157-161 esitatud analüüsile märgib komisjon esiteks, et 1980. aasta seaduse (87) ja selle rakendusmeetmete (88) kohaselt on avalik-õiguslike asutuste võlgade sissenõudmise puhul pädev instants riik ja sellele antakse olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine.
(114)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse põhjendustes 162-168, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, esitatud kaalutluste näitel leiab komisjon, et 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmäärustega kindlaksmääratud konkreetne menetlus on ainult nõuete sissenõudmise menetlus, mitte aga likvideerimismenetlus; selle menetluse kohaldamise tulemusel nõue ei kao, samas kui tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse kohaldamise tulemusel toob otsus lõpetada vara puudujäägi tõttu menetlus ilma sanktsioonideta võlausaldajate jaoks kaasa selle, et nad ei saa otsust edasi kaevata. Komisjon märgib ka, et kuna 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes on sätestatud maksekorralduse tähtaja edasilükkamine ning samas ei ole neis mitte ühelgi juhul käsitletud maksete tegemise peatamise võimalust, jätavad need võlausaldajatele mulje, et avalik-õigusliku üksuse vastu esitatud nõude rahuldamiseks on vajalikud vahendid alati olemas. Nende kahe asjaolu põhjal võib järeldada, et vara puudujäägi katab vajaduse korral riik või on selline olukord ainult ajutine. Seevastu ei ole ühegi likvideerimismenetluse puhul võimalust, et maksejõuetu isiku võlgade eest peaks vastutama kolmas isik, välja arvatud juhul, kui tegemist on tagatise andjaga.
(115)
Vastavalt analüüsile, mis on esitatud riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 170-180, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, arvab komisjon, et Prantsuse õigusaktides on riigil lubatud nõustuda või isegi kutsutakse riiki nõustuma avalik-õiguslikele asutustele likviidsusprobleemide korral abi andmisega, eelistades seda võimalust tavapärastele pangalaenudele; selline toetus võib endast kujutada 16. juuli 1980. aasta seaduses sätestatud lisavahendeid. Samuti arvavad nad, et nendest õigusaktidest on teadlikud võlausaldajad, kes võivad seega põhjendatult eeldada, et järelevalveasutusel on võimalik leida nende nõuete rahuldamiseks vajalikke vahendeid. Seega leiab komisjon, et võimalus, et 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud menetluse kohaldamise tagajärjel jääb võlausaldaja nõue rahuldamata, on ebatõenäoline.
(116)
Seega väidab komisjon vastupidiselt sellele, mida ta järeldas äriühingu La Poste kohta riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses (mida on nimetatud eespool), et kõnealusel juhul on avalik-õigusliku asutuse kasutada suhteliselt märkimisväärsed omavahendid, arvestades, et - nagu on selgitanud Prantsusmaa ametiasutused põhjenduses 44 - vaba kapital ja investeeringud (150,3 miljonit eurot) ületasid 2007. aasta lõpus ligikaudu viis korda laenude ja võlgade summa (25,2 miljonit eurot). Seega tunnistab komisjon, et praeguses finantsolukorras ei ole eriti tõenäoline, et omavahendite puudumise tõttu ei suudaks avalik-õiguslik asutus IFP lähitulevikus oma kohustustega toime tulla ja vajaks riigi sekkumist.
(117)
Kuigi praegu ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP vara puudujäägi olukord võimalik, ei pruugi see aga pikaajalisemas plaanis nii olla. Sellises olukorras tooks võimatus saada vahendeid varade võõrandamise teel kaasa muude tagatismehhanismide (ettemaksed, riigi vastutuse rakendamine jne) kasutamise. Pealegi, kui seadusandja näeb ette vara kaitsmise korra, võib see toetada vaidlusi riigi mittesüülise vastutuse üle avalik-õigusliku asutuse IFP võimaliku makseviivituse korral (89). Selles osas võtab komisjon teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste väite (90), mille kohaselt juhul, kui riik otsustaks, et avalik-õiguslikule asutusel kuuluv vara on avaliku teenuse osutamiseks vajalik ning on selle võõrandamise vastu, ei pea ta siiski vastutama tagatismehhanismide kaudu makstava hüvitise eest. Ta märgib siiski, et Prantsusmaa ametiasutused on tunnistanud (isegi kui nad vaidlevad vastu sellele, et avalik-õiguslik asutus IFP võiks sellest kasu saada), et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet (91). Samuti leiab komisjon, et juhul, kui avalik võim otsustab jätta vara võõrandamata avaliku teenuse säilitamiseks, võib see kaasa tuua riigi mittesüülise vastutuse rakendamise võrdsuse põhimõtte rikkumise eest avalik-õiguslike koormiste kandmisel.
(118)
Kolmandaks on komisjon riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 185-226, millele komisjon viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et sellisel ebatõenäolisel juhul, kui 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetlus ei võimalda võlausaldaja nõuet rahuldada, on tal riigi vastutuse rakendamiseks kasutada jäävatel edasikaebamisvõimalustel tagatismehhanismi omadused.
(119)
Kuigi Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei saa riigi vastutust põhimõtteliselt rakendada, olgu see süüline või mitte (92), tunnistavad nad, et avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõude olemasolu korral ning juhul, kui riigi esindaja peab 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetluse rakendamisel sellise nõudega arvestama, võib kohus anda korralduse maksta võlausaldajale hüvitist. Prantsusmaa ametiasutused on siiski seisukohal, et sellisel juhul ei oleks võlausaldajal mingisugust eelist, kuna tema hüvitis oleks võrreldav tavaõiguse kohaldamisel saadavaga. Selles osas viitab komisjon teatavatele 1980. aasta seadusega kehtestatud eriõiguste eripärale: tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse korral ei saa võlausaldajad (eelkõige tagatiseta võlausaldajad) üldiselt tagasi kogu oma võlga ning sageli ei maksa kolmandad isikud likvideerimisele mineva äriühingu võlgu.
(120)
Samuti vaidlevad Prantsusmaa ametiasutused vastu sellele, et vastutuse rakendamise teel võlausaldajate jaoks avanenud hüvitise saamise võimalusi saab samastada teatavas vormis tagatisega. Komisjon leiab aga, et riigi (süülise või mittesüülise) vastutuse rakendamine 16. juuli 1980. aasta seaduses viidatud avalik-õiguslike isikute võlgade sissenõudmise menetluse rakendamisel on ELi õiguse tähenduses võrdne tagatismehhanismiga, kuna sellega tagatakse võlausaldajatele nende nõuete tagasimaksmine, kohustades riiki seda tegema avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse korral. Pealegi tundub Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktika kohtuasjas Société de gestion du port de Campoloro ja Société fermière de Campoloro vs. Prantsusmaa (93) (edaspidi „kohtuasi Campoloro”) tunnustavat automaatse tagatise olemasolu.
(121)
Riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool), millele komisjon viitab vajalike muudatustega, põhjendustes 181-184 esitatu näitel leiab komisjon, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek 1980. seaduse rakendusmääruse selgitamiseks ei ole piisav, et välistada riigi ressurssidest kapitalisüsti tegemise võimalus.
a)
Prantsusmaa ametiasutused on teinud ettepaneku muuta 1980. aasta rakendusmäärust järgmiselt: „Kui märgukiri ei ole kõnealuseks tähtajaks tulemusi andnud, kirjendab riigi esindaja või järelevalveasutus asjaomase kulu raskustes oleva omavalitsuse või avalik-õigusliku asutuse eelarvesse. Vajaduse korral eraldab ta selle omavalitsuse või asutuse eelarvest vajalikud vahendid, vähendades muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid või siis tulusid suurendades.” (Muudatused on alla joonitud).
b)
Komisjon märgib siiski, nagu ta seda tegi juba menetluse algatamise otsuse punktis 67, et need õigusaktid ei välista ei praeguses redaktsioonis ega ka Prantsusmaa ametiasutuste kavandatavas muudetud redaktsioonis seda, et vahendite eraldamine võiks toimuda tulude suurendamise teel, mille on eelnevalt võimalikuks teinud toetus või kapitalisüst riigi ressurssidest.
(122)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjendustes 204-211, millele ta osutab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusest kohtuasjas Campoloro nähtub, et Prantsuse riigi vastutuse rakendamist kõnealusel juhul saab samastada kaudse tagatise andmisega avalik-õiguslike asutuste kohustuste suhtes ning et see ei ole seotud ühegi kahjutingimusega.
a)
Komisjon märgib eelkõige, et Euroopa Inimõiguste Kohus lükkas ümber Prantsusmaa ametiasutuste argumendid (94), millele nad oma arutluskäigus püüdsid tugineda: ühest küljest see, et vastutuse tekkimise alust ei saa omistada riigile, ning teisest küljest see, et juriidilistest isikutest avalik-õiguslikel asutustel ei ole riigitagatist, mistõttu nõustub komisjon hagejate vastupidiste argumentidega (95).
b)
Komisjon märgib, et Euroopa Inimõiguste Kohus tegi lõpuks kindlaks Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „konventsioon”) artikli 6 lõike 1 rikkumise eelkõige järgmisel põhjendusel: „Seega tuleb need otsused täide viia, kuna kohus tuletab meelde, et riigiasutus ei saa kohtuotsusega nõutavat võlga tasumata jätta vahendite puudumise ettekäändel […].” Lisaks sedastas Euroopa Inimõiguste Kohus konventsiooni esimese protokolli artikli 1 rikkumise, kuna hagejad kandsid kahju omandiõiguse rikkumise tõttu, mis tulenes erilisest ja äärmuslikust kahjust seoses neile tasumisele kuuluvate summade maksmata jätmisega (96). Eelnevat arvesse võttes tegi Euroopa Inimõiguste Kohus riigile ülesandeks kõikide võlgnikust kommuuni võlgade maksmise (97).
c)
Komisjon leiab, et sellest kohtuotsusest tuleneb kolm olulist punkti:
-
tingimusel, et hagejate võlanõuet tunnustatakse kohtuotsusega, saab riigi vastutust käsitleda kaudse tagatisena (98), kuivõrd ühest küljest on Prantsuse riik kohustatud tasuma kogu avalik-õigusliku isiku võla (99) ning teisest küljest ei ole mingil viisil eristatud võlgnikust kohaliku omavalitsuse maksejõuetusest ja riigile omistatavatest võimalikest vigadest tuleneda võivad summad (Euroopa Inimõiguste Kohus ei püüa mingil moel vastutuse tekkimise alust riigile omistada ning piirdub ainult võlgniku maksejõuetusega);
-
vastutus hõlmab nende avalik-õiguslike asutuste võlgasid, kes siiski on juriidilised isikud. Juriidilise isiku ja isikliku vara olemasolule viitas sõnaselgelt Prantsuse valitsus, vaidlustades Prantsuse riigi vastutuse rakendamist, kuid Euroopa Inimõiguste Kohus lükkas selle väite tagasi;
-
riigitagatise rakendusala laieneb riigist sõltuvatele avalik-õiguslikele asutustele. Seega on tagatis tihedalt seotud võlgniku avalik-õigusliku staatusega.
d)
Pealegi märgib komisjon, et eespool viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kohtuasjas Campoloro ei ole eraldiseisev ning järgib väga levinud kohtupraktikat, eriti otsuseid kohtuasjades Artico vs. Itaalia (100) ja Bourdov vs. Venemaa (101).
(123)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 212-220, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et Prantsusmaa ametiasutuste esitatud märkused ei lükka seda tõendust ümber. Eelnevat silmas pidades järeldab komisjon, võttes eeskujuks riigiabi C 56/2007 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjenduses 222 tehtud järelduse postiteenuse juhtumi kohta ning menetluse algatamise otsuses tehtud järelduse, et praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt on avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajal, kelle nõuet ei ole rahuldatud 16. juuli 1980. aasta seaduses sätestatud menetluste teel, õigus saada kogu rahuldamata võlanõudele vastav summa viimse abinõuna riigi vastutuse rakendamise abil, mis on vastupidine tavaõiguse kohase likvideerimismenetluse raames toimuvale, mille puhul võlausaldaja nõuete rahuldamine on piiratud kättesaadava vara väärtusega. Eelnevat arvesse võttes leiab komisjon, et riigi vastutus on käsitatav tagatisena, Prantsuse õiguses ei ole seda ühegi õigusaktiga piiratud ning see on oma põhiolemuselt seotud võlgnikust asutuse avalik-õigusliku staatusega.
(124)
Pealegi võtab komisjon riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 223-226, millele komisjon osutab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste ettepaneku kirjutada kõikidesse avalik-õigusliku asutuse IFP laenulepingutesse klausel, mille kohaselt võiks riigi mittesüülist vastutust rakendada üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse korral. Ta leiab siiski, et selline õigusraamistik on nõrk ja selle püsivus kahtlane, kuivõrd vastuvõetava riski erand on kohtupraktikaga kehtestatud reegel, mis võib veel muutuda. Seega hindab komisjon, et selline ettepanek ei ole iseenesest piisav, kuna see ei hõlma kõiki võimalusi: see ei võimalda välistada riigitagatise käsitamist igat liiki vastutusena (eelkõige lepinguvälise vastutuse ja kriminaalvastutusena). Pealegi ei ole võimalik võlgnike jaoks lepinguga ette näha, et riik ei ole vastutav avalik-õigusliku asutuse IFP võlgade eest, kuivõrd avalik-õiguslikust asutusest IFP võib näiteks saada kolmanda isiku võlgnik eri õiguslike mehhanismide, nimelt teise üksuse ülevõtmise kaudu (102), mistõttu ei oleks kolmandate isikute nõudeid algusest peale võimalik kindlaks teha. Komisjon on kolmandate isikute üksikute võlanõuete osas seisukohal, et piiramatu tagatise „tühistamine” oleks võimalik ainult üldise ulatusega ning igas olukorras kõikide kolmandate isikute suhtes kohaldatava õigusaktiga, milles sätestatakse, et riik ei anna avalik-õiguslikule asutusele IFP tagatist. Isegi eeldusel, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekud välistavad avalik-õigusliku võlausaldaja jaoks igasuguse võimaluse rakendada oma võlanõude rahuldamiseks riigi vastutust (eeldus, mis komisjoni arvates ei ole tõendatud), ei võimalda need ettepanekud sõnaselgelt sätestada, mis juhtuks avalik-õigusliku asutuse IFP maksejõuetuse (103) korral.
(125)
Neljandaks, isegi kui avalik-õigusliku võlausaldaja nõuet ei rahuldata, võib tema õiguspärasel eksimusel võlanõude koostamisel olla õigusmõju, millest tulenevalt asjaomane nõue ikkagi rahuldatakse.
(126)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 227, 228 (esimene ja kolmas lõik) ning 229, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et näilikkuse teooria (104) võimaldab kinnitada, et avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel on rea tegurite kokkusattumise põhjal alust uskuda, et selline tagatis on olemas (ning seda isegi eeldades, quod non, et avalik-õigusliku asutuse IFP staatus avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena ei saa talle tegelikult anda Prantsuse riigi piiramatut tagatist). Näilikkuse teooriaga seotud peamised asjakohased tegurid võtavad ühest küljest arvesse asjaolu, et avalik-õiguslikele tööstus- ja kaubandusasutustele antava riigitagatise puhul lubavad eri õigusaktid (1980. aasta seadus ja selle rakendusmeetmed) või ametlikud dokumendid (eelarvedokumendid) võlausaldajal uskuda, et riik võtab avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste likviidsusprobleemide korral üle selle kohustused või vastutab nende täitmise eest; teisest küljest asjaolu, et võlausaldajate usaldust sellise tagatise olemasolu suhtes suurendab ka see, et pärast kohtuasja Campoloro ja komisjoni algatatud esimesi menetlusi avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste staatuse kohta ei ole Prantsusmaa ametiasutused õiguslikku olukorda selgitanud; ning lõpuks asjaolu, et seda mõttekäiku toetab samuti sõnaselge märke puudumine avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse maksejõuetuse tagajärgede kohta.
(127)
Kõnealusel juhul soovib komisjon lisada, et enne 7. juulit 2006 olid avalik-õigusliku asutuse IFP võimalikud võlausaldajad lepingulistes suhetes ettevõtjaga 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses ja seega eraõigusliku juriidilise isikuga, kelle puhul ei olnud neil mingit põhjust arvata, et tal võiks olla riigitagatis. Seetõttu saab näilikkuse teooria kohaldamine olla vajaduse korral asjakohane üksnes pärast avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmist tekkinud võlanõuete puhul.
(128)
Pärast 7. juulit 2006 tekkinud nõuetega seoses järeldab komisjon, tuginedes oma eksperdi seisukohtadele postiteenuse juhtumis, et isegi kui Prantsusmaa ametiasutuste eelduse kohaselt oleks võlausaldaja arvamus, et riik peab tagama avalik-õiguslike asutuste ja eelkõige avalik-õigusliku asutuse IFP võlad, ekslik, oleks see ekslikkus eespool osutatud andmeid silmas pidades õiguspärane ning sellel võiksid olla õiguslikud tagajärjed. Kui võlausaldajal ei õnnestu erandkorras oma nõude rahuldamist saavutada, oleks siiski tagatud see, et nõue ei saa mingil juhul kaduda.
B. Avalik-õigusliku asutuse IFP ja/või selle kohustuste olemasolu säilitamise tagatis
(129)
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 230-250, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et isegi kui avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võlausaldaja ei suuda mõistliku aja jooksul ja pärast eelmises jaotises kirjeldatud menetluste kasutamist saavutada oma nõude rahuldamist, on ta jätkuvalt kindel selles, et tema nõue ei kao, vastupidiselt likvideerimisel oleva eraõigusliku üksuse võlausaldajale, kellel ei ole oma nõude rahuldamise suhtes mingisugust tagatist.
(130)
Komisjon rõhutab, et ei ole olemas avaliku võimu otsuse kohast avalik-õigusliku asutuse likvideerimise-kaotamise menetlust, millega kaasneks selle asutuse õiguste ja kohustuste kadumine: kui need asutused avaliku võimu otsusega kaovad, kalduvad praktika ja teatavad haldusõiguse aluspõhimõtted näitama, et sel viisil kaduvate avalik-õiguslike asutuste õigused ja kohustused võtab alati üle teine üksus või vajaduse korral riik, ehkki see ei ole ühegi õigusaktiga sõnaselgelt ette nähtud. Teisisõnu kantakse avalik-õiguslike asutuste kohustused alati üle teisele juriidilisele isikule, kes ei saa sellest keelduda, mistõttu on iga võlausaldaja kindel, et võib oma võlanõude esitada mõne teise organi vastu ning et see nõue seega ei kao.
(131)
Komisjon viitab riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 233-250 esitatud sellise analüüsi üksikasjadele, mis põhineb postiteenuse juhtumis komisjoni eksperdi teostatud uuringule avalik-õiguslikke asutusi mõjutava loomuliku arengu kohta ning milles eristatakse avalik-õiguslike asutuste kadumise kolme põhjust (105): avalik-õiguslike asutuste kadumine nende tegevuse lõpetamise tõttu, avalik-õiguslike asutuste kadumine nende missiooni kadumise tõttu ning kõige sagedasem juhtum ehk missiooni ülekandmine, millega kaasneb alati ka õiguste ja kohustuste ülekandmine.
a)
Nende eksperditeadmiste põhjal on esiteks võimalik teha kindlaks, et avalik-õiguslike asutuste kaotamise korraldamiseks ei ole olemas üldist õiguskorda, praktikast nähtub, et õigusaktidega kantakse tegevust lõpetava asutuse õigused ja kohustused alati üle kas riigile või selle asutuse ülesandeid ülevõtvale üksusele (106).
b)
Teiseks on üldjuhul tegemist „õiguste ja kohustuste” ülekandmisega („kohustuste” all peetakse kindlasti silmas võlgu), mõnikord „vara” ülekandmisega (107) (ka see sõnastus hõlmab võlgu). Ainsa leitud näite puhul avalik-õigusliku asutuse puhtakujulisest ja lihtsast kadumisest toimus igal juhul „võlgade” ülekandmine teistele avalik-õiguslikele üksustele (108).
c)
Kolmandaks võtab isegi missiooni kadumise korral avalik-õigusliku asutuse õigused ja kohustused praktikas üle teine asutus.
d)
Neljandaks ja viimaseks on kirjeldatud praktika kooskõlas 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02-060-M95 ning riigi avalik-õiguslike asutuste loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorraldust käsitlevate suunistega (109), millele on viidatud eespool, st et likvideeritud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse õigused ja kohustused lähevad üle kas riigile või selle asutuse missiooni üle võtvale juriidilisele isikule.
(132)
Tuginedes oma eksperdile postiteenuse juhtumis järeldab komisjon, et praktikas kantakse avalik-õiguslike asutuste võlad alati üle teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, juhul kui kaob missiooni täitnud avalik-õiguslik asutus. Nende avalik-õiguslike asutuste, sealhulgas avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad on seetõttu veendunud, et nende veel rahuldamata nõuded ei jää sisse nõudmata.
C. Järeldus avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatise olemasolu kohta
(133)
Tuginedes andmetele, mis on esitatud üksikute võlanõuete hüvitamise tagatise ja avalik-õigusliku asutuse IFP kohustuste olemasolu säilimise tõendamiseks, järeldab komisjon, et alates avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest 7. juulil 2006 on olukord järgmine:
-
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel ei ole eraõiguses ja avalikus õiguses tavapäraselt esilekerkivaid piiranguid, mis võivad kogu võlanõude rahuldamist takistada;
-
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad võivad oma nõuete sissenõudmiseks kasutada erimenetlusi, millega lubatakse riigil sundida võlgnikust asutust nõuet rahuldama;
-
ühelgi juhul ei anna Prantsuse õigus avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele alust arvata, et selle likviidsusprobleemid võiksid olla lõplikud;
-
eelarvedokumentidest nähtub, et likviidsusprobleemide korral saaks riik asjaomastele avaliku sektori asutustele, mille hulka kuulub ka avalik-õiguslik asutus IFP, eraldada erakorralise toetuse;
-
kui eespool kirjeldatud menetlused ei võimalda võlausaldajal oma nõude rahuldamist saavutada, võib ta kogu oma nõude sissenõudmiseks rakendada riigi vastutust;
-
kui eespool viidatud meetmed peaksid langema pikema perioodi peale, on võlausaldaja kindel, et tema nõue ei kao isegi siis, kui avalik-õiguslik asutus IFP peaks läbi tegema loomuliku muutuse.
(134)
Need eripärad on oma põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku asutuse staatusega ning eeldavad, et riik täidab viimase tagatiseandja rolli. Seetõttu võib õiguspäraselt järeldada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt Prantsuse riigi piiramatu tagatis.
(135)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatise puhul on tegemist riigi ressursside ülekandmisega eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punkti 2.1 tähenduses. Avalik-õiguslik asutus IFP ei maksa selle tagatise eest mingit tagatispreemiat. Seega on ühtaegu olemas eelis ettevõtja jaoks ja toimub riigi ressursside raiskamine, sest riik loobub tasust, mis tagatiste andmisega tavaliselt kaasneb. Lisaks tuleneb tagatisest riigi ressursside edaspidise võimaliku kasutamise risk, kui riik on kohustatud tasuma ka avalik-õigusliku asutuse IFP võlad (110).
(136)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatis on seostatav riigiga, kuna see tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatuse kombineerimisest riigi õiguse ja kahe õigusakti, nimelt 25. jaanuari 1985. aasta seaduse (praegune äriseadustik) ja 16. juuli 1980. aasta seaduse nr 80539 ning selle rakendusmeetmete põhimõtetega.
7.1.1.2 Kontserni IFP eraõiguslikud tütarettevõtjad ei ole hõlmatud piiramatu riigitagatisega
(137)
Nagu komisjon on juba märkinud oma riigiabi C 51/2005 käsitlevas otsuses (111) (mida on nimetatud eespool), käesoleva uurimismenetluse algatamise otsuses ning jaotises 2 („Kontsern IFP”), moodustavad avalik-õiguslik asutus IFP ning selle tütarettevõtjad Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat konkurentsiõiguse kohaselt majandusliku kontserni: avalik-õiguslikule asutuse IFP kuulub otseselt 100 % äriühingu Axens ja 100 % äriühingu Beicip-Franlab kapitalist ning kaudselt 100 % äriühingu Prosernat kapitalist; ta kontrollib oma tütarettevõtjaid selle kaudu, et ta juhtkond kuulub tütarettevõtjate otsuseid vastuvõtvatesse organitesse, avaldab arvamust eelkõige tütarettevõtjate tulevikku käsitlevate strateegiliste suuniste ja põhiliste otsuste kohta ning on seotud oma tütarettevõtjate majandustegevuseks hädavajaliku tehnoloogia üleandmise ainuõiguslike lepingutega (lepingutes on sätestatud vastastikuse esimese valiku õigus) (112) ning lepingutega, mis käsitlevad eelkõige ruumide ja personali kasutusse andmist. Niisiis on avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat majanduslik lõimumine sellisele järeldusele jõudmiseks piisavalt tugev. Samuti tuleks uurida riigitagatise täpset ulatust, et kontrollida, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõigusliku tütarettevõtja makseviivituse korral võib võlausaldajate nõuete hüvitamiseks kasutada riigi ressursse (teisisõnu, kas avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevus on hõlmatud piiramatu riigitagatisega või mitte).
(138)
Äriühing UOP Limited ei esita oma märkustes selle küsimuse kohta seisukohta. Tema väited tuginevad turuosaliste arusaamale üksuse IFP/Axens kohta, mis tema arvates andis kontsernile IFP eelise nii tarnijate, klientide kui ka rahastajate ees. Seda seisukohta uuritakse käesoleva otsuse jaotises 7.1.4, mis on pühendatud eelistele, mida kontsern IFP meetme kaudu sai.
(139)
Nagu aga märgitud põhjenduses 47, vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused riigitagatise olemasolu avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele, põhjendusel et viimased olid aktsiaseltsid.
(140)
Võttes eeskujuks jaotises 7.1.1.1 esitatud tõenduse avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu tagatise olemasolu kohta, analüüsib komisjon järgnevalt, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate võlausaldajatel oli tagatis üksikute võlanõuete rahuldamiseks (A) või tagatis säilitada vara puudujäägi korral tütarettevõtjate kohustused (B).
A. Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel ei ole isiklike võlanõuete rahuldamiseks mingit tagatist
(141)
Avalik-õigusliku asutuse tütarettevõtjad on aktsiaseltsid. Eraõiguslike juriidiliste isikutena (vastupidiselt nende kontrollivale aktsionärile, kes oli avalik-õiguslik asutus) kuuluvad nad täielikult Prantsusmaa tavaõiguses (113) kehtivate saneerimis- ja likvideerimismenetluste rakendusalasse.
(142)
Enne kui uurida, kas kontrolliva aktsionäri - avalik-õigusliku asutuse IFP - vastutust võib rakendada tema tütarettevõtjate puhul (b), tuleks tutvustada tavaõiguses kehtivat likvideerimismenetlust, mis kehtib nende eraõiguslike tütarettevõtjate suhtes maksete tegemise peatamise korral (a).
a) Tavaõiguses kehtiv likvideerimismenetlus
(143)
Eeldusel et üks kontserni IFP tütarettevõtja (aktsiaselts) on maksejõuetu (teisisõnu ei suuda ta enam oma likviidsete varadega täita oma jooksvaid kohustusi) ning saneerimine on ilmselgelt võimatu, (114) toob tavaõigus (115) kaasa selle likvideerimismenetluse. Võlgnik taotleb vajaduse korral menetluse algatamist (116) hiljemalt 45 päeva jooksul pärast maksete peatamist (v.a juhul, kui ta on juba taotlenud lepitusmenetluse algatamist). Selline likvideerimismenetlus on ette nähtud ettevõtja tegevuse lõpetamiseks või tema vara realiseerimiseks tema õiguste ja vara üldise või eraldi võõrandamise kaudu (117). Kohus määrab likvideerimismenetluse algatamise otsuses pankrotikohtuniku (118) ning nimetab likvideerijana ametisse halduri või isiku, kes valitakse tema pädevuse tõttu vastavas valdkonnas. Likvideerija koostab kuu aja jooksul alates tema ametisse nimetamisest aruande ettevõtja olukorra kohta ning asub seejärel täitma likvideerimistoiminguid ning kontrollima (119) võlanõudeid (120). Likvideerimisvara jaotatakse seejärel võlausaldajate vahel sõltuvalt nende järgust (kõrgema nõudeõiguse järguga võlausaldajad ja hüpoteeklaenud, võlausaldajad, kellel on tagatis konkreetse vallasvara kujul, tagamata võlanõuded, st allutatud laenud, proportsionaalselt nende nõuetega).
(144)
Kui jooksvaid kohustusi enam ei ole ja kui likvideerijal on piisavad summad võlausaldajate nõuete rahuldamiseks või kui likvideerimistoiminguid ei ole võimalik vara puudujäägi tõttu jätkata, kuulutab kohus likvideerimismenetluse lõppenuks (121). Pärast menetluse lõpetamist kehtib võlgniku suhtes põhimõte, et tema kohta tehtud otsust ei saa enam edasi kaevata. Teisisõnu ei jäta likvideerimismenetluse lõpetamise otsus vara puudujäägi tõttu võlausaldajatele võimalust esitada võlgniku kohta edasikaebust, välja arvatud (122) juhul, kui võlanõue toob kaasa süüdimõistva kohtuotsuse või võlausaldaja isikuga seotud õigused.
b) Avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate puhul puudub tagatismehhanism
(145)
Nagu selgitas komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis, ei pea teatavates äriühingutes, nimelt aktsiaseltsides ja piiratud vastutusega äriühingutes, osanikud tagasi maksma selle struktuuriüksuse võlgu, milles neil on osalus, oma esialgsest panusest suuremas ulatuses. Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad kuuluvad aktsiaseltsidena just sellesse kategooriasse. Nagu kõikides teistes äriühingute kontsernides, piirdub ka kontsernis IFP piiratud riskiga äriühingu vormis (käesoleval juhul aktsiaseltsina) loodud tütarettevõtja makseviivituse korral kautsjonite, tagatiste, eellepingute või esmahinnangute (123) puudumisel emaettevõtja vastutus sõnaselgelt nende panuste kaotusega (nagu kõikide teiste tavaaktsionäride puhul).
(146)
Võttes arvesse, et konkurentsiõiguse kohaselt kuuluvad avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad samasse majanduslikku kontserni, tuleks kontrollida, kas Prantsuse äriühinguõiguse kohaselt võib majandusliku sõltuvuse seos tütarettevõtjate ja emaettevõtja vahel eraõiguslike tütarettevõtjate makseviivituse korral automaatselt kaasa tuua avalik-õigusliku asutuse IFP vastutuse rakendamise ning seega riigi ressursside kasutamise, mis tähendab, et riik tagab peamise osa tema rahastamisest ja annab avalik-õiguslikule asutusele kaudse piiramatu tagatise.
(147)
Käesoleva põhjaliku uurimise alusel on komisjonil võimalik järeldada, et Prantsuse tsiviil- ja äriõiguses ei rakendata põhimõtteliselt tütarettevõtjate makseviivituse korral kontrolliva aktsionäri vastutust, välja arvatud selleks, et tõendada kontrolliva aktsionäri eksimust tütarettevõtja juhtimises (i). Tsiviilkoodeksi reformimiseks hiljuti kavandatud ja seejärel kõrvale jäetud eelnõudes, mille eesmärk oli just laiendada teise isiku tegude eest vastutamise põhimõtet ühe kontserni emaettevõtja ja tütarettevõtjate suhetele, kinnitatakse vastupidi, et sellist põhimõtet Prantsuse õiguses praegu ei ole (ii).
i) Aktsionär ei vastuta üldiselt oma tütarettevõtja eest
(148)
Vastavalt õiguskirjandusele (124) ei ole kontserni korralduse puhul iseenesest kunagi tütarettevõtja vastutus subsidiaarne emaettevõtja vastutuse suhtes. Prantsuse õiguses kehtib individuaalse vastutuse põhimõte, mis on sõnastatud tsiviilkoodeksi artiklis 1382 (125). Üksnes emaettevõtja käitumisele omistatav õigusvastane tegu avaks juurdepääsu tema varale.
(149)
Kuivõrd käesoleval juhul on kontserni IFP emaettevõtja avalik-õiguslik juriidiline isik (avalik-õiguslik asutus IFP), muudab see kõnealuse küsimuse veelgi keerulisemaks: eelnevalt tuleks tegelikult kindlaks teha pädev kohtuorgan (haldusorgan või kohus), kes on Prantsuse õigussüsteemis asjaomasel juhul pädev, et püüda välja selgitada sellise avalik-õigusliku juriidilise isiku võimalik vastutus, kes kontrollib eraõiguslikku juriidilist isikut, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
(150)
Komisjon märgib, et kahju hüvitamise hagide osas vara puudumisel (126) on pädevuskonfliktide kohus olnud pikka aega seisukohal, et pädevaks asutuseks on kohus, kui avalik-õiguslik isik on juht de jure (127) ja haldusorgan, kui avalik-õiguslik asutus on juht de facto (128). Seetõttu tundub, et kõnealuses valdkonnas peaks pädevuse jaotumine haldusorgani ja kohtu vahel tuginema edaspidi osutatud teenuste laadile: avaliku halduse teenus või tööstuslik või äriline tegevus.
a)
Avaliku halduse teenuse puhul tundub, et pädevuskonfliktide kohus (129) on pärast oma otsust kohtuasjas Département de la Dordogne (130) kõrvale lükanud varasema kohtupraktika, mis tugines de jure ja de facto juhtimisele: kõrgeima astme kohus on määranud halduskohtuniku pädevusse juhtumi, kui tegemist on avaliku halduse teenusega ja kui avalik-õiguslik isik on avalikku teenust osutava eraõigusliku isiku juht de jure või de facto. Olles tuletanud meelde kooskõlas kohtuotsusega Blanco (131), et „sellise vastutuse puhul, mida võib seostada riigiga või teiste avalikust-õiguslikele füüsiliste isikutega tulenevalt kahjust, mis on tekkinud seoses avaliku halduse teenuste osutamisega, kohaldatakse avalikust õigusest tulenevat korda” (esiletõst lisatud) ning et teistsugune on olukord üksnes siis, kui see on seadusega sõnaselgelt ette nähtud, otsustas pädevuskonfliktide kohus, et 25. jaanuari 1985. aasta seadusest (äriühingute saneerimise ja likvideerimise kohta, nüüd äriseadustiku artikkel L.624-3) ei tulene, „et seadusandja kavatses erandina avalik-õiguslike isikute vastutust reguleerivatest põhimõtetest panna kohtute pädevusse riigi või teiste avalik-õiguslike juriidiliste isikute tsiviilvastutuse rakendamise seoses avalike haldusteenuse osutamisega.” (Esiletõst lisatud).
b)
Kui aga tegemist on tööstus- või kaubandustegevusega, kuulub sellist eraõiguslikku asutust kontrolliva avalik-õigusliku juriidilise isiku, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus, tsiviilvastutuse kindlakstegemine selgelt kohtu pädevusse. Otsuses kohtuasjas Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) leidis pädevuskonfliktide kohus nimelt, et „kui riigi või teiste avalik-õiguslike juriidiliste isikute tsiviilvastutuse rakendamine seoses haldusteenuse osutamisega kuulub haldusorgani pädevusse, siis kuulub selline meede kohtu pädevusse juhul, kui riigi või avalik-õigusliku juriidilise isiku vastutust rakendatakse seoses tööstus- või kaubandustegevusega, ilma et eristataks, kas asjaomane kohalik omavalitsus tegutses juhina de facto või de jure.” (Esiletõst lisatud). Kõnealuses juhtumis sellisele järeldusele jõudmiseks välistas pädevuskonfliktide kohus juhatuse ja järelevalvenõukoguga aktsiaseltsi (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) tegevuse avaliku haldusteenuse olemuse kahel kaalutlusel: ühest küljest selle eesmärgi (133) ja teisest küljest rahastamisviisi (134) tõttu.
(151)
Aktsiaseltside Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat puhul, kes on avalik-õigusliku asutuse IFP kontrollitavad eraõiguslikud tütarettevõtjad, tuleneb toimikus esitatud ja eelkõige põhjenduses 159 meeldetuletatud andmetest, et nende eesmärk on majanduslik (135), mitte halduslik. Lisaks pärinevad nende ettevõtjate ressursid peamiselt nende majandustegevusest saadavast tulust, mitte aga riiklikust rahastamisest. Märkida tuleks, et avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjad on äriühingutena loonud eraõiguslik juriidiline isik (136) (mitte avalik-õiguslik isik; avalik-õiguslik asutus IFP muudeti avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuseks alles 7. juulil 2006). Äriühingute Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat tegevuse tööstuslik ja kaubanduslik olemus näib samuti olevat selge ning likvideerimismenetluse korral kuuluks vastutusega seotud hagi avalik-õigusliku asutuse IFP vastu kahtlemata kohtu pädevusse.
(152)
Sellistel asjaoludel tuleks kontrollida kontrolliva aktsionäri vastutuse rakendamise tingimusi, võttes arvesse kassatsioonikohtu kohtupraktikat. Selleks et laiendada kindlaksmääratud isiku (tütarettevõtja) suhtes algatatud likvideerimismenetlust teisele juriidilise isikule (emaettevõtjale), on ette nähtud väga ranged tingimused. Makseviivituse olukorras tütarettevõtja puhul peavad tema rikkumiste ohvrid hüvitise saamiseks tõendama emaettevõtja õigusvastast käitumist, eelkõige seda, et emaettevõtja eitab oma tütarettevõtja juriidilist isikut (α) ja et kontrollitavat äriühingut juhitakse õigusvastaselt (β).
α) Emaettevõtja eitab oma tütarettevõtja juriidilist isikut
(153)
Kassatsioonikohtu kohtupraktikas on sedastatud võimalus laiendada emaettevõtja vastutust tütarettevõtjate rikkumistele kahel erakorralisel juhul (137): esiteks, juhul kui tütarettevõtjate vara seguneb emaettevõtja omaga („vara segunemise” juhtum) ja teiseks, juhul kui tütarettevõtjad on fiktiivsed juriidilised isikud („fiktiivse füüsilise isiku” juhtum).
(154)
Vara segunemise (138) mõiste hõlmab üldjuhul olukorda, mille puhul on kahe eraldiseisva juriidilise üksuse raamatupidamine selline, et on võimatu kindlaks teha, kellele neist missugused varad või kohustused kuuluvad. Sellise vara segunemise tõendamiseks ei piisa kontserni äriühingute vaheliste suhete, isegi mitte lähedaste suhete olemasolust. Samuti ei ole ainuüksi aktsionäride ja juhtide isiku ega ka asukoha (139) põhjal võimalik välja selgitada vara segunemist. Enamikul juhtudel piisab kontsernisiseste suhete vormistamisest allkirjastatud lepingutega emaettevõtja ja selle tütarettevõtjate vahel, et vältida võimalikku vara segunemist (140).
(155)
Kahes hiljutises kohtuasjas, Metaleurop (141) ja AOL Liberté (142), näib kassatsioonikohus olevat veelgi tugevdanud menetluse laiendamise tingimuste kontrolli seoses kontserni emaettevõtjaga. Kontserni äriühingute lõimumine, isegi kui see on väga motiveeritud, ei too ilmtingimata kaasa vara segunemist. Vastavalt õiguskirjandusele (143), „ei ole rahavoogude juhtimist ega vahetust käsitlevad kokkulepped kahe üksuse vahel, ei personalivahetus, emaettevõtja ettemaksed ega ka emaettevõtja võim tütarettevõtja juhtimise üle sellist laadi, mis põhjustaks raamatupidamise üldise korratuse, mis õigustaks vara taasühendamist.” Seetõttu näib olevat erakordselt raske rakendada emaettevõtja vastutust tütarettevõtja rikkumiste puhul nende vara segunemise (144) põhjendusel, sest kassatsioonikohtu nõutav põhjendus selle kinnitamiseks peab vastama väga rangetele nõuetele.
(156)
Käesoleval juhul tuleb märkida, et komisjon on juba väitnud, et „kuna avalik-õiguslik asutus IFP ja asjaomased tütarettevõtjad on juriidiliselt eraldiseisvad üksused, on neil ka eraldi raamatupidamine” (145). Lisaks ei ole avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate vahel sõlmitud lepingud, eelkõige tehnoloogia üleandmise ainuõiguslikud lepingud või personali kasutusse andmise lepingud (146) sellist laadi, mille puhul oleks tegemist raamatupidamise üldise korratusega, mis õigustaks vara taasühendamist kassatsioonikohtu kohtupraktika tähenduses, sest iga teenus on konkreetselt kirjendatud IFP kontserni iga üksuse vastavatesse bilanssidesse, nagu nähtub jaotistest 7.1.4 ja 7.3.
(157)
Juriidilise isiku fiktiivsuse osas tuleb iseloomustada tütarettevõtja (affectio societatis) lepingus selliste punktide puudumist viisil, mis tõendaks, et seda tegelikult ei eksisteeri. Kassatsioonikohtu (147) hinnangul on fiktiivse äriühinguga tegemist siis, kui juriidiline isik, kelle suhtes on algatatud menetlus, on olemas üksnes näiliselt, tal ei ole kasusaajast - füüsilisest või juriidilisest isikust - eraldiseisvat tegevust (148).
(158)
Avalikkusele kättesaadava teabe põhjal (149) märgib komisjon ka, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ning äriühingutel Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat ei olnud samad kontaktandmed ega tegevuskohad.
a)
Avalik-õiguslik asutus IFP on kantud Nanterre'i äriregistrisse (edaspidi „äriregister”) koodi all B 775 729 155 ning tema asukohaks on märgitud Rueil-Malmaison (150). Avalik-õiguslikul asutusel IFP on kaks tegevuskeskust, mis asuvad Prantsusmaal Solaize’is (151) ja Pau’s (152).
b)
Äriühing Axens on kantud Nanterre'i äriregistrisse koodi all B 599 815 073 ning ka tema asukohaks on märgitud Rueil-Malmaison, kuid emaettevõtjast eri aadressil (153). Tema ärikeskused asuvad samuti emaettevõtjatest eri kohtades, sageli Prantsusmaast väljaspool: Ameerika Ühendriikides Houstonis (Texas), Princetonis (New Jersey), Savannah’s (Géorgia) ja Calvert Citys (Kentucky), Kanadas Brockville’is (Ontario), Hiinas Pekingis, Jaapanis Tokyos, Indias New Delhis, Bahreinis ja Venemaal Moskvas.
c)
Äriühing Beicip-Franlab on kantud Nanterre’i äriregistrisse koodi all B 679 804 047 ning tema asukohaks on samuti märgitud Rueil-Malmaison, kuid emaettevõtjast ja äriühingust Axens eri aadressil (154). Tal on tütarettevõtjad ja bürood mitmes riigis, nimelt Bahreinis, Abu Dhabis, Liibüas Tripolis, Malaisias Kuala Lumpuris, Ameerika Ühendriikides Texase osariigis Houstonis, Mehhikos Villahermosas, Brasiilias Rio de Janeiros ja Venemaal Moskvas.
d)
Äriühing Prosernat on kantud Nanterre’i äriregistrisse koodi all B 315 251 330 ning tema asukohaks on märgitud Puteaux (155). Äriühing märgib (156), et on esindatud ligikaudu kahekümnes riigis, nimelt Lõuna-Ameerikas (Argentina, Brasiilia, Venezuela), Euroopas (Suurbritannia, Itaalia, Norra), Põhja-Aafrikas (Alžeeria, Egiptus), Pärsia lahe riikides (Saudi Araabia, Araabia Ühendemiraadid, Kuveit, Omaan, Katar) Iraanis, Venemaal ja Sõltumatute Riikide Ühenduses ning Kagu-Aasias.
(159)
Pealegi tegeleb iga tütarettevõtja reaalse majandustegevusega, mistõttu ei saa neid liigitada fiktiivseteks äriühinguteks - seda enam, et kassatsioonikohus on tõendanud end olevat väga nõudlik juriidilise isiku „fiktiivseks liigitamisel” (157).
a)
2001. aastal loodud äriühing Axens tegeleb reaalse majandustegevusega katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turul, milleks ta on tööle võtnud 600 isikut ning tänu millele ta aasta käive on ligikaudu 300 miljonit eurot.
b)
Äriühing Beicip-Franlab asutati 1967. aastal, ta tegeleb reaalse majandustegevusega toormeleiukohtade uurimise tarkvara väljaandmise ja levitamise ning uuringute ja nõustamise valdkonnas. See tegevus hõlmab üle 100 töötaja ning sellega kaasneb ligikaudu 40 miljoni euro suurune aastakasum.
c)
2001. aastal omandatud äriühing Prosernat tegutseb gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete uurimise, teenuste osutamise ja tootmise valdkonnas. Selleks tegevuseks pakub ettevõtja tööd ligikaudu 70 isikule ning tema käive on ligikaudu 50 miljonit eurot.
(160)
Eelnevast järeldub, et kui välja arvata juhtimisviga, mida käsitletakse põhjendustes 161-164, ei ole kõnealusel juhul selgelt tegemist nende väga väheste juhtumitega - tütarettevõtja juriidilise isiku fiktiivsus või tütarettevõtja ja emaettevõtja vara segunemine -, mis on kohtupraktikaga ette nähtud emaettevõtja vastutuse rakendamiseks seoses tema tütarettevõtjatega. Seetõttu on komisjon arvamusel, et avalik-õigusliku asutuse IFP vastutuse automaatse rakendamise tingimused tema tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat likvideerimise korral ei ole täidetud.
β) Emaettevõtja vastutus tütarettevõtja juhtimisel tehtud eksimuse korral
(161)
Tütarettevõtja kontrollimisel tehtud eksimus võib tavapäraselt kaasa tuua emaettevõtja vastutuse rakendamise (158). Juhul kui viimane on teinud vigu oma tütarettevõtjate juhtimise kontrollimisel, mis kuulub tema ülesannete hulka, „võib kohtupraktikast lähtuvalt rakendada eelkõige äriühingute kontserni puhul emaettevõtja vastutust” (159). Õiguskirjanduse kohaselt võib emaettevõtja, kes tegutses raskustes tütarettevõtja juhina de jure või de facto, juhtimisviga tütarettevõtja likvideerimise korral kaasa tuua emaettevõtja vastutuse rakendamise (160). Emaettevõtjat võidakse tegelikult pidada vastutavaks tütarettevõtja osanikuna (161), juhul kui juhtimisvead, mis põhjustavad kontrollitavale äriühingule raskusi, on võimalik temale omistada. (162)
(162)
Tavaõiguse kohaselt on juhtidel niisiis vastutus oma äriühingute, aktsionäride või võlausaldajate ees (163). Kontserni olemasolu korral püüavad maksejõuetu tütarettevõtja võlausaldajad tõendada, et emaettevõtja on tütarettevõtja juht de jure või de facto (164). Seega on vastutus eksimuse korral, mille emaettevõtja on teinud seoses tütarettevõtjaga, eelkõige sätestatud ühismenetlusi (165) käsitlevas õiguses, täpsemalt vara puudumisega (166) seotud vastutuse puhul võetavate meetmete raames, tingimusel et kõnealune äriühing tegutses oma tütarettevõtja juhina (167). Emaettevõtja süülise vastutuse rakendamiseks tuleb sellist eksimust siiski tõendada, eriti põhjuslikku seost eksimuse ja tütarettevõtja käitumise tagajärjel kannatatud kahju vahel (168).
(163)
Igal juhul järeldub eelnevast, et sellised kolmanda isiku nõuded ei kujuta endast mingil juhul tagatise realiseerimise hagi, sest need põhinevad alati emaettevõtja süülisel vastutusel. Samuti ei saa selliste hagidega kindlaks määrata üldpõhimõtet, et emaettevõtja vastutab tema tütarettevõtjate tegevuse eest, sest see rikuks põhimõtet, mis piirab aktsionäri vastutuse aktsiaseltsidele tehtud esialgse panusega, välja arvatud juhud, kui need aktsiaseltsid on fiktiivsed üksused või kui nende ja emaettevõtja vara on segunenud, mis on praeguse juhtumi puhul välistatud.
(164)
Kassatsioonikohtu kohtupraktikast tuleneb, et vastutuse põhimõtte kasutamine emaettevõtja eksimuse korral tütarettevõtja juhtimises ei näi mingil määral olevat samaväärne tagatissüsteemiga.
ii) Hiljutised teise isiku tegude eest vastutamise reformi projektid
(165)
Hiljutise parlamendi teabearuande järelduste (169) põhjal tundub seega, et kehtivas õiguses „kerkib kohtupraktikast tulenevate lahenduste puhul esile takistus, mida kujutab endast juriidiline isik seoses vastutuse omistamisega” (170). (Esiletõst lisatud).
(166)
See takistus näib ümber lükkavat Prantsusmaal hiljuti tekkinud arutelu tsiviilkoodeksi sellise reformi asjakohasuse osas, mis laiendaks teiste isikute tegude eest vastutamise (171) olukordadele, mille puhul on tegemist majandusliku sõltuvusega (nimelt sellistele suhetele, mis on kontserni tütarettevõtjatel seoses oma emaettevõtjaga). Teatavad eespool viidatud parlamendi aruandes märgitud tarbijaorganisatsioonid (172) näivad eriti kurtvat selle üle, et äriühingu jagamine tütarettevõtjateks võimaldab edasise kohtuvaidluse korral teatavatel üksustel seista vastu kontserni äriühingute õiguslikule eristamisele, kui küsimuse all on tütarettevõtja vastutus, isegi kui kaubanduspakkumistes tõstetakse esile täielikult integreeritud äriühingute kontserni, kes pakuvad teenustepaketti.
(167)
Catala (173) esialgse projekti artiklis 1355 on hiljuti tehtud ettepanek kehtestada teiste isikute tegude eest vastutamisele uus alus, mis tõstataks taas küsimuse tütarettevõtjate õigusliku autonoomia põhimõtte kohta:
„Artikkel 1355
Oleme automaatselt vastutavad nende isikute tekitatud kahju eest, kelle eluviisi reguleerime või korraldame, jälgime või kontrollime enda huvides. […]”
(168)
Kõnealuse esialgse projekti koostajate esitatud märkused selgitavad kõnealuse õigusaktiga kavandatavaid uuendusi teiste isikute tegude eest lepinguvälise vastutamise valdkonnas. Selle vastuvõtmine lisaks vastutuse rakendamise võimalikuks aluseks „teiste tegevuse kontrollimise ja korraldamise isiklikes huvides (174)”, mis muudaks põhjalikult praegu kehtivat õigust, seda enam, et need vastutused oleksid edaspidi ranged: nende puhul „ei peaks tõendama vastutava isiku eksimust, vaid tegu, mis võis kaasa tuua tegija isikliku otsese vastutuse, kui ta ei tegutsenud teise kontrolli all” (175).
(169)
Esialgse projekti artikli 1360 teises lõigus lükatakse see põhimõte tagasi äriühingute kontserni emaettevõtja vastutuse puhul seoses selle tütarettevõtjatega:
„Artikkel 1360
[…] Samuti on vastutav see, kes kontrollib elukutse esindaja majandustegevust või vara sõltuvusolukorras, kuigi ta tegutseb enda nimel, kui ohver tõendab, et kahjustav tegu on seotud kontrolliga. Eelkõige kehtib see nende emaettevõtjate suhtes, kes vastutavad tütarettevõtjate põhjustatud kahju eest, või selliste kontsessiooni andjate suhtes, kes vastutavad nende kontsessionääride tekitatud kahju eest.” (Esiletõst lisatud).
(170)
Eelnevast järeldub, et sellele vastupidiselt eeldab praegu kehtivas Prantsuse õiguses emaettevõtja vastutuse rakendamine tütarettevõtja teo eest selgesti seda (nagu väidetud eespool), et tuleb esitada tõend emaettevõtja vea kohta tütarettevõtja olukorras.
(171)
Prantsuse õiguse prognoositava arengu kohta märgib komisjon asjaolu, et kavandatav reform tundub olevat praegu kõrvale jäetud. Eespool viidatud parlamendi aruandega seoses väitis seaduste komisjoni töörühm, et on vastu igasugusele „majandusliku sõltuvuse olukorrast tingitud mittesüülise vastutuse olemasolu sätestamisele” (soovitus 19). Selles suunas kulgev reform ei näi olevat päevakorras: seda ei ole lisatud tsiviilvastutuse reformi käsitleva seaduse nr 657 (176) ettepanekusse, mida tutvustati korralisel istungjärgul 2009-2010 (registreeritud Prantsuse senati kabinetis 9. juulil 2010).
(172)
Kokkuvõtteks tuleks märkida, et vastupidiselt avalik-õiguslike asutuste makseviivituse korral esinevale riigi vastutusele, millel on (eelkõige) selle automaatsuse tõttu tagatismehhanismile iseloomulikud jooned, ei rakendata praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt emaettevõtjate vastutust kaudselt ega automaatselt selliste eraõiguslike tütarettevõtjate rikkumiste korral, kelle suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
B. Avalik-õigusliku ettevõtja IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel ei ole ühtegi tagatist tütarettevõtjate olemasolu ja/või kohustuste säilitamise osas.
(173)
Eelneva põhjal saab komisjon järeldada, et likvideerimismenetluse lõppedes kaovad avalik-õigusliku asutuse IFP aktsiaseltsidest tütarettevõtjatega koos nende õigused ja kohustused. Sellistel asjaoludel on nende kontrollival aktsionäril, avalik-õiguslikul asutusel IFP kindlasti võimalus teha eelnevalt kapitalisüst, (177) et hoida ära tütarettevõtjate kadumine ja likvideerimine. Selline kapitalisüst võib siis tagada kolmandate isikute võlanõuete säilimise tütarettevõtjate ees.
(174)
Igal juhul on tegemist avalik-õigusliku asutuse strateegilise valiku, mitte aga tema suhtes automaatselt kehtiva õigusliku kohustusega. Lisaks kuulub selline valik rangelt riigiabiõiguse valdkonda: kui selline kapitali sisenemine ei ole õigustatud turumajandusliku erainvestori käitumisega, peavad Prantsusmaa ametiasutused sellest teavitama Euroopa Komisjoni, kes peab seda eelnevalt kontrollima (ja sellele nõusoleku andma).
(175)
Komisjonil on võimalik ka järeldada, et likvideerimismenetluse korral puudub avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel kindlus, et nende võlanõuded rahuldatakse.
C. Järeldus: avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslikel tütarettevõtjatel ei ole riigitagatist
(176)
Eelneva põhjal võib komisjon järeldada, et vastupidi avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele ei ole kontserni IFP eraõiguslike tütarettevõtjate võlausaldajatel tagatist ei üksikute võlanõuete tagasimaksmiseks ega likvideerimise korral oma aktsiaseltside säilimiseks. Sellest tulenevalt ei ole eraõiguslikel tütarettevõtjatel piiramatut riigitagatist, mis on avalik-õiguslikul asutusel IFP tema staatusest lähtuvalt. Komisjon tugineb oma analüüsis asjaolule, et avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate
-
võlausaldajate puhul kohaldatakse tavaõigusega ettenähtud äriühingute saneerimis- ja likvideerimismenetlusi;
-
võlausaldajad ei või praegu kehtiva Prantsuse õiguse kohaselt automaatselt rakendada tütarettevõtjaid kontrolliva aktsionäri, avalik-õigusliku asutuse IFP (ja sellest lähtuvalt Prantsuse riigi) vastutust selle tütarettevõtjate rikkumiste korral. Nad peavad esitama eelneva tõendi, et avalik-õiguslik asutus on teinud vea, mis välistab selle, et vastutust rakendataks automaatselt ning et seda saaks samastada tagatismehhanismiga.
(177)
Komisjon rõhutab, et ta on muudel juhtudel juba võtnud vastu sarnased järeldused, milles ta leidis, et 100 %-liselt avalik-õiguslikule asutusele kuuluval aktsiaseltsil ei olnud piiramatut riigitagatist, mis oli tema aktsionäril. Otseselt riigile kuuluvate äriühingute puhul leidis komisjon 2003. aastal juhtumis EDF (178), et avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse muutmine tavaõiguse kohaseks aktsiaseltsiks ning seega tema allutamine üldkehtivale pankrotiseadusele kaotas piiramatu riigitagatise, mis ettevõtjal senini on olnud. Seda põhimõtet on hiljuti kinnitatud, kui äriühing La Poste muudeti 100 %-liselt riigile kuuluvaks aktsiaseltsiks (179). Komisjon on avalik-õiguslikele asutustele kuuluvate aktsiaseltside puhul eelnevalt viidatud otsuses La Banque Postale’i (postipanga) loomise kohta tunnistanud, et sellise aktsiaseltsist tütarettevõtja õiguslik seisund, kes kuulub täielikult avalik-õiguslikule asutusele (kõnealusel juhul äriühingule La Poste, kellel oli tol ajal avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusega samaväärne avalik-õiguslik staatus) võimaldab iseenesest välistada piiramatu riigitagatise olemasolu tema tasandil (180).
7.1.2 AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP PIIRAMATU TAGATISEGA HÕLMATUD TEGEVUSE MAJANDUSLIK ISELOOM
(178)
Nagu komisjon on avalik-õiguslikku asutust IFP käsitlevates varasemates otsustes juba märkinud, (181) on avalik-õiguslikul asutusel IFP põhikirja kohaselt kolm ülesannet:
-
nafta ja gaasi otsimise ning rafineerimistehnoloogia ja naftakeemia valdkonnaga seotud teadus- ja arendustegevus,
-
inseneride ja tehnilise personali koolitamine,
-
asjaomaste valdkondadega seotud teavitamine ja dokumenteerimine.
(179)
Nagu tuletatud meelde põhjenduses 31, leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et avalik-õiguslik asutus IFP on teadusasutus, millel on kolm eesmärki (teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine).
(180)
Komisjon leiab ka, et avalik-õiguslikku asutust IFP võib talle antud ülesannete põhjal liigitada teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva ühenduse raamistiku (182) punkti 2.2 alapunkti d tähenduses: selle peamine eesmärk on teostada alusuuringuid (183), rakendusuuringuid (184) või arendustegevust (185) ja levitada nende tulemusi õpetamise, publikatsioonide või tehnosiirde kaudu.
(181)
Vastavalt Euroopa Kohtu kohtupraktikale (186) võib teadusasutuse tegevuse riiklik rahastamine (sealhulgas piiramatu riigitagatise andmine) (187), sõltumata selle õiguslikust vormist või rahastamisviisist, kaasa tuua riigiabi andmise, sest asjaomane asutus tegeleb majandustegevusega, st tegevusega, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teataval turul (188).
(182)
Komisjon on oma otsustuspraktikas (189) teadusasutuste majandustegevuse (või mittemajandusliku tegevuse) kohta täpsustanud, mida ta peab ühe või teise kategooria alla kuuluvaks.
(183)
Komisjon arvab, et teadusasutuste peamine tegevus on põhimõtteliselt majandushuvi mittepakkuv, eelkõige:
-
koolitus töötajate oskuste suurendamiseks ja parandamiseks;
-
sõltumatu teadus- ja arendustegevus teadmiste laiendamiseks ja parema mõistmise eesmärgil, sealhulgas koostöö teadus- ja arendustegevuses;
-
teadustegevuse tulemuste levitamine.
(184)
Lisaks sellele on komisjon arvamusel, et tehnosiirdega seotud tegevus (litsentsid, järelteadmiste loomine või teadusasutuse loodud teadmiste muu kasutamisviis) on majandushuvi mittepakkuvad juhul, kui kõnealune tegevus toimub asutuse sees (190) ja kogu sissetulek sellest investeeritakse uuesti teadusasutuse esmasesse tegevusesse.
(185)
Komisjoni arvates kuulub aga majandustegevuse mõiste alla teadustegevus, mida teostatakse lepingu alusel majandusharuga, teadustegevuse infrastruktuuri väljarentimine ja nõuandetegevus (191).
(186)
Kõnealusel juhul hõlmab avalik-õiguslikule asutusele IFP tulenevalt tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest antud piiramatu tagatis üheaegselt nii majandushuvi mittepakkuvat tegevust (mille puhul ei teki iseenesest riigiabiõiguse seisukohast probleemi) kui ka kahte liiki majandustegevust.
(187)
Kuigi Prantsusmaa ametiasutused arvavad - nagu märgitud põhjenduses 31 -, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus on suuremalt jaolt majandushuvi mittepakkuv, on nad esimest liiki majandustegevuse puhul tunnistanud oma 13. jaanuari ja 16. juuli 2010. aasta kirjades, et väljaspool oma tütarettevõtjate ainuõiguslikku tegevusvaldkonda osutab avalik-õiguslik asutus IFP teenuseid, mis peamiselt seisnevad varustuse ja ruumide rentimises, personali kättesaadavaks tegemises ja õigusteenuste pakkumises tütarettevõtjatele, ning teostab lepingulist teadustegevust kolmandatele isikutele ja oma tütarettevõtjatele. Nagu viidatud põhjenduses 185, on sellisel tegevusel selgelt majanduslik iseloom komisjoni tavapäraselt antud tähenduses.
(188)
Teist liiki majandustegevuse puhul kuuluvad tehnoloogia üleandmisega seotud tegevus (litsentsid, järelteadmiste loomine või teadusasutuse loodud teadmiste muu kasutamisviis) põhimõtteliselt majandushuvi mittepakkuva tegevuse alla, nagu märgitud põhjenduses 184, kui need toimuvad asutuse sees ja sissetulek sellest investeeritakse täies ulatuses uuesti avaliku sektori teadustegevusse. Nagu komisjon on järeldanud riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on kõnealusel juhul siiski avalik-õigusliku asutuse IFP ja teatavate selle eraõiguslike tütarettevõtjate suhe väga spetsiifiline, st et „[…] mõni IFP tegevus ulatub tema mittemajandusliku tegevuse valdkonnast kaugemale, kuivõrd tema tütarettevõtjad kasutavad neid oma äritegevuses” (192). Komisjon on jõudnud järeldusele, et asjaomaseid tütarettevõtjaid ei saa käsitada oma emaettevõtja suhtes sõltumatute ettevõtjatena, kuivõrd nende tütarettevõtjate tegevus kuulub avalik-õigusliku asutuse IFP arengustrateegiasse, sellel on nende üle nii juriidiline kui ka de facto kontroll, ainuõiguslikud lepingud annavad tunnistust tugevast majanduslikust lõimumisest ning avalik-õiguslikul asutusel IFP ja tema asjaomastel tütarettevõtjatel on kõnealustes valdkondades tegutsevate ettevõtjate silmis ühine kuvand. Eelkõige tuleb majandustegevuseks konkurentsiõiguse tähenduses liigitada rakendusuuringu tulemusel väljatöötatud tehnoloogia (193) üleandmist avalik-õigusliku asutuse IFP ning selle tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat vahel.
7.1.3 KÄESOLEVA OTSUSE ULATUS
(189)
Jaotisest 7.1.1 tuleneb, et avalik-õigusliku asutuse IFP otsesel tegevusel on riigitagatis, vastupidiselt selle eraõiguslikele tütarettevõtjatele, kes ei kuulu tagatise rakendusalasse.
(190)
Pealegi on riigiabiga tegemist üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP sellise otsese majandustegevuse puhul, mis on hõlmatud riigitagatisega, juhul kui teised ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimused on samuti täidetud.
(191)
Jaotisest 7.1.2 järeldub, et see majandustegevus piirdub ühest küljest avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud lepingulise teadustegevusega ning teisest küljest tehnosiirdega tütarettevõtjate Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, samuti infrastruktuuri rentimise, personali kasutusseandmise ja õigusteenuste pakkumisega.
7.1.4 KONTSERNI IFP PUHUL ON OLEMAS VALIKULINE EELIS
(192)
Komisjon analüüsib kahes etapis võimalikke eeliseid, mida kontsern IFP võis saada emaettevõtjale - avalik-õiguslikule asutusele IFP - antud piiramatust tagatisest, mis tulenes tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest: enne tütarettevõtjatele ülekantud võimalike eeliste (7.1.4.2) uurimist analüüsib komisjon esmalt emaettevõtja jaoks tekkinud eeliseid (7.1.4.1).
7.1.4.1 Avalik-õiguslikule asutusele IFP tekkinud eelised
(193)
Komisjon on eespool viidatud menetluse algatamise otsuses kooskõlas eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punktiga 2.1.3 märkinud, et avalik-õiguslik asutus IFP võis saada eelise tänu avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusele peamiselt soodsamate rahastamistingimuste kaudu (194) kapitaliturgudel; eelis tulenes asjaolust, et avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes ei kohaldata tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi. Lisaks märgib komisjon, et avalik-õigusliku asutuse makseviivituse korral hõlmas tagatis kõiki avalik-õigusliku asutuse IFP võlanõudeid, mis vastavalt menetluse algatamise otsuse põhjenduses 71 täpsustatule „ei pruugi olla üksnes rahalised, vaid ka ärilised või muud liiki”, eelkõige tarnijate võlanõuded (kelle arved ei ole makstud) või klientide omad (kellele teenust ei ole osutatud).
(194)
Komisjon on kõnealuse meetme põhjalikule uurimisele tuginedes samuti arvamusel, et tuleks analüüsida võimaliku eelise olemasolu avalik-õigusliku asutusele IFP tema suhetes pankade ja finantsasutuste (A), tarnijate (B) ja klientidega (C).
A. Pankade ja finantsasutuste suhete tasandil eelis puudub
(195)
Kuigi komisjon tunnistab eespool viidatud menetluse algatamise otsuses, et reitinguagentuur ei määra avalik-õiguslik asutuse IFP krediidireitingut (195), väidab ta, et võlausaldajad hindavad kindlasti avalik-õiguslikule asutusele IFP antavaid rahalisi vahendeid makseviivituse riski hindamisel (196). Võttes arvesse, et avalik-õiguslik asutus IFP „kasutab oma võla finantseerimiseks laenuturgu”, märgib komisjon, et esialgse uurimise etapis ei saa välistada, et IFP-l võiks olla majanduslik eelis, mis on seotud asjaoluga, et finantsturgudel hindamisel arvestatakse, et riik täidab avalik-õigusliku asutuse IFP viimase tagatiseandja rolli.
(196)
Põhjalikule uurimisele toetudes võtab komisjon arvesse Prantsusmaa edastatud andmeid põhjenduses 64, mis on kokku võetud käesolevas põhjenduses esitatud tabelis 1 (tähis „KEUR” tähendab „miljonit eurot”).
Tabel 1
Avalik-õigusliku asutuse IFP võlg ajavahemikus 2005-2010
Üksus:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
KEUR
Kohustused krediidiasutuste ees (197)
Alla üheaastase tähtajaga (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Üle üheaastase tähtajaga
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) mille hulgas pangalaen ja arvelduskrediit ning panga krediitsaldo
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Krediidiasutuste ees võetud kohustuste intressimäär:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marinaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Intressimäär + marginaal
Keskmise või pika tähtajaga laenud
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Arvelduskrediit ja lühiajalised krediidiliinid
[Pank nr 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Pank nr 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Nendest andmetest nähtub, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole üle üheaastaste maksetähtaegadega laenusid krediidiasutuselt taotlenud alates tema staatuse muutmisest, st ajavahemikus 2006-2009, mille kohta on andmed kättesaadavad. Sama ajavahemiku jooksul pärast avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmist kasutas see alla üheaastase tähtajaga laenu ainult ühel korral, 2009. aastal, vaid [ […] (*) euro suuruse summa puhul. Ometi tuleb märkida, et tol ajal [panga nr 3] kasutatud määr (EONIA + […] (*) %) oli […] (*) baaspunkti suurem (kõik muud asjaolud samad) kui avalik-õigusliku asutuse IFP ja [panga nr 1] (**) vahel 2005. aastal kokkulepitud määr (EONIA + […] (*) %), mil IFP oli veel eraõiguslik juriidiline isik ning tal ei olnud seetõttu riigitagatist, mis on tal praegu tänu tema avalik-õiguslikule staatusele.
(198)
Konkreetselt 2010. aasta kohta on Prantsuse ametiasutused täpsustanud, et avalik-õiguslik asutus IFP sai […] (*) euro suuruse krediidiliini kohta neli pakkumist üheaastase intressimääraga, mis erines sõltuvalt pakkumistest: [pank nr 4] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) või [pank nr 5] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) ning [pank nr 3] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot) või [pank nr 1] (**) pakutav EONIA + […] (*) % (pluss kohustistasu […] (*) % ehk […] (*) eurot). Avalik-õiguslik asutus IFP sai ka [pangalt nr 3] (**) hetkepakkumise (sõltuvalt vahendite kasutamise kestusest) intressimääraga, mis oli võrdne EURIBORiga + […] (*) %. Komisjon võtab arvesse, et need määrad olid võrdväärsed nendega, milles avalik-õiguslik asutus IFP leppis kokku enne tema staatuse muutmist 2006. aastal, kui see oli veel eraõiguslik juriidiline isik, kellel riigitagatist ei olnud.
(199)
Eelnevat arvesse võttes tunnistab komisjon, et avalik-õiguslikul asutusel IFP ei olnud suhetes pankade ja finantsasutustega tema staatuse muutmisest kuni 2010. aastani avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt tegelikku majanduslikku eelist. Teisisõnu näib, et vaatlusaluse ajavahemiku jooksul ei saanud ettevõtja piiramatust tagatisest tuleneda võivat eelist turutingimustest soodsamate laenu intressimäärade näol.
(200)
Selline järeldus kehtib üksnes mineviku kohta ning komisjon ei saa prognoosida turuosaliste käitumist tulevikus ega seda, kuidas muutub nende kujutlus riigitagatise mõjust avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse riskile. Samuti peavad Prantsusmaa ametiasutused edastama iga-aastastes aruannetes, mida nad on kohustatud edaspidi komisjonile esitama, avalik-õigusliku asutuse IFP laenu suuruse, laenutingimustega seotud teabe ning tõendi, et need laenud vastavad turutingimustele või lisama vastava brutotoetusekvivalendi, kui hindavad tagatise mõju maksimumsummasid vastavalt analoogsetele meetoditele, mida on kirjeldatud põhjenduses 300 esitatud tabelis 6.
(201)
Lõpuks võtab komisjon arvesse Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekut märkida rahastamislepingusse iga tehingu puhul (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) järgmine märge:
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik IFPd nõuete tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
(202)
Seetõttu, isegi kui see ei võimalda iseenesest lahendada tagatise olemasolu küsimust, võimaldab see kohustus koos kõikide teiste Prantsusmaal lasuvate kohustustega vajaduse korral kasutada vastuvõetava riski erandit ning piirata märkimisväärselt tagatise võimalikku negatiivset vastukaja.
B. Eelis suhetes tarnijatega
(203)
Vastupidi sellele, mida väidavad Prantsusmaa ametiasutused (vt põhjendus 65), ei piisa tarnijatega seoses avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tuleneva igasuguse eelise välistamiseks sellest, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on kas ELi õiguse või siseriikliku õigusega kohustus korraldada hankemenetlus: riigihangete korraldamise raames võib iga kandidaadist pakkuja pakkumiskutsele vastates eeldada, et avalik-õigusliku asutuse IFP pankrotti jäämine on võimatu. Riigihanke valdkonnas tuleks eristada suurema tõhususega seotud hinnaalandust, mida võimaldab pakkujate konkureerimine hankemenetluses - mis kujutab endast tõelist „sotsiaalset kasu”, nagu komisjon on väitnud Prantsusmaa ametiasutuste osundatud aruandes -, ning hinnaalandust, mis tuleneb asjaolust, et lepinguosalised peavad väiksemaks sellise üksuse makseviivituse riski, kes on teadaolevalt oma avalik-õigusliku staatuse tõttu likvideerimisriski eest kaitstud. Kuigi need kaks tegurit aitavad mõlemad kaasa avaliku tarnimise hinna alandamisele, on need põhiolemuselt erinevad, nii et komisjoni jaoks ei saa olla küsimust teise teguri mõju omistamises esimesele.
(204)
Selleks et hinnata hinnaalandust, mis tuleneb asjaolust, et tarnijad peavad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse makseviivituse riski väiksemaks, kavatseb komisjon käsitleda võrdväärse riski tagatise kulu. Riigitagatise puudumisel võib avalik-õigusliku asutuse IFP tarnija, kes soovib saada võrreldavat tagatist (st olla täielikult kindlustatud lepingupartneri makseviivituse vastu), kasutada konkreetse krediiti- või kindlustusasutuse teenuseid. Makseviivituse riski vastu kaitset pakuvad üldiselt faktooringettevõtjad (199).
(205)
Komisjon märgib, et tasu faktooringuteenuse eest hõlmab kahte osa:
a)
rahastamistasu (või laenuintressimäära), mida arvutatakse pro rata temporis põhimõttel, et katta tarnijaga eelnevalt kokkulepitud rahastamine ning mis eelkõige sõltub nõuete loovutamise ajal kehtivatest intressimääradest;
b)
faktooringutasu, mis on (200) 0,7 % kuni 2,5 % määratud käibest, kusjuures keskmine määr on 1,5 %, arvutatakse ülekantud nõuete summade alusel raamatupidamis-, sissenõudmis- ning täitmisgarantiiga seotud teenuste eest tasumiseks.
(206)
Prantsusmaa ametiasutused on märkinud oma 26. novembri 2010. aasta kirjas, et nende arvates on komisjon faktooringu osatähtsust käsitledes hinnanud puudulikult põhjuseid, miks ettevõtja võib sellist liiki teenust kasutada. Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad, et faktooringettevõtjad võivad osutada kolme teenust, milleks on ettemaksete tegemine, nõude sissenõudmine ja tagamine, kuid täpsustavad, et nad võivad neid teenuseid osutada koos või eraldi. Nad lisavad Prantsuse keskpanga (Banque de France) (201) 2009. aastal teostatud uuringu põhjal, et nende eri teenuste hulgas on delegeeritud haldamine (st finantstehing ilma võlanõuete sissenõudmiseta) muutunud faktooringettevõtjate pakutavate teenuste hulgas valdavaks, kuivõrd faktooringu kasutamine on üha enam muutunud tarnija jaoks lihtsaks sularahatehinguks. Komisjon võtab seda märkust arvesse.
(207)
Lisaks on Prantsusmaa ametiasutused esitanud avalik-õigusliku asutuse IFP poolt alates 2004. aastast faktooringettevõtjatele (202) makstud summad (vajalike tarnete eest tasumiseks seoses kahte liiki tegevusega - majandushuvi pakkuva ja majandushuvi mittepakkuvaga):
Tabel 2
Faktooringu kasutamine avalik-õigusliku asutuse IFP tarnijate poolt ajavahemikus 2004-2010
Aasta
Asjaomaste tarnijate arv
Maksed faktooringettevõtjatele
(eurodes)
Asjaomaste arvete arv
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ajavahemik
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Prantsusmaa ametiasutused sedastavad, et alates avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest 2006. aastal on suurenenud selle maksete arv faktooringettevõtjatele. Nad järeldavad sellest, et see areng muudab kehtetuks komisjoni mõttekäigu selle kohta, kuidas kolmandad isikud tajuvad avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse makseviivituse riski. Nad leiavad, et kui avalik-õiguslikul asutusel IFP oli alates 2006. aastast makseviivituse korral riigitagatis, oleks faktooringuteenuseid sellest kuupäevast alates kasutatud harvemini või üldse mitte.
(209)
Nagu märgivad Prantsusmaa ametiasutused ise põhjenduses 206, kuivõrd faktooringu kasutamine on üha enam seotud ettemakse vajadusega (delegeeritud juhtimise teenuse suurem kasutamine) ning üha vähem võla tasumata jätmise riski eest vastutuse võtmisega (sissenõudmis-, rahastamis- ja tagatisteenuste vähenemine), ning kuna avalik-õigusliku asutuse IFP raamatupidamiskontodel ei ole võimalik eristada selle tarnijate poolt faktooringu kasutamist teenuseliikide kaupa, on komisjon arvamusel, et avalik-õigusliku asutuse IFP kirjeldatud areng ei võimalda ümber lükata komisjoni mõttekäiku ning veelgi vähem näidata seda, et avalik-õigusliku asutuse IFP tarnijad seostasid IFP staatuse muutmist IFP makseviivituse riski kasvuga.
(210)
Komisjon tunnistab, et tal ei ole võimalik täpselt hinnata tagatispreemiat, mis oleks vajalik tarnijate kaitsmiseks avalik-õigusliku asutuse IFP makseviivituse riski vastu, kui sellel juba ei oleks riigitagatist. Komisjon märgib siiski, et kuivõrd põhjenduse 205 punktis b märgitud faktooringutasu hõlmab tegelikult kolme eri teenust (sissenõudmine, rahastamine ja tagatis võla tasumatajätmise riski vastu), siis sisaldab märgitud maksimumsumma 2,5 % tagatud käibest igal juhul juba tagatispreemiat, mis on vajalik üksnes makseviivituse riski katmiseks.
(211)
Igal juhul jääb Prantsusmaa ametiasutustele võimalus teavitada täpsemast meetodist, kuidas hinnata avalik-õiguslikule asutusele antud tagatist selle suhetes oma tarnijatega. Põhinedes majanduslikel eksperditeadmistel, mis on uurimise käigus vastuolulisi arutelusid tekitanud, võib komisjon selle meetodi heaks kiita ning Prantsusmaa võib seda kasutada käesoleva otsusega seotud konkreetsete teabevajaduste rahuldamiseks.
(212)
Kõnealuste summade kohta on Prantsusmaa ametiasutused 26. novembri 2010. aasta kirjas märkinud, et nende varade ja teenuste soetusmaksumuses on otseselt arvesse võetud nende töötajate väärtuse hindamise määra, keda mõjutavad kõnealuse vara ja teenuste omandamisega seotud tegevus (204). Pealegi ei too lähetatud personali ja ruumide kohta arvete esitamine kaasa märkimisväärset erikulu, sest kõik seonduvad kulud on juba lisatud ettevõtja struktuurikulude alla.
(213)
Konkreetselt majandustegevuseks soetatud vara ja tellitud teenustega seotud vajaliku varustuse aastane keskmine kogusumma on Prantsusmaa ametiasutuste sõnul vaid murdosa (205) avalik-õigusliku asutuse IFP keskmisest käibest. Lepingulise teadustegevuse puhul on avalik-õigusliku asutuse IFP analüütilise raamatupidamissüsteemi kaudu kogutud teabe põhjal sellise varustuse aasta keskmine summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP on soetanud oma teenuste osutamiseks ajavahemikus 2006 ja 2009, […] (*) eurot aastas.
(214)
Komisjon on seisukohal, et avalik-õiguslik asutus IFP sai oma majandustegevuse teostamisel kasu tegelikust majanduslikust eelisest, mis seisneb tarnijate pakutavates hinnaalandustes ning tuleneb sellest, et tarnijad hindavad ettevõtja makseviivituse riski leebemalt. Kuigi komisjonil ei ole võimalik kindlaks määrata sellise eelise täpset summat, arvab ta, et igal juhul ei saa selle keskmine summa asjaomase ajavahemiku (2006-2009) puhul ületada ligikaudu […] (*) eurot aastas (206).
(215)
Lõpuks märgib komisjon, et eelis avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tarnijate suhetes on valikuline, kuivõrd tema konkurentidel, kelle puhul kehtivad jätkuvalt tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ei ole võrreldavat tagatist, mille on andnud riik ning mis on põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatusega.
C. Eelis suhetes klientidega
(216)
Avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teadustegevusega seotud teenuste suhtes võtab komisjon arvesse äriühingu UOP Limited märkusi, et tehnoloogia võõrandamise valdkonnas, mis on oma olemuselt suure riskiga, on soetajatele iseäranis olulised tagatised, mida teenuseosutajad on võimelised neile pakkuma, nii lepingulise kui ka lepinguvälise vastutuse osas.
(217)
Lepinguvälise vastutuse osas on Prantsusmaa ametiasutused 13. jaanuari 2010. aasta kirjas siiski täpsustanud, et eraõiguslike äriühingute ja avalik-õiguslike asutuste suhtes kehtib Prantsusmaal eranditult tavaõigus (tsiviilkoodeksi artikkel 1382, eriti lepinguvälise vastutuse korra kohta (207). Nad on lisanud, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusel on eriomased tunnused, kuna need on seotud laboratooriumi tööriistade ja tuleohtlike, plahvatusohtlike või mürgiste toodete kasutamisega, mida kindlustajad tavaliselt peavad märkimisväärse tööstusriski (208) võimalikeks allikateks. Avalik-õiguslik asutus IFP on seetõttu allkirjastanud eri kindlustuslepingud, mitte üksnes tavapärase riski (tsiviilvastutuse), vaid ka selliste eri riskide vastu kaitsmiseks, nagu ioniseerivate allikatega seotud risk või seadmete purunemisega seotud risk hoidlates. Tsiviilvastutuse puhul katab avalik-õigusliku asutuse IFP kindlustusleping neli riski: tegevuskindlustus, tarnimisjärgne kindlustus, ametikindlustus ja keskkonnakahju kindlustus.
(218)
Eelnevast nähtub, et avalik-õiguslik asutus IFP ei ole mingil juhul oma lepinguvälist vastutust pannud riigile, võttes riski lootusega kahju tekkimise korral kasutada oma avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat tagatist, vaid hoopiski allkirjastas kaitseks selle riski vastu vajalikud kindlustuslepingud.
(219)
Lepingulise vastutuse osas nähtub Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teabest vastuseks äriühingu UOP Limited märkustele, eelkõige põhjenduses 91 uuesti esitatud märkustele, et teenuste osutamise valdkonnas piirdub avalik-õigusliku asutuse IFP vastutus oma klientide (kas tütarettevõtjate või kolmandate isikute) ees „[…] (*) %-ga tegelikult saadud tasust, kusjuures ülemmäär võib vastavalt olukorrale ulatuda kuni […] (*) %-ni,” nii et kui klient hindab avalik-õigusliku asutuse IFP töö puudulikuks, ei saa viimast mingil juhul kohustada tööd lõputult ümber tegema. Komisjon võtab teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste märkuse, milles sedastatakse, et kui tugineda põhimõttele, mille kohaselt ei või vastutused kuhjuda, ei tohi lepingupartner taotleda lepinguvälise vastutuse rakendamist lepinguliste suhete raames kannatatud kahju hüvitamise taotlemiseks (209).
(220)
Võttes arvesse avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatist, on tema kliendid siiski kindlustatud selles suhtes, et IFP suhtes ei algatata kunagi likvideerimismenetlust ning ta suudab seega alati oma lepingulised kohustused täita või juhul, kui ta seda ei tee, saada tema rikkumise korral alati hüvitist.
(221)
Komisjon on põhjendustes 204 jj esitatud arutluskäigu näitel tarnijatega seotud suhete puhul seisukohal, et riigitagatise puudumise korral peaks klient, kes soovib saada samal tasandil kaitset, sõlmima finantsvahendajaga (nt pank või kindlustusselts) täitmisgarantii (inglise keeles performance bond), et tagada lepingu sõlmimine, mis seob teda avalik-õigusliku asutusega IFP. Sellise kaitse eesmärk on tagada kliendile lepingu (täielikust või osalisest) täitmata jätmisest tuleneva kahju korral rahaline hüvitis.
(222)
Komisjon võtab selles osas arvesse, et Prantsusmaa tunnistab teatavate reservatsioonidega ning nagu märgitud põhjenduses 66, et „avalik-õigusliku asutuse IFP puhul võis ainsa eeldatava mõjuna kindlaks määrata kasu, mida ta võis saada maksuvähendustest, kuna temalt ei nõutud täitmisgarantiid.” Prantsusmaa ametiasutused järeldavad seega ilma täiendavaid üksikasju esitamata, et „pankade ja kindlustusseltside poolt tavaliselt sellist liiki teenuste eest nõutava summaga võrreldes näib selline maksuvähendus olevat siiski väga väike summa.”
(223)
Komisjon märgib, et täitmisgarantii hinna arvutamisel võetakse arvesse mitut tegurit, eelkõige lepinguliiki ja tagatud summat, töötajaid, finantsseisundit, makseviivituse riski ja ettevõtja, kelle teenust kindlustatakse, võimalikku kahjumit. Samuti võetakse arvesse muid tegureid, mis on puhtalt rahalised, nagu nt tasud või vahendustasud. Avalikkusele kättesaadava teabe põhjal (210) hindab komisjon, et kasutatav määr kõigub tavaliselt 1 % ja 5 % vahel tagatisega hõlmatud käibest.
(224)
Kutselised vahendajad määravad tagatise tariifid kindlaks, tuginedes statistilistele meetoditele, mida on täiustatud vastavalt riskiliigile, nii et täitmisgarantii kindlat määra ei ole võimalik kehtestada a priori. Tagatise lõplik hind sõltub in fine võimaliku kahjumi summast ja kahjumi realiseerumise tõenäosusest. Kuigi teatavates sektorites (nt tsiviilehitus ja rahvusvaheline kaubandus) võidakse välja pakkuda „töö täieliku lõpuleviimise” tagatis, ei näi lepinguliste teadustegevusega seotud teenuste puhul olevat võimalik pakkuda „parimast võimalikust” suuremat tagatist, sest teadus- ja arendustegevus on loomult riskantne valdkond, mille puhul ei ole rakendusuuringute soetajal mingisugust kindlust, kas ta rakendusuuringud annavad kasutatavaid tulemusi või mitte. Komisjon märgib, et avalik-õigusliku asutuse IFP (sealhulgas tütarettevõtjate) klientidele lepingujärgselt tagatud summa piirdub tehtud rakendusuuringute ühekordse hinnaga.
(225)
Komisjon tunnistab, et tal ei ole võimalik täpselt hinnata tagatissummat, mis oleks vajalik, et anda klientidele (sealhulgas tütarettevõtjatele) avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevusega seotud teenuste osas „parim võimalik tagatis”. Prantsusmaa ametiasutustele esitati sellekohane küsimus, millele nad vastasid 26. novembri 2010. aasta kirjas, väites, et neil ei olnud enam andmeid tagatissummade kohta, mida küsiti turul arendus- ja teadustegevuse valdkonna konkreetsete riskide vastu kindlustamiseks. Komisjon arvab siiski, et turul sellise riski (mis piirdub teadustegevuse parima võimaliku tagatisega ning on seega väiksem riskist, mis on lepingus seotud töö täieliku lõpuleviimisega) vastu kindlustamiseks nõutav tagatissumma peaks igal juhul olema väiksem põhjenduses 223 esitatud prognoositavast maksimumsummast. Samuti leiab komisjon, et selline maksimummäär, milleks on 5 % käibest, mis tuleneb tagatisega hõlmatud teenuste osutamisest, sisaldab igal juhul tagatissummat, mis on vajalik sellise riski vastu kindlustamiseks.
(226)
Sellise majandustegevuse summa osas, millel võib olla kõnealune tagatis, tuletab komisjon meelde, et esineb kaht liiki majandustegevust: esiteks infrastruktuuri rentimine, teadustöötajate kättesaadavaks tegemine ja õigusteenuste pakkumine, samuti avalik-õigusliku asutuse IFP osutatav lepinguline teadustegevus (nii kolmandatele isikutele kui ka oma tütarettevõtjatele); teiseks avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogia ülekandmine tütarettevõtjatele Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades. Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevuse kohta Beicip-Franlab (211) ainuõiguslikes tegevusvaldkondades on komisjon juba sedastanud, et seda rahastatakse täielikult naftaväljade kasutamise alase nõustamise ja geoinfosüsteemide turul saadud tulust. Komisjon on riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) kindlaks teinud, et ei toimu riiklike rahaliste vahendite kontsernisisest ülekandmist avalik-õiguslikult asutuselt IFP tema tütarettevõtjale Beicip-Franlab ning ärisuhted kahe üksuse vahel kulgevad normaalsetes turutingimustes. Äriühingu Beicip-Franlab poolt avalik-õiguslikule asutusele IFP makstud tasu hõlmab suures osas (212) viimase teostatud töö kulu tema tütarettevõtja ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas. Komisjon saab järeldada, et kasutatud tariifid on sellised, et Beicip-Franlab on igal juhul juba võtnud enda kanda võimaliku täiendava mõju, mis riigitagatisel võib olla IFP toetatud teadustegevuse kulule. Sellistel tingimustel ei ole riigitagatise olemasolu tütar- ja emaettevõtja kaubandussuhetes sellise iseloomuga, mis annaks konkurentsieelise avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusele oma tütarettevõtja Beicip-Franlab ainuõiguslikes teadusvaldkondades. Seega ei kujuta nende võimalik hõlmamine riigitagatisega endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(227)
Avalik-õigusliku asutuse IFP esimest liiki tegevuse kohta nii kolmandate isikute kui ka tütarettevõtjate heaks on Prantsusmaa ametiasutused esitanud 26. novembri 2010. aasta kirjas summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP sai majandustegevusest ajavahemikus 2006-2009. Esitatud teabest nähtub, et teadustegevusega seotud teenuste aasta keskmine summa kõnealuse ajavahemiku kohta oli ligikaudu […] (*) eurot, millest […] (*) eurot kolmandatele isikutele ja […] (*) eurot tütarettevõtjatele osutatud teenuste eest.
(228)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud ka andmed haldusteenuste kohta, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas sama ajavahemiku jooksul oma tütarettevõtjatele. Teabe põhjal on alates 2006. aastast keskmine iga-aastane summa, mille kohta avalik-õiguslik asutus IFP on esitanud arve oma tütarettevõtjatele, ligikaudu […] (*) eurot lähetatud personali ja […] (*) eurot majutuskulude eest (213).
(229)
Teist liiki tegevuse, st avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogia üleandmise kohta tütarettevõtjatele äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, tuleks esiteks märkida, et riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses olid juba esitatud tegevussummad 2006. aasta kohta:
a)
äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas sai avalik-õiguslik asutus IFP […] (*) eurot rakendusuuringule eelnevate tehnilise teostatavuse uuringute eest ning […] (*) eurot rakendusuuringute eest ehk kokku saadi majandustegevusest […] (*) eurot;
b)
äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas sai avalik-õiguslik asutus IFP […] (*) eurot tehnilise teostatavuse uuringute eest ning […] (*) eurot rakendusuuringute eest ehk kokku saadi majandustegevusest […] (*) eurot;
c)
avalik-õiguslik asutus IFP sai kokku 56,4 miljonit eurot teadustegevusega seotud teenuste eest oma tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades (millest 7,4 miljonit eurot tehnilise teostatavuse uuringute ja 49,0 miljonit eurot rakendusuuringute eest), samas kui omavahendite summa oli üksnes […] (*) eurot, mistõttu komisjon on arvamusel, et teadustegevust toetati riiklikest vahenditest 11,3 miljoni euro ulatuses (st abi osatähtsus (214) oli 20 %).
(230)
Vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) artikli 5 lõikele 1 peab Prantsusmaa kuni ainuõiguslike lepingute lõppkuupäevani „esitama komisjonile üksikasjaliku aastaaruande projektidest, mida IFP on teostanud oma tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades.” Neis iga-aastastes aruannetes esitatud teave võimaldab täpselt välja arvutada selliste teadustegevusega seotud teenuste summa aasta kohta, mida avalik-õiguslik asutus IFP teostas oma tütarettevõtjate jaoks nende ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas.
(231)
Prantsusmaa on praeguseks edastanud komisjonile 2007., 2008. ja 2009. aasta aruande. Võttes arvesse raamatupidamisandmete töötlemiseks vajalikku aega, edastatakse 2010. aasta aruanne 2011. aasta jooksul.
(232)
Äriühingu Axens ainuõiguslike tegevusvaldkondade majandustegevuse kokkuvõte aastate 2007-2009 kohta on esitatud tabelis 3, mis asub käesolevas põhjenduses (andmed esitatud tuhandetes eurodes).
Tabel 3
Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus äriühingu Axens ainuõiguslikes tegevusvaldkondades ajavahemikus 2007-2009
(tuhandetes eurodes)
Kokku
Kogukulu
Omavahendid kokku
Riigi ressursid (+) või kasum (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Selliste teadustegevusega seotud teenuste osa, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, oli majandustegevuses 2007. aastal […] (*) eurot, 2008. aastal […] (*) eurot ja 2009. aastal […] (*) eurot, mis on võrreldav sellega, mida komisjon sedastas riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses 2006. aasta kohta ([…] (*) eurot)
(234)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslike tegevusvaldkondade majandustegevuse kokkuvõte aastate 2007-2009 kohta on esitatud tabelis 4, mis asub käesolevas põhjenduses (tuhandetes eurodes).
Tabel 4
Avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus äriühingu Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades ajavahemikus 2007-2009
(tuhandetes eurodes)
Kokku
Kogukulu
Omavahendid kokku
Riigi ressursid (+) või kasum (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Selliste teadustegevusega seotud teenuste osa, mida avalik-õiguslik asutus IFP osutas äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, oli majandustegevuses 2007. aastal […] (*) eurot, 2008. aastal […] (*) eurot ja 2009. aastal […] (*) eurot, mis on võrreldav sellega, mida komisjon sedastas riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses 2006. aasta kohta ([…] (*) eurot).
(236)
Eelnevat arvesse võttes leiab komisjon, et avalik-õiguslikul asutusel IFP oli oma majandustegevuse teostamisel tegelik majanduslik eelis, sest ta ei pidanud maksma tagatissummat, mis vastab täitmisgarantiile või vähemalt „parimale võimalikule” tagatisele, mida ta sai teadustegevuses pakkuda oma klientidele, sealhulgas oma tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades. Kuigi komisjonil ei ole tagatisega hõlmatud riski eripära arvesse võttes võimalik eelise summat täpselt kindlaks määrata, on ta seisukohal, et igal juhul ei saa see ületada summasid, mis on esitatud käesolevas põhjenduses tabelis 5 teenuste ja aastate kaupa („EUR” tähistab „eurot”).
Tabel 5
Avalik-õigusliku asutuse IFP majandusliku eelise võimendus suhetes klientidega piiramatu tagatise tõttu ajavahemikus 2006-2009
2006
2007
2008
2009
Teadustegevusega seotud teenused (ei kuulu tütarettevõtjate ainuõiguslikesse tegevusvaldkondadesse)
K
(miljonit EUR)
Võimendus (215)
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
K
(miljonit EUR)
Võimendus
(riskipreemia)
Tütarettevõtjatele
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kolmandatele isikutele
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Haldusteenuste osutamine
Lähetatud personali arved
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Majutuskulude arved
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Teenused äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
Teenused äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Tütarettevõtjatele kokku
[…] (*)
[…] (*)miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
[…] (*)
[…] (*) miljonit EUR
Kolmandatele isikutele kokku
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Igal juhul jääb Prantsusmaa ametiasutustele võimalus teavitada täpsemast meetodist, kuidas hinnata eelist, mis on avalik-õiguslikul asutusel tagatise tõttu suhetes klientidega. Põhinedes majanduslikul eksperditeadmistel, võib komisjon selle uurimise ajal vastuväiteid tekitanud meetodi heaks kiita ning Prantsusmaa võib seda kasutada käesoleva otsusega seotud konkreetsete teabevajaduste rahuldamiseks.
(238)
Lõpuks märgib komisjon, et eelis avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tarnijate suhtes on valikuline, kuivõrd tema konkurentidel, kelle suhtes kehtivad jätkuvalt tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused, ei ole võrreldavat tagatist, mille on andnud riik ning mis on põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatusega.
7.1.4.2 Kontserni IFP eraõiguslikele tütarettevõtjatele ülekantud eelised
(239)
Menetluse algatamise otsuses märkis komisjon avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate kohta, et esialgse uurimise etapis ei ole võimalik välistada, et „kolm tütarettevõtjat võisid kasu saada avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevast eelisest, nt soodsamatest laenutingimustest” (216).
(240)
Käesolevale põhjalikule uurimisele tuginedes ei saa jaotises 7.1.1.2 loetletud põhjustel ning võttes arvesse, et Prantsuse õiguses puudub aktsionäri üldine vastutus tütarettevõtjate tegude eest äriühingute kontsernis, väita, et avalik-õiguslikku asutust IFP ja seega Prantsuse riiki võiks pidada vastutavaks võlanõuete eest, mis kolmandatel isikutel on seoses äriühingu Axens ja Prosernat majandustegevusega, eelkõige juhul, kui viimaste suhtes on algatatud likvideerimismenetlus.
(241)
Siiski tuleks märkida vastavalt põhjenduses 177 meenutatule, et kuigi komisjon otsustas riigiabi N 531/05 käsitlevas otsuses, millele on viidatud eespool, et aktsiaseltsina kehtib La Banque Postale’i (postipanga) suhtes tavaõigus äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses ning seega ei ole tal riigi piiramatut tagatist, pidas komisjon siiski vajalikuks käsitleda seda, millist mõju võis avaldada ainuaktsionärile antud riigitagatise ülekandmine tütarettevõtjatele (217).
(242)
Täpsemalt hindas (218) komisjon, et kontserni toimimise struktuur põhjustab aktsionäri (La Poste) ja tütarettevõtja (La Banque Postale) vahel vahendite ülekandmist, kuna ühendatud on järgmiste tegurite mõju: i) tütarettevõtja kasutab inimressursse ja vahendeid, mida emaettevõtja on kättesaadavaks teinud ning ii) nende vahendite eest tasutakse emaettevõtja toetatud hinda, mistõttu juhul, kui majanduslik eelis on La Poste’i kulu vähendav, väheneks postipanga makstud tasu emaettevõtjale konkurentsi tõttu, tuues kaasa majandusliku eelise (vähemalt osalise) ülekandmise tütarettevõtjale.
(243)
Komisjon leiab samamoodi kui riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool), et teatav ülekandmine toimus ja nimelt tariifide valikul, mida avalik-õiguslik asutus IFP kasutas äriühingutele Axens ja Prosernat nende ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas osutatud teenuste puhul, nii et kontsernisisesed ärisuhted ei allunud turuloogikale, vaid pakkusid hoopis tütarettevõtjate majandustegevuse ristsubsideerimise võimalust emaettevõtja kasutusse antud riiklike vahendite kaudu. Vastavalt põhjendusele 226 on komisjon lisaks järeldanud, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtja Beicip-Prosernat (219) suhted kulgesid normaalsetes turutingimustes.
(244)
Komisjon pidas eespool viidatud La Banque Postale’i juhtumis vajalikuks, et Prantsusmaa ametiasutused võtavad kohustuse seada sisse süsteem, mis ei võimalda emaettevõtja võimalikku eelist kasutada tütarettevõtjate tasandil. Rahastamistingimuste puhul seisnes see kohustus „iga tehingu puhul laenulepingutesse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) kirjaliku märke lisamises selle kohta, et vastavalt Prantsusmaa õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. See lepinguline säte tuleb märkida iga tehingu prospekti” (220).
(245)
Prantsusmaa ametiasutused on kõnealusel juhul võtnud avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate (Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat) laenutingimuste osas kohustuse teha laenulepingutesse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) iga tehingu puhul järgmine kirjalik märge: „vastavalt Prantsusmaa õigusele (eriti tulenevalt õigusaktiga antud sõnaselge loa vajadusest iga tagatise puhul) ei ole käesoleval finantstehingul ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist.”
(246)
Komisjon on märkinud riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) seoses inimressursside ja materiaalsete vahenditega, mida emaettevõtja on tütarettevõtjate kasutusse andnud, et „juhul kui majandustegevust subsideeritakse, tuleneb see asjaomaste tütarettevõtete poolt emaettevõttele makstavate tasude suurusest ning kajastub IFP raamatupidamises” (221). Avalik-õigusliku asutuse IFP raamatupidamist analüüsides ei ole komisjon riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) 2006. aasta puhul ning Prantsusmaa ametiasutuste esitatud iga-aastastes aruannetes järgnevate aastate puhul ainsate kuluelementidena veel arvesse võtnud neid, mis on seotud avalik-õigusliku asutuse IFP poolt tütarettevõtjatele osutatud teenuste hõlmamisega piiramatu tagatisega. Riigile ei makstud täitmisgarantiile vastavat tagatissummat ega kindlasti mitte ka parimat võimalikku tagatist, samuti ei olnud võimalik seda tarifitseerida tütarettevõtjatele osutatud teenustes.
(247)
Seetõttu tuleks asuda seisukohale, et avalik-õigusliku asutuse staatusest tulenev majanduslik eelis kanti antud juhul üle selle eraõiguslikele tütarettevõtjatele Axens ja Prosernat.
(248)
Prantsusmaa ametiasutused on kinnitanud selliste lepingute olemasolu, mida avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad Axens, Prosernat ja Beicip-Franlab on ühiste tarnijatega ühiselt allkirjastanud, mida komisjon on nimetanud menetluse algatamise otsuses ning millele äriühing UOP Limited on viidanud oma märkustes, nagu esitatud põhjenduses 73, kuid täpsustanud, et need hõlmasid peamiselt transporti (lennu- ja raudteetransporti) seoses eri üksuste töötajate ametireisidega. Komisjon arvab, et kui tütarettevõtjad võisid kasu saada kontsernile IFP antud soodsamatest ostutingimustest, mis asjaomaste tarnete puhul ei ole tõendatud, siis oli põhjuseks pigem tarnijate kehtestatud põhimõte anda ühisostude puhul suurtelt tellimuskogustelt allahindlust, mitte aga tagatise võimalik mõju. Isegi kui eeldada, et jaotise 7.1.4.1 B osas esitatud analüüsi avalik-õigusliku asutuse IFP kohta võib tütarettevõtjatele seoses ühiste tarnetega üle kanda ning et viimased said odavamaid teenuseid tänu sellisele eelise ülekandemehhanismile, mis oli avalik-õiguslikul asutusel IFP tagatise tõttu, on kõnealused summad igal juhul nii väikesed, et komisjon kahtleb tegeliku majandusliku eelise olemasolus.
(249)
Vastavalt järeldustele riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) on tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades teostatud teadustegevuse puhul ainus tegevus, mille puhul võis olla olemas eelis emaettevõtjale antud riigitagatise tõttu, seotud „[avalik-õigusliku asutuse IFP panusega] tegevusse äriühingute Axens ja Prosernat tegevusvaldkondades”. (222) Kuigi komisjonil ei ole võimalik täpselt kindlaks määrata äriühingutele Axens ja Prosernat antud eeliste summat, on ta tagatisega hõlmatud riski eripära arvesse võttes seisukohal, et igal juhul ei saa see ületada summasid, mis on esitatud põhjenduses 236 tabelis 5 teenuste ja aastate kaupa.
(250)
Komisjon leiab, et selline majanduslik eelis, mille avalik-õiguslik asutus IFP on üle kandnud oma eraõiguslikele tütarettevõtjatele, on valikuline, sest viimaste konkurentidel ei ole nii soodsatel tingimustel juurdepääsu avalik-õigusliku asutuse IFP tehnoloogiale, inimressurssidele ja materiaalsetele vahenditele.
7.1.5 KONKURENTSI MOONUTAMINE JA MÕJU KAUBANDUSELE
(251)
Vaatluse all olnud meetme mõjul võivad väheneda avalik-õigusliku asutuse IFP tegevuskulud kolmandatele isikutele osutatud teenuste puhul (lepinguline teadustegevus) ning äriühingute Axens ja Prosernat tegevuskulud teenuste puhul (teadustegevus nende ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, lepinguline teadustegevus, inimressursside ja materiaalsete vahendite kasutusse andmine, haldusteenuste osutamine), mida emaettevõtja neile osutab. See võib soosida kontserni IFP ja kahjustada konkurentsi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(252)
Kuivõrd turud, millel on tegev kontsern IFP - eelkõige lepingulise teadustegevuse valdkond, kus tegutseb konkreetselt avalik-õiguslik asutus IFP, katalüsaatorite ning rafineerimis- ja naftakeemiatööstuse tehnoloogiate turg, kus on tegev äriühing Axens, ning gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete uurimise, teenuste osutamise ja tootmise valdkond, kus tegutseb äriühing Prosernat -, on suuresti avatud kaubavahetusele ELi piires, võib sellisel meetmel olla ebasoodne mõju ettevõtjatele, kes arendavad või sooviksid arendada asjaomastel turgudel samasugust majandustegevust.
(253)
Neil tingimustel võib avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatis kahjustada konkurentsi ja mõjutada kaubandust ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
7.1.6 JÄRELDUS ABIMEETME OLEMASOLU KOHTA
(254)
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatis hõlmab seega riigi ressursside ülekandmist ning kahjustab või ähvardab kahjustada liikmesriikidevahelist konkurentsi ja kaubandust, andes kontsernile IFP eelise.
(255)
Komisjon järeldab, et tagatis on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
7.2 ABIMEETME EBASEADUSLIKKUS
(256)
IFP oli enne oma staatuse muutmist eraõiguslik juriidiline isik, ta oli ettevõtja 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses. Seega kehtisid IFP suhtes tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlused ning tal ei olnud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevat eelist.
(257)
13. juuli 2005. aasta seaduse nr 2005-781 alusel vastuvõetud 6. juuli 2006 määrusega muudeti IFP 7. juulil 2006 avalik-õiguslikuks tööstus- ja kaubandusasutuseks. Staatuse muutmisega sai avalik-õiguslik asutus IFP piiramatu riigitagatise. Kõnealune meede tuleb seega menetlusmääruse artikli 1 punkti c tähenduses liigitada uueks abiks.
(258)
Vastavalt menetlusmääruse artikli 2 punktile 1 on liikmesriikidel kohustus teatada „kõikidest uue abi andmise plaanidest” piisavalt aegsasti. Kuivõrd Prantsusmaa ei teavitanud ametlikult avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest, vaid lihtsalt märkis seda teise menetluse käigus, ning kuna komisjon ei olnud meetme rakendamist eelnevalt heaks kiitnud, siis andis Prantsusmaa valitsus kõnealust riigiabi, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3.
(259)
Komisjon leiab seetõttu, et meede kujutab endast ebaseaduslikku abi vastavalt rakendusmääruse artikli 1 punktile f.
7.3 ABIMEETME KOKKUSOBIVUS SISETURUGA
7.3.1 ABI AVALIK-ÕIGUSLIKU ASUTUSE IFP LEPINGULISE TEADUSTEGEVUSE VALDKONNAS NING TEENUSTE OSUTAMISEL
(260)
Osutatud teenusteks olid teadusuuringute infrastruktuuri rentimine, teadustöötajate kasutusse andmine või õigusteenuste pakkumine (tütarettevõtjatele).
(261)
Lepingulise teadustegevusega seotud teenused hõlmavad üldjuhul avalik-õigusliku asutuse IFP toetust kliendile (kolmandale isikule või tütarettevõtjale (223), kes soovib teostada teadustegevust, mis võimaldab paremini mõista ja kasutada teatavat teaduslikku või tehnilist nähtust (224). Taotlus ei pruugi olla täpne ja see võib jätta avalik-õiguslikule asutusele IFP eri ulatuses tegutsemisvabaduse, näiteks kliendi rangelt määratletud spetsifikaatide järgimisest kuni täieliku teadusteenuse pakkumiseni koos soovitustega. […] (*) Avalik-õiguslik asutus koostab iga taotluse põhjal tehnilis-kaubandusliku ettepaneku, millele on lisatud projekti teostamise lepingulised tingimused, mille üle peetakse seejärel kliendiga läbirääkimisi. Prantsusmaa ametiasutused on esitanud näiteid lepingulise teadustegevusega seotud ja avalik-õigusliku asutuse IFP osutatud teenuste kohta kolmes pädevusvaldkonnas (CREP, CRRP, CRME).
(262)
CREP (Centre de Résultat Exploration - Production) tasandil on teenuste eesmärk valideerida ja/või parandada teaduskeskuse väljatöötatud meetodeid, tehnoloogiat ja tarkvara. Teatavate teenuste elluviimiseks annab CREP tööstuspartnerite käsutusse seadmed ja algoritmid, mis kuuluvad avalik-õiguslikule asutusele IFP, või harukordsed eksperdihinnangud, mis ei ole kättesaadavad eraõigusliku osaleja osutavate kaubandusteenuste puhul. Teenuseid võib liigitada järgmiste kategooriate põhjal:
a)
sellise konkreetse seadmega seotud teenused, mille sarnast kusagil ei esine või esineb väga vähe (225);
b)
sellise juhtumi tõlgendamine, mille puhul tuleb kasutada avalik-õigusliku asutuse IFP väljatöötatud tarkvara, mida ei ole veel turustatud või mille kasutamine vastavas olukorras nõuab konkreetseid eksperditeadmisi, kasutades avalik-õigusliku asutuse pädevust (226);
c)
avalik-õigusliku asutuse IFP konkreetsete eksperditeadmiste kasutamine (227);
d)
eksperditeadmiste kasutamine arendamisetapis pädevuse, tehnoloogia ja meetodite valideerimiseks (228).
(263)
CRRP (Centre de Résultat Raffinage-Pétrochimie) tasandil on lepingulise teadustegevusega seotud teenuste näideteks abi, mida välisülikool (229) kasutas IFP konkreetsesse tegevusvaldkonda kuuluva tegevuse rakendamiseks katalüsaatorite valdkonnas; tööd (230), mis on seotud „[…] (*)”, et mõista […] (*) nähtust; või uuring (231) […] (*) kohta.
(264)
CRME (Centre de Résultat Moteurs - Énergie) tasandil on lepingulise teadustegevuse teenuste näideteks teenus autotootjatele […] (*) alates […] (*), avalik-õigusliku asutuse IFP […] (*) meetodid (232) ning uuring […] (*) (233) avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse […] (*) või […] (*) katsete põhjal tootega […] (*), mille avalik-õiguslik asutus IFP on välja töötanud (234).
(265)
Kirjeldatust nähtub, et avalik-õigusliku asutuse IFP poolt kolmandate isikute jaoks elluviidud lepingulise teadustegevuse eesmärk on kas tehnilise teostatavuse uuringud enne teadustegevusega alustamist, uute teadmiste ja suutlikkuse omandamine instituudi pädevusvaldkondades või avalik-õigusliku asutuse IFP teadmiste ja tehnoloogia kasutamine uute toodete, protsesside või teenuste arendamiseks.
(266)
Prantsusmaa ametiasutused on esitanud sellise lepingulise teadustegevuse ja osutatud teenuste kulu, mida avalik-õiguslik asutus IFP teostas kolmandate isikute jaoks ajavahemikus 2004-2009. Edastatud teabest nähtub, et teadustegevusega seotud teenused on avalik-õigusliku asutuse IFP kogueelarvest aastas ligikaudu [0-5] (**) % osa (ehk […] (*) eurot teenustele ligikaudu 300 miljoni euro suuruses eelarves), mistõttu võib seda majandustegevuse osa pidada avalik-õigusliku asutuse tegevuses väikeseks.
7.3.1.1 Eeldus, mille kohaselt kanti riigiabi üle kolmandatele isikutele või tütarettevõtjatele
(267)
Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktis 3.1.2 on sätestatud, et kui mittetulunduslik teadusasutus tegeleb majandustegevusega, näiteks infrastruktuuri väljaüürimise, ettevõtjatele teenuste pakkumise või lepingulise teadustegevusega, siis sellise majandustegevuse riiklikku rahastamist võib tavaliselt pidada riigiabiks. Kui on siiski võimalik tõendada, et kõik riiklikud vahendid on täies ulatuses edastatud lõplikule saajale ning vahendaja ei ole saanud sellega seoses mingit eelist, võib väita, et vahendaja ei ole riigiabi saaja.
(268)
Kuivõrd kõnealusel juhul teostab teadusasutus ehk avalik-õiguslik asutus IFP lepingulist teadustegevust, olles kaetud piiramatu riigitagatisega, tuleks arvata, et ta saab riigiabi, välja arvatud juhul, kui nende teenuste müügihind võimaldas kanda riigiabi täies ulatuses üle tema klientidele.
(269)
Avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse osutamise tariifid määratakse kindlaks, võttes aluseks nende kogumaksumuse (235), mille suhtes kohaldatakse marginaali, mille määr kõigub sõltuvalt tulemustest, mis saadakse põhjenduses 261 nimetatud läbirääkimistel kliendiga. See näib olevat ainus kuluelement, mida avalik-õiguslik asutus ei ole arvesse võtnud ja mis vastab täpselt avalik-õigusliku asutuse IFP täitmisgarantii (või parima võimaliku tagatise) summale.
(270)
Avalik-õigusliku IFP asutuse poolt äriühingute Axens ja Prosernat nimel teostatud lepingulise teadustegevusega seotud teenuste puhul leiab komisjon, et tagatisest tulenevast majanduslikust eelisest võib kasu saada avalik-õiguslik asutus IFP, kes saab seda vajaduse korral kasutada muul otstarbel, või - kui võtta arvesse emaettevõtja ja tütarettevõtjate vaheliste suhete eripära - võidi see tütarettevõtjatele tariifide kaudu üle kanda:
a)
esimesel juhul on abi kokkusobivust siseturuga käsitletud käesolevas osas;
b)
teisel juhul viitab komisjon jaotises 7.3.2 esitatud kokkusobivuse analüüsile, kus on igaks juhuks arvesse võetud summad seoses eelise võimaliku ülekandmisega tütarettevõtjatele.
(271)
Samuti kui kolmandatest isikutest klientide puhul on võimalik kindlaks teha, et täiendavale kuluelemendile vastav summa kanti kasutatud tariifide kaudu järjepidevalt üle kolmandatele isikutele, tuleks ülekantud abi põhjalikust uurimisest selgelt esile, et tegemist oli vähese tähtsusega abi summadega (236). Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teabest nähtub, et enamik teenuseid, mille eest arved esitatakse, toovad sisse […] (*) euro suuruse käibe (ehk maksimumsumma makseviivituse riski vastu kindlustamiseks, milleks on […] (*) eurot), kusjuures kõige tähtsam leping oli üksnes […] (*) euro suurune (ehk maksimumsumma makseviivituse riski vastu kindlustamiseks, milleks on […] (*) eurot).
(272)
Ei saa siiski välistada, et avalik-õigusliku asutuse IFP vastuvõetud marginaali tõttu ei oleks alati olnud võimalik kanda kogu riigiabi summa üle lepingulise teadustegevusega seotud teenuste klientidele. Sellisel juhul kujutas asjaolu, et riigile ei makstud tagatissummat lepingulise teadustegevusega seotud teenuste osutamiseks kolmandate isikutega sõlmitud lepingute eest, endast täiendavat riiklikku rahastamist, mida riik võimaldas avalik-õiguslikule asutusele.
(273)
Riiklikke vahendeid võidi seega kasutada kolmel otstarbel:
a)
kas avalik-õigusliku asutuse majandushuvi mittepakkuvaks tegevuseks; selline kasutusviis ei ole riigiabi;
b)
või kolmandatele isikutele või tütarettevõtjatele osutatud muu lepingulise teadustegevuse rahastamiseks. Seda võimalust on analüüsitud üksikasjalikult jaotises 7.3.1.2;
c)
või sellise teadustegevuse rahastamiseks, mida avalik-õiguslik asutus teostab tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades; need summad võib seega lisada tütarettevõtjatele juba ülekantud riigiabi summade hulka. Seda võimalust on üksikasjalikult analüüsitud jaotises 7.3.2.
6.3.1.2 Sellise riigiabi kokkusobivus siseturuga, mis on antud teadusasutusele lepingulise teadustegevusega seotud teenuste või tema põhilise sõltumatu riikliku teadustegevuse kõrvalteenuste osutamiseks.
(274)
Enne asjaomase juhtumi eripära uurimist kavatseb komisjon korrata oma otsustuspraktikas vastuvõetud põhimõttelist seisukohta, mille kohaselt kujutab majandustegevust hõlmav piiramatu riigitagatis põhimõtteliselt siseturuga kokkusobimatut riigiabi (237). Üldiselt on komisjon seisukohal, et piiramatud tagatised konkurentsile avatud majandussektoris ei sobi kokku ELi toimimise lepinguga, eelkõige seetõttu, et sellise tagatisega võtab riik enda kanda kõik majandustegevusega seotud riskid, ilma et tagatise saanud asutus toetaks selle katte kulu, ning sellest ilmneb moraalse ohu olukord, mis õhutab igasuguse pankrotiohu eest kaitstud tagatist saavat asutust võtma suuremat riski, kui ta teeks seda olukorras, mil peaks oma tegude negatiivsete tagajärgede eest ise täielikult vastutama. Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele ei saa selliseid piiramatuid tagatisi sageli õigustada üldist majandushuvi pakkuvate ülesannetega, kuivõrd piiramatu tagatise puhul on võimatu kontrollida, et abisumma ei ületa avaliku teenuse osutamise netokulu (238).
(275)
Kõnealuse juhul tuleks väita, et Prantsuse õigusaktidega on avalik-õiguslikule asutusele IFP määratud sellise avaliku teenuse osutamise kohustused, millel on kolm eesmärki: teadustegevus, koolitus ja dokumenteerimine, mis vastupidi üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele (239) ei ole Euroopa Liidu õiguse tähenduses majandustegevus. Põhiseaduslik riigitagatise andmine majandushuvi mittepakkuvaks tegevuseks ei tähenda mingil juhul riigiabi andmist. Suurem osa avalik-õigusliku asutuse IFP tegevusest on siiski majandushuvi mittepakkuv. Seega on tema staatusest tuleneva riigitagatise mõju peamiselt seotud majandushuvi mittepakkuva tegevusega ning mitte lepingulise teadustegevuse kõrvalteenuste ega muude lisateenustega.
(276)
Kui aga selline tagatis hõlmab teadusasutuse majandustegevust, näiteks lepingulist teadustegevust või teenuste osutamist, ilma et määrataks kindlaks turuhinnaga tariifid, antakse sellega teadusasutusele riigiabi, mida (nagu selgitatud eespool) võib lisada üldist majandushuvi mittepakkuva tegevuse (avaliku sektori sõltumatu teadustegevus) riiklikule rahastamisele, muu majanduslikku huvi pakkuva lepingulise teadustegevuse ja teenuste osutamise riiklikule rahastamisele või äriühingutele Axens ja Prosernat tehnosiirete rahastamisele (240).
(277)
Kahe esimese juhtumi puhul tuleb seetõttu nentida, et hoolimata sellest, et riigitagatis on a priori piiramatu, on 2006.-2009. aasta puhul võimalik erandkorras a posteriori hinnata selle tagatise mõju brutoekvivalendi võimendust (riigile ei maksta riskipreemiat), mis täiendab (kuivõrd see jääb avalik-õiguslikule asutusele IFP) riigi poolt IFPle juba makstud riiklikke vahendeid, et katta avaliku sektori sõltumatu ja lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamise netokulu.
(278)
Komisjon soovib sellega seoses rõhutada, et piiramatu riigitagatis hõlmab lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamise puhul siiski üksnes põhilise sõltumatu riikliku teadustegevuse kõrvalteenuseid, st majandustegevust,
a)
mis ei kahjusta teadusasutuse tavapärast toimimist, sõltumatust ja erapooletust;
b)
mida osutatakse tavalistes turutingimustes ja eelkõige turuhinnaga või turuhinna puudumise korral hinnaga, mis sisaldab kõiki selle kulusid (välja arvatud tagatise mõju) ja mõistlikku kasumimarginaali;
c)
millel on sõltumatu, avaliku sektori teadustegevusest eraldi raamatupidamisarvestus, eriti kulude ja vastava rahastamise osas;
d)
mis on oma olemuselt seotud peamise tegevusega sõltumatu avaliku sektori teadustegevuse valdkonnas, nii et seda on tehniliselt võimatu eristada, sest kasutatakse samu infrastruktuure, seadmeid, varustust või tehnoloogiat või samu uurijaid, teadlasi, insenere, projekteerijaid või tehnikuid.
(279)
Kõrvalteenusteks võivad olla lepinguline teadustegevus, eksperdihinnangute andmine, tehnilised või teaduslikud konsultatsioonid, mis võivad vajaduse korral hõlmata selliste infrastruktuuride, seadmete, varustuse või uuendusliku tehnoloogia kasutusse andmist, mida rahastatakse seoses avaliku sektori sõltumatu teadustegevusega ning mis on selleks vajalikud; millesarnaseid on mujal maailmas (241) vähe või ei leidu üldse ja mida ei paku teised võrreldavad teadusasutused; mille kasutamine nõuab selliste uurijate, teadlaste, inseneride, projekteerijate või tehnikute eksperditeadmisi ja pädevust, kelle teadusasutus on tööle võtnud peamiselt selleks, et nad aitaksid kaasa avaliku sektori sõltumatule teadustegevusele.
(280)
Need teenused võimaldavad ka levitada teaduslikult põhjendatud teadmisi avaliku sektori teadustegevuse ja tööstussektori vahel, pakkudes klientidele võimalust juurde pääseda avalik-õigusliku asutuse IFP katsevõimalustele, tehnoloogiale ja personali oskusteabele ning võimaldades nimetatud asutusel koguda kogemusi algupärase töö ja avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse parandamise võimaluste kohta tulevikus. Selline vastastikune mõju ülekandmine teaduslikult põhjendatud teadmiste valdkonnas on vastastikku kasulik eri osalejatele ja Euroopa Liidule tervikuna.
(281)
Nagu märgitud põhjenduses 266, oli lepinguline teadustegevus ja teenuste osutamine ajavahemikus 2004-2009 üksnes [0-5] (**) % avalik-õigusliku asutuse IFP kogueelarvest, mis on väga väike osa.
(282)
Lisaks on igale kliendile osutatud selliste teenuste summa, mille eest on esitatud arve, sageli alla […] (*) euro käibest, mistõttu abi hinnatud maksimaalne summa on enamasti väike, ligikaudu […] (*) eurot lepingu kohta. Seega hindab komisjon, et kõnealune abi on proportsionaalne üldhuvi eesmärgiga levitada teaduslikult põhjendatud teadmisi Euroopa Liidus.
(283)
Kuna kõrvalteenusteks on jätkuvalt eraldatud väga väike murdosa IFP peamise tegevuse avaliku sektori sõltumatute teadustegevuse - eelarvest ning võttes arvesse kõrvaltegevuse positiivset mõju üldhuvi eesmärgile, on komisjon arvamusel, et nende hõlmamine riigitagatisega ei saa mingil juhul mõjutada kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ELi huvidega ELi toimimislepingu artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses.
(284)
Seoses käesolevat meedet käsitlevate iga-aastaste aruannetega on Prantsusmaa ametiasutustel kohustus tõendada, et see tingimus on täidetud ka edaspidi. Juhul kui tekivad kahtlused lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega seotud kõrvalteenuste laadi osas, tuleks komisjoni sellest loomulikult viivitamata teavitada ning vajaduse korral teavitada võimalikust riigiabist, võttes arvesse riigitagatise mõju.
(285)
Komisjon võtab sellega seoses arvesse ka Prantsusmaa ametiasutuste seisukohta lisada igasse lepingusse, mis on konkreetselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevusega ja seega tema lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega, säte riigi vastutuse välistamise kohta, et vajaduse korral kasutada vastuvõetava riski erandit ning piirata märkimisväärselt tagatise võimalikku negatiivset vastukaja.
7.3.2 ABI KONTSERNILE IFP ÄRIÜHINGUTE AXENS JA PROSERNAT AINUÕIGUSLIKES TEGEVUSVALDKONDADES
7.3.2.1 Abi siseturuga kokkusobivuse uurimise alus
(286)
Avalik-õigusliku asutuse IFP teadus- ja arendustegevuse toetamiseks antud riigiabi siseturuga kokkusobivuse uurimisel kohaldatakse teadus- ja arendustegevuseks antavat riigiabi käsitlevaid eeskirju.
(287)
Kuna 7. juulil 2006 muudeti avalik-õigusliku asutuse IFP staatust, on kõnealuse piiramatu riigiabi andmise kuupäev 1. jaanuar 2007 ehk kuupäev, mil jõustus eespool viidatud teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlev raamistik. Kõnealuse meetme siseturuga kokkusobivuse uurimiseks kohaldab komisjon vastavalt komisjoni teatisele ebaseadusliku riigiabi hindamisel kohaldatavate sätete kohta (242) selle teavitamata abi suhtes uurimis- ja arendustegevusele antavat riigiabi käsitlevat ühenduse 1996. aasta raamistikku, mis oli jõus abi andmise ajal.
(288)
Seetõttu, võttes arvesse asjaolu, et avalik-õiguslikule asutusele IFP tulenevalt tema tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest antud piiramatu tagatis tema majandustegevuse tagamiseks on antud piiramatuks ajaks, ning võttes arvesse, et erandkorras on (nagu selgitatud põhjenduses 277) asjaomasel juhul võimalik hinnata tagatise maksimaalset mõju, uurib komisjon ka seda, kuidas sobis siseturuga kokku piiramatu tagatis avalik-õigusliku asutuse tegevuses, mida ta teostas äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, võttes aluseks teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku sätted alates 1. jaanuarist 2007 ehk selle jõustumise kuupäevast. Hoolimata sellest, milliseid suuniseid kasutatakse, jäävad abi siseturuga kokkusobivuse analüüsi järeldused igal juhul samaks.
7.3.2.2 Uurimisetapid
(289)
Riigiabi C 51/05 (243) käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) leidis komisjon, et avalik-õigusliku asutuse IFP tegevus koostöös tütarettevõtjatega Axens ja Prosernat nende ainuõiguslikes tegevusvaldkondades kuulus teadus- ja arendustegevuse valdkonda, kuivõrd pöördemomendid määrati iga projekti puhul kindlaks koostisosade tasandil, omavahelistes seostes ja/või sihtprotsesside või -toodete tunnusjoontes. Enne sertifitseerimise etappi teostasid tööd peamiselt teadustöötajad ja tehniline personal, meetodid põhinesid katsetamisel, tõlgendamisel ja mudeldamisel ning tulemused olid laiaulatuslikud ja patenditud. Komisjon on ka sedastanud, et teiste kõnealuses valdkonnas tegutsevate ettevõtjate sama liiki tegevus on tavaliselt liigitatud teadustegevuseks (244). Teadustegevuse uuenduslike aspektide analüüs teostati rahvusvaheliselt tunnustatud Frascati käsiraamatu põhjal (245).
(290)
2006. aasta puhul uuris komisjon riigiabi C 51/05 (246) käsitlevas otsuses (millele on viidatud eespool) avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Prosernat vahel sõlmitud teadustegevust käsitlevate lepingute alusel teostatud töid. Komisjon on järeldanud, et need tööd hõlmasid ühest küljest rakendusuuringuid ning teisest küljest rakendusuuringuprojektidele eelnevaid tehnilise teostatavuse uuringuid uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku tähenduses. Teadustegevuse sellisel liigitamisel võeti aluseks Frascati käsiraamatus esitatud konkreetseid näiteid ja selgitusi iga avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Prosernat teadustegevuse puhul.
(291)
Prantsusmaa ametiasutused on vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele esitatud aruannetes liigitanud äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades 2007., 2008 ja 2009. aastal teostatud projektid kahe järgmise kategooria põhjal: vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule või teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva 2006. aasta raamistiku punkti 2.2 alapunktile f rakendusuuringuteks ning vastavalt teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktile 5.2 rakendusuuringutele eelnevateks tehnilisteks teostatavusuuringuteks. Kõnealused tööd seisnesid uute sünteesimisviiside või nende täiustamise uurimises, ilma et see hõlmaks tööstuslikku rakendamist. Nende eesmärk oli kontseptsioonide valideerimine ning need kuulusid vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule rakendusuuringute alla. Iga-aastased kokkuvõtted esitati projektide kaupa komisjonile koos iga-aastaste aruannetega, mis tuleb edastada seoses riigiabi C 51/05 käsitleva otsusega (millele on viidatud eespool).
(292)
Komisjon tuletab järgmiste aastate puhul meelde, et vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele (millele on viidatud eespool) on Prantsusmaal kohustus esitada komisjonile iga-aastane aruanne, kus on esitatud avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud projektide üksikasjad teadustegevuse kategooriate kaupa.
7.3.2.3 Abikõlblikud kulud
(293)
Riigiabi C 51/05 käsitlevas otsuses, (247) millele on viidatud eespool (2006. aasta kohta) ning iga-aastastes aruannetes (2007,. 2008. ja 2009. aasta kohta) on äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades teostatud projektide kulu kooskõlas nii uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku II lisas kui ka teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktis 5.1.4 kindlaksmääratud abikõlblike kuludega.
(294)
Tuleks meelde tuletada, et avalik-õigusliku asutuse IFP teadustegevuse arvelduskulud äriühingutele Axens ja Prosernat sisaldavad projektiga otseselt seotud kulusid ning hõlmavad allhankelepinguid, lähetusi, kindlustusi ja dokumente, samuti varustust ja tarvikuid. Need hõlmavad ka muid projektidega seotud kulusid, nagu teadustöötajate kulud, materiaalse ja immateriaalse vara amortiseerumine ning muud üldkulud. Need kulud tulenevad vahetult teadustegevusest ning jagunevad eri teadusprojektide vahel selle põhjal, kui palju aega teadustöötajad igale projektile kulutavad. Lisaks arvestatakse muudes teadus- ja arendustegevuse projektides kasutatavate meetodite ja varustusega seotud horisontaalsete teadus- ja arendustegevuse projektide kulud proportsionaalselt iga teadus- ja arendustegevuse projekti kuludega.
(295)
Need kulud kuuluvad järgmistesse kategooriatesse: konsultatsiooni- ja samaväärsete teenuste kulud, personalikulud, vahendite, varustuse, maa ja ruumide kulud, täiendavad üldkulud ja muud tegevuskulud vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikus ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevas raamistikus esitatud abikõlblike kulude kategooriatele.
(296)
Järgmiste aastate puhul peab see teave olema esitatud Prantsusmaa ametiasutuste edastatavates iga-aastastes aruannetes.
7.3.2.4 Abi osatähtsus
(297)
Uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikust tulenevalt on abi suurim lubatud osatähtsus rakendusuuringutele eelnevate tehnilise teostatavuse uuringute puhul 75 % (punkt 5.4) ja rakendusuuringuprojektide puhul 50 % (punkt 5.3).
(298)
Teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku kohaselt ei või abi osatähtsus, mis on arvutatud projekti abikõlblike kulude põhjal, ületada rakendusuuringu puhul 50 % (punkti 5.1.2 alapunkt b) ja suurettevõtjate teostatud rakendusuuringutele eelnevate uuringute puhul 65 % (punkti 5.2 alapunkt b). Tuleks meelde tuletada, et riigitagatisega on hõlmatud üksnes avalik-õigusliku asutuse IFP teostatud rakendusuuringud ja tehnilised teostatavusuuringud, samas kui konkurentsieelset arendustegevust vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule (või tootearendust vastavalt teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule) rahastavad äriühingud Axens ja Prosernat täielikult omavahenditest, mis pärinevad turgudelt saadud tulust.
(299)
Komisjon on koostanud tabeli 6, mis on esitatud põhjenduses 300, lähtudes nii projektide loeteludest, milles on üksikasjalikult esitatud iga-aastased kulud projektide ja uurimisetappide kaupa, kui ka avalik-õigusliku asutuse IFP vahendite ülevaatest.
(300)
Seejuures järgis komisjon konservatiivset lähenemisviisi, võttes arvesse kõik kulud, mis otseselt või kaudselt seostuvad äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslike tegevusvaldkondadega, ning jättes välja kõik muud tulud peale Axensi ja Prosernati makstud tasude (248). Komisjon on igaks juhuks lisanud sellese tabelisse piiramatu riigitagatise kogu võimaliku mõju, vähetõenäolisel eeldusel, et avalik-õiguslik asutus IFP kasutas selle täies ulatuses teadustegevuse rahastamiseks äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades (tagatise mõju suhetes tarnijate ja klientidega, kelleks ei ole üksnes tütarettevõtjad, vaid ka kolmandad isikud).
Tabel 6
Avalik-õiguslik asutuse IFP poolt äriühingute Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades 2006.-2009. aastal kasutatud riikliku rahastamise maksimaalse kogusumma hinnang
(miljonit eurot)
2006
2007
2008
2009
Tehniliste teostatavusuuringute iga-aastane kulu (miljonit eurot)
Tegevusvaldkond IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tegevusvaldkond IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kokku
7,4
3,5
0,9
0,9
Rakendusuuringute iga-aastane kulu (miljonit eurot)
Tegevusvaldkond IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tegevusvaldkond IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kokku
49,0
45,5
52,8
55,2
Omavahendid (miljonit eurot)
Summa
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iga-aastane riigiabi (miljonit eurot)
Riikliku rahastamise summa (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Tagatise mõju võimendus avalik-õigusliku asutuse suhetes tarnijatega
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Tagatise mõju võimendus avalik-õigusliku asutuse suhetes klientidega (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
tütarettevõtjate ainuõiguslikes tegevusvaldkondades
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
väljaspool tütarettevõtjate ainuõiguslikke tegevusvaldkondi
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Riikliku rahastamise suurim summa
(sealhulgas tagatise mõju võimendus)
13,1
9,8
11,3
14,7
Abi osatähtsus
(ilma tagatise mõju võimenduseta)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Abi osatähtsuse võimendus
(sealhulgas tagatise mõju võimendus)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Abi suurim lubatud osatähtsus (251)
-
uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku sätted
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistiku sätted
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisjon kontrollis abi lubatavast osatähtsusest kinnipidamist uurimisetappide kaupa, tuginedes aastatel 2006-2009 teostatud projektide iga-aastastele loeteludele, võttes arvesse avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õiguslikust staatusest tuleneva piiramatu riigitagatise maksimaalset võimalikku mõju ning lisades abi täiendava osana eri riskide maandamiseks ettenähtud lisatasu põhjal hinnatud võimenduse. Isegi kui võtta arvesse tagatise kõikvõimalikku mõju suhetes klientide ja tarnijatega, jääb abi osatähtsuse võimendus ikkagi kaugelt alla abi suurima lubatud osatähtsuse. Kokkuvõtteks järeldab komisjon, et uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikuga ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi raamistikuga lubatud abi osatähtsusest on kinni peetud.
(302)
Komisjon on järgmiste aastate puhul meelde tuletanud, et vastavalt riigiabi C 51/05 käsitlevale otsusele (millele on viidatud eespool) on Prantsusmaal kohustus esitada komisjonile iga-aastane aruanne, kinnitamaks, et on kinni peetud ka abi osatähtsusest uurimisetappide ning projektide kaupa. Alates 2010. aastast peab selles aruandes olema esitatud kõik äriühingute Axens ja Prosernat tegevusvaldkondades rakendatud projektid, need tuleb liigitada teadustegevuse kategooriate kaupa ning täpsustada nende projektide hind uurimisetappide kaupa, riiklike vahendite suurus ning IFP ja selle tütarettevõtete omavahenditest makstav summa, täitmisgarantii summa võimendus, mida on tänu käesolevas otsuses kirjeldatud meetodile hinnatud, sealhulgas võimalik mõju avalik-õigusliku asutuse IFP laenutingimustele vastavalt põhjenduses 200 esitatud arutluskäigule.
7.3.2.5 Kumulatsioon
(303)
Järgitud on nii uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku punktiga 5.12 kui ka teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistiku punktiga 8 ette nähtud kumulatsiooni käsitlevaid sätteid. Komisjon on 2006.-2009. aasta kohta arvutanud riikliku rahastamise kogusumma, sõltumata selle päritolust, sealhulgas piiramatu tagatise suurim mõju.
(304)
Alates 2010. aastast on Prantsusmaa ametiasutused kasutanud sama meetodit komisjonile edastatavates iga-aastastes aruannetes.
7.3.2.6 Ergutav mõju
(305)
Vastavalt uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistikule ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitlevale raamistikule peab riigiabil olema ergutav mõju, st selle tulemusena peab abisaaja muutma oma käitumist nii, et abisaaja teadus- ja arendustegevus (ning innovatsioon) intensiivistuks. Selliste projektide ergutava mõju tõendamiseks, millele antakse riigiabi alla põhjalikku uurimist eeldava künnise, piisab üldiselt järgmistest kriteeriumidest: projekti suurenemine, ulatuse laienemine, kiiruse suurenemine ning teadus- ja arendustegevusele ning innovatsioonile kulutatava kogusumma suurenemine. Kui on võimalik näidata vähemalt ühele kõnealusele elemendile avaldatavat märkimisväärset mõju, võttes arvesse ettevõtja tavakäitumist vastavas sektoris, teeb komisjon tavaliselt järelduse, et abi saamise ettepanekul on ergutav mõju (252).
(306)
Komisjon viitab riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustele 196-198 seoses strateegilise huviga, mida on järginud ja valideerinud tehnilised komiteed avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate teostatavaks teadustegevuseks pikaajalises perspektiivis energiaga varustamise kindluse valdkonnas, eriti seoses nafta- ja gaasitootmise uuendamise ja suurendamisega (leiukohtade uurimise edukuse määra ja saagise määra suurendamine, mittetavapäraste allikate kasutamise lubamine jne), rafineerimisprotsesside loomine, ümbertöötlemistehnoloogiad, uudsete kütuste ja mootoritehnoloogiate väljatöötamine, kütuste tootmises kasutatavate energiaallikate mitmekesistamine. Mitu neist on ELi teadustegevuse, energia- ja keskkonnapoliitika prioriteedid.
(307)
2006. aasta puhul kordab komisjon oma analüüsi, mis on esitatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 199, mille kohaselt said avalik-õiguslik asutus IFP ja selle tütarettevõtjad teha tänu riigi toetusele, mille lahutamatu osa on piiramatu tagatis, täiendavaid uurimistöid, mida neil muidu ei oleks olnud võimalik teha tehnoloogiliste riskide või investeeringutasuvuse äärmise ebakindluse tõttu.
(308)
Komisjon nendib Prantsusmaa ametiasutuste iga-aastaste aruannete põhjal, et sama loogikat järgitakse 2007., 2008. ja 2009. aasta puhul. Prantsusmaa ametiasutused on oma aruannetes esitanud projekti kaupa tänu abile saavutatud ergutava mõju, eriti seoses projekti ulatuse, kiiruse ning teadus- ja arendustegevusele kulutatud kogusumma suurenemisega.
(309)
Näiteks teostas kontsern IFP 2007. aastal äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas juhtprojekte, […] (*) (253) […] (*). Riigi abita oleks nende toodete turule laskmises tekkinud paus: teadus- ja arendustegevuse projektide käivitamine oleks viibinud, nende areng oleks olnud aeglasem ja […] (*).
(310)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas võimaldas riigiabi pealegi alustada projektiga […] (*), mis on seotud […] (*) algupäraste protsesside […] (*) (254) väljatöötamise ja patentimisega […] (*). [Sellise projektiga] (**) kaasnevad keerulised ja rasked operatsioonid, mistõttu on tarvis ka investeeringuid inimressurssidesse, tehnilisi ja rahalisi investeeringuid, mida äriühing Prosernat ei suudaks üksinda ellu viia. Seega oli avalik-õigusliku asutuse IFP pakutav riiklik toetus hädavajalik. Üksnes avalik-õiguslikul asutusel IFP olid erimeeskonnad, kellel oli suutlikkus sisse seada vajalikud mudelid protsesside arendamiseks ja tervisele kahjulike ainete käsitsemiseks kohandatud laboritarvikud.
(311)
2008. aastal võimaldas riigiabi äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas teha teaduslikke ja tehnilisi avastusi […] (*). Samuti tehti märkimisväärseid edusamme projektis […] (*) (255). Riigiabi võimaldas avalik-õiguslikul asutusel IFP töötada koos tööstuspartneritega välja protsessi […] (*), mis tehakse turul kättesaadavaks litsentsi omandamise kaudu. Sellist liiki protsessi arendamiseks oli vaja üheaegselt nii […] (*) kui ka […] (*).
(312)
Äriühingu Prosernat ainuõiguslikus valdkonnas rakendati projekti […] (*), mis oli seotud süsinikdioksiidi kogumisega suitsugaasides. Süsinikdioksiidi kogumine ja säilitamine (256) on üks kindlakstehtud võimalusi kliima soojenemise vähendamiseks. Võttes arvesse suitsugaaside koostist ja nende nõrka survet, lahendas avalik-õiguslik asutus IFP uue tehnoloogilise väljakutse. Äriühingul Prosernat ei oleks olnud võimalik seda protsessi arendada omavahenditega, võttes arvesse ebakindlust seoses süsinikdioksiidi kogumise struktuuri, ulatuse, kasutuselevõtu ja selle tulevast turgu käsitleva õigusraamistikuga.
(313)
2009. aasta puhul võib äriühingu Axens ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas näitena tuua […] (*) projekti […] (*) protsesside kohta. Selle eesmärk oli arendada […] (*) ning parandada teatavaid […] (*) protsesse. Tänu riiklikele vahenditele oli võimalik uurida […] (*), mis võimaldas tunduvalt parandada […] (*). […] (*) projekt võimaldas tänu riiklikule rahastamisele uurida praegustest tehnoloogiatest erinevaid lahendusi, […] (*). Samuti jätkati projekt […] (*) seoses katalüsaatoritega, mis pärast ekstrapoleerimist võimaldas mitmekesistada pakkumist jõuliselt kasvaval […] (*) turul. Riigi abita oleks katalüsaatorite arendamine olnud palju tsüklilisem ning toimete parandamine oluliselt aeglasem. […] (*) valdkonna […] (*) projekt, mis hõlmas uuenduslikke katalüsaatoreid […] (*), sai tänu riiklikule abile uurida uusi võimalusi, samas kui […] (*) projekt, mille eesmärk oli uurida tehnoloogia piire (eelkõige koormuse muutused), et saada […] (*), võimaldas laiendada käsitlusala olemasolevate toimetest kaugemale.
(314)
Lisaks võimaldas riigiabi äriühingu Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas taaskäivitada ja jätkata teadus- ja arendustegevust, mida oli alustatud […] (*) valdkonnas, kuid tasapisi kõrvale jäetud. Riiklik toetus võimaldas seega vältida varasemate tehnoloogiliste saavutuste kaotsiminekut ning säilitada […] (*) valiku turul. Samuti jätkati tänu riigiabile projekti […] (*) seoses süsinikdioksiidi kogumisega […] (*).
(315)
Komisjon märgib veel, et avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat teostatud teadus- ja arendustegevuse jõupingutusi mõõtvad näitajad jätkasid positiivset arengut 2007.-2009. aastal, mida komisjon oli nentinud ka riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 200.
Tabel 7
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat jõupingutusi mõõtvate näitajate areng 2007., 2008. ja 2009. aastal.
Näitajate areng
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Teadus- ja arendustegevuse kulud ainuõiguslikus valdkonnas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Teadus- ja arendustegevusega seotud töötajad ainuõiguslikus valdkonnas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komisjon kordab märkusi, mille ta võttis kokku riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjendustes 201-203: teadus- ja arendustegevuse kulude osakaal kontserni IFP käibes on erakordselt suur, samas kui viimane on arenenud oludes, mil kehtivad paljud pidevalt arenevad riiklikud eeskirjad, eriti keskkonnaalased normid või intellektuaalomandi kaitsmise kord.
(317)
Nagu komisjon juba märkis riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjenduses 204, võtab ta arvesse tarne mitmekesisust ja struktuuri ning konkurentsi (257) toimimist rafineerimise ja naftakeemia protsesside turul. Selles suhtes märgib komisjon, et teatavate konkurentide konkurentsipositsioon on parem kontserni IFP omast, näiteks on äriühingu UOP Limited ülemaailmne turuosa ligikaudu 57 %, samas kui kontsernil IFP ainult 7 %. Komisjon hindab ka, et kontserni IFP teostatavatele teadus- ja arendustegevuse projektidele antud riigi toetus ei ähvarda oma iseloomu või proportsioonidega takistada rafineerimistehnoloogiate turu dünaamilisi stiimuleid. Lisaks tuleb märkida, et Euroopa Liidu kaubanduspartnerid, eelkõige Ameerika Ühendriigid, eraldavad samuti suuri eelarvevahendeid teadustegevuse rahastamisele energeetikavaldkonnas, mis on võimaldanud toetada kontserni IFP konkurentide teadus- ja arendustegevuse projekte. Teatavad kontserni IFP konkurendid, nimelt äriühing UOP Limited, on saanud märkimisväärset riigitoetust (258) või kaudset riigitoetust tänu mitmele partnerlusele teadusinstituutide ja kõrgkoolidega.
(318)
Komisjon järeldab lõpetuseks, et kontsernile IFP antud riigiabil oli tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas ergutav mõju 2006., 2007., 2008. ja 2009. aastal.
(319)
Alates 2010. aastast tuleb abi ergutavat mõju endiselt tõendada aruannetes, mida Prantsusmaa peab komisjonile igal aastal esitatama kuni IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vaheliste ainuõiguslike lepingute kehtivuse lõppemiseni.
(320)
Kõike eelnevat arvesse võttes järeldab komisjon, et kontsernile IFP antud riigiabi tegevuseks tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat ainuõiguslikus tegevusvaldkonnas, sealhulgas avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu tagatise mõjuga seotud abi, on kooskõlas uurimis- ja arendustegevuse 1996. aasta raamistiku ning teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga, kui on täidetud neis sätestatud tingimused.
7.3.3 JÄRELDUS KÕNEALUSE MEETME SISETURUGA KOKKUSOBIVUSE KOHTA
(321)
Komisjon on arvamusel, et kõnealune meede on kooskõlas siseturuga, kui on täidetud jaotistes 7.3.1 ja 7.3.2 sätestatud tingimused.
8 OMANDI ÕIGUSLIKU REŽIIMIGA SEOTUD ERAPOOLETUSE PÕHIMÕTE
(322)
Komisjon soovib rõhutada, et ta ei sea mingil viisil kahtluse alla avalik-õigusliku asutuse IFP kuulumist riigile ega vaidlusta ka avalik-õigusliku juriidilise isiku staatust kui sellist.
(323)
ELi toimimise lepingu artikli 345 kohaselt on ühendus liikmesriikide omandi õigusliku režiimi suhtes neutraalne ning ükski selle lepingu säte ei takista ettevõtjate kuulumist (tervenisti või osaliselt) riigile. Samas tuleb konkurentsieeskirju kohaldada ühtsel viisil nii eraõiguslike kui ka avalik-õiguslike ettevõtjate suhtes. Kumbagi ettevõtjate kategooriat ei tohi nende eeskirjade kohaldamisel seada soodsamasse või ebasoodsamasse olukorda.
(324)
Käesoleval juhul ei tulene avalik-õiguslikule asutusele IFP antud tagatis mitte omandivormist, vaid ettevõtja õiguslikust staatusest. Liikmesriigid võivad ettevõtjate õigusliku vormi vabalt valida, kuid peavad seejuures kinni pidama ELi toimimise lepingu konkurentsieeskirjadest. Eelkõige ei takista pelk asjaolu, et riigitagatis on automaatselt seotud konkreetse õigusliku staatusega, tagatise käsitamist riigiabina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui selles loetletud tingimused on täidetud (259),
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Prantsusmaa andis avalik-õiguslikule asutusele IFP alates 7. juulist 2006 avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatuse, millega kaasnes piiramatu riigitagatis (edaspidi „riigitagatis”) kogu tema tegevusele.
2. Avalik-õigusliku asutuse IFP majandushuvi mittepakkuva tegevuse, eelkõige töötajate oskuste suurendamiseks ja parandamiseks ettenähtud koolituse, teadmiste laiendamise ja parema mõistmise eesmärgiga sõltumatu teadus- ja arendustegevuse ning teadustegevuse tulemuste levitamise hõlmamine riigitagatisega ei kujuta endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
3. Avalik-õigusliku asutuse IFP tehnosiirde hõlmamine riigitagatisega valdkondades, mis on ette nähtud arendustegevust, turustamist ja kasutamist käsitleva ainuõigusliku lepinguga, mis on sõlmitud tema tütarettevõtjaga Beicip-Franlab, ei kujuta endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
4. Avalik-õigusliku asutuse IFP tehnosiirde hõlmamine riigitagatisega valdkondades, mis on ette nähtud tema tütarettevõtjatega Axens ja Prosernat sõlmitud ainuõiguslike lepingutega, millele on viidatud komisjoni 16. juuli 2008. aasta otsuse (riigiabi kohta, mida Prantsusmaa andis ettevõtjale IFP; edaspidi „riigiabi C 51/05 käsitlev otsus”) artikli 3 lõikes 1, kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
5. Avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse ning nii kolmandatele isikutele kui ka oma tütarettevõtjatele osutatud teenuste hõlmamine riigitagatisega kujutab endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 2
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtja Beicip-Franlab vahel sõlmitud lepingu muutmise korral, millele on viidatud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 3, teavitab Prantsusmaa kõnealusest lepingust komisjoni, võttes arvesse riigitagatise võimalikku mõju, et hinnata riikliku rahastamise võimalikku kogusummat, välja arvatud juhul, kui uued lepingulised tingimused võimaldavad välistada riigiabi olemasolu.
Artikkel 3
Käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega kujutab endast ajavahemikul 7. juulist 2006 kuni 31. detsembrini 2009 siseturuga kokkusobivat riigiabi.
Artikkel 4
Alates 1. jaanuarist 2010 kuni ajani, mil kaotavad kehtivuse avalik-õigusliku asutuse IFP ja tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel sõlmitud ainuõiguslikud lepingud, millele on viidatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1, kujutab käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 4 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega endast siseturuga kokkusobivat riigiabi, kui on täidetud käesoleva otsuse artiklites 5 ja 6 sätestatud tingimused.
Artikkel 5
1. Riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 4 lõikes 2 viidatud iga-aastases finantsaruandes on lisaks kõnealuse otsuse artikli 5 lõikes 1 juba nimetatud andmetele esitatud ka käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 loetletud andmed.
2. Iga-aastases finantsaruandes esitatakse avalik-õigusliku asutuse IFP asjaomase aasta jooksul võetud laenusumma, intressimäär ja lepingulised tingimused, samuti riigitagatisega seotud võimaliku intressitoetuse brutoekvivalendi hinnang, välja arvatud juhul, kui esitatakse tõend, et need laenulepingud on kooskõlas tavapäraste turutingimustega, kas võrreldes neid tingimusi avalik-õigusliku asutuse IFP saadud tingimustega enne tema staatuse muutmist või täpsema meetodi põhjal, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
3. Finantsaruandes esitatakse sellise vara ja teenuste summa, mida avalik-õiguslik asutus IFP on tarnijatelt ostnud käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 nimetatud majandusteenuste osutamiseks asjaomasel aastal, ning maksimaalne hinnang, mis käsitleb abi brutoekvivalenti, mis tuleneb sellest, et tarnijad peavad ettevõtja makseviivituse riski väiksemaks. Hinnangu andmiseks kohaldatakse ostude summa suhtes 2,5 %-list kindlat määra või kasutatakse selleks täpsemat meetodit, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
4. Iga-aastases finantsaruandes esitatakse käesoleva otsuse artikli 1 lõigetes 4 ja 5 viidatud avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevusest saadud summa asjaomasel aastal ning maksimaalne hinnang, mis käsitleb abi brutoekvivalenti, mis tuleneb sellest, et IFP ei pidanud maksma tagatissummat, mis vastab täitmisgarantiile või vähemalt parimale võimalikule tagatisele, mida kõnealuste majandusteenuste saajatele pakutakse. Hinnangu andmiseks kohaldatakse teenuste summa suhtes 5 %-list kindlat määra või kasutatakse selleks täpsemat meetodit, mille komisjon on eelnevalt heaks kiitnud.
Artikkel 6
1. Avalik-õiguslikule asutusele IFP eraldatud riiklike vahendite kogusumma tegevuseks Axens ja Prosernat ainuõiguslikes tegevusvaldkondades, sealhulgas riigitagatise maksimaalne mõju vastavalt käesoleva otsuse artikli 5 lõigetes 2, 3 ja 4 hinnatule, peab olema väiksem abi suurimast osatähtsusest, mis on lubatud teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga.
2. Käesoleva artikli lõikes 1 viidatud läve ületamise korral maksavad tütarettevõtjad Axens ja Prosernat abi ülemäärase summa avalik-õiguslikule asutusele IFP.
Artikkel 7
Alates 1. jaanuarist 2010 kujutab artikli 1 lõikes 5 nimetatud majandustegevuse hõlmamine riigitagatisega endast siseturuga kokkusobivat riigiabi, kui käesoleva otsuse artikliga 8 ette nähtud tingimused on täidetud.
Artikkel 8
1. Avalik-õigusliku asutuse IFP lepinguline teadustegevus ja teenuste osutamine, millele on viidatud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 5, peab jääma kõrvaltegevuseks IFP põhitegevusele, mis on avaliku sektori sõltumatu teadustegevus.
2. Selleks et avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulist teadustegevust ja teenuste osutamist võiks pidada kõrvaltegevuseks, peavad olema täidetud järgmised tingimused:
-
need ei tohi kahjustada avalik-õigusliku asutuse IFP tavapärast toimimist, sõltumatust ja erapooletust;
-
tariifid peavad olema kindlaks määratud turuhinnaga või turuhinna puudumise korral hinnaga, mis sisaldab (välja arvatud riigitagatise võimalik mõju) kõiki selle kulusid ja mõistlikku kasumimarginaali;
-
nende jaoks peab olema avaliku sektori teadustegevusest eraldi raamatupidamisarvestus (kulud ja vastav rahastamine eristatud) ning sissetulek tuleb investeerida täies ulatuses uuesti avaliku sektori sõltumatusse teadustegevusse;
-
need peavad oma olemuselt olema seotud avalik-õigusliku asutuse IFP põhitegevusega avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse valdkonnas, sest kasutatakse samu infrastruktuure, seadmeid, varustust või tehnoloogiat või samu uurijaid, teadlasi, insenere, projekteerijaid või tehnikuid;
-
need peavad jääma väljapoole selliste ainuõiguslike lepingute kohaldamisalast, mis on sõlmitud avalik-õigusliku asutuse IFP ja tema tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel ning mida on nimetatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1 või mida on pikendatud või muudetud vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikele 2 ja käesoleva otsuse artikli 12 lõikele 2;
-
need peavad hõlmama avalik-õigusliku asutuse IFP avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse eelarvest väikese osa.
3. Prantsusmaa esitab komisjonile igal aastal avalik-õigusliku asutuse IFP lepingulise teadustegevuse ja osutatud teenuste aruande, kus on täpsustatud nende suhtarv avalik-õigusliku asutuse IFP avaliku sektori sõltumatu teadustegevuse eelarves.
Artikkel 9
1. Prantsusmaa ametiasutused ja avalik-õiguslik asutus IFP lisavad iga tehingu puhul rahastamislepingusse (kõikide lepinguga hõlmatud instrumentide kohta) järgmise märke:
„Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigitagatist. Maksejõuetuse korral ei pea riik avalik-õiguslikku asutust IFP nõuete tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”
2. Prantsusmaa ametiasutused lisavad sarnase sätte, millega välistatakse riigi vastutus, igasse lepingusse, mis on seotud käesoleva otsuse artikli 1 lõikes 5 viidatud lepingulise teadustegevuse või teenuste osutamisega.
3. Prantsusmaa ametiasutused lisavad sarnase sätte, millega välistatakse avalik-õigusliku asutuse IFP ja riigi vastutus, igasse laenulepingusse, mille on sõlminud aktsiaseltsid Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat.
4. Avalik-õiguslik asutus IFP keeldub andmast äriühingutele Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat mis tahes vormis kautsjonit, tagatist, eellepingut või esmahinnangut, mis on vastuolus tavapäraste turutingimustega.
Artikkel 10
Prantsusmaa teatab komisjonile eraldi igasugusest riigiabist, mille summa ületab ülemmäärasid, mis on kindlaks määratud ühenduse teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antavat riigiabi käsitleva raamistikuga, võttes arvesse riigitagatise võimalikku mõju.
Artikkel 11
Prantsusmaa teavitab komisjoni otsuse täitmiseks võetud meetmetest hiljemalt kaks kuud pärast käesoleva otsuse teatavaks tegemist.
Artikkel 12
1. Käesoleva otsuse artikleid 4, 5 ja 6 kohaldatakse, kuni kaotavad kehtivuse avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens ja Prosernat vahel sõlmitud ainuõiguslikud lepingud, millele on viidatud riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikes 1.
2. Prantsusmaa ametiasutused võtavad riikliku rahastamise kogusumma hindamisel arvesse riigitagatise mõju, kui nad teavitavad komisjoni kõnealuste ainuõiguslike lepingute pikendamisest või muutmisest vastavalt riigiabi C 51/05 käsitleva otsuse artikli 3 lõikele 2.
Artikkel 13
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 29. juuni 2011