ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMISJONI OTSUS,
24. mai 2011,
riigiabi C 88/97 kohta, mida Prantsuse Vabariik andis Crédit Mutuel’ile
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 3436 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/747/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklile (1) ja võttes nende märkusi arvesse
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
Association française des banques (edaspidi „AFB”), Chambre syndicale des banques populaires ja Crédit Agricole esitasid 25. jaanuaril 1991 kaebuse, väites, et Prantsusmaa on andnud Crédit Mutuel’ile riigiabi.
(2)
Esimene komisjoni teabenõue „livret bleu” kohta esitati 27. mai 1991. aasta kirjas.
(3)
Komisjon teatas 6. veebruari 1998. aasta kirjas Prantsuse ametiasutustele oma otsusest algatada EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikega 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) ette nähtud menetlus võimalike abimeetmete kohta säästuhoiuste süsteemis „livret bleu” (2).
(4)
8. aprillil 1998 vastasid Prantsuse ametiasutused küsimustele, mis komisjon oli esitanud oma menetluse algatamise otsuses.
(5)
18. juunil 1998 saatis Crédit Mutuel komisjonile kirja, kus ta esitas argumendid, mille eesmärk oli lükata ümber menetluse algatamise otsuse aluseks olnud meetmete kvalifitseerimine riigiabiks, ning esitas „livret bleu” kohta analüütilise raamatupidamisarvestuse toimiku. Komisjonile esitasid oma märkused ka mitu huvitatud isikut (vt 3. ja 4. jagu, põhjendused 48-59) ning komisjon edastas need Prantsuse ametiasutustele 3. septembril 1998.
(6)
Kaebuse esitajad saatsid komisjonile 29. oktoobri 1999. aasta, 16. mai 2000. aasta, 16. oktoobri 2000. aasta ja 19. jaanuari 2001. aasta kirjades neli täiendavat kirjalikku avaldust, mis komisjon edastas Prantsuse ametiasutustele 21. veebruaril 2000 ja 3. novembril 2000.
(7)
5. veebruaril 2001 edastas komisjon Prantsuse ametiasutustele AFB-lt saadud dokumendid.
(8)
1998. aasta novembrist kuni 1999. aasta detsembrini tegi konsultant (3) (edaspidi „komisjoni konsultant”) komisjoni palvel „livret bleu” analüütilise raamatupidamise auditi. Konsultandi aruanne esitati 10. jaanuaril 2000 Prantsuse ametiasutustele ja Crédit Mutuel’ile läbivaatamiseks. 7. veebruaril 2000 korraldati komisjoni talituste ja neid abistava konsultandi, Prantsuse ametiasutuste ning Crédit Mutuel’i vahel seda aruannet käsitlev tehniline koosolek.
(9)
Komisjoni talitused palusid 14. septembri 1999. aasta kirjas Prantsuse ametiasutustel täpsustada Crédit Mutuel’ile antud üldhuvi pakkuvaid ülesandeid. Komisjoni talitused edastasid 21. veebruaril 2000, 3. novembril 2000 ja 5. veebruaril 2001 Prantsuse ametiasutustele märkuste esitamiseks mitmesuguseid dokumente, (4) mis kaebuse esitajad olid toimikusse lisanud ja mis käsitlesid „livret bleu” võimalikku „juurdemeelitavat mõju” (vt punkt 7.2.3, põhjendused 110 kuni 118). Prantsuse ametiasutused esitasid oma märkused 1. veebruaril 2001.
(10)
Euroopa Pangandusföderatsioon (EBF) esitas 11. aprillil 2000 komisjonile kaebuse, mis käsitles abi, mida Prantsuse riik andis Crédit Mutuel’ile „livret bleu” levitamise ainuõiguste kujul.
(11)
2000. aasta maikuus tegi Confédération nationale du Crédit Mutuel Arthur Anderseni audiitorühingule ülesandeks vaadata üle Crédit Mutuel’i analüütilises raamatupidamisarvestuses kasutatud metoodika ja koostada „livret bleu” kohta kasumiaruanne. See ülesanne täideti 2000. aasta septembris, kui esitati säästutoodet „livret bleu” käsitleva kasumiaruande kohta üksikasjalik aruanne, milles hinnati, et „livret bleu” analüütilise raamatupidamisarvestuse tulem oli maksueelne kahjum suuruses 498 miljonit Prantsuse franki. See järeldus põhines „korrektiivide” arvessevõtmisel. Kõnealuse aruandega seoses korraldati 2. veebruaril 2001 koosolek komisjoni ja Crédit Mutuel’i vahel. Komisjoni esitatud märkuste järel palus Crédit Mutuel edastada Arthur Andersenil 8. veebruari 2001. aasta teatise, milles õigustati kasutatud meetodit, st nn „IARDiga [Crédit Mutuel’i kahjukindlustusalane tegevus (5)] seotud tegevuse ülekaalu korrigeerimise” meetodit, mida komisjoni talitused olid eriti kritiseerinud.
(12)
2001. aasta aprillis palus komisjon oma konsultandil teha kindlaks lahknevused tema aruande ja Arthur Anderseni aruande vahel ning fikseerida andmete ja metoodika muudatused, mille võiks vajaduse korral lisada tema varasemasse aruandesse. Komisjoni konsultandi uus lõpparuanne esitati 23. juulil 2001. Selles on „livret bleu” analüütilise raamatupidamisarvestuse tulemuseks hinnatud kapitaliseerimata kogukasum 1,074 miljardit Prantsuse franki (163,7 miljonit eurot). See aruanne edastati samal päeval Prantsuse ametiasutustele. Komisjoni, Prantsuse ametiasutuste, Crédit Mutuel’i ja Arthur Anderseni vahel 26. juuli 2006 peetud koosolekul teatasid Crédit Mutuel ja Arthur Andersen, et nad ei nõustu komisjoni konsultandi lõppjäreldustega. Arthur Andersen jäi oma varasemate järelduste juurde 13. septembri 2001. aasta dokumendis, mis edastati Prantsuse ametiasutuste 15. septembri 2001. aasta teatise lisas. Prantsuse ametiasutused saatsid komisjonile 26. oktoobril 2001 uue teatise, milles käsitletakse „livret bleu” õiguslikku analüüsi ühenduse konkurentsiõiguse seisukohalt, ning 7. jaanuari 2002. aasta teatise, milles käsitletakse avaliku teenuse osutamise ülesande kulusid ja meenutatakse ilma uut teavet esitamata arvandmeid, mis Crédit Mutuel oli juba esitanud.
(13)
Teatises, mille Prantsuse ametiasutused saatsid komisjonile 26. oktoobril 2001, on selgitatud, miks need ametiasutused olid seisukohal, et i) „livret bleu” süsteem ei kujuta endast abi, ii) juhul kui komisjon otsustab abiks kvalifitseerimise kasuks, saab olla tegemist üksnes olemasoleva abiga, ja iii) igal juhul on tegemist siseturuga kokkusobiva abiga.
(14)
15. jaanuari 2002. aasta otsusega (6) (edaspidi „tühistatud otsus”) tunnistas komisjon Prantsuse Vabariigi poolt Crédit Mutuel’ile antud riigiabi siseturuga kokkusobimatuks.
(15)
15. jaanuari 2002. aasta otsus tühistati Üldkohtu 18. jaanuari 2005. aasta otsusega (7).
(16)
Komisjon ei esitanud Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebust. Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 266 lõikele 1 peab komisjon võtma selle kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed. Riigiabi valdkonnas tähendab see seda, et otsuse tühistamise järel suunatakse menetlus tagasi ametliku uurimise staadiumisse.
(17)
7. juuni 2006. aasta otsusega (8) (edaspidi „laiendamisotsus”) laiendas komisjon ametlikku uurimismenetlust ja selgitas võimaliku abi hindamise ulatust.
(18)
Prantsusmaa esitas 1. septembri 2006. aasta ja 7. septembri 2006. aasta kirjades komisjonile oma märkused laiendamisotsuse kohta.
(19)
Euroopa Komisjon sai 19. septembril 2006„Association des Victimes du Crédit Mutuel’i” kaebuse.
(20)
13. oktoobri 2006. aasta kirjas laekusid komisjonile Crédit Mutuel’i märkused.
(21)
Komisjon edastas Crédit Mutuel’i märkused Prantsuse ametiasutustele 31. oktoobri 2006. aasta kirjas.
(22)
Komisjoni kahe, 22. septembri 2006. aasta ja 28. novembri 2006. aasta täiendava teabenõude järel esitas Prantsusmaa 8. novembri 2006. aasta ja 28. veebruari 2007. aasta kirjadega lisamärkused.
(23)
Komisjon kohtus Prantsuse ametiasutustega 19. detsembril 2006 ja Crédit Mutuel’iga 15. jaanuaril 2007.
(24)
10. mail 2007 võttis komisjon EÜ asutamislepingu artikli 86 lõike 3 alusel (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 3) ja koostoimes EÜ asutamislepingu artiklitega 43 ja 49 (nüüd ELi toimimise lepingu artiklid 49 ja 56) vastu otsuse, mille kohaselt Prantsusmaa pidi kaotama Crédit Mutuel’i, Caisses d’Épargne ja Banque Populaire’i eriõigused (9)„livret bleu” (Crédit Mutuel’i puhul) ja „livret A” (Caisses d’Épargne ja La Poste’i puhul) levitamiseks (10).
(25)
Kuna Prantsusmaa ei kaotanud „livret A” ja „livret bleu” levitamise eriõigusi 10. mai 2007. aasta otsuses määratud üheksakuulise tähtaja jooksul, algatas komisjon EÜ asutamislepingu artikliga 226 (nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 258) ette nähtud rikkumismenetluse, saates talle otsuse täitmata jätmise tõttu 5. juunil 2008 märgukirja.
(26)
19. septembril 2009 palus komisjon Prantsusmaalt uut teavet ning Prantsusmaa vastas sellele palvele 13. oktoobril 2009.
(27)
8. oktoobril 2009 lõpetas komisjon rikkumismenetluse, sest Prantsusmaa oli ellu viinud 1. jaanuari 2009. aasta reformi, millega liberaliseeriti „livret A” ja „livret bleu” levitamine, (11) ning täitnud seeläbi oma kohustuse lõpetada nende hoiuste levitamise eriõigused (12).
(28)
2010. aastal esitas komisjon Crédit Mutuel’ile e-kirjadega mitu küsimust, millele viimane vastas samuti e-kirjadega.
(29)
Käesolev otsus lõpetab vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (13) artiklile 13 menetluse võimalike abielementide olemasolu kohta „livret bleu” süsteemis.
2. „LIVRET BLEU” SÜSTEEMI KIRJELDUS
2.1. Crédit Mutuel’i kirjeldus
(30)
Crédit Mutuel on detsentraliseeritud panga- ja kindlustuskontsern, mis koosneb muutuva kapitaliga ühistupankade riigisisesest võrgust. Crédit Mutuel’i reguleeritakse 10. septembri 1947. aasta seadusega, millega on kehtestud koostöö põhimõtted. See on korraldatud kolmel tasandil: kohalikul, piirkondlikul ja riiklikul.
(31)
Kontsern Crédit Mutuel hõlmab kontserni kahe nime all (Crédit Mutuel ja Crédit Industriel et Commercial (edaspidi „CIC”)) ligikaudu 6 000 müügipunkti ja üle 72 000 töötaja. Crédit Mutuel’i kohalikud ühistupangad on seotud 18 piirkondliku liiduga, mis on ühinenud võrgu keskasutusega Confédération nationale du Crédit mutuel. CIC ühendab kuut piirkondlikku panka ja spetsialiseerunud tütarettevõtjaid nii Prantsusmaal kui ka rahvusvahelisel tasandil.
(32)
Lisaks on Crédit Mutuel kontsern, millel on ühine juhatus, mis teostab üldist juhtimispoliitikat. Kontsern säilitab konföderatsiooni tasandil sisemise finantssolidaarsuse, mis kindlustab piirkondlike liitude likviidsuse. Oma tunnustelt moodustab kontsern konkurentsiõiguse seisukohalt üheainsa ettevõtja, sest sellel on üks keskne otsustuskeskus.
2.2. „Livret bleu” kirjeldus
(33)
„Livret bleu” oli riigi reguleeritud säästuhoiuse tüüp, mida levitas vaid Crédit Mutuel.
(34)
Kõnealuse finantstoote suhtes kehtis 1975. aasta paranduseelarve seaduse (14) alusel osaline maksuvabastus. Hoiustajatele hoiustatud summade pealt makstavad intressid olid kahe kolmandiku ulatuses maksuvabad. Riik määras „livret bleu” hoiustajatele makstava brutointressi määra kindlaks nii, et pärast maksu kinnipidamist (15) oli netomäär sama nagu täielikult maksust vabastatud „livret A” puhul.
(35)
Riik määras „livret bleu” intressimäära inflatsioonist kõrgemale tasemele, mis oli seotud rahaturuga. Viimane „livret bleu” netointressimäär enne, kui see säästuhoiustamise toode 1. jaanuari 2009. aasta reformiga kaotati (vt põhjendus 41), oli 4 % (16). Maksimaalne summa, mille hoiustajad said „livret bleu” kontole kanda, oli 15 300 eurot. „Livret bleu” säästuhoiuste kogusumma kasvas 13 miljardilt eurolt (85 miljardit Prantsuse franki) 1991. aastal 22 miljardi euroni 2008. aastal.
(36)
„Livret bleu” tunnused - vahendite kohe kättesaadavaks tegemine, alates 15 eurost lubatud maksed, kulude puudumine (eelkõige avamistasu) jne - eeldas suurt likviidsust. Peale selle oli võimalik teha „livret bleu” kontolt automaatseid makseid riigikassasse või avalik-õiguslikele ettevõtjatele, nagu EDF või France Télécom. Eraisikutele ette nähtud säästutoode „livret bleu” sarnanes seega teatud mõttes arvelduskontoga.
(37)
„Livret bleu” kaudu kogutud vahendite kasutamisega seotud kohustused muutusid aja jooksul.
(38)
Esialgu oli Crédit Mutuel kohustatud eraldama 50 % vahenditest (1983. aastal (17) suurendati seda määra 65 protsendini vahenditest ja 80 protsendini vastuvõetud uutest hoiustest) nn üldistes huvides kasutamiseks (eelkõige kohalike omavalitsuste ja muude avalik-õiguslike asutuste rahastamiseks); saldot võis pank vabalt kasutada (edaspidi „vabalt valitud kasutusviisid”).
(39)
Seda süsteemi muudeti põhjalikult 27. septembri 1991. aasta määrusega, (18) millega „livret bleu” ühtlustati „livret A” süsteemiga. Alates sellest määrusest koondati kogu uute säästuhoiuste summa (19) Caisse des dépôts et consignations’i (edaspidi „CDC”), kes vastutasuks maksis Crédit Mutuel’ile maakleritasu. Selleks tasuks määrati algselt 1,3 % CDC arvele kantud „livret bleu” säästuhoiuste summast, 1. jaanuaril 2005 alandati seda 1,2 protsendini ja 1. novembril 2005 1,1 protsendini. CDC kasutab Crédit Mutuel’i kogutud vahendeid peamiselt sotsiaalkorterite rahastamiseks.
(40)
Peale selle väljendus see süsteemi põhjalik muutmine olemasolevate säästuhoiuste kogusumma järkjärgulises ümberkandmises (20). Alates 27. septembri 1991. aasta määrusest kuni 1999. aasta esimese poolaastani vähenes olemasolevate summade „üldistes huvides kasutamise” ja „vabalt valitud kasutusviiside” osakaal seni, kuni kogu säästuhoiuste summa kanti üle CDCsse.
Miljardites Prantsuse frankides ja protsentides
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Keskmine säästuhoiuste kogusumma aastas
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
CDCsse koondamine
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Üldistes huvides kasutamine
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Vabalt valitud kasutusviis
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Allikas: Littlejohn Fraser
(41)
1. jaanuaril 2009 jõustus „livret A” ja „livret bleu” reform, mis võimaldab kõikidel pankadel levitada säästutoodet „livret A”, lõpetades „livret A” ja „livret bleu” vahelise eristuse. Alates 1. jaanuarist 2009 ei ole Crédit Mutuel’i „livret bleu” muud kui „livret A”, mida turustatakse teise nime all. „Livret bleu” olemasolu ja seega Crédit Mutuel’i ainuõigus selle levitamiseks lõppes nimetatud kuupäeval.
2.3. Menetluse algatamise/laiendamise põhjuste kirjeldus
(42)
Nagu on märgitud laiendamisotsuses, (21) pidas komisjon võimalikuks, et Prantsusmaa andis Crédit Mutuel’ile maakleritasu kaudu abi.
(43)
Euroopa Kohtu otsusest Altmark tuleneb, et avalike teenuste eest makstav hüvitis ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses, kui see vastab teatavatele kumulatiivsetele tingimustele, mis on nimetatud 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuses Altmark (22).
(44)
Komisjon leidis oma laiendamisotsuses, et kohtuotsuse Altmark neljas tingimus ei saa olla täidetud, sest riik ei määranud avaliku teenuse osutamise ülesannet võtta vastu üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiused parimale pakkujale riigihankemenetluse teel, vaid otse Crédit Mutuel’iga peetud läbirääkimiste teel, mis ei anna iseenesest mingit tagatist, et Crédit Mutuel’ile antud tasu ei ole suurem kui hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja küsitud tasu. Peale selle leiab komisjon, et Prantsuse ametiasutused ei tõendanud, et hüvitise tase määrati kindlaks pangandussektori keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude alusel. Asjaolust, et Prantsuse ametiasutused rõhutavad, et Crédit Mutuel on hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja, ei piisa selle tõendamiseks, et hüvitise tase määrati kindlaks selliste kulude analüüsi alusel, mida kannaks hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kohtuotsuse Altmark tähenduses.
(45)
Komisjon on seisukohal, et maakleritasu oli riigi ressurss, mis võis kujutada endast konkurentsi moonutavat ja liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutavat valikulist eelist, millest komisjonile ei ole teatatud. Maakleritasu võis seega sisaldada ebaseadusliku abi elemente.
(46)
Oma laiendamisotsuses pidas komisjon võimalikuks, et see meede ei ole kooskõlas EÜ asutamislepingu artikli 86 lõikega 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 2), ja ei pidanud ühtki EÜ asutamislepingu artikli 87 lõigetes 2 ja 3 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõiked 2 ja 3) nimetatud eranditest kohaldatavaks.
(47)
Nimelt näis komisjonile oma konsultandi arvutuste põhjal võimalik, et hüvitise summa ületas avaliku teenindamise kohustuse täitmisega (üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmine) tekkivate kulude katmiseks vajalikku summat, arvestades selle kohustusega seotud tulu ja mõistlikku kasumit. Komisjon meenutas, et hüvitise summa peab hõlmama kõiki riigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antavaid eeliseid, ning võttis seetõttu hüvitise arvutamisel arvesse mitte ainult CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise netokulu, vaid ka üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutamise netotulemit (kulu või kasumit). Komisjoni konsultandi aruandest nähtus, et Crédit Mutuel’ile maksti aastate 1991, 1992, 1993 ja 1998 eest liigset hüvitist.
3. KAEBUSE ESITAJATE ARGUMENDID
(48)
Kaebuse esitajate argumente tutvustas komisjon oma 6. veebruari 1998. aasta otsuses, mis käsitles menetluse algatamist EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) alusel. Peale seda edastatud täiendavad avaldused sisaldavad järgmisi uusi argumente.
(49)
„Livret bleu” juurdemeelitavat mõju käsitlevas AFB teatises (ajakohastatud 1999. aasta veebruari lõpus ja edastatud komisjonile 1999. aasta oktoobris) on panga puhastulu, mis tekkis tänu „livret bleu” juurdemeelitavale mõjule, hinnatud 17 miljardile Prantsuse frangile (2,6 miljardit eurot), eeldusel et Crédit Mutuel’i turuosa suurenemine kõikides segmentides ajavahemikul 1986-1997 on tingitud üksnes „livret bleu” levitamisest.
(50)
Caisse Nationale du Crédit Agricole’i teostatud uuringus, mis esitati 2000. aasta mais, on analüüsitud Crédit Mutuel’i kontorite arvu muutumist. Selgub, et alaliste kontorite hulk kahanes aastatel 1991-1994, seejärel kasvas järk-järgult, saavutades 1998. aastal taas 1990. aasta taseme. Areng oli piirkonniti erinev: alaliste kontorite hulk ning seejärel ajutiste kontorite hulk kahanes piirkondades, kus Crédit Mutuel oli seni olnud hästi esindatud (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), samal ajal kui teistes piirkondades see kasvas. Seega on võimalik, et Crédit Mutuel vähendas oma esindatust maapiirkondades, et suurendada oma kohalolu linnapiirkondades. Need andmed näivad lükkavat ümber Crédit Mutuel’i väited, et ta oli 1990. aastatel sunnitud säilitama tugevat esindatust maapiirkondades. Kõnealused andmed viitavad ka sellele, et Crédit Mutuel suudab säilitada erakordselt tiheda kontorite võrgu isegi pärast seda, kui on kaotatud igasugune riigi kontroll.
(51)
AFB saatis komisjonile 4. juunil 1998. aastal kirja, mis kinnitas, et CDCsse koondatud „livret bleu” säästuhoiuste summalt võetav 1,3 % suurune tasu oli liiga suur, sest Caisse d’Épargne ja La Poste said samal ajal CDC-lt vastavalt 1,20 % ja 1,50 % „livret A” vahenditest, mis olid samuti koondatud CDCsse. AFB märkis selles kirjas, et ta tegi 1997. aastal Prantsuse ametiasutustele ettepaneku tagada „livret bleu” hoiuste vastuvõtmine üksnes 1 % tasu eest, kuid valitsus ei vastanud sellele pakkumisele. AFB rõhutas eelkõige, et parlamendiliikme hr Douyère’i 1998. aasta aprillikuu aruandes Caisse d’épargne’i ajakohastamise kohta on märgitud, et keskmise Caisse d’épargne’i ühistupanga, nagu näiteks Burgundia Caisse d’épargne’i hoiuste vastuvõtmise kulu on 0,96 % hoiuste summalt ning ei ole mingit põhjust, miks Crédit Mutuel’i halduskulud oleksid suuremad.
(52)
Konsultatsioonibüroo Glais 2000. aasta augusti seisukohas, mille ta esitas AFB palvel, on välja toodud statistilised andmed konkurentsieelise kohta, mille „livret bleu” levitamise ainuõigus Crédit Mutuel’ile oli andnud. Aegridade analüüs näitab, et „livret bleu” hoiuste kogusumma ja teiste hoiuste kogusummade puhul registreeriti oluline suurenemine kuni pöördepunktini aastatel 1985-1987. Majapidamistele antud laenude mahu kasv jätkub pärast nimetatud aastaid ja on Crédit Mutuel’i puhul suurem kui tema põhikonkurentide puhul. Büroo Glais’ ekspert järeldas sellest, et „tundub, et „livret bleu” on seega mõjunud klientidele ligitõmbavalt ja alates 1980. aastate keskpaigast tundub positiivne mõju olevat jätkunud ilma hoiuste kasvuta. Seega tundub, et Crédit Mutuel’i ekspansiivset strateegiat rahastasid sellest ajast alates algselt saadud püsikliendid”. Võttes aluseks eelkõige juhuslike majanduskriiside püsivuse näitaja, mis saadakse tegevusega seotud muutujate põhjal, ja luues laenude nõudlusega seotud lihtsal võrrandil põhineva mudeli, järeldas ekspert, et Crédit Mutuel’i tegevusel (eelkõige laenudega seotud tegevusel) ei tundunud olevat sidet pangandusturu keskmise arenguga. Ekspert seletas seda nähtust asjaoluga, et Crédit Mutuel’i kliendid on teiste pangavõrkude klientidega võrreldes püsivamad, näiteks „livret bleu” kaudu.
(53)
Teises avalduses (detsember 2000) pakkus konsultatsioonibüroo Glais välja uue ökonomeetrilise analüüsi iga pangavõrgu klientide lojaalsuse taseme kohta. Selle tulemused kinnitavad eksperdi sõnul eeldust, et Crédit Mutuel’il ja Caisse d’Épargne’il on vahendeid, mis võimaldavad neil oma kliente palju paremini säilitada kui teistel pankadel. Kuid on võimatu kindlaks teha, kas kõnealuse klientide suurema püsivuse algpõhjuseks on maksuvaba säästutoote levitamine või tiheda, erinevates piirkondades asuvate filiaalide võrgustiku kasutamine (kaks ühist vahendit, mis nendel võrgustikel on).
(54)
Käesoleva menetluse kõrvalise küsimusena sai komisjon ka kaebuse esitajate täiendava avalduse, mille kohaselt oli kontserni CIC ostmine Crédit Mutuel’i poolt 1997. aasta aprillis, mil see eelnevalt avalik-õiguslikule kindlustuskontsernile GAN kuulunud pangandusasutus erastati, olnud võimalik tänu abile, mis Crédit Mutuel oli saanud „livret bleu” eest, ja mille tulemusena tema turuosa kasvas 2 protsendilt 1969. aastal ligikaudu 6,9 protsendini 1997. aastal. Kaebuse esitajate väitel kasvasid ettevõtja omavahendid tänu kõnealusele abile kiiresti, tõustes 650 miljonilt Prantsuse frangilt (99 miljonit eurot) 1974. aastal 47,3 miljardi Prantsuse frangini (7,2 miljardit eurot) 1997. aastal.
(55)
Lõpetuseks tooks välja, et „Association des Victimes du Crédit Mutuel’i”19. septembri 2006. aasta kaebus sisaldab pelka väidet, et tegemist on „riiklike säästuhoiuste väärkasutamisega era- ja kaubanduslikuks otstarbeks […], tehes kahju hoiustajatele ja Prantsuse majandusele”, milles ei ole tegelikke argumente või tõendeid võimaliku ebaseadusliku riigiabi kohta.
4. HUVITATUD KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED
(56)
Pärast 6. veebruari 1998. aasta algatamisotsuse avaldamist saabusid komisjonile paljude huvitatud kolmandate isikute märkused.
(57)
Mõned Crédit Mutuel’i konkurendid andsid teada kahjust, mis nad enda hinnangul olid kandnud selle tõttu, et Crédit Mutuel’ile oli antud „livret bleu” levitamise ainuõigus. Enamasti väitsid need pangad, et säästutootel „livret bleu” on juurdemeelitav mõju, mille tõttu nad kaotasid kliente Crédit Mutuel’i kasuks, ja soovisid selle ainuõiguse kaotamist. Sellised märkused esitasid komisjonile järgmised ettevõtjad:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Lisaks peale Crédit Mutuel’i enda kaitseks esitatud märkuste, mida on tutvustatud 4. jaos, saabusid komisjonile „livret bleu” süsteemi toetuseks järgmiste kolmandate isikute märkused:
Hr Bertholet, Drôme’i esindav parlamendiliige
Hr Blondel, Nord’i departemangu peanõunik
Hr Cabot, Toulouse’i piirkondliku noorte teabekeskuse (Centre régional Information Jeunesse) direktor
Hr Cormorèche, Montuel’i linnapea
Hr Cornelis, Nord’i departemangu nõukogu liige
Hr Chavannes, Angoulême’i linnapea
Hr Crépeau, Charente-Maritime’i esindav parlamendiliige
Hr Debavelaere, Pas-de-Calais’d esindav senaator
Hr Decool, Brouckerque’i linnapea
Hr Delevoye, Pas-de-Calais’d esindav senaator
Hr Delnatte, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Dolez, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Ewald, Association pour le droit à l’initiative économique’i piirkondlik esindaja
Hr Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
Hr Foy, Nord’i esindav senaator
Hr Galiègue, Crédit Mutuel’i Solesmes’i ühistupanga president
Pr Gournay, Caestre’i linnapea
Pr Armelle Guinebertière, Euroopa Parlamendi liige
Hr Hervé, Rennes’i linnapea
Hr Humez, Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais’ esimees
Pr Ingelaere, Flandr’action’i esinaine
Hr Juppé, Bordeaux’ linnapea ja parlamendiliige
Hr Lapalu, ühingu Animation et gestion d’organismes privés’ esimees
Hr Lazaro, Nord’i esindav parlamendiliige
Hr Lebreton, Côtes d’Armor’i departemangu nõukogu esimees
Hr Ledieu, Cateau-Cambrésis’ linnapea
Hr Leleu, Crédit Mutuel Nord’i juhataja
Hr Maille, Communauté urbaine de Brest’i esimees
Hr Masclet, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Hr Méhaignerie, Ille-et-Vilaine’i departemangu nõukogu esimees
Hr Mio, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Pr Novak, Association pour le droit à l’initiative économique esinaine
Pr Permuy, Nord-Pas-de-Calais’ piirkondliku nõukogu liige
Hr Albert Rivaux, Pas-de-Calais’ departemangu nõukogu liige
Hr de Rohan, Bretagne piirkondliku nõukogu esimees
Hr Valla, Ardèche’i departemangu nõukogu liige
Hr Vanlerenberghe, Arras’i linnapea
Hr Villain, Cambrai linnapea
Hr de Villiers, Vendéed esindav parlamendiliige.
(59)
Väga suur osa kolmandatest isikutest rõhutas rolli, mis Crédit Mutuel’il on eelkõige piirkondlikul tasandil sotsiaalse ettevõtluse, eriti mittetulundusühingute rahastamises. Nad rõhutasid ka Crédit Mutuel’i toetavat rolli lihtrahva hulgas, kes moodustab olulise osa tema klientidest. Mitu kohalikku esindajat rõhutasid Crédit Mutuel’i osa ettevõtete ja töökohtade loomises ning kohalike algatuste arendamises. Teised leidsid, et Crédit Mutuel oli tänu oma detsentraliseeritud üksustele tsentraliseeritud ettevõtjatest sobivam kohalikele vajadustele vastamise ja territooriumi tasakaalustatud arengu vajalikkuse seisukohast.
5. CRÉDIT MUTUEL’I MÄRKUSED
(60)
Crédit Mutuel heidab komisjonile ette, et asja menetleti eriti kaua.
(61)
Peale selle väidab Crédit Mutuel, et Üldkohtu otsus ei käsitlenud mitte üksnes põhjenduse puudumist, vaid sisaldas ka komisjoni arutluskäiku käsitlevat kriitikat, mida ei võetud arvesse laiendamisotsuses, eelkõige võimaliku liigse hüvitise arvutamise osas. Sellega seoses heidab Crédit Mutuel komisjonile ette seda, et too liitis kokku positiivsed aastasaldod, lahutamata sellest summast negatiivseid aastasaldosid. See on vastupidine meetodile, mida on soovitatud ühenduse raamistikus riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (edaspidi „ühenduse 2005. aasta raamistik”) (23).
(62)
Panga väitel täidab maakleritasu kohtuotsuses Altmark esitatud nelja tingimust.
a)
Seoses esimese tingimusega: Crédit Mutuel’ile olevat antud kaks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ülesannet, millest üks seisnes märkimisväärse hulga pangakontorite säilitamises maapiirkondades ruumilise planeerimise eesmärgil ja teine sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiuste vastuvõtmises. Maapiirkondades kontorite säilitamise osas vaidlustab ta komisjoni järelduse, et Prantsuse õigusnormid on liiga ebamäärased Crédit Mutuel’ile niisuguse ülesande andmiseks ja seega selleks, et oleks täidetud kohtuotsuse Altmark esimene tingimus. Crédit Mutuel on seisukohal, et komisjon järeldas seda asjaolust, et need õigusnormid ei seadnud Crédit Mutuel’ile erinõudeid, kuna neid kohaldatakse kogu pangandussektori suhtes. Crédit Mutuel leiab, et komisjon üritab seada talle kohustuse tõendada, et kohtuotsuse Altmark esimene tingimus on täidetud, mida ei ole aga kõnealuse kohtuotsusega ette nähtud.
b)
Teise tingimuse puhul rõhutab Crédit Mutuel, et maakleritasu kehtestati samal ajal kohustusega koondada vahendid CDCsse ja selle maakleritasu arvutamise meetod määrati kindlaks objektiivselt ja läbipaistvalt.
c)
Seoses kolmanda tingimusega leiab pank, et tasust ei piisa hoiuste vastuvõtu kulude katmiseks, sest CDCsse koondatud kasutusviisidega seotud tegevusest tuleneb kogu ajavahemiku 1991-2005 negatiivne saldo.
d)
Crédit Mutuel leiab, et ka neljas tingimus on täidetud. Maakleritasu summa määrati tema sõnul kindlaks nende kulude alusel, mis Crédit Mutuel „livret bleu” levitamisel tegelikult kandis. Crédit Mutuel on kohtuotsuse Altmark tähenduses hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja, sest tema halduskulud on väikseimate hulgas. Liiatigi möönis komisjon seda oma laiendamisotsuses (24). Crédit Mutuel leiab, et komisjon ei põhjendanud piisavalt, miks ta sedastas, et kõnealune tingimus ei olnud täidetud.
(63)
Igal juhul leiab Crédit Mutuel, et meede on siseturuga kokkusobiv ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 põhjal. Crédit Mutuel kritiseerib eelkõige laiendamisotsuses kirjeldatud meetodit liigse hüvitise arvutamiseks. Tema sõnul tegi komisjon kõigepealt arvutusvigu säästutoodet „livret bleu” käsitleva kasumiaruande koondkasumi hindamisel, võttes üle oma konsultandi ekslikud järeldused, vaatamata lahendamata vaidluspunktidele komisjoni konsultandi ja Crédit Mutuel’i konsultandi vahel (25).
(64)
Crédit Mutuel vaidlustab seejärel komisjoni kasutatud aastapõhise meetodi (st asjaolu, et ta võtab arvesse üksnes liigse hüvitamise aastatega seotud summasid, tegemata tasaarveldust summadega, mis saadi liiga vähese hüvitamise aastatel), mis läheb vastuollu teatud hulga pretsedentidega, tühistatud otsusega ja tema arvates ka ühenduse 2005. aasta raamistikuga (26). Komisjon peaks tema sõnul kasutama üldist meetodit (st tegema tasaarvelduse kõikide liigse hüvitamise aastatega seotud summade ja liiga vähese hüvitamise aastatel saadud summade vahel) esiteks kogu ajavahemiku 1991-1998 suhtes tervikuna ja teiseks 1999. aastal algava ajavahemiku suhtes tervikuna.
(65)
Lisaks ei võtnud komisjon oma laiendamisotsuses õigesti arvesse mõistlikku kasumit. Ta põhines mõistlikku kasumit käsitlevas hinnangus regulatiivse kapitali kuludel, mis olid hinnangu kohaselt 6 %, kuigi need kulud kujutavad endast analüütilise raamatupidamisarvestuse kulu, mitte marginaali. Komisjon oleks pidanud võtma arvesse omavahendite tulumäära, mida soovitas Arthur Andersen (27). Peale selle võttis ta seega mõistliku kasumi arvutuse aluseks väheneva maksubaasi, mis kaob siis, kui hoiuste kogusumma on koondatud CDCsse, sest nendel hoiusesummadel ei ole mingeid regulatiivse kapitali kulusid. Crédit Mutuel rõhutab, et komisjoni kasutatud näitaja tulemuseks on „livret bleu” tavalise kasumimarginaali täielik kaotamine. Ta leiab, et iga pank peab saama võtta tavalist kasumimarginaali, isegi tsentraliseeritud kasutamiselt, millel ei ole maksevõime suhtarvu kitsas õiguslikus tähenduses mingit regulatiivse kapitali kulu.
(66)
Komisjon ei võtnud ka õigesti arvesse kulusid, mida tekitas teine üldist huvi pakkuv ülesanne, mida Crédit Mutuel enda hinnangul täidab, st pangakontorite säilitamine maapiirkondades, eesmärgiga innustada lihtrahva säästuhoiuseid kogu territooriumil, soodustades võimalikult paljude inimeste juurdepääsu pankadele.
(67)
Lõpetuseks eitab Crédit Mutuel võimaliku juurdemeelitava mõju olemasolu. Ta tuletab meelde, et komisjon nentis oma tühistatud otsuses, et seda juurdemeelitavat mõju ei ole suudetud vormiliselt tõendada, ja leiab, et sellest ajast peale ei ole esile kerkinud ühtegi uut asjaolu.
(68)
Menetlusega seoses viitab Crédit Mutuel võimaliku abi tagasinõudmise vaidlustamiseks mitmele ühenduse õiguse üldpõhimõttele, eelkõige õiguspärase ootuse ja mõistliku tähtaja järgimise põhimõttele.
6. PRANTSUSMAA MÄRKUSED
(69)
Prantsusmaa leiab, et kohtuotsuse Altmark tingimused on täidetud.
a)
Esimese tingimuse puhul rõhutab ta, et komisjon tunnistas, et Crédit Mutuel’ile oli määratud üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesanne, mis seisnes sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmises. Prantsusmaa tuletab meelde, et komisjon märkis oma laiendamisotsuses, et pangakontorite säilitamist territoriaalplaneerimise eesmärgil võib samuti lugeda üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, (28) kuid ta ei vasta laiendamisotsuses esitatud komisjoni argumentidele, mille kohaselt kohtuotsuse Altmark esimene tingimus ei ole täidetud, sest puuduvad siseriiklikud õigusnormid, millega määrataks piisavalt selgelt ülesanne ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses (29).
b)
Teise tingimusega seoses leiab Prantsusmaa, et hüvitamise parameetrid olid eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kehtestatud.
c)
Kolmanda tingimuse kohta märgib ta, et hüvitise summa (maakleritasu) ei ületanud süsteemi kulude katmiseks vajalikku summat, viidates Crédit Mutuel’i „livret bleu” analüütilisele kasumiaruandele aastate 1999-2005 kohta.
d)
Prantsusmaa väitel on täidetud ka neljas tingimus, sest tema sõnul vastab Crédit Mutuel’i juhtimine nõutud tasuvuskriteeriumidele (30).
(70)
Abi olemasolu käsitlevate tingimuste puhul viitab Prantsusmaa enne 2002. aasta otsuse tühistamist esitatud argumentidele.
a)
Riigi ressursside tingimus ei ole täidetud, sest kasum, mis Crédit Mutuel sai CDCsse koondamata säästuhoiuste summadelt (vabalt valitud kasutusviisid ja üldistes huvides kasutamine), tulenes eraõiguslikest ressurssidest (hoiustajate poolt hoiule antud vahenditest) ning ei olnud riiklike ametiasutuste käsutuses.
b)
Liikmesriikidevahelist kaubandust ei saadud mõjutada enne pangandus- ja finantstegevuse ühtse turu lõpuleviimist 1. jaanuaril 1993, mis järgnes nõukogu 15. detsembri 1989. aasta teise direktiivi 89/646/EMÜ (krediidiasutuste asutamise ja tegevusega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise ning direktiivi 77/780/EMÜ muutmise kohta) (edaspidi „teine pangandusdirektiiv”) (31) vastuvõtmisele. Prantsuse ametiasutused leidsid pärast seda kuupäeva, et kuna Euroopa tasandil ühistu staatus puudub ja see olukord toob kaasa piirangud selliste ühistu staatusega äriühingute nagu Crédit Mutuel’i piiriülesele laienemisele, ei tegutsenud Crédit Mutuel’i ühistupangad väljaspool oma riigi piire. Pealegi moodustasid mitteresidentidele avatud „livret bleu” kontod alla 0,1 % säästuhoiuste kogusummast. Prantsuse ametiasutused leidsid ka, et Prantsusmaal asuvate välismaiste pangandusasutuste turusuunitlus oli Crédit Mutuel’i turuga võrreldes väga erinev.
c)
Maakleritasu, mida CDC maksis Crédit Mutuel’ile „livret bleu” koondatud säästuhoiuste kogusummade pealt, ei saa kujutada endast abi, vaid üksnes tasu panga osutatud teenuse eest; teenuse hinnaks oli 1991. aastal lepinguga kehtestatud 1,3 %. Prantsuse ametiasutused rõhutasid „livret bleu” suuri halduskulusid, mis on tingitud alla 5 000 Prantsuse frangi (762 euro) suuruse säästuhoiuste summaga kontode hulgast. Nad viitasid Crédit Mutuel’i (pärast kõnealuse meetme kehtestamist) teostatud analüütilisele raamatupidamisarvestusele, järeldades, et see tasu summa oli täiesti õigustatud. Nad märkisid, et iga eelist, mis „livret bleu” Crédit Mutuel’i jaoks annab, tuleks vastukaaluks uurida üldist majandushuvi pakkuva ülesandega seotud kulusid arvestades. Sellega seoses juhtisid nad komisjoni tähelepanu „livret bleu” säästuhoiuste summade üha suuremale eraldamisele üldhuvi pakkuva finantskasutuse otstarbeks, mille osakaal kasvas 50 protsendilt „livret bleu” säästuhoiuste kogusummast aastatel 1975-1983 kuni 65 protsendini aastatel 1983-1991 ja 100 protsendini CDCsse koondatud säästuhoiuste kogusummast 1998. aastal.
d)
Kui oletada, et tegemist oli tõepoolest abiga, siis see oli igal juhul olemasolev abi, sest „livret bleu” süsteem kehtestati enne pangandusturu liberaliseerimist 1. jaanuaril 1993 (mil oli teise pangandusdirektiivi ülevõtmise tähtaeg).
(71)
Oma 26. oktoobri 2001. aasta teatises on Prantsuse ametiasutused esitanud põhjuse, miks juhul, kui komisjon jääb abiks kvalifitseerimise juurde, oleks igal juhul tegemist siseturuga kokkusobiva abiga ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 3 alusel. Nad heidavad komisjonile ette, et viimane tegi vigu „livret bleu” kasumiaruande üldtulemuse arvutamisel, järgimata Crédit Mutuel’i konsultandi soovitatud meetodit (32). Nad väidavad ka, et komisjon peab arvesse võtma mõistlikku kasumit, mis nende hinnangul on […] (33).
(72)
Laiendamisotsust käsitlevates märkustes on Prantsuse ametiasutused heitnud komisjonile muu hulgas ette seda, et viimane kasutas „ebasümmeetrilist põhjendust”, tegemata tasaarvestust liigse hüvitamise aastate (1991, 1992, 1993 ja 1998) ja nende liiga vähese hüvitamise aastate (1994-1997) vahel, ning et komisjon võttis laiendamisotsuse I lisas tervikuna üle oma konsultandi järeldused Prantsusmaa ja komisjoni vahelise kolme vaidlusküsimuse kohta. Prantsusmaa täpsustas, et kogu ajavahemiku 1999-2005 jooksul ei maksnud riik „livret bleu” süsteemile piisavalt hüvitist. Seega ei ületanud maakleritasu summa seda summat, mis oli vajalik „livret bleu” levitamise kulude katmiseks. Kõnealused kulud nähtuvad „livret bleu” analüütilisest raamatupidamisarvestusest, mis koostati komisjoniga ühiselt (välja arvatud kaks kohandust) (34) ning mis oli vastavuses komisjoni 25. juuni 1980. aasta direktiivi 80/723/EMÜ (liikmesriikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete läbipaistvuse ning teatavate ettevõtjate finantsläbipaistvuse kohta) (35) nõuetega. Prantsusmaa selgitas ka, et maakleritasu hiljutine vähendamine vastab peamiselt sotsiaalkorterite rahastamise valdkonnas tegutsejate vajadustele (36).
(73)
Prantsuse ametiasutused täpsustavad, et võimaliku liigse hüvitise tagastamise mehhanism on kasutusel alates 1999. aastast.
(74)
Lisaks selgitas Prantsusmaa, et ühe kuu likviidsusriski eest vastutas Crédit Mutuel ja ühest kuust pikema likviidsusriski eest CDC. Prantsusmaa täpsustas, et „livret bleu” raames kogutud summade puhul oli omavahendite normatiivi täitmiseks vajaliku kapitalivajaduse arvutamiseks vajalik riskikaal null protsenti. Ta märkis, et Crédit Mutuel’i kapitalivajaduse riskikaal teiste säästuhoiuse tüüpide ja teiste vahendite puhul peale „livret bleu” oli aastatel 1999-2005 vahemikus […] kuni […] %. Prantsuse ametiasutused täpsustasid, et kuna Euroopa tasandil kehtiva maksevõime suhtarvu kohaldamine ei ole pärast säästuhoiuste kogusumma tervikuna CDCsse koondamist 1999. aastal asjakohane, kaasas Crédit Mutuel „livret bleu” mõistliku kasumi arvutusse omavahendite kulu, mis saadi teiste säästuhoiuste tüüpide ja teiste vahendite kulu alusel, seda samas piiritledes ([…] kuni […] % aastatel 1999-2005). Komisjoni palvel esitas Prantsusmaa ka täpsustusi Banque de France’is (Prantsuse keskpangas) kohustusliku reservi moodustamisega seotud hüvitise marginaali kohta.
7. HINNANG
7.1. Abi olemasolu
(75)
Laiendamisotsuses leidis komisjon, et ainus asjaomane meede, mis võis sisaldada abi elemente, oli maakleritasu, mis CDC maksis Crédit Mutuel’ile (37).
(76)
Maakleritasus sisalduv võimalik abi kehtestati 27. septembril 1991 samal kuupäeval tehtud määrusega ning käesolevas otsuses on seda analüüsitud kuni „livret A” levitamise liberaliseerimiseni ning „livret bleu” ja „livret A” ühtlustamiseni 1. jaanuaril 2009 (38).
7.1.1. Kohtuotsuses Altmark määratletud tingimused ei ole täidetud
(77)
Tuleb märkida, et kohtuotsuse Altmark (39) kohaselt ei kujuta avaliku teenuse osutamise ülesannete eest makstud hüvitised endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui on täidetud neli kumulatiivset tingimust.
(78)
Oma vastuses laiendamisotsusele tuginevad Prantsuse ametiasutused ja Crédit Mutuel sellele, et tegemist on kahe üldist majandushuvi pakkuva teenusega, milleks on märkimisväärse hulga pangakontorite säilitamine territoriaalplaneerimise eesmärgil ja sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiuste vastuvõtmine.
(79)
Juba enne asjaomase meetme kehtestamist ei olnud Crédit Mutuel’il aga enam mingit kohustust säilitada pangakontoreid maapiirkondades, sest pangakontorite avamise ja sulgemise seadus oli 1987. aastal kehtetuks tunnistatud ja kontrollisüsteem (mis jäi Crédit Mutuel’i suhtes kehtima aastatel 1987-1991) kaotati 1. juulil 1991 (40). Prantsuse ametiasutused ja Crédit Mutuel ei vaidlustanud pealegi laiendamisotsuse järeldust, et „pärast 1991. aastat [st 1. juulit 1991] ei ole ühtegi õigusakti, mille põhjal Crédit Mutuel’ile oleks määratud EÜ asutamislepingu artikli 86 [nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 106] tähenduses eespool punkti 24 alapunktis iii nimetatud ülesanne [pangakontorite säilitamine territoriaalplaneerimise eesmärgil]” (41).
(80)
Seega tuleb kohtuotsuse Altmark kohaldatavust kontrollida üksnes sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmise ülesande seisukohalt.
(81)
Komisjon tuletab meelde, et liikmesriikidel on ulatuslik kaalutlusõigus selle hindamiseks, millist laadi teenuseid võib käsitada üldist majandushuvi pakkuvate teenustena. Ta leiab, et 1975. aasta paranduseelarve seaduse (42) artikli 9 ja 1982. aasta paranduseelarve seaduse (43) artikli 24 sätete rakendusdekreedid, eelkõige 27. septembri 1991. aasta määrus, annavad Crédit Mutuel’ile selgelt ülesande (nagu on määratletud ehitus- ja elamuseadustiku (Code de la construction et de l’habitation) artiklites R323-10 ja R331-14) koguda CDC-le ülekantavaid vahendeid, mis võimaldavad viimati nimetatud asutusel rahastada sotsiaalkorterite süsteemi. Komisjon leiab, et kvalifitseerides selle ülesande üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, ei teinud Prantsusmaa ilmset hindamisviga.
(82)
Kohtuotsuse Altmark neljandas tingimuses on märgitud: „kui avaliku teenindamise kohustust täitvat ettevõtjat ei valitud konkreetsel juhul avalikus hankemenetluses, mis võimaldab välja valida kandidaadi, kes suudab üldsusele asjassepuutuvaid teenuseid osutada kõige odavamalt, peab sobiva hüvitise tase olema kindlaks määratud selliste kulude analüüsi alusel, mida keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimise[ga] […] ettevõtja oleks nende kohustuste täitmiseks kandnud, arvestades nende kohustuste täitmisega seotud tulusid ja mõistlikku kasumit” (44).
(83)
Komisjon leiab, et neljas tingimus ei ole täidetud sotsiaalkorterite rahastamiseks CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise ülesande puhul. Tuleb märkida, et riik ei andnud seda ülesannet parimale pakkujale riigihankemenetluse teel, vaid otse Crédit Mutuel’iga peetud läbirääkimiste teel. Maakleritasu suurust ei määratud kindlaks selliste üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulude alusel, mida kannab keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja. Nimelt ei saanud maakleritasu määr suurusega 1,3 % põhineda kuludel, mida Crédit Mutuel üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks tegelikult kandis, sest 1991. aasta septembris ei olnud eraldi „livret bleu” kohta käivat raamatupidamisarvestust, mis võimaldaks teha kindlaks kulud, mis olid panga raamatupidamisarvestuses seotud konkreetselt säästutootega „livret bleu”. „Livret bleu” eraldi raamatupidamisarvestus loodi mitu aastat hiljem ja taastati tagasiulatuvalt 1991. aastale eelnevate aastate kohta. Seega ei ole andmeid sellest, et maakleritasu suurus määrati kindlaks nende kulude analüüsi alusel, mida kandis keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kõnealust üldhuviteenuse osutamise ülesannet täites. Prantsuse ametiasutused väidavad, et Crédit Mutuel on üldiselt hästi korraldatud juhtimisega. Samal ajal ei esita nad oma väite kinnituseks ühtegi tõendit, vaid viitavad põhiliselt laiendamisotsuse punktile 13, milles komisjon on pelgalt nimetanud Crédit Mutuel’i 2004. aasta üldiseid finantstulemusi (bilansi kogumaht, puhastulu, kulude-tulude suhe, omavahendid ja maksevõime koefitsient). Kui liikmesriik määras hüvitise taseme kindlaks keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude analüüsi põhjal, ei peaks tal olema mingit raskust seda komisjonile tõendada ja esitada talle kasutatud meetodid, mida Prantsusmaa ei ole aga käesolevas asjas teinud. Lõpuks näib asjaolu, et kohe pärast „livret A” ja „livret bleu” levitamise liberaliseerimist 1. jaanuaril 2009 vähenes Crédit Mutuel’i maakleritasu 1,1 protsendist 0,6 protsendini, viitavat sellele, et kõnealuse tasu määr oli suurem kui olnuks tasul, mis oleks kindlaks määratud samasugust, üldhuviteenuse osutamise ülesannet täitva keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude põhjal.
(84)
Kuivõrd kohtuotsuses Altmark määratletud tingimused on kumulatiivsed, siis asjaolu, et üks neist tingimustest ei ole täidetud, on piisav selleks, et kõnealust kohtupraktikat ei kohaldata ja et asjaomane meede võib kujutada endast riigiabi. Eelnevast tuleneb, et asjaomane meede ei vasta kohtuotsuse Altmark neljandale tingimusele. Seega kohtuotsust Altmark ei kohaldata ja tuleb hinnata, kas meede kujutab endast tegelikult riigiabi (45) (46).
7.1.2. Abi olemasolu käsitlevad tingimused on täidetud
(85)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud, et igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, on siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
7.1.2.1. Riigiga seostatavus ja riigi ressursid
(86)
CDC maksis Crédit Mutuel’ile maakleritasu igal aastal (47) vastavalt riigi ja Crédit Mutuel’i vahelisele lepingule, milles määrati kindlaks 27. septembri 1991. aasta määruse üksikasjalikud rakenduseeskirjad. Maakleritasu summa fikseerib riik eesmärgiga hüvitada avaliku teenindamise kohustuste täitmist. Peale selle on CDC riigi osalusega äriühing, mille tegevus on riigiga seostatav (48). Riigiga seostatavust ja riigi ressursse käsitlev tingimus on seega täidetud.
7.1.2.2. Valikulisus
(87)
Maakleritasu anti ainuüksi Crédit Mutuel’ile vastutasuks sotsiaalkorterite rahastamise eesmärgil CDCsse koondatud säästuhoiuste vastuvõtmise eest, milleks kasutati säästutoodet „livret bleu”, mille levitamise ainuõigus kuulus Crédit Mutuel’ile. See meede oli seega valikulise iseloomuga.
7.1.2.3. Konkurentsi kahjustava eelise olemasolu hindamine, kuna kohtuotsuse Altmark tingimusi ei saa kohaldada
(88)
Kuna maakleritasu kujutas endast riigi ressursside ülekandmist ainuüksi Crédit Mutuel’ile, parandas see kõnealuse panga konkurentsipositsiooni tema konkurentide suhtes. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt annab ühe ettevõtja konkurentsipositsiooni paranemine riigiabi tõttu üldiselt tunnistust konkurentsi kahjustamisest võrreldes teiste ettevõtjatega, kes sarnast abi ei saanud (49).
7.1.2.4. Liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamine
(89)
Peale selle tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamisega on tegemist niipea, kui abi saav ettevõtja tegutseb konkurentsile avatud valdkonnas ja tema tegevus hõlmab liikmesriikidevahelist kaubandust (50). Alates 1979. aastast hõlmas välismaiste pankade turuosa laenutegevuse puhul 8 % (4 % juriidilise isiku staatuseta filiaalide puhul, 4 % Prantsuse õiguslikus vormis tütarettevõtjate puhul), hoiustamistegevuse puhul 4,5 % (vastavalt 2 % ja 2,5 %). Muude kui Prantsuse päritolu Euroopa pankade osa võrreldes kõikide välismaa pankadega kokku oli 50 % laenude, 70 % hoiuste puhul. Crédit Mutuel konkureeris seega alates 1970. aastatest välismaa pangavõrkudega Prantsusmaa territooriumil. Pealegi, likviidsete pangasäästude turg, kuhu kuulus „livret bleu” ja mille alla kuuluvad ka Codevi, LEP, „livret jeune” (noorte hoiuraamat), tavalised hoiukontod ja CEL, (51) oli vaadeldaval perioodil juba konkurentsile avatud.
(90)
Komisjon järeldab seega, et neli abi olemasoluks vajalikku tingimust on täidetud.
7.1.2.5. Abimeetme ebaseaduslikkus
(91)
Kokkuvõttes on abimeede ebaseaduslik, sest sellest ei teatatud komisjonile vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3 ja seda rakendati pärast Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu jõustumist Prantsusmaal.
(92)
Vastuseks Prantsuse ametiasutuste argumendile, et tegemist on olemasoleva abiga, sest see kehtestati enne teise pangandusdirektiivi ülevõtmise tähtaja möödumist 1. jaanuaril 1993, rõhutab komisjon, et kõnealuse direktiivi eesmärk oli viia lõpule siseturu loomine krediidiasutuste sektoris asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse seisukohast. See ei tähenda, et asjaomane turg oli enne maakleritasu kehtestamist konkurentsile suletud, vaid lihtsalt seda, et pangandussektoris esines veel teatavaid asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust piiravaid takistusi. 10. mai 2007. aasta otsuses on märgitud, et „livret bleu” kuulub likviidsete säästuhoiuste „turule”, mis eeldab, et asjaomane tegevus on konkurentsile avatud, ja selles otsuses ei ole mingis osas kinnitatud Prantsuse ametiasutuste argumenti, et kõnealune tegevus avati konkurentsile alles 1993. aastal. Otsuses on vastupidi viidatud „küpse” turu olemasolule (52).
7.2. Abi kokkusobivus siseturuga
(93)
Kuna asjaomane meede sisaldab riigiabi elemente, tuleb komisjonil analüüsida selle meetme kokkusobivust siseturuga.
(94)
ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 on sätestatud: „Ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine […], alluvad aluslepingu eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist. Kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.”
(95)
Vastavalt Euroopa Kohtu kohtupraktikale, komisjoni praktikale ja 2005. aasta ühenduse raamistikule tähendab ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 2 seda, et riigiabi ettevõtjale, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine, võidakse tunnistada siseturuga kokkusobivaks, kui abimeede vastab järgmistele tingimustele:
a)
osutatud teenusel on üldist majandushuvi pakkuva teenuse tunnused;
b)
riik on ettevõtjale tegelikult andnud selle üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande ühe või mitme ametliku dokumendi alusel;
c)
järgitud on vajalikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid ja
d)
kaubanduse arengut ei mõjutata määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(96)
Tingimused a ja b on täidetud põhjenduses 81 esitatud põhjustel.
(97)
Tingimuse d osas ei ole komisjonil mingeid andmeid selle kohta, et ühendusesisest kaubandust on mõjutatud niivõrd olulisel määral, et abi ei vasta sellele tingimusele. Täpsemalt, 10. mai 2007. aasta otsuses nõuti „livret bleu” levitamise ainuõiguse kaotamist, sest selle levitamisega seotud eriõigused kujutasid endast ühendusesisese teenuste osutamise vabaduse piirangut (53). Eeldusel et maakleritasuga ei hüvitatud liigselt Crédit Mutuel’ile antud üldhuviteenuse osutamise ülesannet, ei saa seda siiski käsitada nii, nagu see mõjutanuks kaubanduse arengut määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.
(98)
Seega hindab komisjon alljärgnevalt seda, kas on järgitud vajalikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid, st seda, kas selle hüvitise summa, mida maakleritasu endast kujutab, ei ületanud avaliku teenindamise kohustuste täitmisel kantud kulude katmiseks vajalikku summat, arvestades nende kohustuste täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit (54).
(99)
Kontrollides võimaliku liigse hüvitamise puudumist (vt punkt 7.2.5), kasutab komisjon ajavahemiku 27. septembrist 1991 (vt punkt 7.2.1) kuni 31. detsembrini 2005 kohta üldist meetodit (vt punkt 7.2.2). Komisjon võtab arvesse kõiki säästutootega „livret bleu” seotud eeliseid, lisamata siiski võimalikku juurdemeelitavat mõju, mille ulatust ei ole suudetud kindlaks teha (vt punkt 7.2.3). Arvesse võetakse mõistlikku kasumit (vt punkt 7.2.4), sealhulgas CDCsse koondatud säästuhoiuste puhul.
7.2.1. Vaatlusaluse perioodi algus 27. septembril 1991
(100)
„Livret bleu” puhastulu arvutus, mille eesmärgiks oli hinnata võimaliku liigse hüvitamise esinemist, hõlmas laiendamisotsuses kogu 1991. aasta tulusid (55). Teisisõnu vabalt valitud kasutusviisidest ja üldistes huvides kasutamisest saadud puhastulu võeti arvesse alates 1. jaanuarist 1991.
(101)
Nagu on märgitud põhjendustes 75 ja 76, on käesolevas asjas ainus asjaomane meede maakleritasu, mille põhimõte kehtestati 27. septembril 1991 ehk samal ajal, kui Crédit Mutuel’ile anti ülesandeks koondada tema vastuvõetud säästuhoiuste summad CDCsse sotsiaalkorterite rahastamiseks. Enne seda kuupäeva ei olnud ei maakleritasu ega CDCsse koondamist. Sellest tulenevalt peab komisjon alustama abi proportsionaalsuse hindamist alates kõnealusest kuupäevast.
(102)
Üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulud ja tulud ei saa seega olla tekkinud enne 27. septembrit 1991. Teisisõnu saab alles kõnealuse abimeetme (maakleritasu) loomisest alates võtta arvesse selle abiga rahastatud üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisega seotud kulusid ja tulusid. Komisjon leiab kokkuvõtteks, et tema laiendamisotsus sisaldas vastuolu, sest selles on piiritletud, et abimeetmeks on üksnes 27. septembril 1991 loodud maakleritasu, kuid samas on selles jätkuvalt arvesse võetud „livret bleu” puhastulu perioodil 1. jaanuarist 1991 kuni 27. septembrini 1991.
(103)
Kuna Crédit Mutuel saab üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviiside puhastulu esitada üksnes aastate lõikes, leiab komisjon, et 1991. aasta puhul tuleb arvesse võtta ainuüksi puhastulu ajavahemikul 27. septembrist 1991 kuni 31. detsembrini 1991, arvestades kogu 1991. aasta puhaskasumit proportsionaalselt asjaomaste päevade arvuga, st suhtes 96/365. CDCsse koondatud säästuhoiuste summade puhastulu 1991. aastal võib arvesse võtta tervikuna, sest nagu on selgitatud põhjenduses 101, nähti see koondamine ette just nimelt pärast 27. septembrit 1991, nii et määratluse kohaselt ei ole ükski nende tulude osa seotud ajavahemikuga 1. jaanuarist 1991 kuni 27. septembrini 1991.
7.2.2. Üldine meetod kuni 2005. aasta lõpuni ja selle järel aastapõhine meetod
(104)
Komisjon soovitas oma laiendamisotsuses kasutada võimaliku liigse hüvitamise olemasolu hindamiseks aastapõhist meetodit. See meetod tuleneb ühenduse 2005. aasta raamistikust ja kujutab endast muutust võrreldes tema varasema praktikaga. Kui komisjon pidi enne ühenduse 2005. aasta raamistiku vastuvõtmist hindama võimaliku liigse hüvitamise olemasolu, kasutas ta meetodit, mida võib nimetada „üldiseks” ning mille kohaselt võib ilma piiranguteta teha tasaarvelduse liigse hüvitamise aastatega seotud summade ja nende aastate summade vahel, mil hüvitati liiga vähe (56).
(105)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 26 kohaselt kohaldab komisjon teatamata abi suhtes selle raamistiku sätteid, kui abi on antud pärast raamistiku avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, ja muudel juhtudel abi andmise ajal kehtivaid sätteid. Vaatlusalust abi antakse igal aastal (57) ja sellest ei teatatud. Ühenduse 2005. aasta raamistik avaldati Euroopa Liidu Teatajas29. novembril 2005. Järelikult tuleb 2006. aastale eelneva perioodi puhul kohaldada abi andmise ajal kehtinud eeskirju ja perioodi puhul, mis kestis 1. jaanuarist 2006 kuni meetme lõppemiseni 31. detsembril 2008, tuleb kohaldada ühenduse 2005. aasta raamistikku.
(106)
Ühenduse 2005. aasta raamistikus on soovitatud „aastapõhist” meetodit, kui võimalikku liigset hüvitist tuleb arvutada igal aastal, ilma et ühe aasta liigset hüvitist saaks üle kanda järgmisse aastasse, välja arvatud juhul, kui see summa ei ületa 10 % iga-aastasest hüvitisest (58).
(107)
Seevastu enne ühenduse 2005. aasta raamistiku vastuvõtmist kasutas komisjon selle hindamisel, kas ettevõtjale ei makstud avaliku teenindamise ülesande täitmise eest liigset hüvitist, „üldist” meetodit (vt põhjendus 104) (59).
(108)
Üldise meetodi puhul diskonteeritakse aasta-aastalt kogunenud iga-aastane puhastulu, kohaldades Prantsusmaa suhtes kehtivat viiteintressimäära iga aasta 1. jaanuaril (60).
7.2.3. Arvesse võetud eelised
(109)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 17 esimeses lauses on sätestatud järgmine: „Arvesse võetavad kulud peavad sisaldama vähemalt kogu tulu, mis saadakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamisest.” Võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrolli käigus tuleb seega võtta arvesse üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviiside puhastulu uurimisperioodi jooksul. Nimelt leiab komisjon, et selle puhastulu moodustab tulu, mille nägi Prantsusmaa alates 27. septembrist 1991 ette Crédit Mutuel’ile seoses sellega, et viimane osutas üldhuviteenust, milleks oli sotsiaalkorterite rahastamine CDC kaudu. Need kasutusviisid põhinevad analüütilises raamatupidamisarvestuses erivahenditel - hoiustel, mis on kogutud tänu „livret bleu” levitamisele. Konkurentsitingimustes (ilma maksuvaba säästutoote levitamise eriõiguseta) ei oleks Crédit Mutuel võib-olla suutnud neid vahendeid sama hinnaga hankida, mistõttu tuleb vastavaid kasutusviise ja vahendeid võtta arvesse „livret bleu” süsteemi üldises ülesehituses. Lisaks kinnitas Prantsusmaa ise, et on olemas seos kasutusviiside, „livret bleu” ja sotsiaalkorterite rahastamise ülesande vahel, kandes alates 1991. aastast nende kasutusviisidega seotud säästuhoiuste summa üle CDCsse (61). Teisisõnu, määrates Crédit Mutuel’ile 27. septembril 1991 üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesande, st CDCsse koondatavate, sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmise, kinnitab Prantsusmaa „livret bleu” levitamise õiguse andmist Crédit Mutuel’ile. Selles süsteemis hoiustatud vahendite kasutamisest saadud kasumit tuleb seega sellest kuupäevast alates käsitada kui Crédit Mutuel’ile üldise majandushuvi pakkuva teenuse osutamise eest antud tulu.
(110)
Kaebuse esitaja ja teised ametiasutused või organisatsioonid (konkurentsinõukogu ning parlamendiliikmete või teadusorganisatsioonide aruanded) (62) leiavad, et „livret bleu” levitamise ainuõigus tekitas „juurdemeelitava mõju”, mis võimaldas Crédit Mutuel’il tõmmata ligi ja säilitada kliente, kellele ta müüs ka muid pangatooteid, mitte üksnes säästutoodet „livret bleu”. Komisjon ei välistanud laiendamisotsuses, et „livret bleu” võis tekitada kaudseid tulusid juurdemeelitava mõju tõttu, (63) kuid meenutas, et neid tulusid ei ole seni suudetud kvantifitseerida (64).
(111)
Käesoleva juhtumi uurimise lõpus sedastab komisjon, et kuigi juurdemeelitava mõju olemasolu ei saa välistada, ei võimalda tema kogutud andmed käesolevas asjas võimaliku mõju ulatust piisavalt kindlalt välja selgitada.
(112)
Kaebuse esitajate dokumentides on eeldatud juurdemeelitava mõju olemasolu, kuid need ei tõenda seda vormiliselt ning veelgi vähem on nendes suudetud täpselt hinnata selle finantsmõju.
(113)
Büroo Glais’ uuringute osas (vt põhjendused 52 ja 53) märgib komisjon, et Crédit Mutuel võib õigustatult kinnitada, et nendest statistilistest analüüsidest ei tulene ühtegi kindlat tõendit juurdemeelitava mõju ulatuse kohta.
(114)
Kaebuse esitajate märkustes pakuti välja kolm subjektiivset hinnangut. Kõigepealt seda arvesse võttes, et teised pangad olid teinud ettepaneku levitada säästutoodet „livret bleu” 1 % suuruse tasu eest, pakkusid kaebuse esitajad välja juurdemeelitava mõju ligikaudse suurusjärgu, arvutades Crédit Mutuel’i võetud maakleritasu taseme ja selle 1 % määra vahe, milleks on 0,3 %, mis vastab ligikaudu 300 miljonile Prantsuse frangile aastas. Siiski ei võimalda miski tõendada seda, et Crédit Mutuel’i konkurendid oleksid suutnud vaatlusalusel perioodil seda ülesannet samadel tingimustel täita kõnealuse 1 % tasumäära eest. Peale selle ei tõenda see esimene argument juurdemeelitavat mõju, vaid näib taas viitavat sellele, et Crédit Mutuel sai liigset hüvitist, mis - nagu selgub allpool - ei ole tõsi. Mitte miski ei võimalda tõendada, et juurdemeelitav mõju vastab vahele, mis saadakse, kui maakleritasust lahutada oletatav väiksem tasu, mille eest Crédit Mutuel’i konkurendid oleksid oma pakkumise kohaselt säästutoodet „livret bleu” levitanud.
(115)
Kaebuse esitajate välja pakutud teise meetodi kohaselt mõõdetaks juurdemeelitavat mõju Crédit Mutuel’i turuosa kasvu alusel. Sellist hindamismeetodit ei saa kasutada, sest see põhineb eeldusel, et turuosa suurenemine on tingitud ainuüksi säästutootest „livret bleu”, kuid seda eeldust ei kinnita ükski objektiivne asjaolu.
(116)
Kolmas levitamise ainuõiguse hinnang põhineb „livret bleu” maksudest vabastamise tõttu saamata jäänud tulul. Kui Crédit Mutuel oleks soovinud ilma maksuvabastuseta levitada säästuhoiust, pakkudes hoiustajate maksuolukorrast sõltumatult sama puhastulu kui „livret bleu”, oleks ta tegelikult kandnud alternatiivkulu, mis võrdub hoiustajate (potentsiaalselt) tasutud nominaalse maksu summaga. Kaebuse esitajate väitel tuleb kumuleerunud maksusoodustust, mis oli perioodil 1991-1997 ligikaudu 4,5 miljardit Prantsuse franki, käsitada nii, et see andis Crédit Mutuel’ile sama summa ulatuses eeliseid. Selle arutluskäiguga ei saa nõustuda, sest on väga tõenäoline, et Crédit Mutuel ei oleks säästutoodet „livret bleu” levitanud samadel tingimustel, kui ta oleks pidanud täies ulatuses kandma maksuvabastuse kulu, millest liiatigi saavad otsest kasu ühistuliikmed.
(117)
On raske tõendada kõnealuseid võimalikke eeliseid ja määrata nende ulatust. „Livret bleu” kasutamisest saadud otsest majanduslikku eelist saab otseselt mõõta „livret bleu” raamatupidamisarvestuse alusel. Seevastu majanduslik eelis, mis on saadud teiste toodete või teenuste müügist klientidele, kellest on saanud püsikliendid tänu säästutootele „livret bleu”, oleks ilmne kõnealuste teiste toodete analüütilise raamatupidamisarvestuse põhjal, kui saaks otseselt eristada seda, mida müüdi klientidele, kes jäid püsiklientideks tänu säästutootele „livret bleu” või keda see meelitas Crédit Mutuel’i kliendiks saama, ja seda, mida müüdi muudel põhjustel Crédit Mutuel’i tulnud klientidele; see aga ei ole käesoleval juhul võimalik. Seetõttu ei saanud komisjoni konsultant hinnata võimalikku juurdemeelitavat mõju seda arvestusmeetodit järgides, mida kasutatakse kõikide säästutootest „livret bleu” saadud otseste majanduslike eeliste hindamiseks.
(118)
Komisjoni konsultandi üritused teostada keerukam juurdemeelitava mõju hinnang ei olnud edukad. Seetõttu leiab komisjon, et ta ei saa võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrollimise arvutuses võtta arvesse võimalikku juurdemeelitavast mõjust tulenevat eelist.
7.2.4. Mõistliku kasumi arvutamine
(119)
Kontrollides üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise ülesandega ettevõtjale liigse hüvitise andmise puudumist, tuleb arvesse võtta mõistlikku kasumit (65). Ühenduse 2005. aasta raamistikus on täpsustatud, et „ „mõistlik kasum” peaks tähendama omakapitali tootlust, võttes arvesse riski, mis võib ettevõtjatele kaasneda […], või selle riski puudumist. Nimetatud kasum ei tohi tavaliselt ületada asjaomases valdkonnas viimastel aastatel saadud keskmist kasumit.” (66)
(120)
Komisjon leidis oma laiendamisotsuses, (67) et üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutamise suhtes tuleb kohaldada mõistlikku kasumit, mis on nende kasutusviiside puhul keskmiselt 6 % omavahenditest. See määr, mis kõigub aastate lõikes ja on keskmiselt 6 %, vastab Crédit Mutuel’i algselt soovitatud kasumlikkuse määrale: Crédit Mutuel arvestas omavahendite kuluna asjaomasel aastal tegelikult jaotatud dividendide summat. Seoses mõistliku kasumi arvessevõtmisega võimaliku liigse hüvitise puudumise kontrolli raames järgib komisjon käesolevas otsuses selle puhul, mis on seotud vabalt valitud kasutusviiside ja üldistes huvides kasutamisega, juba laiendamisotsuses kasutatud meetodit, mida on kirjeldatud punktis 7.2.5.
(121)
Oma laiendamisotsuses (68) leidis komisjon siiski, et ta ei saa seda mõistlikku kasumit kohaldada CDCsse koondatud hoiuste suhtes, kuivõrd nendel ei ole mingit omavahendite kulu usaldatavusnõuete seisukohast, sest Crédit Mutuel ei investeerinud neid hoiuseid, vaid lihtsalt eraldas CDC-le. Usaldatavuse seisukohast aga peetakse CDCsse koondatud säästuhoiuste summaga seotud krediidiriski võrdseks riigi (Prantsuse Vabariigi) suhtes omatava riskipositsiooniga, mis tähendab, et riskikaal võrdub nulliga, ning seega käsitletakse seda krediidiriski nii, et see ei nõua omavahendeid.
(122)
Asjaolu, et CDCsse koondatud säästuhoiuste summadelt ei arvestata mingit mõistlikku kasumit, tähendaks kogu mõistliku kasumi (ühelt poolt üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutusviisidega seotud kasum ja teiselt poolt CDCsse koondatud säästuhoiuste summaga seotud kasum) kahanemist aastatel 1991-1999 ning täielikku kadumist alates 2000. aastast pärast säästuhoiuste kogusumma koondamist CDCsse 1999. aastal (69).
(123)
Prantsuse ametiasutuste 1. septembri 2006. aasta kirjas, milles nad esitasid oma vastuse laiendamisotsuse kohta, kinnitasid nad, et CDCsse koondatud vahendid ei tekitanud regulatiivse kapitali kulutusi. Prantsuse ametiasutused väidavad siiski, et „arvestades, et Euroopa tasandil kehtiva maksevõime suhtarvu kasutamine ei ole asjakohane alates säästuhoiuste kogusumma tervikuna CDCsse koondamisest 1999. aastal, [teeb] Crédit Mutuel [ettepaneku kaasata] „livret bleu” mõistliku kasumi arvutusse omavahendite kulu, mis saadi teiste säästutoodete ja teiste vahendite kulu alusel”. Komisjon ei pea sellist lähenemisviisi rahuldavaks, sest selle puhul rakendatakse CDCsse koondatud vahendite suhtes kunstlikult järelevalvelise kapitali vajadust, mis sõltub teiste, säästutootest „livret bleu” täiesti sõltumatute Crédit Mutuel’i varade keskmisest kapitalivajadusest.
(124)
Regulatiivse kapitali vajaduse puudumine näitab krediidikahju riski puudumist, nagu CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul. CDC arvele hoiuste kogumine ei põhjusta ka likviidsusriski (välja arvatud kuu vältel esinev risk) ega tähtaegade teisendamist, sest CDC-le eraldatud summat kohandatakse igal kuul vastavalt hoiuste arengule ja CDC makstud intressimäär kantakse kohe üle hoiustajatele. Seega on kindel, et selle üldist majandushuvi pakkuva teenuse riskitase on Crédit Mutuel’i jaoks madal. Siiski on olemas teatud muud liiki riskid, nagu tegevusrisk, majanduslik risk (risk, et tasu suurus ei kata kantud kulusid), õiguslik risk ja mainerisk. Lisaks on teisi pangandustegevusi - näiteks investeerimisfondide vara jaotamine, vara haldamine või finantstoodete (nagu aktsiate ja võlakirjade) müük -, mis ei tekita regulatiivse kapitali kulutusi, kuid on sellegipoolest väga tulusad. Seega ei ole otsest seost regulatiivse kapitali kulutamise - mida arvutatakse usaldusnõuete alusel, mille konkreetne eesmärk ei ole mitte mingil juhul tegevuse kasumlikkuse hindamine - ja tegevusest oodatava kasumi vahel.
(125)
Siiski tuleb märkida, et kuigi komisjon lubab käesolevas asjas Crédit Mutuel’il saada mõistlikku kasumit CDCsse koondatud säästuhoiuste osa eest, tunnistab ta, et selle kasumi sobiva taseme kindlaksmääramine eeldab keerukat majanduslikku hinnangut. „Livret bleu” on ebatüüpiline pangandustoode, milles segunevad säästutoote ja arvelduskontode tunnused ning mille raames kogutud säästuhoiuste summad on koondatud avalik-õiguslikku ametiasutusse. Seega ei ole iseenesest olemas otseselt võrreldavaid tooteid, mille alusel kindlaks teha, milline on mõistlik kasum sarnase tegevuse puhul.
(126)
Kuna säästutootega „livret bleu” piisaval määral võrreldavad tooted puuduvad, leiab komisjon, et ta võib käesoleval juhul kasutada kaht näitajat, mis võimaldavad hinnata, kas CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul võib teatud kasumit lugeda mõistlikuks. Need kaks näitajat on järgmised:
a)
Prantsuse pangandussektori kasumimarginaal, st tulemus, mis saadakse maksueelse kasumi jagamisel käibega (käesoleva juhtumi puhul on pankade käive esitatud nende tegevustulemi kaudu). Kasutades Prantsuse pangandussektori arvandmeid vaadeldava perioodi kohta (27. september 1991 kuni 2008. aasta lõpp), on kasumimarginaal keskmiselt 23 % aastas;
b)
Prantsuse pangandussektori tulumäär, st tulemus, mis saadakse maksueelse kasumi jagamisel varade summaga. Keskmine tulumäär aastas kogu vaadeldava perioodi puhul on 45 baaspunkti (0,45 %).
(127)
Alljärgnevas tabelis (70) on esitatud Prantsuse pangandussektori kasumimarginaal ja tulumäär perioodil 1993-2008 (1993. aastast varasemad andmed ei ole kättesaadavad):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Maksueelne kasum (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Tegevustulem (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Kasumimarginaal
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Keskmine kasumimarginaal
22,8 %
Varad (71)
Ei ole kättesaadav
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Tulumäär
Ei ole kättesaadav
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Keskmine tulumäär
0,45 %
(128)
Selleks et arvutada Crédit Mutuel’i kasumimarginaali ja tulumäära CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise puhul, kasutab komisjon järgmisi väärtuseid:
a)
kasumimarginaali nimetaja puhul: CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise eest saadud tulusid, st maakleritasu aastasummat;
b)
tulumäära nimetaja puhul: CDCsse ülekantud hoiuste summat;
c)
lugeja, st maksueelse kasumi puhul leiab komisjon, et kui võtta mõistliku kasumina arvesse määra 4,2 % CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise eest, st maksueelsest kasumist, mis moodustab 4,2 % CDC-lt saadud maakleritasust, ei saa Crédit Mutuel liigset hüvitist (vt põhjenduses 132 esitatud tabel).
(129)
Teise näitaja (tulumäär) kohta märgib komisjon, et kui CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise mõistliku kasumina võetakse arvesse viie baaspunkti suurust tulumäära, st kui võetakse arvesse maksueelset kasumit, mis võrdub 0,05 % CDCsse ülekantud hoiuste kogusummast, siis selle põhjal ei saanud Crédit Mutuel vaatlusalusel perioodil liigset hüvitist „livret bleu” haldamise eest.
(130)
Ühenduse 2005. aasta raamistiku kohaselt ei tohi mõistlik kasum ületada asjaomases valdkonnas vaadeldaval perioodil saadud keskmist kasumit. Lubades 4,2 % suurust kasumimarginaali, moodustab see alla ühe viiendiku pangandussektori keskmisest kasumimarginaalist (22,8 %). Nagu selgitatud põhjenduses 124 - pidades CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmist väikese riski ja seega vähese tulususega tegevuseks, leiab komisjon, et 4,2 % suurune kasumimarginaal ei ole selgelt liigne ja seda võib käesoleval juhul pidada mõistlikuks kasumiks.
(131)
Niisamuti leiab komisjon, et CDCsse koondatud säästuhoiuste summa puhul viie baaspunkti suuruse kasumi arvessevõtmine on Prantsuse pangandussektoris vaatlusalusel perioodil teenitud 45 baaspunkti suurust keskmist tulumäära arvestades mõistlik ning kujutab endast selle väikest ja konservatiivset alammäära, mida võib käsitada kasumina, mis ei ole käesoleval juhul selgelt ebamõistlik. Peale selle kajastab see väike kasumimäär asjakohaselt Crédit Mutuel’i riskitaset CDC jaoks hoiuste kogumise puhul, mis - nagu märgitud põhjenduses 124 - on madal.
7.2.5. Liigse hüvitise puudumise kontroll
(132)
Eespool toodud kaalutluste alusel teostas komisjon punktides 7.2.1-7.2.4 kirjeldatud meetodi kohaselt liigse hüvitise puudumise kontrolli, mis on esitatud alljärgnevas tabelis (73):
(miljonites eurodes)
HÜVITIS
LIIGNE VÕI LIIGA VÄHENE HÜVITAMINE
Aasta
Maakleritasu
(aastas)
Üldine meetod (74)
(kuni 2005. aasta lõpuni)
Aastapõhine meetod (75)
(alates 2006. aastast)
1991 (27.9.1991-31.12.1991)
1,5
43,8
Ei kohaldata
(kuni 2005. aastani kasutatakse üldist meetodit, vt punkt 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Võib nentida, et liigne hüvitis 2005. aasta lõpus (15 miljonit eurot) on väiksem kui 10 % 2005. aasta hüvitisest (196,7 miljonit eurot). Ühenduse 2005. aasta raamistiku punkti 21 alusel võib selle summa üle kanda järgmisesse aastasse. Lõpptulemuseks on liiga väike hüvitis, mille summaks oli 2008. aasta lõpus miinus 6,1 miljonit eurot kogu vaadeldava perioodi kohta.
(134)
Komisjon võib seega kokkuvõtteks järeldada, et maakleritasuga ei antud Crédit Mutuel’ile liigset hüvitist üldist majandushuvi pakkuva teenuse eest, mis talle määrati alates 27. septembrist 1991 kuni 2008. aasta lõpuni.
8. JÄRELDUS
(135)
Komisjon leiab, et Prantsuse Vabariik rakendas ebaseaduslikult asjaomast meedet, rikkudes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3. Sellegipoolest võib abi pidada ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel siseturuga kokkusobivaks, sest riigi makstud hüvitis ei ületanud avaliku teenindamise kohustuste täitmisel tekkivaid kulusid, kui võetakse arvesse saadud tulu ja kõnealuste kohustuste täitmisest saadud mõistlikku kasumit,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mille Prantsuse Vabariik andis Crédit Mutuel’ile vastavalt 27. septembri 1991. aasta määrusele, milles on sätestatud Crédit Mutuel’i üldistes huvides kasutamine, on siseturuga kokkusobiv.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 24. mai 2011