ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
KOMISJONI OTSUS,
20. detsember 2011,
mis käsitleb riigiabi C 25/08 (ex NN 23/08) seoses telekommunikatsiooniettevõtjaga France Télécom seotud riigiteenistujate pensionide rahastamise reformiga, mille Prantsuse Vabariik viis ellu ettevõtjas France Télécom
(teatavaks tehtud numbri K(2012) 9403 all)
(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2012/540/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eelkõige selle artikli 62 lõike 1 punkti a (2),
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (3)
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
4. oktoobri 2002. aasta kaebusega, mida täiendati 16. jaanuaril 2003, esitati komisjonile väited, mille kohaselt on Prantsuse Vabariik andnud France Télécomile riigiabi, mis osaliselt vähendas tema rahastamiskulusid, eelkõige pensionide rahastamisega seotud kulusid. 17. märtsi 2004. aasta kirjas edastas Prantsuse Vabariik komisjonile teabe, mida komisjon oli seoses kaebusega küsinud.
(2)
2. aprilli 2004. aasta ja 24. veebruari 2006. aasta kirjas edastasid kaebuse esitajad kaebuse kohta lisateavet.
(3)
20. mai 2008. aasta kirjas teavitas komisjon Prantsuse Vabariiki oma otsusest algatada seoses kõnealuse abiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus.
(4)
Prantsuse Vabariik edastas oma märkused 18. juulil 2008.
(5)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama märkusi kõnealuse abi kohta.
(6)
22. septembril 2008 sai komisjon märkused France Télécomilt ning pärast tähtaja pikendamist sai ta 1. oktoobril 2008 märkused kaebuste esitajatelt ja 16. oktoobril 2008 ühelt telekommunikatsioonivõrgu operaatorilt. Komisjon edastas need seejärel Prantsuse Vabariigile, andes talle võimaluse märkusi kommenteerida, ning sai Prantsuse Vabariigilt kommentaarid 13. veebruari 2009. aasta kirjas.
(7)
France Télécom esitas märkused 16. veebruaril 2009, juhtides komisjoni tähelepanu Üldkohtu 28. novembri 2008. aasta otsusele, (5) mis tema arvates tema väiteid kinnitab. 14. mail 2009 esitas põhjenduses 6 viidatud telekommunikatsioonivõrgu operaator lisateabe oma menetluse käigus esitatud märkuste kohta, viidates komisjoni 11. veebruari 2009. aasta otsusele, (6) mis tema arvates ta märkuseid kinnitab.
(8)
Komisjoni ja France Télécomi esindajate kohtumised toimusid viimase taotlusel 17. detsembril 2009, 23. septembril 2010 ja 12. oktoobril 2010. France Télécom edastas lisamärkused 18. oktoobril 2010.
(9)
Prantsuse Vabariik esitas 18. märtsil 2010 komisjoni taotlusel täpsustused ning ajakohastas teatavaid esialgsetes märkustes esitatud andmeid, lisades ka esialgsete märkuste sisu meeldetuletuse.
(10)
22. septembril 2010 edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile uued märkused ja taotlesid kohtumist, mis sai teoks 22. oktoobril 2010. 28. oktoobri 2010. aasta kirjas edastas komisjon neile kohtumisel käsitletu kohta faktilised täpsustused ning France Télécomi lisamärkused, kutsudes Prantsuse Vabariiki üles esitama oma võimalikud märkused. Komisjon edastas 17. novembril 2010 lisatäpsustused, mida Prantsuse ametiasutused taotlesid 10. novembril 2010 oma märkuste ettevalmistamiseks.
(11)
9. detsembri 2010. aasta kirjas, mida täiendati 24. juunil 2011, edastas Prantsuse Vabariik oma lisamärkused, lisades neile teatavate esialgsetes märkustes esitatud andmete ajakohastuse. Kohtumised Prantsuse ametiasutustega toimusid 28. juunil ja 4. juulil 2011. Uued märkused esitati 7. oktoobril 2011.
2. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(12)
Käesolevas menetluses käsitletavad meetmed hõlmavad muudatusi, mis tehti 1996. aastal selliste maksete süsteemis, mida tasus ettevõtja France Télécom seoses oma ametniku staatuses olevatele töötajatele pensionide maksmisega. Sellele eelnev süsteem kehtestati 1990. aastal, kui France Télécom loodi riigihaldusest eraldi seisva ettevõtjana. Tegelikult jäeti 1990. aasta seadusega alles varasem France Télécomi sotsiaalkindlustusmaksete süsteem. Uus süsteem loodi 1996. aastal, kui France Télécomist sai aktsiaselts, ta viidi börsile ja avati tema kapitali üha suurem osa ning kui ettevõtja avas end täielikult konkurentsile turgudel, kus ta tegutses Prantsusmaal ja teistes Euroopa Liidu riikides. 1996. aastal loodud süsteem on suures osas praeguseni jõus.
2.1. France Télécomi ja selle töötajate staatuse õigusraamistik ajavahemikus 1990-1996
2.1.1. France Télécomi staatus ja selle töötajate olukord ajavahemikus 1990-1996
(13)
2. juuli 1990. aasta seadusega nr 90-568 (edaspidi „1990. aasta seadus”) (7) muudeti France Télécom juriidilise isiku staatusega avalik-õiguslikuks sideoperaatoriks. Varem oli tegemist side- ja telekommunikatsiooniametiga. Sama seadusega kanti selle ameti asjaomastele teenistustele eraldatud riigile kuuluv vallas- ja kinnisvara omandiõigus täielikult ja tasuta üle France Télécomile.
(14)
1990. aasta seaduse artikliga 3 on France Télécomi ülesandeks määratud järgmine: i) pakkuda kõiki üldkasutatavaid riigisiseseid ja rahvusvahelisi telekommunikatsiooniteenuseid; ii) seada sisse nende teenuste osutamiseks vajalikud üldkasutatavad võrgud, neid edendada ja käitada ning tagada nende ühendus välisvõrkudega; iii) osutada kõiki muid teenuseid, pakkuda telekommunikatsioonivahendeid ja -võrke ning seada sisse kaabli kaudu raadioringhäälingu või televisiooniteenuseid edastavad võrgud.
(15)
1990. aasta seaduse artikli 29 kohaselt on France Télécomi töötajatel eristaatus vastavalt seadusele ametnike õiguste ja kohustuste kohta ning seadusele riigi avalikku teenistust puudutavate personalieeskirjade kohta. 1990. aasta seadus võimaldas tööle võtta lepingulisi töötajaid riigi ja ettevõtja vahel sõlmitud lepinguga kindlaks määratud kollektiivlepingute süsteemi alusel. Sellega oli sellist liiki töölevõtmiseks ette nähtud 3 % ülemmäär.
(16)
Järgides varasemat eelarvemenetlust, määrati 1990. aasta seaduse artikliga 30 töötajate sotsiaaltoetuste rahastamisega seotud vastutused Prantsuse riigi ja France Télécomi vahel kindlaks järgmiselt:
„Posti- ja telekommunikatsiooniministeeriumi tegevtöötajad ja pensionärid ning avalik-õiguslikud ettevõtjad, kes kuuluvad üldise riigiteenistujate staatuse alla, ning nende ülalpeetavad, saavad P.T.T üldise fondi vahendusel mitterahalist haiguskindlustushüvitist, rasedus- ja sünnitus- ning invaliidsushüvitist tingimustel, mis on sätestatud sotsiaalkindlustuskoodeksi III raamatus ning VII raamatu I jao II peatükis. Artikli L. 712-9 alusel riigile kuuluv sotsiaalkindlustusmaksete osa maksmine oma ametnike eest on siiski antud avalik-õiguslike ettevõtjate vastutusse.
Tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi kohaldamisel La Poste’i ja France Télécomi teenistujatele määratud pensionide maksmise ja teenindamisega tegeleb riik. Vastutasuks on avalik-õiguslikud ettevõtjad kohustatud maksma riigikassasse:
a)
summa, mis peetakse kinni teenistuja palgast ja mille määr on sätestatud tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artiklis L. 61;
b)
täiendava sissemakse, mis võimaldab katta täielikult pensionikulud, mille riik on juba kandnud või kannab seoses kontsernist pensionile läinud riigiteenistujatega.
La Poste’i ja France Télécomi teenistujate suhtes sotsiaalkindlustuskoodeksi artikli L. 134-1 kohaldamisest tekkivad kulud peavad täies ulatuses tasuma avalik-õiguslikud ettevõtjad.
Riiginõukogu (Conseil d’Etat) dekreediga määratakse vajaduse korral kindlaks käesolevate sätete kohaldamise tingimused.”
(17)
Vastavalt 1990. aasta seaduse artiklile 30 oli ajavahemikus 1991-1996 tööandja sissemakseks (st 1990. aasta seaduse algse redaktsiooni artikli 30 punktis b viidatud „täiendav sissemakse”), mille pidi oma töötajate eest tasuma France Télécom, määratud Prantsuse riigi kogu pensionide tarbeks makstava summa ja töötavate ametnike palkadelt makstud summa vahe. France Télécom osales samuti nn hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise süsteemis, nähes ette ülekanded, mille eesmärk oli tagada tasakaal teiste avalik-õiguslike üksuste riigiteenistujate pensionide vahel. Ametnike pensionikohustuste palgast makstava osa rahastamine määrati kindlaks tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artikli L 61 põhjal, pidades teenistuja palgast kinni maksu, mille määr oli 7,85 % teenistusastme brutopalgalt.
(18)
Ajavahemikus 1991-1996 suurenesid France Télécomi maksed 920 miljonilt eurolt 1 151 miljoni euroni ning olid järgmised.
Tabel 1
France Télécomi töötajate ja tööandja pensionimaksed ajavahemikus 1991-1996 (8)
Miljonit eurot
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A) Makstud pensioni kogusumma
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a1) töötajate sissemaksed
195
201
217
213
229
238
a2) tööandja sissemaksed
743
782
853
866
944
976
B) Hüvitamine / ülemäärane hüvitamine
176
188
277
136
201
175
Kogukulu (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécomi osa kokku (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom arvestas pensionidega seotud kulud tehtud sissemaksete põhjal. Kuna need kulud kindlalt kasvasid ning võttes arvesse endistele ametnikele makstavate pensionide prognoositavat arengut, kirjendas France Télécom oma arvepidamisse iga-aastased reservvahendid, mis olid ette nähtud maksete hinnangulise suurenemise mõju leevendamiseks 30-aastase ajavahemiku jooksul. 1996. aastaks selliselt moodustatud reservvahendite kogusumma oli 23,4 miljardit Prantsuse franki (3,6 miljardit eurot). Kuna Prantsuse riik on ise enda kindlustusandja, siis ei andnud riik Prantsuse ametiasutuste sõnul oma panust nende pensionide reservi (9).
2.1.2. France Télécomi põhikirja ja ametnike olukorra muudatused alates 1996. aastast
(20)
26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 (10) (edaspidi „1996. aasta seadus”) muudeti 1990. aasta seaduse teatavaid sätteid. 31. detsembril 1996 jõustunud seadusega muudeti France Télécom ühest küljest riigi osalusega ettevõtjaks, kelle suhtes kehtivad äriühingute suhtes kohaldatavad õigusaktid, kui need ei ole vastuolus kõnealuse seadusega, ning teisest küljest anti avalik-õigusliku juriidilise isiku France Télécomi peamised õigused, varad ja kohustused tasuta üle riigi osalusega ettevõtjale France Télécom.
(21)
Käskkirjaga määrati äriühingu France Télécom (edaspidi „France Télécom”) kapitaliks 31. detsembri 1995. aasta seisuga bilansis esitatud omavahendite põhjal 25 miljardit Prantsuse franki (3,8 miljardit eurot). France Télécomi aktsiad viidi 1997. aasta oktoobris Pariisi börsi esimesele turule ning ka New Yorgi börsile. 1998. aasta aruande põhjal kuulus France Télécomi kapitalist 63,6 % riigile, 31,2 % erainvestoritele, 3,2 % France Télécomi töötajatele ning 2 % Deutsche Telekomile. Alates 7. septembrist 2004 ei olnud riigil kapitali 10,85 % võõrandamise tulemusena äriühingus enam enamusosalust. Seejärel on riigi osa jätkuvalt vähenenud, kahanedes 2008. aasta 31. detsembriks 26,65 %-ni. 26,65 % hääleõigusega ja teiste tähtsate aktsionäride puudumisel on Prantsuse riik tegevdirektori isikus endiselt France Télécomi peamine aktsionär ning võib põhimõtteliselt otsustada aktsionäridele hääletamiseks pandud küsimused, milleks on vaja lihthääleenamust (11).
(22)
France Télécomi põhikirja muutmine 1996. aasta seadusega hõlmas ka erisätteid seoses personaliga. Kõnealuse seaduse kohaselt määrati France Télécomi ametnikud töötama riigi osalusega ettevõtjas France Télécom ning kuuluvad selle juhtimise alla. Ametniku staatuses olevad töötajad säilitasid ametniku staatuse ning sellega seotud tagatised. France Télécomi töötama määratud ametnike töötingimused on samaväärsed riigiametniku töötingimustega: neile on tagatud töökoht ning neid võib vallandada üksnes seadusega kindlaks määratud tõsiste eksimuste tõttu. Uute töötajate töölevõtmisel sai France Télécom 1996. aasta seaduse alusel võtta kuni 1. jaanuarini 2002 tööle riigiametnikke, võimaldades tal samas võtta tööle lepingulisi töötajad kollektiivlepingute korra alusel.
(23)
31. detsembril 1996 töötas France Télécomis 165 200 isikut, kellest 94,1 % olid ametnikud. Tegelikult lõpetas France Télécom ametnike töölevõtmise 1997. aastal ega oodanud 1996. aasta seadusega määratud tähtpäevani, milleks oli 1. jaanuar 2002. Selle tulemusena vähenes ametnike arv kümne aasta jooksul 47 % 133 434-st ametnikust 1997. aastal 69 892 ametnikuni 2007. aastal. Selline vähenemine ületab France Télécomi ametikohtade koguvähenemise (-25 %), mis oli 124 166 töötajat 31. detsembri 2007. aasta seisuga.
(24)
1996. aasta seaduse artikliga 6 muudeti ka 1990. aasta seaduse artiklit 30, lisades esialgsesse teksti punktid a ja d. Kuna riik tegeleb France Télécomi ametnikele pensionide maksmise ja teenindamisega, peab seaduse kohaselt France Télécom tegema riigikassasse järgmised maksed:
„c)
[…] alates 1. jaanuarist 1997 tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, proportsionaalselt summadega, mis on makstud pensionideks töötasult tehtavate mahaarvamistena. Hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr arvutatakse selliselt, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks eraettevõtjate töötajate ja riigiteenistujate sarnaste riskide puhul võrdne. Seda määra võidakse kõnealuste maksude muutmise korral ümber arvestada. Tööandja sissemakse suuruse kindlaksmääramise ning riigile tasumise viisid on sätestatud riiginõukogu (Conseil d’Etat) dekreedis;
d)
[…] enne 31. detsembrit 1996 erakorraline kindlasummaline sissemakse, mille summa ja tasumise viisid on kindlaks määratud finantsseadusega.”
(25)
1996. aasta seadusega jäeti France Télécom ka välja 1990. aasta seadusega ette nähtud üldiste ja eri liiki vanadushüvitiste süsteemi reguleerimisalast, mille tulemusena lisandusid France Télécomi tööandja sissemaksetele täiendavad hüvitised ja ülemäärased hüvitised, millele on viidatud tabelis 1. Ajavahemikul 1991-1996 moodustasid selle alusel makstud summad 18 % ametnikele makstud pensionidest.
(26)
1996. aasta seadusega kehtestatud tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, asendasid 1990. aasta seaduse artikli 30 punktis b sätestatud täiendava sissemakse. See sissemakse põhineb konkurentsitingimustest lähtuval osalusmääral, mis tugineb netopalgalt makstava kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste taseme võrdsustamisel. Võrdsustamise meetod seisneb sellise kulu kindlaksmääramises, mida kannaks konkurendist ettevõtja, kes värbab palgatöölisi ning tasub sotsiaalkindlustusmakseid, sealhulgas pensione, üldnormide alusel, nii et selle töötajatele oleks tagatud võrdne netopalk samalaadse tööhõivestruktuuriga ettevõtja France Télécomi ametnikega.
(27)
Meetodi puhul jäetakse välja sissemaksed, mida konkurendid on tasunud, et pakkuda tagatist seoses palgatöötajate ja ametnike ühistest riskidest erinevate riskidega, milleks on eelkõige töötus ning palgatöötajate võlanõuete tasumine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral (edaspidi „palgatöötajate kindlustuskate”). 1996. aasta seaduse hääletamise ajal ei jäänud see erinevus France Télécomi ja selle konkurentide vahel seadusandja jaoks märkamata, kes nentis, et „artikli 6 sätted võimaldavad France Télécomil vähendada töötushüvitiste fondi (UNEDIC) tehtavaid sissemakseid, mida võimalikud konkurendid maksavad” (12).
(28)
Iga aasta kohta arvutatud France Télécomi tööandja sissemaksed on väljendatud teenistuses olevate ametnike teenistusastmest sõltuva brutopalga protsendina. Tööandja sissemakse määr oli ajavahemikus 1997-2010 keskmiselt […] (13) % ning oli vastavalt tabelile 2 Prantsuse Vabariigi märkuste kohaselt järgmine.
Tabel 2
Ajavahemikus 1997-2010 France Télécomi tehtud tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest
Aasta
Sissemakse määr
Miljonit eurot
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ametnike töölevõtmise lõpetamisega alates 1997. aastast külmutati France Télécomis töötavate ametnike töökohtade arv. Kuigi töötavaid ametnikke jäi ajavahemikus 1991-2010 järjest rohkem pensionile, nähtub tabelist, et 2010. aastal oli France Télécomi tehtud 744 miljoni euro suurune tööandja sissemakse 407 miljoni euro võrra väiksem pensionimaksest, mida ettevõtja maksis Prantsusmaale enne 1996. aasta reformi jõustumist, ning see oli samaväärne tööandja sissemaksega, mida France Télécom tegi 20 aastat enne ehk 1991. aastal (vastavalt 1 151 miljonit eurot ja 743 miljonit eurot, vt tabel 1).
(30)
1996. aasta seadusega kehtestatud reformi tulemusena vähenes France Télécomi sissemakse summa seega absoluutväärtuses ega olnud enam seotud pensionile jäävate ametnike arvuga. 1996. aasta seaduses on sätestatud kulude ülekandmine riigile, samal ajal kui Prantsuse Senati prognoosidest nähtub pensionimaksete märgatav suurenemine alates 2005. aastast, kasvades 13 miljardist Prantsuse frangist (1,98 miljardit eurot) 2007. aastal 21,5 miljardi Prantsuse frangini (3,3 miljardit eurot) 2017. aastaks ja 34 miljardi Prantsuse frangini (6,1 miljardit eurot) 2027. aastaks (14).
(31)
Seaduseelnõu üle peetud arutlustest Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis selgub, et riigieelarvesse kanti pensionimakseid 250 miljardi Prantsuse frangi ulatuses, mida 100 miljardi Prantsuse frangi suurused iga-aastased sissemaksed ja 40 miljardi Prantsuse frangi suurused erakorralised maksed ei kata, isegi kui lisada ettevõtja aktsiate osa üleminekust saadud tulu. Samades aruteludes viidatakse hinnanguliselt kuni 40 miljardi frangi suurusele erakorralisele sissemaksele, et vähendada uute suurte kulude osatähtsust riigi jaoks. Summa on määratud kindlaks koos pankade nõukoguga, et see oleks kooskõlas omavahendite ja võla osakaalu määraga, milleks on 150 %, ning et see vastaks ettevõtja moodustatud pensionireservile ning riigile täpselt kümneks aastaks tekkivale lisakulule, mis tuleneb makstud pensionide ja eelnevalt ette nähtud muudest maksekohustusest vabastava sissemakse vahest (15).
(32)
Riigile makstava hüvitise eesmärki on meelde tuletatud seadusandja hääletatud seaduse artiklis 30, 1996. aasta seaduse eelnõu arutelude ajal ning ka France Télécomi 1997. aasta aruandes, millest nähtub „erakorralise 37,5 miljardi frangi suuruse makse tegemine Prantsusmaale seoses endiste ametnike pensionidega tulevikus” (16). France Télécomi moodustatud reservvahendid võimaldasid France Télécomil vähendada rahastamiseks vajalikku netosummat, sest ta tasus riigile reformi tõttu kümne aasta jooksul tekkivad lisakulud üksnes ühe aasta eest.
(33)
Seetõttu ilmnes, et erakorralise sissemakse (või „rahalise hüvitise”) summa kindlaksmääramisel oli arvesse võetud reservvahendeid, mis olid ette nähtud 1990. aasta seadusest tulenevate sissemaksete suurenemise leevendamiseks tulevikus ning mida France Télécom oli iga-aastaselt kogunud ja mille summa 1996. aastal oli kokku 23,4 miljardit Prantsuse franki (3,6 miljardit eurot). Osa sellest sissemaksest, mida moodustatud reserv ei hõlmanud, kattis lisakulud kümneaastaseks ajavahemikuks. See summa määrati kindlaks ettevõtja kajastatud summat juba arvesse võttes, nagu selgelt nähtub tol ajal toimunud läbirääkimistest.
(34)
Tänu 1996. aasta seadusega kehtestatud tööandja sissemaksele, mis vabastab ta hilisemast maksekohustusest, piirdus France Télécomi kohustus selle sissemakse tasumisega, ilma et tal oleks kohustust katta tulevikus nii oma ametnike pensioniskeemi kui ka muude avaliku teenistuse skeemide võimalikud puudujäägid. Arvestusliku reservi järele ei olnud seega 1996. aasta seaduse tõttu enam vajadust. Reserv kanti 31. detsembril 1996 France Télécomi kasumiaruandesse ning sellest saadud puhaskasum oli 17,5 miljardit Prantsuse franki (2,7 miljardit eurot) (17).
(35)
Lisaks oli 1996. aasta seadusega ette nähtud erakorralise kindlasummalise sissemakse suuruseks 1997. aasta riigieelarve seadusega määratud 37,5 miljardit Prantsuse franki ehk 5,71 miljardit eurot vastutasuks selle eest, et riik tegeleb France Télécomi ametnikele pensionide maksmise ja teenindamisega. Seda rahastati ettevõtja lühi- ja pikaajaliste laenude suurendamisega (18) ning maksti mitmes osas ajavahemikus 1997. aasta jaanuarist kuni oktoobrini. Erakorralisest sissemaksest saadud tulu võimaldas Prantsuse valitsemissektori eelarve puudujääki vähendada 1997. aastal 41,8 miljardi euroni. Ilma selleta oleks kõnealuse aasta puudujääk olnud 3,7 % sisemajanduse koguproduktist.
(36)
Sellest sissemaksest saadud tulu eraldati France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslikule asutusele (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), mis oli loodud 1997. aasta finantsseadusega. Erakorraline sissemakse on koos asutuse muude võimalike finantstoodetega selle ainus sissetulek. Need kulud kujutavad endast iga-aastast tagasikannet riigieelarvesse, mis on alates 2006. aastast kantud tuluna riigi tsiviil- ja sõjaväepensionide sihtotstarbeliste pensionide kontole. Ülekande suuruseks oli 1997. aastaks määratud üks miljard Prantsuse franki (152,4 miljonit eurot), mida seejärel suurendatakse igal aastal 10 %, kui eelarveseaduses ei ole sätestatud teisiti. Avalik-õigusliku asutuse tegevus lõpetatakse pärast kõnealuste tulude täielikku ülekandmist riigile (19).
(37)
Vastavalt 1997. aasta riigieelarve seadusele, millega määratakse kindlaks iga-aastased maksed, peeti avalik-õigusliku asutuse kestvuseks 1999. aastal hinnanguliselt 17 aastat ilma intressituluta (20). Kuna iga-aastased rahaülekanded olid suuremad sellest, kui oli kehtestatud 1997. aasta riigieelarve seaduses, siis asutuse eluiga lühenes. Nagu viidatud tabelis 3, oli asutuse iga-aastaste ülekannete summa 2010. aastal kokku juba 5,47 miljardit eurot. Asutuse likvideerimine nähti olemasolevate vahendite täieliku ülekandmise tõttu ette 31. detsembriks 2011 (21). 2011. aasta riigieelarve seadusega oli seega kõnealuseks aastaks sätestatud 243 miljoni euro suurune ülekanne pensionide sihtotstarbelisele kontole, millega kavandati ära kasutada asutuse tulu (22).
(38)
Igal juhul on 1997. aastal France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslikule asutusele eraldatud 37,5 miljoni Prantsuse frangi suurune erakorraline sissemakse väiksem kui 40 miljardi Prantsuse frangi suurune sissemakse, millele viidati 1996. aasta seaduseelnõu arutelude ajal. Kuigi see kanti riigieelarvesse 1997. aastal ning seda täiendati igal aastal tsiviil- ja sõjaväepensionide maksmiseks, oli kõnealuse sissemakse summa kindlaks määratud nii, et saaks hüvitada 1996. aasta seaduse kohaldamisest tekkivat lisakulu.
(39)
1996. aasta seadusega ei muudetud ametnike pensionikohustuste palgast makstava osa rahastamist, mis oli kindlaks määratud tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi artikli L 61 põhjal alates avalik-õigusliku asutuse France Télécom loomisest 1991. aastal. Lisaks ei muudetud 1990. ja 1996. aasta seadustega France Télécomi eraõiguslike töötajate pensioniskeemi, milleks on üldise sotsiaalkindlustuse reeglite alla kuuluv vanaduspensioniskeem, mida täiendab juhtivtöötajate puhul juhtivtöötajate pensioniasutuste üldliidu (AGIRC) skeem ning tavatöötajate puhul töötajate täiendavate pensionisüsteemide liidu (ARRCO) süsteem. Selle skeemi raames on France Télécomil ja tema eraõiguslikel töötajatel konkurentidega samaväärsed kohustused seoses tööandja sissemaksetega, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest.
(40)
1996. aasta seadusega kehtestatud reformiga seoses hindas Prantsuse riigi nõustajaks nimetatud aktuaaride büroo, et France Télécomi töötavatele ametnikele ja pensionäridele eraldatavate riigipensionide maksmise ja teenindamisega tekib riigile 1. jaanuaril 1997 (23) tõenäoline kulu nüüdisväärtuses 242 miljardit Prantsuse franki (36,9 miljardit eurot) (24). See summa on lähedane senati antud summale, mis on ümardatult 250 miljardit Prantsuse franki. Samade aktuaarsete eelduste põhjal hinnati hilisemast maksekohustusest vabastavate tööandja selliste sissemaksete suuruseks, mida France Télécom riigile hüvitisena maksis, 15,2 miljardit eurot, millele tuleb lisada 5,7 miljardi euro suurune rahaline hüvitis või erakorraline sissemakse, mis maksti täies ulatuses 1997. aasta oktoobris. Prantsuse ametiasutuste hinnangul on reformi jõustumisest alates töötajate sissemaksete väärtus tulevikus […] eurot. 1996. aastal hinnatu kohaselt on seega selle netomakse väärtus, mida France Télécom riigile kannab, […] miljardit eurot.
(41)
1996. aasta seaduseelnõu aruteludes hindas Prantsuse riigi nõustajaks nimetatud aktuaaride büroo makstavate hüvitiste summaks kümneaastasel ajavahemikul (1997-2006) kokku […] miljardit eurot. Selles ajavahemikus tegelikult makstud hüvitiste kogusumma oli hinnatuga peaaegu samaväärne ehk […] miljardit eurot, st 0,83 % prognoositust väiksem (25). See kinnitab tagantjärele seaduseelnõu arutelude ajal esitatud prognooside õigsust.
(42)
Nende arvandmete põhjal on võimalik nentida, et Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis France Télécomi rahalise hüvitise või erakorralise sissemakse kindlaksmääramisel arutatud summad ja nende põhjendused vastavad seaduseelnõu aruteludes viidatud kümneaastase ajavahemiku puhul tagantjärele kontrollitud suurusjärgule. Erakorralise sissemakse teatatud summa 6 miljardit eurot (40 miljardit Prantsuse franki) vastab reservile, mida ettevõtja oli moodustanud kuni 1996. aastani, et tulla toime tol ajal prognoositavate pensionikohustustega tulevikus, ehk 3,6 miljardile eurole (23,4 miljardile Prantsuse frangile), millele lisandub riigi arvele langev 2,4 miljardi euro suurune summa, milleks on ühest küljest 1997.-2006. aastaks ette nähtud tööandja ja töötajate sissemaksete vahe ning teisest küljest makstavad hüvitised, mida 1996. aastal prognoositi samaks kümneaastaseks ajavahemikuks.
(43)
Teisest küljest nähtub Prantsuse Vabariigi edastatud teabest, mis on esitatud tabelis 3, et ajavahemikus 1997-2010 oli France Télécomi ametnike pensionide kogukulu, mida Prantsusmaa rahastas 1996. aasta reformist tulenevalt, […] miljardit eurot. Riigi rahastatava kulu suuruseks on France Télécomi ning selle töötavate ametnike iga-aastaste sissemaksete ning pensionil olevatele ametnikele aasta-aastalt makstavate pensionihüvitiste vahe, millest arvatakse maha France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse maksed. Ajavahemikus 1997-2010 muutusid maksed järgmiselt.
Tabel 3
1996. aasta reformi tõttu Prantsusmaa jaoks tekkinud kulu (1997-2010)
miljonites eurodes
Sissemaksed
(tööandja ja töötajate sissemaksed)
France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse iga-aastased maksed
Makstud hüvitised
Riigi kulu
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Kokku
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
1997. aasta riigieelarve seaduse sätetest tulenevalt ei vastanud France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õigusliku asutuse 1997. aasta maksete summa hüvitiste summale, mida prognoositi või mida France Télécom tegelikult maksis pensionile jäänud töötajatele, ega ka riigi arvele langevatele summadele ning neid ei määratud kindlaks kõnealuste summade põhjal. Tegelikult ülekantud summade uurimine kinnitab seda lahknevust. Hoolimata France Télécomi tehtud erakorralisest sissemaksest 1997. aastal, on tabelis 3 näidatud, et France Télécomi pensionile jäänud ametnikele makstud hüvitiste summa ületas alates 2004. aastast iga-aastased vahendid, välja arvatud 2006. aastal.
(45)
France Télécomi iga-aastaseid sissemakseid ja erakorralist sissemakset haldava asutuse iga-aastaseid makseid ei ole pensionide sihtotstarbelisel kontol seega selgelt eraldatud ega tehtud seda enne France Télécomi pensionile jäänud töötajatele hüvitiste maksmist. Tegelikult oleks erakorralise sissemakse eraldamine ainuüksi kõnealuste hüvitiste rahastamiseks alates 1997. aastast, juhul kui seda oleks tehtud 1997. aasta riigieelarve seadusega ette nähtud skeemi (mille kohaselt suurendatakse ülekantavat summat igal aastal 10 %) asemel, põhjustanud avalik-õigusliku asutuse kadumise pigem 2008. aasta lõpuks, aga mitte 2011. aasta lõpuks, nagu oli ette nähtud, võttes arvesse summat, mis ei olnud kaetud iga-aastaste sissemaksetega, mis on esitatud tabelis 3. Mõlemal juhul oleks erakorralise sissemakse summa ära kasutatud 31. detsembriks 2011.
2.2. Telekommunikatsioonituru järkjärguline ning seejärel täielik konkurentsile avamine
(46)
France Télécomi ametnike pensionide rahastamise reform toimus ajal, mil avati täielikult konkurentsile teenusteturud, kus tegutses France Télécom. Alates 1988. aastast on telekommunikatsioonisektorit järg-järgult liberaliseeritud komisjoni 16. mai 1988. aasta direktiiviga 88/301/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete turgudel (26) ning komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiiviga 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuseturgudel (27). Direktiiviga 90/388/EMÜ on ette nähtud liberaliseerimismeetmed, mida tuleb rakendada enne 31. detsembrit 1990 seoses andmeside ja häälkõneteenuste ning korporatiivvõrkude ja kinniste kasutajarühmadega. Komisjoni 13. märtsi 1996. aasta direktiiviga 96/19/EÜ (millega muudetakse direktiivi 90/388/EMÜ telekommunikatsiooniturul täieliku konkurentsi rakendamise kohta) (28) on ette nähtud telekommunikatsioonituru täielik liberaliseerimine alates 1. jaanuarist 1998.
(47)
26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-659 (telekommunikatsioonituru reguleerimise kohta) määrati kindlaks tingimused, mis võimaldavad sektori täielikult liberaliseerida, lõpetades France Télécomi monopoli tavatelefoniteenuse ja andmeside puhul ning kooskõlastades tariifid ja võrkudevahelise ühenduse konkurentidega. France Télécomil oli isegi muudes sektorites (nt mobiilside), mille puhul ei kehtinud alates 1987. aastast ainuõigused, vaid mis olid avatud konkurentsile, kindel juhtpositsioon ning talle kuuluv turuosa vähenes 1997.-2002. aastal 53,3 protsendilt 49,8 protsendini (29). Seadusega nr 96-659 anti France Télécomile ka üldise majandushuviga seotud ülesanne ning nähti ette, et võetakse kasutusele sellega seonduvate kohustuste täitmiseks vajalik fond, mida rahastavad konkurendid.
(48)
Vastavalt põhjendustes 46 ja 47 viidatud sätetele saabusid alates 1988. aastast kauba- ja teenusteturule, kus France Télécom Prantsusmaal tegutses, tema kõrvale konkurendid, kellest mõned kuulusid osaliselt rahvusvahelistele kontsernidele, ning teatavatel teenustel, näiteks mobiiltelefoni või rahvusvahelise andmeedastuse teenusel, oli piiriülene komponent. Selline liikumine laienes liberaliseeritud turgudel alates 1998. aastast. Lisaks moodustas France Télécom 1996. aastal liite välisettevõtjatega, nagu Deutsche Telekom ja Sprint (Global One), mitmekordistades alates 1997. aastast partnerlusi ning osalusi Itaalias (Wind), Madalmaades (Casema) või omandades mobiilsidelitsentse Taanis ja Portugalis (30).
(49)
France Télécomi pensionide rahastamise reform toimus samal ajal turgude liberaliseerimisega Euroopa Liidu tasandil. Reform avaldas seega mõju konkurentsile täielikult avatud turule, kus France Télécom moodustas liite ning omandas olulisi osalusi teistes liikmesriikides. Lisaks ilmnes soov soodustada France Télécomi laienemist Prantsusmaa kõrval muudele Euroopa turgudele ajal, mil võeti vastu 1996. aasta seadus ning kaasati ettevõttesse erakapitali, nagu ilmneb seaduseelnõu arutelude ajal tehtud deklaratsioonidest, kust nähtuvad „Prantsuse valitsuse ambitsioonid oma riigi juhtiva ettevõtja France Télécomi suhtes” (31).
(50)
Praegu väidab France Télécom, et on lairibaühenduse esimene pakkuja ja kolmas mobiilsideoperaator Euroopas ning hargmaistele ettevõtjatele telekommunikatsiooniteenuseid osutavate ettevõtjate hulgas maailmas juhtival kohal. Väljaspool Prantsusmaad on France Télécom märkimisväärselt aktiivne oma tütarettevõtjate kaudu; viimased on liidripositsioonil Hispaanias, Ühendkuningriigis, Poolas, Slovakkias, Belgias ja Austrias (32).
3. UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(51)
Uurimismenetluse algatamise otsuses esitas komisjon oma esialgse hinnangu 1996. aastal kehtestatud meetmete kohta, võrreldes neid France Télécomi kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksete ja muude maksukohustustega, mis olid sätestatud 1990. aasta seaduses. Ta oli seisukohal, et need meetmed näisid andvat riigi ressursside kaudu France Télécomile valikulise eelise, mis võib kahjustada konkurentsi, liikmesriikidevahelist kaubandust ning kujutada endast riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
(52)
Komisjon märkis lisaks, et kuivõrd need meetmed kujutavad endast riigiabi, ei ole neist komisjoni enne nende rakendamist teavitatud, kuigi neid tuleb kohtupraktika kohaselt käsitada uue abina. Prantsuse Vabariik ei ole seega täitnud ELi toimimise lepingust tulenevat teavitamiskohustust ning meedet tuleb käsitada ebaseaduslikuna.
(53)
Komisjon järeldas, et ta võib uurida abi kokkusobivust siseturuga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c põhjal. Komisjon märkis ka, et sama säte võimaldas tal järeldada, et La Poste’ile antud abi tema ametnike pensionide rahastamise reformi (33) jaoks oli kooskõlas siseturuga, ning kahe juhtumi vahelisi sarnasusi arvesse võttes tundub asjakohane teha vaatlusalusel juhul samasugune analüüs.
(54)
Hoolimata sarnasustest La Poste’i ametnike pensionide rahastamise reformiga, esitab komisjon oma esialgses uurimises abi siseturuga kokkusobivuse kohta Prantsuse Vabariigile järgmised kahtlused:
a)
esiteks rõhutades, et tal puudub üksikasjalik teave, mis tõendab, et France Télécomi makstud sissemaksete määr on võrdne määraga, mida maksavad Prantsusmaal telekommunikatsioonisektoris tegutsevad eraettevõtjad, märkis komisjon, et France Télécomi suhtes alates 1997. aastast kehtiv hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr ei võimalda tagada konkurentsialast võrdsust (võrdseid tingimusi) konkurentidega. See tuleneb asjaolust, et France Télécomi kohaldatud määr hõlmab üksnes sissemakseid, mis katavad üldise tööõiguse alusel värvatud töötajate ja riigiteenistujate ühised riskid, mitte aga sissemakseid, mis katavad ühistest riskidest erinevad riskid, nagu töötus või palga maksmata jätmine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral;
b)
teiseks ei ole komisjonil piisavat teavet pensionimaksete vähendamise mõju kohta konkurentsile, et hinnata, kas sellest tulenev positiivne mõju ületas negatiivse. Seetõttu peab komisjon võtma muu hulgas arvesse asjaolu, et France Télécom ei ole veel täielikult tagasi maksnud abi, mis on ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu vastavalt komisjoni 2. augusti 2004. aasta otsusele (mis käsitleb Prantsusmaa poolt France Télécomile antavat riigiabi; edaspidi „France Télécomi suhtes kohaldatavat ettevõtlusmaksu käsitlev otsus”), (34) mida Prantsusmaa ei ole täitnud ettenähtud tähtaja jooksul, nagu on täheldanud Euroopa Kohus (35).
4. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(55)
Huvitatud isikute märkused on kokkuvõtvalt esitatud punktides 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Oma märkustes, mis tema arvates täiendavad Prantsuse Vabariigi esitatud märkusi, on France Télécom arvamusel, et ta puutub kokku pikaajalise probleemiga, milleks on varasema haldusstaatusega seotud liiga suur töötajaskond, ning tal ei ole asjaomaste isikute puhul võimalust muuta töökohtade arvu võrdselt konkurentidega. France Télécom peab seega pingutama, et koolituseks kokku saada 180 miljonit eurot, mis on 4,5 % palgakulust võrreldes Prantsuse ettevõtjate keskmiselt 2,9 % kuluga. France Télécom väidab samuti, et ka palgakulu on ilma lisatasude ja preemiateta ligikaudu […] % suurem. Kuna France Télécom ei saanud rakendada sotsiaalkavasid, rahastas ta ajavahemikus 1996-2006 üle kaheksa miljardi euro finantsvõimenduse kulu, mis kaasnes ametnike töölt lahkumisega, näiteks seoses enneaegselt vanaduspensionile jäämisega.
(57)
Teiseks on France Télécom arvamusel, et ajavahemikus 1990-1996 makstud pensionimaksed olid ebanormaalsed ning asetasid ta Combusi kohtuotsuse (36) kohaselt eraõiguslike konkurentidega võrreldes struktuuriliselt ebasoodsasse olukorda. Selleks et hinnata, kas kõnealused kulud olid normaalsed või ebanormaalsed, tuleb kasutada konkurentide suhtes kohaldatavaid üldnorme. Combusi kohtuotsuses esitatud põhimõtted leidsid kinnitust juba Üldkohtu kohtuasjas Hotel Cipriani tehtud otsuses (37). France Télécom väite kohaselt saab ühe ettevõtja (kõnealusel juhul tema enda) olukorda enne ja pärast 1996. aasta seadusega kehtestatud reformi kasutada asjakohase võrdlusraamistikuna majandusliku eelise olemasolu hindamisel kohtupraktika tähenduses. Kui võrdlusraamistikuna kasutataks France Télécomi enne ja pärast 1996. aasta reformi, siis ei liigitataks meedet valikulisena, sest seda kohaldatakse kõnealuses raamistikus ühtselt.
(58)
Sellest tulenevalt ei kujutanud kõnealused meetmed ELi toimimise lepingu kohaselt riigiabi, sest need vabastasid France Télécomi ebanormaalsest ja ebasoodsast struktuurilistest olukorrast, mistõttu ei või neid liigitada valikulist eelist andvaks riigiabiks.
(59)
Lisaks on France Télécom arvamusel, et isegi kui tõendatakse riigiabi olemasolu, sobib see siseturuga kokku vastavalt kriteeriumidele, mille komisjon kehtestas oma otsuses La Poste’i pensioniskeemi kohta (edaspidi „otsus La Poste”) (38). Selles suhtes ei tähenda tema skeemi eripära, mille kohaselt ta maksab üksnes ühise riski põhjal arvutatud sissemakset, et France Télécom oleks alates 1996. aastast asetatud konkurentidest soodsamasse olukorda: lisaks struktuuriliselt ebasoodsale olukorrale seoses ettevõtja töölevõetud ametnike staatusega pidi France Télécom maksma 1996. aasta reformist tulenevalt märkimisväärset maksu, mille kokkusobivust siseturuga tuleb analüüsida ja mille summa 5,7 miljardit eurot ületab suuresti summa, mida France Télécom oleks pidanud maksma siis, kui tema sissemakset oleks arvutatud ühistest riskidest erinevate riskide puhul.
(60)
France Télécom leiab, et otsuses La Poste (39) väitis komisjon, et ühekordne erakorraline sissemakse summas 2 miljardit eurot, mis tehti reformi käigus, mis jõustus pärast meetmest teavitamist, aga enne komisjoni otsust, kompenseerib ühistest riskidest erinevatele riskidele vastavad sissemaksed, kuni ühekordne sissemakse on ära kasutatud. Miski ei õigusta France Télécomi sõnul seda, et komisjon sellest põhimõttest kõrvale kaldub, sest 1996. aasta seaduse eelnõu üle peetud arutelude ajal tehtud poliitilised avaldused ei võimalda arvata, et seadusandja määras France Télécomi kindlasummalise sissemakse nii, et oleks tagatud meetmete kümneaastane rakendamiskeeld.
(61)
Lisaks olid 1996. aastal kättesaadavad numbrilised andmed vastuolus väitega, mille kohaselt hinnati tol ajal summa suuruseks 5,7 miljardit eurot nii, et see vastaks täpselt lisakulule, mis tekib riigile 1996. aasta seaduse kohaselt kümneks aastaks, hüvitades aasta-aastalt iga-aastased ettevõtja väikseimad maksed, võttes arvesse ka vanaduspensioni skeemide hüvitismakseid, millest France Télécom 1996. aastal vabastati (40). Erakorralise sissemakse summaga püüti hüvitada Prantsuse Vabariigile reformi tõttu tekkinud kahjum. Seda tuleb seega kindlasti arvesse võtta võrdsete konkurentsitingimuste hindamisel alates sellekohase seaduse jõustumisest 1997. aastal.
(62)
Lõpuks arvab France Télécom, et kuna ilma 1996. aasta reformita oleks ta sattunud väga ebasoodsasse konkurentsiolukorda turgudel, mille liberaliseerimine oli ELi eesmärk, ning kuna Prantsuse ametiasutuste tegevus on täielikult kooskõlas France Télécomi suhtes kohaldatavat ettevõtlusmaksu käsitleva otsusega, (41) ei ole meetmel negatiivset mõju konkurentsile.
4.2. Kaebuse esitajad
(63)
Kaebuse esitajad jagavad hinnangut, mille komisjon esitas menetluse algatamise otsuses, et France Télécomi makstavate pensionimaksete vähendused, mis kehtestati 1996. aasta seadusega, kujutavad endast riigiabi ELi toimimise lepingu tähenduses. Vastavalt kõnealuses otsuses esitatud arutluskäigule, mille puhul kaebuse esitajad väljendavad kahetsust, et asjakohast summat ei ole kindlaks määratud, on abisumma 12,3 miljardit eurot ning mitte mingil juhul alla 9,9 miljardi euro (42). Kaebuse esitajad on seisukohal, et meetme liigitamise riigiabiks määrab meetme mõju, st tavaliselt ettevõtja eelarvest makstava sotsiaalkindlustusmaksete vähendamine, mitte aga meetme eesmärk, st väidetava ebasoodsa olukorra hüvitamine. Tegelikult ei olnud France Télécomil seoses töölevõetud ametnikega ebasoodsat olukorda, sest ettevõtja maksis töötuskindlustusmakseid ning tööjõukulu, mis oli 13 % väiksem konkurentide omast, ning tal oli stabiilne ja paindlik personal seoses palgakulu vähendamisega eelpensionide kaudu ja võimalusega suunata töötajaid muudele avaliku teenistuse töökohtadele.
(64)
Kaebuse esitajate sõnul ei sobi selliselt iseloomustatud riigiabi kokku siseturuga. France Télécomile antud konkurentsieelis oli tegelikult veelgi enam kahjustav, kuna maksuvähendused ei olnud vajalikud tema finantsstruktuuri õõnestamise vältimiseks: olles vähemalt 1996. aastal vabastatud 9,9 miljardi euro suurusest pensionidega seotud diskonteeritud netovõlast ning pidamata seda kulu enam bilanssi ega selle lisasse kandma, võttis France Télécom palju suurema võlakohustuse ning ta netofinantsvõlg ajavahemikus 1997-2007 oli 44 miljardit eurot. Abi vabastas France Télécomi monopolilt päritud pensionimaksetest ning võimaldas rahastada ettevõtja rahvusvahelist laienemist, tugevdades samas tema positsiooni Prantsusmaal, kus tal olid monopoli seisundist tulenevad olulised eelised, mille eest ta maksis vaid õiglast vastutasu.
(65)
Kuna abi on ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu ning seda ei ole minevikus tagasi makstud, ei saa kõnealust tegevusabi kuulutada siseturuga kokkusobivaks, võttes arvesse selle kumuleeruvat mõju. Kuna 1996. aasta reformi puhul puudusid võrdsed konkurentsitingimused, sest ei makstud töötuskindlustusmakseid ega kindlustusmakseid, mis kataks saamata jäänud palga juhul, kui ettevõtja suhtes algatatakse saneerimismenetlus, on reformi kokkusobivus ELi toimimise lepingu eeskirjadega välistatud. France Télécomi võlga seoses pensionidega peaks arvutama sõltumatu ekspert ning Prantsusmaa peab tagama korra finantsilise neutraalsuse, nähes maksete varieerumise korral eelkõige ette tööandja sissemaksete kohandamise mehhanismid ning 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise tasumise.
4.3. Telekommunikatsioonioperaator
(66)
Telekommunikatsioonioperaator jagab ja toetab komisjoni menetluse algatamise otsuses esitatud esialgset analüüsi, mille kohaselt liigitatakse uueks ning ebaseaduslikuks riigiabiks 1996. aasta seadusega kehtestatud muudatused, millega püütakse asendada France Télécomi iga-aastased sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest, pensionimaksetega, mida tegelikult maksab riik, arvates maha ametniku staatuses olevate tegevtöötajate tehtud sissemaksed. Sama kehtib kõnealuse operaatori arvates sotsiaalkindlustusmaksete suhtes, mis vastavad ühistest riskidest erinevatele riskidele eraõiguslike töötajate puhul ning mida maksavad France Télécomi konkurendid, mida aga ei maksa France Télécom vähemalt alates 1996. aastast oma ametnikest töötajate ega üldise tööõiguse alusel värvatud töötajate eest. Lisaks vastupidiselt otsuses La Poste (43) käsitletud juhtumile ei hõlmatud ega hõlmata ikka veel France Télécomi tööandja sissemaksete arvutamisel siin käsitletavaid sissemakseid, mistõttu ei saa abi kuulutada siseturuga kokkusobivaks.
(67)
Riigile pensionide maksmise hüvitamise lõpetamisest tuleneva abi puhul on operaator seisukohal, et komisjoni poolt otsuse La Poste kokkuvõttes tehtud konkurentsiolukorra analüüs pidi ta hoopiski juhtima järeldusele, et abi on siseturuga kokkusobimatu. See analüüs pidanuks põhinema alates 1996. aastast toimunud asjaoludel ning mitte hüpoteesidel tuleviku kohta nagu otsuse La Poste puhul.
(68)
France Télécomil on kõnealuse operaatori sõnul valitseva positsiooniga võrreldav võimupositsioon turgudel, kus ta tegutseb. Seetõttu kehtivad ta suhtes kohustused reguleerida eelnevalt kiire ja väga kiire lairibaühenduse hulgiturgudel püsiliini kõne alustamise ja lõpetamise hinda. 16. juuli 2003. aasta otsuses EÜ asutamislepingu artikli 82 kohaldamise kohta juhtumis COMP-38.233 nentis komisjon, et France Télécom on oma tütarettevõtja Wanadoo kaudu rikkunud ELi toimimise lepingu artiklit 102, ning määras selle eest karistuse (44). Kuna ettevõtja finantsseisund oli hea, võimaldas saadud abi tal rahvusvahelist laienemist rahastada, nimelt omandada Orange, Retevisión ja AMENA.
(69)
Operaator taotleb komisjonilt, et see määraks kindlaks kõnealuse abi täpse suuruse ning keelduks Deggendorfi kohtuotsust (45) kohaldades möönmast, et kõnealused meetmed sobivad kokku siseturuga, sest varasem ebaseaduslik abi ei ole tagasi makstud.
5. PRANTSUSE VABARIIGI MÄRKUSED
(70)
Prantsuse Vabariik on seisukohal, et France Télécomiga seotud Prantsusmaa riigiteenistujate pensionide rahastamise suhtes kehtestatud muudatused 1996. aastal ei kujuta endast riigiabi. 1996. aasta reform sobib igal juhul kokku siseturuga, eelkõige võttes kõnealuse juhtumi puhul aluseks komisjoni arutluskäigu otsuses La Poste (46).
5.1. Märkused riigiabi olemasolu kohta
(71)
Prantsuse Vabariigi sõnul asetas 1990. aasta seadus France Télécomi olukorda, mis on ebanormaalne ning kaldub kõrvale üldnormidest, sest sellega on ette nähtud, et ettevõtjad maksavad tööandja sissemakseid, mis vabastavad nad hilisemast maksekohustusest, proportsionaalselt töötasuga, mitte aga makstud pensionide tasemega. France Télécomi kantav kulu oleks seega olnud ebanormaalne, sest asjaomastele isikutele suunatud allkava oli rahalises puudujäägis ning tõotas muutuda liiga raskeks, sest töötavate ametnike arv vältimatult vähenes ning samal ajal kasvas pensionile jäänud töötajate arv.
(72)
1996. aasta reform viis pensionide rahastamise vastavusse üldnormidega, ilma et oleks seadnud ettevõtja soodsamasse konkurentsiolukorda, kuna France Télécomi sissemakse on arvutatud iga-aastaselt viisil, millega tagatakse, et sotsiaalkindlustusmaksed ja muud maksukohustused on vastavuses telekommunikatsioonisektoris tegutsevate konkurentide omadega. See, et sissemakse arvutamisel konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära kohaldades ei võeta arvesse sissemakseid, mis vastavad eraõiguslike töötajate ja ametnike ühistest riskidest erinevatele riskidele, on siiski õigustatud viimaste staatusega, mida ei ohusta töötus, välja arvatud erakorralised juhtumid, näiteks vallandamine või töölt vabastamine.
(73)
Prantsuse Vabariigi hinnangul tuleb selle kindlaksmääramisel, kas France Télécomil lasuvad kulud on tavalised või mitte, võrdlusraamistikuna kasutada ettevõtja konkurentide olukorda Prantsusmaal. Võttes vaatlusalusel juhul arvesse asjaolu, et 1990. aasta seadusega kehtestati France Télécomi jaoks väga suur kulu, mis kujutab endast erandit üldnormidest, on ebaõiglane ning ei ole jätkusuutlik, siis 1996. aasta reformiga, millega selline kulu tühistati ja olukord viidi vastavusse konkurentide omaga, taastati lihtsalt normaalsed konkurentsitingimused. France Télécomile ei ole hüvitatud sellest korrast tekkinud ebasoodsat olukorda, sest - nagu ta rõhutab oma märkustes - ta on jätkuvalt ebasoodsas struktuurilises olukorras, kannab lisakulusid, kannatab tööle võetud ametnike staatusest tuleneva jäikuse tõttu seoses finantsvõimenduse kuluga, mis kaasneb töötajate töölt lahkumise või teistesse riigiasutustesse üleminemisega, teeb pingutusi seoses täiendõppega ning kannab suuremat palgakulu. Seega ei anna reformist tulenev praegune kord France Télécomile ühtegi eelist ning seega ei ole see riigiabi ELi toimimise lepingu tähenduses.
(74)
Selline tõlgendus tuleneb ELi kohtupraktika üldistest põhimõtetest, mille kohaselt kujutavad endast riigiabi üksnes sekkumised, mis leevendavad tavaliselt ettevõtja eelarvel lasuvat kulu, millisel juhul ei kujuta endast riigiabi seadus, mis võimaldab vältida ettevõtja eelarvet koormavat kulu, mida tavaolukorras ei eksisteeriks (47). Nii oleks see ka selliste meetmete puhul, mis vabastavad avalik-õigusliku konkurendi ebasoodsast struktuurilisest olukorrast võrreldes eraõiguslike konkurentidega (48). Selline tõlgendus on kooskõlas ka komisjoni praktikaga (49).
(75)
Üldisemalt ei ole Prantsuse Vabariigi hinnangul asjakohane kaasata käesolevasse menetlusse hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise mehhanisme, mille raames tasus France Télécom makse ajavahemikus 1991-1996 (tabel 1), et määrata kindlaks abi olemasolu või kuupäev, mil hakkas kehtima 1996. aasta seadusega (milles ei ole selle kohta ühtegi sätet) kehtestatud reformist tulenev eelis. Selliste maksude maksmine põhjustas ka üldnormidest kõrvale kalduva korra, mille puhul käsitleti France Télécomi suhtes kohaldatavat pensioniskeemi iseseisva skeemina, mis aga alates 1997. aastast ei olnud seda enam.
(76)
Neil põhjustel hindas Prantsuse Vabariik uuesti France Télécomi makstud ning põhjenduses 61 viidatud maksu, mida ettevõtja ei tasunud enam alates 1997. aastast. Tuginedes ajavahemiku 2008-2010 kohta taastatud tegelikele andmetele, mis on arvutatud tagasiulatuvalt ekstrapoleerides, on Prantsuse Vabariik seisukohal, et maksud, mida France Télécom seoses sellega maksis, on alla ettevõtja arvutatud 165 miljoni euro suuruse summa.
5.2. Võimaliku riigiabi kokkusobivus siseturuga
(77)
Prantsuse Vabariik on igal juhul seisukohal, et kui France Télécomiga seotud 1996. aasta reform kujutab endast riigiabi, tuleb seda vastavalt otsuses La Poste (50) esitatud komisjoni analüüsile käsitada siseturuga kokkusobivana. 1996. aasta reform vabastas France Télécomi struktuurilisest kulust, mis mõjutas ettevõtja konkurentsivõimet liberaliseerimisjärgus oleval turul, ning selle sissemakseid seoses ühiste riskidega arvutati seejärel konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära põhjal.
(78)
Asjaolu, et France Télécomi sissemakse ei hõlmanud alates 1997. aastast eraõiguslike töötajate puhul ühistest riskidest erinevaid riske, ei ole takistuseks abi siseturuga kokkusobivusele. Tabelis 4, mis on väljavõte Prantsuse Vabariigi esitatud teabest, on näidatud erinevus France Télécomi makstud sissemakse ja sellise sissemakse vahel, mida ta oleks maksnud siis, kui sissemakse arvutamisel oleks arvesse võetud ühistest riskidest erinevaid riske; maha on arvatud France Télécomi omakindlustuse maksed ning muud maksud, mida ettevõtja võrreldes konkurentidega tasuma peab.
Tabel 4
Tööandja France Télécom sissemakse ajavahemikus 1997-2010, arvutatud konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära (KLO) ja konkurentsitingimustest lähtuva muudetud osalusmäära (KLO*) põhjal, et hõlmata ühistest riskidest erinevad riskid
Aasta
KLO
Miljonit eurot
KLO*
Miljonit eurot
KLO-KLO*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Prantsuse Vabariigi hinnangul on ajavahemikus 1997-2043 tegelikult France Télécomi makstud sissemaksete nüüdisväärtus 13,5 miljardit eurot. Konkurentsitingimustest lähtuv osalusmäär, mida on muudetud, et võtta arvesse ühistest riskidest erinevaid riske ning millest on maha arvatud sissemaksed, mida peab tegema France Télécom, aga mitte selle konkurendid, suurendab sama ajavahemiku kohta igal aastal tehtud sissemakseid 16,7 miljardi euroni. Pidades kõnealuste riskide kaasamist asjakohatuks, on Prantsuse ametiasutused arvutanud, et summade erinevuse (3,2 miljardit eurot) hüvitab suures osas 1997. aastal France Télécomi makstud 5,7 miljardi euro suurune erakorraline kindlasummaline sissemakse.
(80)
Prantsuse Vabariigi hinnangul võib seda kindlasummalist sissemakset pidada samamoodi nagu otsuses La Poste (51) samaväärseks rahalise hüvitisega, mida võib kompenseerida sissemakse, mis on seotud ühistest riskidest erinevate riskide katmiseks tehtud sissemakseid hõlmava muudetud osalusmääraga. Sellisel juhul ilmneb, et rahalise hüvitise summa ületab praegu summa, mis tuleneb 1996. aasta reformi ja tabelis 4 viidatud muudetud määra vahest, ning et seda rahalise hüvitise summat ei kasutata määrade vahe puhul tegelikkuses kunagi ära. Sellega lükatakse ümber menetluse algatamise otsuses komisjoni väljendatud kahtlused seoses France Télécomi ja selle konkurentide tõeliste võrdsete konkurentsitingimuste puudumisega.
(81)
Prantsuse Vabariigi arvates on kontserniga La Poste seotud riigiametnike pensionide rahastamise reform, mis kehtestati 2006. aastal ning mille puhul võeti eeskuju 1996. aasta France Télécomi reformist, peamiste aspektide poolest viimati nimetatud reformiga täielikult võrreldav. Võttes arvesse seda sarnasust, ei võimaldanuks ükski põhjendus komisjonil kõrvale kalduda otsusega La Poste seatud pretsedendist. Komisjon peaks tunnistama, et France Télécomi jaoks kehtestatud erakorralist kindlasummalist sissemakset tuleb arvesse võtta reformi võrdsete konkurentsitingimuste analüüsis, pidades seda de facto ühistest riskidest erinevate riskidega seotud sissemakse avansiks.
(82)
Prantsuse Rahvusassamblees ja Senatis toimunud arutlused, kus viidati tol ajal sellele, et reform hõlmab rahaliselt kümneaastase ajavahemiku, vormistati konkreetsete avaldusena. Sellist mõttekäiku ei ole seaduseelnõu seletuskirjas, kõnealustes seadustes ega nende rakendussätetes. Seadusandja kavatsus oli 1996. aastal kehtestada France Télécomi pensionikohustused konkurentidega võrdsel tasemel, mitte aga kõrvaldada reformi mõju kümneaastaseks ajavahemikuks, nagu võis järeldada mõttekäigust, mille komisjon võttis vastu kontekstivälistele avaldustele tuginedes.
(83)
Töö parlamendis viitab üheselt mõistetavalt sellele, et sissemakse summa määrati kindlaks standardtasemel, mitte aga selle summa põhjal, mille riik tegelikult peab enda kanda võtma. Konstitutsiooninõukogu märkis 30. detsembri 1996. aasta otsuses nro96-385 DC, et 37,5 miljardi Prantsuse frangi suurust kindlasummalist sissemakset põhjendati sellega, et riik võttis vastutuse ametnike pensionide eest, hõlmamata siinkohal hüvitist, samal ajal kui riigieelarvesse ei tehtud makseid ühe individuaalse kulupunkti jaoks ning sellega täideti eelarve tasakaalu üldtingimusi vastavalt 2. jaanuari 1959. aasta finantsseadusi käsitleva alusseaduse artiklile 18.
(84)
Prantsuse Vabariigi jaoks määrati erakorralise sissemakse täpne summa kindlaks 1997. aasta riigieelarve seadusega, kusjuures ei võetud arvesse kümneaastast ajavahemikku, mille jooksul pidi see sissemakse olema riigile hüvituseks, vaid arvesse võeti hoopiski mõju France Télécomi bilansi struktuurile, mis pidi jääma talutavaks. Summa suurus ei määratud kindlaks riigile maksete hüvitamise põhjal, vaid võttes arvesse ettevõtja maksevõimet.
(85)
Asjaolu, et seda sissemakset hallati lahus 1997. aastast alates tegelikult makstud pensionihüvitistest, kinnitab, et tegemist oli kindlasummalise sissemaksega. Seega selgub Prantsuse Vabariigi esitatud andmetest, et ajavahemikus 1997-2006 maksti France Télécomi ametnikele pensionideks ette nähtud sihtotstarbelise konto kaudu pensione […] miljardi euro ulatuses, kuigi France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise avalik-õiguslik asutus kandis nimetatud kontole 3,4 miljardit eurot. Sama ajavahemiku puhul oli sissemaksetega rahastamata summa 1,2 miljardit eurot. Lisaks hinnati 1997. aastal, et rahalisi vahendeid jagub 17-25 aastaks, ilma arvesse võtmata kümneaastast ajavahemikku, millele tugineb komisjon oma mõttekäigus, mida ta ilmselt soovib vastu võtta.
(86)
Prantsuse Vabariik on arvamusel, et France Télécom oleks ilma kõnealuse reformita turult välja tõrjutud, võttes teenistusastme brutopalgalt tehtava sissemakse määra, mis oli 2010. aastal 77 %, ning reservvahendeid kontol ettevõtjaga seotud ametnike pensionikohustuste rahastamiseks. Reform oli seega otsustav etapp turu liberaliseerimisega kohanemisel kooskõlas ELi vastu võetud eesmärgiga ning piirdus vajaliku miinimumiga. Ilma selle reformita oleks France Télécom turult väljunud ega oleks saanud ilma pankrotiohtu välistamata teha vajalikke investeeringuid, eelkõige neid, mis oleks võimaldanud kliendiliinide eraldamist, mistõttu ei olnud reformil negatiivset mõju konkurentsile.
(87)
Prantsuse Vabariigi arvates ei oleks France Télécomi pensionide rahastamise meetodi reform, eelkõige erakorralise sissemakse nõude kehtestamine, toonud riigi jaoks ajavahemikus 1997-2006 kaasa kulu, vaid oleks tegelikult Prantsusmaa ametiasutuste hinnangu kohaselt toonud Prantsusmaale 9,1 miljardi euro suuruse netotulu (52). Kui peaks arvutama erakorralise sissemakse tulusust, tuleks Prantsuse Vabariigi arvates kasutada 7 % diskontomäära. Seega võeti 1996. aastal vastu erakorralise sissemakse põhimõte. Investeerimisväljavaade pidi olema pikaajaline, sest eeldatav erinevus makstud hüvitiste ja sissemaksete vahel ületas 500 miljonit eurot alles 2005. aastal ehk üheksa aastat hiljem ning 1 miljard eurot alles 12 aastat hiljem. Riigikassa võrreldavate võlakirjade määr 1996. aastal kasvas keskmiselt 15 aastaga 6,9 %. France Télécom emiteeris omalt poolt võlakirju ajavahemikus 1991. aasta novembrist kuni 1997. aasta novembrini 7 % keskmise võrreldava määraga.
(88)
Komisjoni nõutud summade arestimine vastavalt komisjoni otsusele France Télécomi suhtes kohaldatava ettevõtlusmaksu kohta (53) ning seejärel nende summade maksmine pidi viima komisjoni tõdemuseni, et tema otsust täideti kooskõlas tema 2007. aasta vastavateemalise teatisega (54). Seetõttu ei tuleks uurida kõnealuste abimeetmete kumulatiivset mõju.
6. ABI HINDAMINE
6.1. Abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(89)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(90)
Selle artikli kumulatiivsete tingimuste kohaldamist vaatlusaluse juhtumi asjaoludele on uuritud punktides 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Riigi ressurssidest antav abi
(91)
Prantsusmaa on välja andnud 1990. ja 1996. aasta seadused. Nendega on ette nähtud meede, mille kohaselt kannab France Télécom riigieelarvesse hüvitise France Télécomi ametnikele määratud pensionide maksmise ja teenindamise eest. Kuna vastavalt 1996. aasta seadusele on summa, mida France Télécom hüvitiseks riigieelarvesse kandis, väiksem esialgu 1990. aasta seadusega ette nähtud summast, on France Télécomile antud abi Prantsusmaa ressurssidest.
6.1.2. Teatavate ettevõtjate soodustamine
(92)
1990. aasta seaduse sätete kohaselt kohaldati korda juriidilise isiku staatusega avalik-õigusliku operaatori France Télécom suhtes. Riigi osalusega ettevõtjat France Télécom käsitleva 1996. aasta seadusega muudeti kõnealust korda sätetega, mida kohaldatakse France Télécomi suhtes vastavalt selles seaduses konkreetselt kõnealuse ettevõtja jaoks kindlaks määratud korrale.
(93)
1990. aasta seadusega kehtestatud korra eesmärk oli määrata seoses tööandja sissemakse põhimõtete ja summadega kindlaks konkreetne hüvitis, mida France Télécom maksab Prantsusmaale pensionide eest. France Télécomi makstav hüvitis, mis oli sätestatud 1990. aasta seaduse esialgses redaktsioonis ning mida kohaldati ajavahemikus 1991-1996, nagu ka 1996. aasta seadusega kehtestatud hüvitis, mida kohaldati alates 1997. aastast, on erimeetmed, mis hõlmavad üksnes France Télécomi; seega on vastupidiselt France Télécomi seisukohale täidetud valikulisuse tingimus.
6.1.3. Majanduslik eelis, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi
(94)
Tuleks kindlaks määrata, kas meetmed, millega määratakse kindlaks kõnealuse hüvitise summa, soodustavad France Télécomi. Küsimust, kas 1996. aasta seadusega 1990. aasta seaduse artiklis 30 tehtud muudatused kujutavad endast abi, kuna annavad France Télécomile eelise, tuleb hinnata kõnealuse pensionisüsteemi laadi ja tulususe ning France Télécomile kaasnevate mõjude, mitte aga muudatuste põhjuste ega eesmärkide põhjal. Vastupidiselt Prantsusmaa seisukohale ei ole 1990. aasta seaduse muutmisega taotletud eesmärk seega mõjude hindamisel põhimõtteliselt asjakohane.
(95)
Asjaolu, et riik tegeleb France Télécomi ametnikele määratud pensionide maksmise ja teenindamisega, tuleneb sellest, et kohaldatakse tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksit, mis kehtib üksnes kõnealuste endiste ametnike suhtes. Nende ametnike staatust ega põhimõtet, mille kohaselt tasub riik nende pensionimaksed, ei muudetud ei 1990. aasta seaduse ega ka 1996. aasta seadusega. Selline vastutuse võtmine näib tulenevat põhimõttest, mille kohaselt teenivad ametnikud vastavalt personalieeskirjadele avalikke hüvesid üldhuvidest täiesti sõltumata. Paraku ei ole see nii, sest ametnikud töötavad ettevõtja heaks, kes osutab teenuseid tasu eest eesmärgiga teenida selle ettevõtja huvi ja kasu, konkureerides teiste samu teenuseid osutavate ettevõtjatega.
(96)
Sellest seisukohast kujutab riigile hüvitise maksmine, mis oli ette nähtud 1990. aasta seaduse esialgses redaktsioonis ning ka 1996. aasta seadusega kehtestatud muudatustega, erandit Prantsusmaa vastutuse võtmise põhimõttest. Seda erandit õigustab France Télécomi ametnike pensionide suhtes kohaldatava süsteemi olemus ja ülesehitus. Prantsusmaa peab kohaldama tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksit France Télécomi sellistele ametnikele määratud pensionide maksmisel ja teenindamisel, kes kuuluvad üldise riigiteenistuja staatuse alla, mitte aga sotsiaalkindlustushüvitiste üldise süsteemi alla.
(97)
Prantsusmaal on isegi juhul, kui France Télécom hüvitist ei maksa, kohustus tagada asjaomase ametniku staatuses oleva personali eluaegsed kohustused, välja arvatud juhul, kui ta neid kohustusi ühepoolselt muudab. Prantsusmaal riiklikult koolitatud ametnike kättesaadavaks tegemine France Télécomile ilma makstud ja makstavate pensionide eest mingisugust hüvitist tasumata annab aga nimetatud ettevõtjale selge eelise.
(98)
Kuna France Télécomi konkurentidest ettevõtjad ei värba ametniku staatuses töötajaid, kelle suhtes oleks Prantsusmaal samalaadne finantskohustus, siis ei saa neile üle kanda France Télécomi pensionide rahastamise ja hüvitise maksmise süsteemi loogikat, mis on seadusega kehtestatud. Olles tunnistajaks asjaolule, et konkurentide töötajad olid teistsuguses olukorras seoses palkade maksmata jätmise riskiga sotsiaalkindlustushüvitiste üldise süsteemi alusel, näivad Prantsusmaa ametiasutused arvavat, et nende puhul on sotsiaalkindlustusmaksete maksmine kõnealuse riski katmiseks õigustatud. Prantsusmaa tugineb just sellele olukorrale, väites, et ühistest riskidest erinevate riskide hõlmamine ametnike ja eraõiguslike töötajate puhul ei ole France Télécomi poolt riigile makstava hüvitise arvutamisel 1996. aasta seaduse kohaselt õigustatud.
(99)
Sellest järeldub seega, et eraõiguslike töötajate värbamisest tulenevate maksude tõttu ei ole need ettevõtjad ei õiguslikult ega faktiliselt olukorras, mis oleks võrreldav France Télécomi ametnikest töötajate omaga; see on vastupidine, mida Prantsusmaa ja France Télécom väidavad oma märkustes.
(100)
Samuti ei ole asjakohane võrrelda France Télécomi suhtes kohaldatavat hüvitise skeemi teiste selliste avalik-õiguslike üksuste skeemiga, kus töötavad ametniku staatuses töötajad, nagu nt Pariisi rahapaja (Monnaie de Paris) või Prantsusmaa riiklik metsaamet (Office National des Forêts), ning mida võiks teatud tegevuste poolest liigitada ettevõtjateks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, või teiste selliste avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste skeemiga nagu EDF või GDF minevikus. EDFil ja GDFil olid eripensioniskeemid ning nad ei olnud liitunud avaliku teenistuse skeemidega. EDFi ja GDFi skeemid tuginesid muu hulgas üldskeemile, isegi kui rõhutada, et komisjon järeldas abi puudumist üksnes selle põhjal, et hüvitis oleks riigi jaoks finantstagajärgedeta, (55) mis aga ei olnud nii vaatlusaluse 1996. aasta reformi puhul.
(101)
Riigile La Poste’iga seotud ametnike pensionide maksmise hüvitamise kord enne otsuses La Poste kirjeldatud ja komisjoni poolt tingimuslikult heaks kiidetud muudatusi oli samuti avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse laadiga riigi osalusega ettevõtja kord ning jäi selleks 1990. aasta seaduse kohaselt selle esialgses redaktsioonis. See oli sarnane France Télécomi korraga selles mõttes, et sellega oli ette nähtud iga-aastase hüvitise tasumine riigile ametnike pensionide maksmise ning maksude teenindamise eest vastavalt sotsiaalkindlustuskoodeksi artiklile L-134.
(102)
Isegi kui La Poste ei ole France Télécomi konkurent, nii et viimasele antud eelised oleksid võinud või ähvardanud teda kahjustada, olid France Télécomi ametnike pensioniskeemi loogika ja sätted enne 1996. aasta reformi ikkagi samad kui La Poste’i suhtes tol ajal kehtinud võrreldava skeemi omad. Lisaks on komisjon hinnanud oma otsuses La Poste, et La Poste’i suhtes kohaldatav pensioniskeemi reform kujutas endast riigiabi, vastupidiselt sellele, mida väidab Prantsusmaa seoses France Télécomiga. Üldisemalt tuleb France Télécomi olukorra hindamisel võrrelda seda sellise avalik-õigusliku või eraettevõtja omaga, kelle töötajad on oma ametniku staatuse säilitanud. Sellised ettevõtjad oleksid võrreldavas olukorras France Télécomiga. France Télécomile antud riigiabi olemasolu saab seega hinnata just sellise võrdlussüsteemi alusel.
(103)
Vastupidiselt sellele, mida väidavad Prantsuse Vabariik ja France Télécom, ei saa kinnitada, et meede ei anna ettevõtjale, vaatlusalusel juhul France Télécomile, eelist üksnes seetõttu, et see hüvitab kõnealuse ettevõtja jaoks teatava ebasoodsa olukorra minevikus. Komisjon lükkas alles hiljuti tagasi endise telekommunikatsioonioperaatori, France Télécomi konkurendi väite, mille kohaselt õigustavad eripensioniõigused, mis on võrreldavad minevikus avalikust teenistusest päritud õigustega ning erinevad üldise süsteemi omadest, selliste sotsiaalkindlustusmaksete vähendamise meetmeid, mis on seotud kõnealuse kategooria töötajatega seotud pensionidega, mida ettevõtja tasub (56). Nagu rõhutasid Prantsusmaa ametiasutused 1996. aasta seaduseelnõu arutelude ajal, pandi 1996. aasta seadusega Prantsusmaale uus raske kohustus seoses France Télécomi ametnike pensionide maksmise ja teenindamisega. Samal ajal oli 1996. aasta seaduse eesmärk vähendada hüvitist, mida France Télécom oli alati maksnud.
(104)
Kõnealuse seadusega ette nähtud tööandja sissemakse määra arvutamise korrast tulenevalt maksis France Télécom alates 31. detsembrist 1996 riigile väiksemat hüvitist, kui ta oleks maksnud ilma kõnealuse seaduseta. Sama seadusega kehtestatud hilisemast maksekohustusest vabastava tööandja sissemakse tõttu lasi France Télécom 31. detsembril 1996 viivitamatult käiku reservvahendid, mis olid tema kontol eraldatud kohustuste täitmiseks tulevikus. Maks, millest France Télécom vabastati, ei olnud uus, sest 1990. aasta seadusega võeti üle varasem eelarvemenetlus; see ei olnud ettenägematu, sest ettevõtjal olid selle jaoks olemas reservvahendid; see ei kaldunud ka kõrvale üldise sotsiaalkindlustuse eeskirjadest, sest seda ei kohaldata France Télécomi makstava hüvitise suhtes.
(105)
1996. aasta seadusega kanti alates selle jõustumisest Prantsusmaale üle kohustus tasuda iga-aastaselt sissemakset, mis katab lõppkokkuvõttes täielikult asjaomaste töötajate pensionide rahastamise. 1996. aasta seadusega selliselt antud abi summat võib alates seaduse jõustumisest arvutada hilisemast maksekohustusest vabastava iga-aastase sissemakse, mida France Télécom maksab Prantsusmaale, ning sellise maksu vahe põhjal, mida ta oleks maksnud vastavalt 1990. aasta seadusele (esitatud tabelis 1), kui kõnealust seadust ei oleks muudetud, arvates maha 1997. aastal makstud kindlasummalise sissemakse.
(106)
Prantsuse Vabariigi hinnangutest, mis on esitatud põhjenduses 40, järeldub, et 1996. aasta reformi ajal ning kuni finantskohustuste ettenähtud kaotamiseni seetõttu, et Prantsusmaa võtab kulu enda kanda, võisid Prantsusmaa ametiasutused hinnata uute maksude netosummaks kokku kuni 2043. aastani ehk ajani, mil riigi finantskohustused pensionile jäänud ametnike või nende ülalpeetavate suhtes lõppevad, […] miljardit eurot. Maksude nüüdispuhasväärtus 1996. aastal oli […] miljardit eurot pärast France Télécomi iga-aastaste sissemaksete (15,2 miljardit eurot), töötajate sissemaksete ([…] miljardit eurot) ning 5,7 miljardi euro suuruse erakorralise kindlasummalise sissemakse mahaarvamist.
(107)
Tuleks märkida, et 1996. aastal reformi ajal tehtud hinnangulised summad on ligilähedased tegelikele summadele (57). Ei hüvitise, mida France Télécom pidi maksma iga-aastaste sissemaksetena, ega 1997. aastal makstud 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise eesmärk ega ka tagajärg ei olnud taotleda Prantsusmaa eelarve neutraalsust. Juhul kui see nii oleks olnud, siis eeldades, et aktuaarse hindamise hüpoteesid olid asjakohased, oleksid kulud ja tulud kogu ajavahemiku puhul olnud tasakaalus, mistõttu ei oleks France Télécomil olnud majanduslikku eelist.
(108)
Prantsusmaa ametiasutused olid teadlikud, et „France Télécomi ametnike pensionimaksete ülekandmine riigile” oli „riigi jaoks uus ja raske kohustus” ning et erakorraline kindlasummaline sissemakse või riigi omandis oleva ettevõtja teatava osa aktsiate võõrandamisest saadud tulu kattis seda vaid osaliselt. Põhjenduses 31 viidatud aruteludest nähtub, et Prantsusmaa ei püüdnud 1996. aastal hüvitada täies ulatuses uut kohustust, mille ta edaspidi enda kanda võttis, vaid püüdis hoopiski võtta enda kanda uue kohustuse „ettevõtja huvides, mida selles tehingus eelkõige arvesse võetakse”.
(109)
Isegi kui võtta selle uue kohustuse hindamisel, mida Prantsusmaa enda kanda võttis, arvesse Prantsusmaa teistsugust aktuaarset hindamist ning hoolimata 1997. aastal makstud erakorralisest kindlasummalisest sissemaksest, on ilmselge, et reform andis tööandja väiksemate sissemaksete tõttu ettevõtjale märkimisväärse eelise. Kuna kindlasummaline sissemakse või rahaline hüvitis ei võimaldanud üksnes täielikult katta Prantsusmaale üle kantud makseid, vaid neid ka vähendada, ning võttes arvesse maksete suurusjärku, ei saa pidada asjakohaseks tol ajal tehtud aktuaarset hindamist ja hinnangute täpsust kuni 2043. aastani kestva ajavahemiku kohta.
(110)
Lisaks ei tuleks France Télécomi väikematest maksetest tulenevaid finantseeliseid võrrelda ametnike värbamisest tuleneva väidetava ebasoodsa olukorraga, nagu seda näeb France Télécom ja kinnitab Prantsuse Vabariik. 1996. aasta seadus ei ole mingil juhul väidetavat ebasoodsat olukorda süvendanud, sest see ei toonud kaasa lisaametnike värbamist. Vabastades France Télécomi teatavast osast finantskohustustest, ei olnud 1996. aasta seaduse eesmärk hüvitada väidetavat ebasoodsat olukorda seoses töötasudega või France Télécomi väljendatu kohaselt ametnike värbamisest tuleneva väiksema paindlikkusega.
(111)
Seega tuleb täiendavalt vastata argumentidele seoses ametnike värbamisest tuleneva väidetava ebasoodsa olukorraga, millele on viidanud Prantsuse Vabariik ja France Télécom.
-
Esiteks oli France Télécomil enne Prantsusmaa turu täielikku konkurentsile avamist olemas koolitatud ja pädev personal, ilma milleta ei oleks ta oma turupositsiooni säilitanud, juhul kui ta oleks pidanud need täielikult asendama. Selle asjaolu jätab aga France Télécom oma dokumentidest välja.
-
Lisaks on töötasud ja töötajate koolitamisse tehtavad investeeringud, mida France Télécomi käsitleb kui ebasoodsat olukorda, tegelikult ettevõtja eelarves tavapärased kulud ning ei ole tõendatud, et need ei paranda töötajate osalust ja tootlikkust võrreldes konkurentidega.
-
Kui vastab tõele, et France Télécomil ei ole võimalik kohandada töötasusid, rakendades asjaomaste töötajate puhul töökohtade vähendamise sotsiaalkava, on siiski kaheldav, et ametniku staatuses töötajatele ainuüksi nende staatuse tõttu ette nähtud kava võiks nõuetekohaselt rakendada, sest ametnike töölevõtmise lõpetamine 1997. aastal ning eraõiguslike töötajate kasutamine pakkus ettevõtjale kindlaid paindlikkuse võimalusi töötasude kohaldamisel.
-
Kui vastab tõele, et ettevõtja pühendab olulise osa eelarvest kõnealuste töötajate ennetähtaegselt pensionile jäämise motiveerimiseks, on siiski ka tõsi, et ettevõtjal oleks sellise sätte kehtestamiseks olnud väiksem stiimul ja huvi, kui Prantsusmaale ei oleks üle kantud finantskohustusi, mis lasusid France Télécomil vastavalt 1996. aasta seadusele. Säte võimaldab motiveerida ennetähtaegset pensionile jäämist ning seega võtta riigil asjaomaste töötajate eest vastutuse varem. Ilma 1996. aasta seaduseta oleks France Télécom pidanud seda kohustust endiselt ise kandma.
(112)
Kuna puudub seos kõnealusest meetmest tuleneva majandusliku eelise olemasolu või selle puudumise küsimusega, tundus olevat alusetu põhjendus sellise konkurentsieelise arvessevõtmise kohta, mida France Télécom oma endiselt monopolilt sai, millele viitavad kaebuse esitajad. Väidetavad eelised ja ebasoodsad olukorrad ei ole seotud telekommunikatsioonituru konkurentsitingimuste võrdsustamise küsimusega sotsiaalkindlustusmaksete osas.
(113)
Üksnes 1996. aasta seadusega ette nähtud erakorraline kindlasummaline sissemakse oli France Télécomi jaoks vahetu kulu seoses juba kindlaks määratud võrreldava olukorraga. Kindlasummalise sissemakse tasumine vähendas abisummat, millest France Télécom sai ja saab edaspidi kasu, niikaua kuni riik kannab France Télécomi asemel 1996. aasta seadusest tulenevat finantskohustust. Ilma et see piiraks Prantsuse valitsuse kasutatud aktuaarsete meetodite õigsust, oleks ilma kindlasummalise sissemakseta summa, millest France Télécom vabastati, olnud 1996. aasta puhasväärtuses 18,9 miljardit eurot, mitte aga […] eurot.
(114)
1996. aasta seadusega võimaldati ja võimaldatakse jätkuvalt France Télécomile suuremaid rahalisi vahendeid tegutsemaks turul, kus ta on aktiivne. Need vahendid olid 1996. aasta seadusest tulenevalt suuremad kui need, mis France Télécomil olid vastavalt 1990. aasta seadusele selle esialgses redaktsioonis. Telekommunikatsiooniteenuste turgu, kus France Télécom kõikjal Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides tegutses ja tegutseb, on ainu- ja eriõiguste järkjärgulise kadumisega alates 1988. aastast tasapisi konkurentsile avatud ning kui välja arvata konkreetsed erandid, siis on turg täielikult avatud olnud alates 1998. aastast. Prantsusmaal avati turg täielikult konkurentsile 2002. aastal. Õiguslike takistuste kadumisega sisenesid turule teised ettevõtjad, kes olid ja on endiselt France Télécomi konkurendid, ning seda isegi enne 1990. ja 1996. aasta õigusmeetmeid, mida käesolevas otsuses käsitletakse.
(115)
Olles vabastatud ametnikest töötajate pensionimaksete tasumisest tulevikus ning iga-aastaste sissemaksete madalama taseme tõttu vähendati France Télécomi bilansis kohustustusi ja makse, mis suurendas tema atraktiivsust kapitali ligimeelitamisel ning mistõttu ta oli soodsamas olukorras kui enne 1996. aasta reformi. Kuna France Télécom vabastati kohustusest, mis tal oli oma endisel Prantsuse turul, oli tal kergem areneda teiste äsja konkurentsile avatud liikmesriikide turgudel, mida ta ka tõhusalt tegi, nagu on selgitatud põhjendustes 48-50.
(116)
France Télécomi kohustuste vähendamine tulenevalt meetoditest, mille põhjal arvutatakse Prantsusmaale makstav hüvitis ametnikest töötajate pensionimaksete tasumiseks, kahjustab seega või ähvardab kahjustada konkurentsi France Télécomi ja uute ettevõtjate vahel Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides, kus France Télécom tegutseb.
6.1.4. Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine
(117)
Turge, millel France Télécom Prantsusmaal tegutseb, on alates 1988. aastast järg-järgult konkurentsile avatud, ning seetõttu on need suuresti avatud ka liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Direktiiviga 96/19/EÜ on ette nähtud telekommunikatsioonituru täielik liberaliseerimine alates 1. jaanuarist 1998. Seega on Prantsusmaal end asutanud ettevõtjad, kelle kapital on osaliselt muude liikmesriikide kui Prantsusmaa ettevõtjate omandis. Teatavad turud hõlmavad rahvusvahelist andmeedastust liikmesriikide vahel. Samamoodi osutab France Télécom oma tütarettevõtjate kaudu elektroonilisi side teenuseid teistes liikmesriikides, eelkõige Hispaanias, Belgias ja Ühendkuningriigis.
(118)
Nendel tingimustel võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust meede, mis vähendab France Télécomi üldist käitamis- ja tegevuskulu ning vabastab selle kaudu ettevõtja ressursid, et see saaks investeerida või parandada oma kaubanduspakkumist Prantsusmaal või end sisse seada teistes liikmesriikides.
6.1.5. Järeldus abi olemasolu kohta vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1
(119)
Eelnevast nähtub, et vähendades hüvitist, milleks on 1990. aasta seadusega selle esialgses redaktsioonis ette nähtud pensionimakseteks riigile makstav tööandja sissemakse, ning asendades selle 1996. aasta seaduses sätestatud hüvitisega, mis on väiksem varem kohaldatud hüvitisest, andis Prantsuse Vabariik 1996. aasta seadusega kehtestatud kohustuste ülekandmise kujul France Télécomile riigi ressurssidest abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi ning kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1.
(120)
Seetõttu on vajalik uurida, kas selle abi võib kuulutada kokkusobivaks siseturuga.
6.2. Abi kokkusobivuse alternatiivsed õiguslikud alused
(121)
Komisjon märgib, et Prantsusmaa ei ole kõnealuse meetme siseturuga kokkusobivuse põhjendamisel viidanud ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2.
(122)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikega 2 ette nähtud erandid, milleks on üksiktarbijatele antav sotsiaalabi, loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks antav abi ning Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondade majandusele antav abi, on vaatlusalusel juhul selgelt ajakohatud.
(123)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3 sätestatud erandite kohta nendib komisjon, et kõnealune abi ei ole abi majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus, tegemist ei ole üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projektiga ega abiga Prantsusmaa majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks. Abi ei ole ette nähtud kultuuri edendamiseks ega kultuuripärandi säilitamiseks.
(124)
Seetõttu näib, et kõnealuse meetme siseturuga kokkusobimise hindamiseks võib kohaldada üksnes ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c.
6.3. Abi kokkusobivus siseturuga vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c
(125)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c on sätestatud järgmine: „Siseturuga kokkusobivaks võib pidada: […] abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega […].”
(126)
Selleks et abi saaks pidada kokkusobivaks siseturuga selle põhjal, et see soodustab majandustegevuse või teatud majandussektorite arengut, peab see parandama majandustegevuse teostamise viisi. Abi sobib ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c kohaselt siseturuga kokku üksnes juhul, kui abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Oma hinnangus paneb komisjon erilist rõhku vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumidele (58).
(127)
Esmalt tuleks menetluse algatamise otsuses komisjoni tõstatatud kahtluste kohta märkida, et Prantsuse Vabariik sai France Télécomilt piisava summa, mis vastab summale, mille tagasinõudmist komisjon nõudis oma otsuses France Télécomi suhtes kohaldatava ettevõtlusmaksu kohta (59). Olles saanud kinnitust Üldkohtu otsusest, millega Euroopa Kohus (60) lükkas tagasi kõnealuse otsuse tühistamise hagi, on komisjon arvamusel, et Prantsuse Vabariik võttis otsusest tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikud meetmed. Kuna makstud abi nõuti ettevõtlusmaksu kohaldamise kaudu nõuetekohaselt tagasi ning see kõrvaldab majandusliku eelise France Télécomi jaoks, siis ei tuleks uurida selle abi võimaliku kumulatsiooni mõju seoses käesolevas menetluses käsitletava abiga.
(128)
Seoses ülejäänuga tuleks kõigepealt märkida, et vastupidiselt investeerimiskulule on ettevõtja sotsiaalkulud korduvad tegevuskulud ning neid vähendav abi kujutab endast ettevõtja tegevusabi, mille kokkusobivust siseturuga peab Euroopa Komisjon väga põhjalikult hindama Euroopa Kohtu kohtupraktika põhjal.
6.3.1. Abimeetme kokkusobivus ühist huvi pakkuva eesmärgiga
(129)
Vaatlusalusel juhul võib alates 1997. aastast antud abi käsitleda abina, mis on ette nähtud elektroonilise side teenuse osutamise arendamise lihtsustamiseks turgude täieliku liberaliseerimise kontekstis. 1996. aasta seadus võeti vastu koos 26. juuli 1996. aasta telekommunikatsiooniseadusega nr 96-659, millega võeti üle ELi õigusest, nimelt direktiivist 96/19/EÜ, Prantsusmaa jaoks tulenevad õigused.
(130)
1996. aasta seaduse üldeesmärk seoses Prantsusmaale rahalise hüvitise maksmisega on lähendada France Télécomi töötasudelt makstavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate omadele, kes maksavad sotsiaalkindlustushüvitisi üldise süsteemi raames. Kasutatud vahend, st abimeede, mis on otse ja täielikult suunatud France Télécomi tööandja sissemaksete kindlaksmääramise viisi vastu, tundub olevat seatud eesmärgi saavutamiseks nõuetekohane.
(131)
Abimeede, millega püütakse vähendada France Télécomi jooksvaid sotsiaalkindlustusmakseid, mille tasumise kohustus võeti ajal, mil valdava osa teenuste osutamine monopoli seisuses ei eeldanud majanduslikult tõhusat käitumist, võib teistsuguses konkurentsiolukorras aidata parandada varem monopoli seisuses osutatud teenuste osutamise viisi, kuivõrd konkurentidest ettevõtjate rahaliste vahendite eraldamisega nende vastavateks sotsiaalkindlustusmakseteks ei kaasne muutust võrdsetel tingimustel toimuvas konkurentsis. Alljärgnevalt on esitatud reservatsioonid seaduse teatavate sätete asjakohasuse kohta selles kindlaks määratud eesmärgi saavutamisel. Siiski ei ole seatud kahtluse alla seaduse legitiimsust ega kokkusobivust ühist huvi pakkuva eesmärgiga, milleks on arendada välja tõhusa konkurentsiga elektroonilise side teenuse turud, aidates sel viisil kaasa tehnoloogia arengule ja selle tegevuse majanduslikule õitsengule.
6.3.2. Abimeetme vajalikkus
(132)
France Télécomiga seotud ametnike töökohtade puhul ülempiiri kehtestamine, mis tulenes värbamise keelust alates 1. jaanuarist 2002 ja oli ette nähtud 1996. aasta seadusega, tõi vältimatult kaasa France Télécomil lasuvate pensionimaksete märkimisväärse suurenemise proportsionaalselt töötavate ametnike arvuga. Olles nii ilma jäetud võimalusest värvata ametnikke riigiasutustest, mis oli ka arusaadav, sest kõnealuste teenuste osutamises tekkis konkurents, seisis France Télécom nende töökohtade puhul silmitsi üleliigsete pensionimaksete maksmise kohustusega võrreldes sellega, mida tema konkurendid pidid ja peavad maksma. Samuti tuleks märkida, et kohustus maksta Prantsusmaale hüvitist vastavalt 1990. aasta seaduse esialgsetele sätetele ei hõlmanud üksnes konkureerivatel turgudel tegevaid ametnikke 1990. aastal ja pärast seda, vaid ka side- ja telekommunikatsiooniameti pensionil olevaid ametnikke 1990. aastal.
(133)
Näiteks oleks Prantsuse Vabariigi esitatu kohaselt sissemaksete määr, mis lasus France Télécomil vastavalt 1990. aasta seaduse sätetele, olnud 77 % töötavate ametnike teenistusastmest sõltuvast brutopalgast 2010. aastal. Seda määra tuleb võrrelda […] % määraga, mis võimaldaks ühiste riskide ja ühistest riskidest erinevate riskide puhul tagada France Télécomi ja selle konkurentide täielikult võrdsed konkurentsitingimused. Absoluutväärtuses oli iga-aastase lisakulu ja võrdseid konkurentsitingimusi tagava sissemakse määra vahe ligikaudu […] miljonit eurot. Kui ei oleks seaduses sätestatud tööandja sissemaksete puhul hilisemast maksekohustusest vabastamine, oleks France Télécomi maksevajadused olnud 1996. aastal juba kehtestatud 3,6 miljardi euroga võrreldes oluliselt suuremad.
(134)
Selles suhtes ei ole asjakohased kaebuste esitajate väited, et France Télécom võis alates 1996. aastast võtta enda kanda palju suurema finantsvõla võrreldes kohustustega, millest Prantsusmaa ta vabastas, sest need ei ole seotud uuritava küsimusega. Isegi kui alates 1996. aastast France Télécomi finantsvõlg kasvas ning tundub, et kõnealuste summade puhul on kõrvale jäetud ettevõtja pankrotioht, millele on viidanud Prantsuse Vabariik, siis juhul, kui 1990. aasta seadusega ette nähtud skeem oleks ellu viidud, näiks abimeede olevat vajalik tulevikus, et võimaldada France Télécomil konkureerida asjaomasel turul võrdsetel tingimustel, ilma et ettevõtja oleks ebasoodsas olukorras selliste minevikust päritud sotsiaalkindlustusmaksete tõttu, mida ei kanna konkurendid.
(135)
Vaatlusalusel juhul ei ole põhjendatud kaebuste esitajate ja telekommunikatsioonioperaatori märkused üldise bilansi asjakohasuse kohta, millega püütakse abi vajalikkuse üle otsustada muude eeliste põhjal, mis France Télécomil olid monopoli seisuse tõttu minevikus. 1996. aastast peale on France Télécomi positsioon olnud tõesti valdav teenuste turgudel, kus ta Prantsusmaal tegutseb, eelkõige side turgude võrkudest tulenevate mõjude tõttu. France Télécom on laienenud ka teiste liikmesriikide turgudele, omandades olulise positsiooni Poolas ja Hispaanias. Nagu seda rõhutab kaudselt oma märkustes üks telekommunikatsioonioperaator, on France Télécomil tema valitseva positsiooni tõttu ELi toimimise lepingu artikli 102 tähenduses või tema märkimisväärse turuvõimu tõttu ELi elektroonilise side turul kohaldatavate õigusaktide (61) tähenduses erilised asümmeetrilised kohustused, mida ei ole konkurentidest ettevõtjatel, kellel on väiksem turuvõim.
(136)
Tema selliste kohustuste eesmärk, nagu näiteks seoses võrgule juurdepääsemise, tariifide kulupõhisuse või sellisest ärilisest käitumisest hoidumisega, mis on lubatud ettevõtjale, kellel ei ole valitsevat positsiooni, on just see, et France Télécomi varasemast monopolist pärit positsioon ei kahjustaks enam konkurentsi. Need eriotstarbelised õigusaktid, mida riiklik reguleerimis- ja konkurentsiamet ning komisjon (62) on välja töötanud ja kohaldanud, on sihipärasemad ja tõhusamad France Télécomi jätkuva ebasoodsa olukorra mõju leevendamiseks, mis tuleneb tema varasemast monopoli seisusest, millele on viidanud kaebuse esitajad.
(137)
Käesoleva menetluse teemaks olev riigiabi näis põhimõtteliselt olevat vajalik ühist huvi pakkuva eesmärgi saavutamiseks, parandades konkurentsitingimusi seoses pensionimaksetega ning seega elektroonilise side teenuste osutamist.
6.3.3. Abimeetme proportsionaalsus
(138)
Tuleb tõdeda, et rahaline hüvitis, mida tuleb riigile maksta 1990. aasta seaduse alusel pensionide maksmise ja teenindamise eest, hõlmab konkreetselt France Télécomi ning on sui generis. 1990. aasta esialgse seadusega ette nähtud täieliku hüvitamise põhimõte asendati alates 1996. aastast eri süsteemiga, mille raames määratakse kindlaks riigile makstava hüvitise summa. France Télécomi makstava tööandja sissemakse summa kindlaksmääramiseks oli teoreetiliselt mitu võimalust, isegi selline, et riik maksab kogu summa ilma ettevõtjalt hüvitist saamata. Kõnealust hüvitist on alates 1997. aastast arvutatud maksude põhjal, mida maksavad samas sektoris tegutsevad konkurentidest ettevõtjad. Selleks et määrata kindlaks, kas abi on proportsionaalne kindlaks määratud eesmärgi saavutamisega, tuleks seega uurida 1996. aasta seadusega kehtestatud hüvitise summa kindlaksmääramiseks kasutatud võrdlusaluse objektiivsust ja põhjendatust.
(139)
Esmalt tuleb märkida, et pensionimaksete vähendamisega seotud menetluste puhul seoses selliste endiste telekommunikatsioonisektoris monopoolses seisundis olnud ettevõtjate ametnikega nagu OTE Kreeka Vabariigis ja BT Blc Ühendkuningriigis, kontrollis komisjon, kas need ettevõtjad tasusid konkurentidega võrdseid sotsiaalkindlustusmakseid, et teha kindlaks, kas kõnealustele ettevõtjatele antud abi sobis või ei sobinud kokku siseturuga vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c (63). Komisjon nendib, et vaatlusalusel juhul ei võimaldanud hilisemast maksekohustusest vabastavad sissemaksed, mida France Télécom igal aastal tasus ning mis olid ette nähtud 1996. aasta seadusega, tagada konkurentidega võrdsete sotsiaalkindlustusmaksete tasumine. Konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära ei saavutatud.
(140)
Prantsuse Vabariik ja France Télécom tuginevad siiski 5,7 miljardi euro suurusele erakorralisele kindlasummalisele sissemaksele, mida France Télécom maksis 1997. aastal 1996. aasta seaduse kohaselt. Selle kindlasummalise sissemakse suurus määrati 1996. aastal kindlaks nii, et see hüvitaks 1996. aasta seaduse kohaldamise kümneaastase ajavahemiku jooksul lisakulu, mille riik oli juba ette näinud, võttes arvesse muu hulgas arvestuslikku reservi, mis France Télécomil oli ja mida ettevõtja võis uuesti kasutusse võtta eelarveaastatel 1996-1997. Erakorraline kindlasummaline sissemakse koosneb kahest osast:
-
ühest küljest 3,6 miljardi euro suurune summa, milleks on France Télécomi kuni 1996. aastani moodustatud reservvahendid, et tulla toime ametnike tulevaste pensionmaksetega, mis olid tol ajal ette nähtud;
-
teisest küljest 2,1 miljardi euro suurune summa (edaspidi „lisasumma”), mis vastab nii riigiasutuste prognoosidele kui ka sellele, mis määrati pensionide maksmisega seotud sotsiaalkindlustusmaksete netosummaks, mida riik pidi maksma kümne aasta jooksul ajavahemikus 1997-2006, seoses telekommunikatsioonisektori ametnike pensionimaksu ülekandmisega.
(141)
Kuna 5,7 miljardi suuruse kindlasummalise sissemakse eesmärk ei olnud kunagi kompenseerida konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära France Télécomi ja selle konkurentide vahel, siis ei ole õigustatud võrrelda seda summat ettevõtjat hilisemast maksekohustusest vabastavate iga-aastaste sissemaksetega, mida ei maksnud France Télécom, kuid mis oleksid olnud vajalikud, et saavutada tegelik konkurentsitingimustest lähtuv osalusmäär.
(142)
Parlamendi aruteludest nähtub, et 2,1 miljardi euro suurune lisasumma oli ette nähtud selleks, et katta 1997.-2006. aasta maksete ülekandmine ning kõrvaldada tegelikult abi mõju kümneaastase ajavahemiku puhul. France Télécomi makstava lisasummaga püüti katta kümneaastase ajavahemiku puhul reformi tõttu Prantsusmaale tekkivat lisakulu.
(143)
Erakorraline sissemakse hõlmab selle arvestusliku reservi kasutamist, mida moodustati kuni 1996. aastani ning mis on kaotanud otstarbe. Riigile üle kantud reservvahendid oli France Télécom kogunud tulevaste pensionikohustustega toimetulekuks ning selline ülekandmine kõrvaldab abi mõju pensioni makseperioodiks, mille jooksul need vahendid tõenäoliselt pensione katavad.
(144)
Siiski viitab 1996. aasta seadus ühekordsele erakorralisele sissemaksele, ilma et riigieelarve seaduse ega ka hilisemate dekreetide kohaldatavates sätetes eristataks nendest sätetest tulenevat summat, mille oleks võinud selle ajavahemiku puhul maha arvata riigile ülekantavast summast. 1996. aasta seaduse artiklis 6 on selgelt täpsustatud, et erakorraline kindlasummaline sissemakse kantakse vastutasuks selle eest, et riik võtab enda kanda riigiametnikest töötajatele määratud pensionide maksmise. Selle erakorralise kindlasummalise sissemakse summat tuleb seega reformi analüüsis täielikult arvesse võtta.
(145)
Kuna France Télécom kattis erakorralise kindlasummalise sissemaksega telekommunikatsioonisektoris töötavate ametnike vanaduspensionimaksed ning hüvitismakse skeemide vahel 15-aastaseks ajavahemikuks, siis on abi mõju kõrvaldatud. Seega on France Télécom selle erakorralise sissemakse tegemisega kõrvaldanud kõnealuse ajavahemiku puhul abi mõju. Nii on põhjendatud, et selle ajavahemiku puhul ei ole France Télécomil kohustust täita kõnealuse abi siseturuga kokkusobivuse tingimusi ning ta ei pea maksma võrdsete konkurentsitingimuste tagamiseks vajalikku iga-aastast sissemakset, mis hõlmab eraõiguslike töötajate puhul ühistest riskidest erinevaid riske.
(146)
Sellise mõttekäigu etapid tuleks uuesti põhjalikult üle vaadata.
(147)
Märkida tuleb, et hilisemast maksekohustusest vabastavad iga-aastased maksed, mida France Télécom tasus alates 1996. aasta reformist, ei võimaldanud saavutada konkurentsitingimustest lähtuvat osalusmäära, nagu on seda rõhutatud menetluse algatamise otsuses. See tuleneb asjaolust, et France Télécomi kohaldatud määr hõlmab üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühiseid riske katvaid sissemakseid ning jätab seega kaasamata sissemaksed, mis hõlmavad ühistest riskidest erinevaid riske, nagu töötus või palkade maksmata jätmine ettevõtja saneerimise või likvideerimise korral.
(148)
Tabelist 4 nähtub seega, et kuna France Télécomi makstava hüvitise arvutamisel ei võetud arvesse ühistest riskidest erinevaid riske, on oluline vahe nende summade vahel, mida France Télécom maksis riigile ja mida ta oleks maksnud siis, kui sissemakse määra oleks arvutatud nii, et tagada täielikult võrdsed konkurentsitingimused konkurentide maksude arvutamise alustega. Seega ei täida seadusest tulenev abimeede proportsionaalsuse põhimõtet. Selleks et meede täidaks kõnealust põhimõtet ning et saavutada seatud legitiimne eesmärk, mis on konkurentsitingimuste parandamine selliste maksude võrdsustamise arvutusmeetodite kaudu, mida maksavad telekommunikatsiooniturul tegutsevad asjaomased ettevõtjad Prantsusmaal, oleks France Télécomile 1996. aasta seadusega antud abi pidanud nii minevikus kui ka edaspidi võrdsustama kõnealused maksud ning katma mõlema kategooria töötajate puhul ühistest riskidest erinevad riskid.
(149)
Sellega seoses ei nõustuta Prantsusmaa väitega, mille kohaselt ei ohusta riigiametnikke teatavad riskid ning seetõttu ei ole õigustatud nende riskide eest sissemaksete tegemine. Esiteks ei esine need riskid just tänu riigi meetmetele, mistõttu ei ole õigustatud, et France Télécom saab nende arvel rahalise eelise. Näiteks ei esine riski, et palk jäetakse ettevõtja saneerimis- või pankrotimenetluse korral maksmata, just Prantsusmaa võetud kohustuse tõttu France Télécomis tegevametnike ees ning kuna Prantsusmaa on enda kindlustusandja. Välistada aga ei saa võimalust, et France Télécom kuulutab välja pankroti, just nagu seda võib teha konkurent. Mõlemal juhul ei ole tegemist mitte ettevõtjale, vaid selle töötajatele antud eelisega. Töötasude ülekandmise tagatis jõustub alles pärast ettevõtja tegevuse lõpetamist. Vastupidiselt France Télécomile peab konkureeriv ettevõtja tegema sissemakseid, et katta töötasude maksmata jätmise risk pärast ettevõtja likvideerimist. Seega ei ole õigustatud France Télécomile eelise andmine väiksemate sissemaksete kujul või tegelikkuses selle riski väljajätmine France Télécomi sissemaksete arvutamise meetodist.
(150)
Veelgi olulisem on see, et eesmärgiks 1996. aastal kehtestatud reformis, mis ei näi olevat jõudnud oma loogilise lõpptulemuseni, on võrdsustada maksukohustuste ja sotsiaalkindlustusmaksete puhul konkurentsitingimused kõikide sektoris tegutsevate konkurentide jaoks ning seda sõltumata nende töötajate staatusest ja France Télécomi jaoks kehtivast kohustusest liituda pädevate kindlustust haldavate asutustega ja teha sissemakseid. Just konkurentsitingimuste võrdsustamine muudab uuritava meetme kokkusobivaks siseturuga. Kas France Télécom puutub nende riskidega kokku või mitte, ei ole kõnealuse loogika puhul asjakohane.
(151)
Järelikult on pensionimaksete vähendamise puhul riigile maksete netosumma ülekandmise kaudu proportsionaalsuse põhimõte täidetud üksnes siis, kui see võimaldab konkurentsitingimuste võrdsustamist. France Télécomi ei olnud seoses palkadelt makstavate sotsiaalkindlustusmaksetega täielikult võrdses olukorras teiste sektoris tegutsevate ettevõtjatega, sest iga-aastase sissemakse arvutamisel ei võetud arvesse teatavaid sotsiaalkindlustusmakseid ja muid maksukohustusi.
(152)
Samuti ei ole õigustatud võtta vastupidiselt Prantsuse Vabariigi ja France Télécomi väidetele arvesse erakorralist kindlasummalist sissemakset summas 5,7 miljardit eurot, mida France Télécom 1997. aastal juba maksis, et võrrelda seda hilisemast sissemaksest vabastava sissemakse ebapiisava määraga, mida kohaldas France Télécom.
(153)
Esmalt soovib komisjon meelde tuletada, et ta peab igas olukorras tegema kindlaks, kas ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi kohaldamise tingimused on täidetud, sõltumata varasemast otsustuspraktikast, juhul kui see on olemas (64).
(154)
Igal juhul on siin uuritav reform mitmest vaatenurgast selgelt erinev otsuses La Poste (65) viidatud reformist, millele kalduvad tuginema Prantsuse ametiasutused.
(155)
Vastupidiselt reformile, mida on käsitletud otsuses La Poste, millele viitavad Prantsuse Vabariik ja France Télécom, toimus France Télécomi ametnike pensionide rahastamise reform ajal, mil avati ELi tasandil turud, kus France Télécom võis tegutseda.
(156)
Lisaks ilmnes, et France Télécom sai kasu liberaliseerimisest, seades end sisse teiste liikmesriikide turgudele, ning seda mitte üksnes enda aktsiaseltsiks muutmise tõttu, vaid osaliselt ka seetõttu, et ta kustutas oma bilansist pensionikohustused, ning tänu reformist tulenevatele väiksematele võimalikele maksetele tulevikus. Kohustuste vähendamine bilansis võimaldas France Télécomil suurendada oma makse- ja laenuvõimet. Andmetest, mida kaebuse esitajad esitasid oma märkustes võla kohta ning mida Prantsuse Vabariik ei vaidlustanud, nähtub, et France Télécomi netofinantsvõlg kasvas 19,2 miljardist eurost 1997. aastal 83 miljardi euroni 2002. aastal.
(157)
Vastab tõele, et teiste liikmesriikide turgudele laienemist toetav investeerimispoliitika, mis oli võimalik tänu liberaliseerimisele, võib olla finantsvõla märgatava kasvu alguseks. Vajalike rahaliste vahendite leidmine osutus võimalikuks osaliselt seetõttu, et vähendati pensionikohustusi netosummas […] miljardit eurot, mis kanti Prantsusmaale üle 1996. aastal. Seetõttu ei ole (või kui on, siis ainult kaudselt) alusetud telekommunikatsioonioperaatori märkused, millega püütakse tõendada, et abi võimaldas France Télécomil rahastada enda rahvusvahelist laienemist (märkused on esitatud põhjenduses 68).
(158)
Kogu postiturg, millel Prantsuse La Poste võib liidus tegutseda, ei ole siiani veel täielikult konkurentsile avatud ega peaks seda olema enne 2012. aastat ehk kuus aastat pärast La Poste’i pensionide rahastamise reformi (66). France Télécomile antud abi konkurentsi piirav mõju täielikult avatud turgudele on seega suurem La Poste’ile antud abi mõjust. Seega ei pea abi siseturuga kokkusobivuseks vajalikud tingimused olema täielikult paralleelsed, sest erinevad on ka konkurentsiolukorrad turgudel, mille puhul erinevad liidu tasandil turgude avamise prioriteet ja panus majanduse konkurentsivõimesse. Sellest tulenevalt ei ole kahe juhtumi puhul vaja ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c esitatud ühise huvi kriteeriumi hinnata tingimata sarnasel viisil.
(159)
La Poste’i finantsseisundit ning seega ka suutlikkust laieneda välisturgudele või tugevdada oma positsiooni Prantsuse turul ei saa võrrelda France Télécomi omaga. Nagu on rõhutatud otsuses La Poste, pidanuks La Poste ilma 2006. aasta reformita kirjendama uutele raamatupidamisstandarditele ülemineku tõttu oma kontole reservvahendid, mis katavad ta kohustused riigi ees, mida ta selle ajani kandis bilansiväliselt summas 76 miljardit eurot (67). Vastupidiselt La Poste’ile oli France Télécomil raamatupidamises arvestuslik reserv, et täita riigi ees kohustused tulevikus ilma reformita, ning see muutis mõlema ettevõtja finantsseisundi objektiivselt erinevaks.
(160)
France Télécomiga seotud reformi puudumine ning 1990. aasta seadusega kehtestatud korra jätkamine põhjustanuks pensionikohustuste kasvu, mis oli põhjenduses 30 esitatud tolleaegsete prognooside kohaselt eriti märgatav alates 2005.-2007. aastast, mida kinnitavad allpool tabelis 3 esitatud tulemused. Reformi ajal La Poste’i suhtes kohaldatava seadusega kehtestatud korra jätkamine tõi La Poste’i jaoks kohe kaasa ligikaudu […] miljoni euro suuruse lisakulu aastas (68).
(161)
Seega ei ole kindlaks tehtud, et kahe ettevõtja olukord enne vastavaid reforme kohaldatava seaduse tõttu ja seega mõju konkurentsile oli sarnane. Faktidest nähtub vastupidine olukord. Kahe juhtumi puhul sarnaste järeldusteni viiv analüüs ei ole seega õigustatud.
(162)
La Poste’i otsuse puhul olid piisavad põhjused järeldamaks, et erakorralise kindlasummalise sissemakse võis muudetud konkurentsitingimustest lähtuva osalusmääraga seotud sissemaksete ettemaksena panna tuleviku arvele. Kõnealuse juhtumi puhul sellised põhjendused puuduvad. La Poste’i erakorralise sissemakse taasmääramise tingimus kehtestati pärast seda, kui komisjon algatas ametliku uurimismenetluse, milles seadis kahtluse alla sellise hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse alahindamise, mis on vajalik konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära saavutamiseks.
(163)
Kuigi Prantsuse ametiasutused ei tunnista seda sõnaselgelt, oli kõnealuse erakorralise kindlasummalise sissemakse määramine otsuses La Poste suurel määral komisjoni ja liikmesriigi vaheliste läbirääkimiste tulemus, millega püüti tagada hilisemast maksekohustusest vabastav sissemakse, mis tagab konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära. Neis läbirääkimistes oli Prantsuse ametiasutuste lähtepunkt, mille nad esitasid 23. juuni 2006. aasta teatises pärast esimest kokkupuudet toimikuga 2005. aasta detsembris, see, et otsusega La Poste ette nähtud erakorraline sissemakse ei olnud vastupidiselt kavandatud iga-aastase sissemakse reformi projektile võrdsete konkurentsitingimuste seisukohast vajalik.
(164)
Seega ei olnud reformi jõustumise aluseks komisjoni otsus, nagu näib väitvat France Télécom. Teatis ja menetluse algatamise otsus 12. oktoobril 2006 eelnes 30. detsembri 2006. aasta seadusele nr 2006-1771 (riigieelarve seaduse muutmisettepanek 2006. aasta kohta), millega määrati kindlaks erakorralise sissemakse summa. Kõnealused läbirääkimised hõlmasid reformi mitut aspekti ning eriti selle eelise arvessevõtmist, mis võis tuleneda minevikus teavitatud reformist, kavandatud sissemakse määra arvutuse rakendamise ulatust ning võimalusi võtta arvesse postipanga eripära seoses postitoimingute ja töötajatega. Läbirääkimised jätkusid ja alles 8. juuni 2007. aasta märkustes nõustusid Prantsuse ametiasutused reformi käsitleva üldise kokkuleppe raames erakorralise sissemakse eraldamise meetoditega ning jõudsid niisiis seisukohale teavitatud erakorralises sissemakses ja iga-aastaste sissemaksete arvutamise viisis.
(165)
Teisest küljest ja vastupidiselt 1997. aasta riigieelarve seadusele, millega loodi France Télécomi sissemakset haldav avalik-õiguslik asutus ning millega määrati kindlaks ranged eeskirjad iga-aastaselt riigile ülekannete tegemise kohta, ei kehtinud La Poste’i sissemakset haldava avalik-õigusliku asutuse suhtes erieeskirjad (69). Kuna tegemist oli makstava erakorralise sissemaksega, mille suurus oli vabalt valitav, siis võis komisjon hinnata, et Prantsuse Vabariik oleks võinud selle summat vähendada ja suurendada samaaegselt La Poste’i iga-aastase sissemakse määra.
(166)
Lisaks tuleb märkida, et 1996. aasta seaduses on määratletud riigile ametnike pensionide eest makstava iga-aastase sissemakse arvutamise parameetrid, ilma et tõstatataks ühistest riskidest erinevate riskide arvessevõtmise küsimust ametnike ja eraõiguslike töötajate puhul. Selles suhtes on Üldkohus ja Euroopa Kohus täpsustanud France Télécomi makstava ettevõtlusmaksu kohta, et konkreetne erimaks ei hüvita maksude vähendamist, eelkõige juhul, kui liikmesriik, vaatlusalusel juhul Prantsuse Vabariik, ei saa tõendada, et varasemad maksud kehtestati kavatsusega maksta tulevikus teistsuguse maksustamise korra alusel väiksemaid makse (70).
(167)
Komisjon ei tohiks siiski jätta tähelepanuta, et juba 1997. aastal makstud erakorralise kindlasummalise sissemakse eesmärk oli, nagu ka sõnaselgelt sätestatud 1996. aasta seaduse artiklis 6, hüvitada riigile osaliselt 1996. aasta seadusega võetud finantskohustus.
(168)
Lisaks tuleneb Prantsuse Senati aruandest, mille sisu on kokkuvõtlikult esitatud põhjenduses 27, et hääletades erakorralise sissemakse põhimõtte üle, ei ole seadusandja püüdnud võtta arvesse ja veelgi vähem hüvitada France Télécomi ja selle konkurentide oluliselt suurte iga-aastaste sissemaksete erinevust. Seadusandja kohustas France Télécomi hoopiski tahtlikult tasuma iga-aastaseid makseid, mis ei hõlma ühistest riskidest erinevaid riske mõlema kategooria töötajate (ametnikud ja ülejäänud töötajad) jaoks, ning tegi seda ilma nimetatud valiku ja 1997. aastal makstud erakorralise sissemakse vahel seost kehtestamata.
(169)
France Télécom maksis kindlasummalise sissemakse riigieelarvesse üldise tulu all, mis anti selle haldamise ja kasutamise eest vastutavaks tehtud avalik-õiguslikule asutusele. Komisjon ei või sellistel tingimustel seega täielikult ega osaliselt uuesti fiktiivselt ega tagantjärele eraldada erakorralist kindlasummalist sissemakset, mis on juba ära kasutatud täielikult teistsuguse eesmärgiga kui see, mille olid määranud Prantsuse ametiasutused ning mis ei olnud ette nähtud seadusega, st ühistest riskidest erinevate riskide hüvitamine eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate puhul. See kindlasummaline sissemakse ei toonud seega eri õiguslikus ja reguleerivas raamistikus kaasa France Télécomi ja selle konkurentide iga-aastaste maksete täielikku võrdsustamist.
(170)
Samadel põhjustel ei saa nõustuda Prantsuse Vabariigi väidete ja arvutustega, et riigieelarve seadusega alates 1997. aastast ette nähtud ja kuni praeguseni rakendatud halduseeskirjade ja eelarvesse maksete tegemise tõttu tõi 1996. aasta reform riigi jaoks kaasa märkimisväärse tulu.
(171)
Võttes arvesse, kuidas avalik-õiguslik asutus juhtis ja kasutas France Télécomi erakorralist kindlasummalist sissemakset vastavalt riigieelarve seadusele, ning selliseid andmeid alates 1997. aastast tehtud tegelikke maksete kohta, mida Prantsuse Vabariik edastas ning mida on kirjeldatud põhjendustes 36 ja 37 ning tabelis 3, tuleks sedastada, et tulu, millele kaldub tuginema Prantsusmaa Vabariik, ning 7 % määraga investeeringut ei eksisteerinud kunagi.
[…]. Lisaks ei kajasta kõnealune väide Prantsuse ametiasutuste tegelikku käitumist. Võttes arvesse alates kõnealuse avalik-õigusliku asutuse loomisest vastu võetud riigieelarve seadustes sätestatud halduseeskirju, ei ole kõnealune asutus tootnud sellist tulu (mis ei olnud ka ette nähtud) ega kogunud intressi. Asutuse ressursid pidi hoopis täielikult ära kasutatama 31. detsembriks 2011. Need oleks ära kasutatud varem, kui need oleks eraldatud 1996. aasta reformi rahastamiseks (millele Prantsuse Vabariik küll vastu väidab), isegi kui võtta arvesse ettevõtlusmaksust tulenevat lisatulu, millel põhineb Prantsuse ametiasutuste väide. Lisaks on ettevõtlusmaksust tuleneva lisatulu arvessevõtmine ebaseaduslik, sest see põhjustab riigi rollide eristamatuse. Nõustuda ei saa Prantsuse ametiasutuste välja pakutud segunemisega nende eri rollide vahel ning endiselt tuleks eristada riiki kui France Télécomile abi andjat, kes võtab enda kanda ametnike pensionimaksed, et arendada välja konkurents võrdsetel tingimustel, teisest küljest riiki kui France Télécomi aktsionäri ning lõpuks riiki kui avalikku võimu maksualase pädevuse teostajana.
(172)
Lisaks tuleks märkida, et Prantsuse Vabariigi ja France Télécomi taotlus võtta reformi siseturuga kokkusobivuse uurimisel arvesse erakorralist sissemakset on vastuolus märkustega, mille Prantsuse Vabariik esitas oma 17. märtsi 2004. aasta kirjas, mille kohaselt ei saa „26. juuli 1996. aasta seaduse artikliga 6 ette nähtud erakorralist kindlasummalist sissemakset seega käsitada väidetava eelise hüvitamisena. Selle summa analüüs on riigiabi eeskirjadega seoses a fortiori asjakohatu,” kuna see summa oli „ühekordne erakorraline sissemakse selle ainuaktsionärile [Prantsusmaale] ning on võrreldav erakorralise dividendiga, mis on jagatud enne kapitali avamist erainvestoritele”.
(173)
Mõttekäigul, millele tugineb Prantsuse Vabariik varasemas väites, on teatav majanduslik ja finantsloogika. Ainuaktsionäri jaoks on mõistlik enne kapitali avamist teistele investoritele kasutada ära oma tulu ja nii palju kui võimalik ettevõtja kättesaadavad rahalised vahendid, kui see ei ohusta investeerimise atraktiivsust. Seda viimast aspekti võeti arvesse rahalistes parameetrites, mis olid kehtestatud France Télécomi algbilansi suhtes, mis tuleneb kaudselt erakorralisest kindlasummalisest sissemaksest, nagu sellele viidati parlamendis 1996. aastal. Seetõttu on täielikult arusaadav, et teadlikust ainuaktsionärist riik võtab pigem välja erakorralise dividendi võimalikult suure summana - seda isegi Prantsuse Vabariigi enda sõnul -, kui jätab rahalised vahendid ettevõtjale, kes pärast kapitali avamist 1997. aastal sai üksnes oma osa allesjäänud kapitalist.
(174)
Märkustega, mille Prantsusmaa esitas menetluse käigus, on tõendatud Prantsuse Vabariigi tol ajal esitatud mõttekäigu paikapidavus, millega see nõudis, et 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise summa analüüsi ei võetaks mingil juhul arvesse, kui hinnatakse reformi vastavust riigiabi eeskirjadele. Väites, et rahalise hüvitise suurust ei määratud kindlaks mitte riigi jaoks reformi tõttu tekkiva kulu hinnangu või eeliste põhjal, mida sai France Télécom, vaid ettevõtja maksevõime põhjal, märgib Prantsuse Vabariik, et rahalise hüvitise kehtestamise aluseks oli pigem riigi käitumine teadliku ainuaktsionärina kui reguleerijana, kes tundis muret reformi tõttu enda kanda võetud pensionimaksete tasakaalustamise pärast.
(175)
Kui sellist mõttekäiku järgida, siis ei pea komisjon võtma seda analüüsides, kas reform sobib riigiabi eeskirjadega, arvesse erakorralist kindlasummalist sissemakset, nagu seda on varem nõudnud Prantsuse Vabariik. Sellest tulenevalt peab arvestama üksnes France Télécomi iga-aastaste sissemaksete vähendamist allapoole konkurentide sissemaksete taseme, mida 1997. aasta reformiga taotleti.
(176)
Samadel põhjustel ei või komisjon nõustuda kaebuse esitajate märkustega, milles nõuti 1997. aastal makstud erakorralise kindlasummalise sissemakse ning France Télécomi iga-aastaste tööandja sissemaksete suhtes kohandamismehhanismide kehtestamist, et tagada reformi finantsiline neutraalsus. See tähendaks ka uusi arvutusi ja seda, et 1997. aastal riigieelarvesse makstud erakorraline kindlasummaline sissemakse määratakse fiktiivselt ja tagantjärele osaliselt või täies ulatuses uuesti. Viidatud mehhanismid tooksid kaasa iga aasta kohta järelkontrolli kehtestamise, mille eesmärk ei ole mitte tagada antud abi proportsionaalsus, ehkki seda abi on vähendatud 1997. aastal tehtud erakorralise kindlasummalise sissemakse võrra, vaid kõrvaldada reformist tulenev igasugune abi.
(177)
Uurida tuleks hoopis, kas erakorralise sissemakse maksmist võib arvesse võtta abimeetme siseturuga kokkusobivuse uurimisel, nõustudes selle makse 1996. aasta seaduses kehtestatud põhjendusega.
(178)
1996. aasta seaduse kohaselt tehti erakorraline kindlasummaline sissemakse 1997. aastal Prantsusmaale hüvitisena selle eest, et riik võttis enda kanda pensionikohustused. Nendel tingimustel tuleb arvesse võtta, milline oli selle mõju bilansile koos 1996. aasta seaduses sätestatud reformiga, nagu seda on praeguseni kohaldatud. Arvesse tuleb võtta aega, mille jooksul kattis erakorraline kindlasummaline sissemakse vanaduspensionimaksed.
(179)
Selleks et võrrelda pikema perioodi jooksul France Télécomi rahavooge, st erakorralise sissemakse tasumine 1997. aastal ja 1996. aasta seadusest tulenevad väiksemad iga-aastased maksed, on vajalik need summad ajakohastada. 1997. aastal tasuti mitu erakorralise sissemakse osamakset kuni 1997. aasta oktoobrini, isegi kui selle rahastamine laenu kaudu lükkas tegelikkuses finantskohustuse France Télécomi jaoks edasi. Teisest küljest maksti hilisemast maksekohustusest vabastavaid sissemakseid alates 1997. aasta algusest. Diskontomääraks peab seega põhimõtteliselt olema määr, mis tuleneb vastavas valdkonnas kohaldatavast komisjoni määrusest, (71) ehk määr, mis näiteks 1997. aasta oktoobris oli 5,53 %. Uurida tuleks, kas vaatlusalusel juhul on asjakohane kasutada määra, mis erineb kohaldatavas teatises sätestatud määrast - ning kaldub seega kõrvale eeskirjadest -, millest on teavitatud liikmesriike, mille on komisjon enda suhtes sätestanud ning mida tuleb kohaldada, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud juhtude korral.
(180)
Selles suhtes ei ole õigustatud 7 % määr, mida on kasutanud Prantsuse valitsuse aktuaar 1996. aasta reformi finantsvoogude ajakohastamiseks kuni 2043. aastani, […], sest käesolev analüüs hõlmab täheldatud rahavoo graafikust tulenevalt palju lühemat ajavahemikku. 7 % määr on samuti suurem ajavahemiku 1997-2010 puhul kasutatud keskmisest 4,4 % iga-aastasest diskontomäärast, mida on kinnitanud Prantsuse Vabariik oma märkustes menetluse algatamise otsuse kohta, või […] % suurusest diskontomäärast, mida kasutati 1998. aastal La Poste’i pensionide rahastamise reformi (72) puhul.
(181)
Samuti ei saa nõustuda ligikaudu 7 % määraga, mis on 1996. aastaks kehtestatud riigikassa 15-aastaste võrreldavate võlakirjade puhul ning millele on tähelepanu juhtinud Prantsuse Vabariik. Kehtestada tuleb 1997. aasta, mitte aga 1996. aasta keskmine määr. Lisaks on 15 aastat liiga pikk aeg, pidades silmas suuri iga-aastaseid maksevooge, millele selle ajavahemiku jooksul oleks pidanud teoreetiliselt vastama erakorraline kindlasummaline sissemakse, mille puhul ei piisanud üksnes intressidest. Alternatiivse võimalusena võiks Prantsuse Vabariigi seisukohast kaaluda kombineeritud määra valikut, mis on koostatud erakorralise kindlasummalise sissemakse investeeringute optimeerimise eri määrade põhjal, et tagada vastavus 1996. aasta reformist tuleneva rahavoo graafikuga. Ehkki vastav määr, mis on ligikaudu 5,50 %, ei erine oluliselt komisjoni 1997. aasta oktoobris esitatud viitemäärast, ei näi valikul olevat arvesse võetud asjaolu, et analüüs on tehtud France Télécomi seisukohast (73).
(182)
France Télécomi võlakirjade 7 % määr ajavahemikus 1991-1997, millele on tähelepanu juhtinud Prantsuse Vabariik, hõlmab kuueaastast ajavahemikku oluliselt enne juhtumiga seotud faktilist teavet. On tõsiasi, et France Télécom rahastas erakorralist kindlasummalist sissemakset 1996. aastal peamiselt lühiajaliste võlakirjade ning palju väiksemal määral muude võlakirjade emiteerimisega. Diskontomäär, mis tulenes France Télécomi makstavast intressimäärast 1996. aastal võetud uute laenude pealt, oli tema bilansi põhjal 31. detsembri 1996. aasta seisuga 4,8 % (74). Selline määr vastab tol ajal erakorralise sissemakse rahastamiseks France Télécomile tekkinud tegelikele finantskuludele. Siiski näib asjakohane mitte tugineda ettevõtja tol ajal valitud diskontomäärale, vaid kasutada objektiivset võrdlust, mille komisjon on kinnitanud diskontomäära valdkonda käsitlevas teatises (75).
(183)
Kokkuvõttes ei ole vaatlusalusel juhul asjakohane kasutada viitemäära, mis erineb vastavas valdkonnas kohaldatavast komisjoni määrusest tulenevast määrast, ja kalduda seega kõrvale eeskirjadest, mille komisjon on liikmesriikide suhtes kehtestanud.
Tabel 5
1996. aasta reformist tulenevalt France Télécomile tekkinud rahavood (1997-2011)
miljonites eurodes
Aasta
Makstud pension
(A)
Hüvitamine ja ülemäärane hüvitamine
(B)
Iga-aastased sissemaksed
(C)
France Télécomi eelis
(D)
(A + B - C) (76)
Rahaline hüvitis, 1. jaanuar
(E)
Intress
(F)
Rahaline hüvitis, 31. detsember
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(hinnanguline)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Kapitaliseerituna 5,53 % diskontomääraga, peaks rahalise hüvitise arvessevõtmine hüvitama kuni 2012. aasta esimese kvartalini (78) iga-aastased maksuvähendused, millest sai France Télécom kasu 1996. aasta reformi rakendamise tõttu.
(185)
Lisaks langes reformi mõju vähendava hüvitise tähtaeg (välja arvatud mõnekuulise nihkega) kokku France Télécomi erakorralise sissemakse haldamise eest vastutava avalik-õigusliku asutuse ressursside ärakasutamise kuupäevaga, mis oli ette nähtud 31. detsembriks 2011. Nüüdisväärtuse arvutamise analüüsist tuleneb seega, et igal juhul kasutati erakorraline sissemakse tegelikult ära. Seetõttu ei ole olemas riigi eelarvesse tagasi maksmata summasid, mida oleks võimalik uuesti eraldada teisiti, kui on ette nähtud kohaldatava riigieelarve seadusega.
(186)
Seetõttu on 1997. aastal makstud erakorralise sissemakse tõttu põhjendatud, et France Télécomil ei ole kohustust teha iga-aastast täiendavat sissemakset ajavahemiku kohta 1. jaanuarist 1997 kuni kuupäevani pärast 31. detsembrit 2010, mis tuleb alles täpsemalt kindlaks määrata. Kuivõrd tabelis 5 esitatud 2011. aasta andmed ning hüvitamise ja ülemäärase hüvitamise kulud põhinevad hinnangutel, peab Prantsuse Vabariik määrama täpse kuupäeva, võttes aluseks tegelike maksete lõpliku kuupäeva, makstud hüvitiste lõpliku summa, vähendatud sissemaksed ja muud 1996. aasta seadusest France Télécomi jaoks tulenevad eelised, järgides tabelis 5 viidatud arvutamise põhimõtteid.
(187)
Pärast erakorralise sissemakse mõju vähendamist ning riigile makstud ressursside ärakasutamist sai France Télécom 1996. aastal antud abist siiski kasu, saades muu hulgas konkurentidega võrreldes eelise. Abi võib õigustada üksnes France Télécomi kohustusega maksta hilisemast maksekohustusest vabastavat sissemakset, mis on arvutatud tegelikult võrdseid konkurentsitingimusi tagava määra põhjal. Seega - kui jääksid muutmata 1990. aasta seaduse sätted (1996. aasta seadusega muudetud kujul) ning muud kohaldatavad regulatiivsed nõuded, milles on sätestatud, et hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määr arvutatakse selliselt, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palgalt makstavate kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks võrdne, võttes aga määra arvutamisel arvesse üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühised riskid, siis ei vasta France Télécomile antud abi proportsionaalsuse põhimõttele seni, kuni riik lõpetab France Télécomi eest finantskohustuste kandmise.
(188)
Selleks et kõnealune kriteerium oleks kooskõlas ühist huvi pakkuva eesmärgiga, mis on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c, peab abi kokkusobivuseks siseturuga olema seega täidetud käesolevas otsuses esitatud tingimused.
7. ABI SISETURUGA KOKKUSOBIVUSE TINGIMUSED TULEVIKUKS
(189)
Seetõttu on vajalik, et Prantsuse Vabariik muudab õigusnorme ja regulatiivseid nõudeid, et määrata kindlaks, arvutada ning arvata maha hilisemast sissemaksest vabastav sissemakse, mida peab tasuma France Télécom, et võrdsustada France Télécomi töötasudelt makstavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate omadega (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse). Lisaks peaksid arvutamise meetodid ja parameetrid olema kindlaks määratud läbipaistvalt ja objektiivselt ning neid peaks olema võimalik kontrollida ja kasutada.
(190)
Samuti peab Prantsuse Vabariik hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse määra arvutama nii, et France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase oleks võrdne, võttes arvesse ka eraettevõtjate töötajate ja France Télécomi ametnike ühistest riskidest erinevaid riske.
(191)
Ajakohastatud III ja V lisas põhjalikumalt kirjeldatud Prantsuse Vabariigi märkustes on Prantsuse ametiasutused esitanud hinnangud hilisemast sissemaksest vabastava makse määra kohta, mida France Télécom oleks pidanud maksma alates 1997. aastast (vt tabel 4), kui võtta arvutamisel arvesse ühistest riskidest erinevad riskid (edaspidi „muudetud määr”). Muudetud määr hõlmab nii töötuskindlustusmakseid kui ka palgatöötajate kindlustuskatet, mis makseid suurendavad, ning eri sissemakseid, mida ei maksa France Télécomi konkurendid, nagu 1 % solidaarvastutus ja rahaline hüvitis, mille France Télécom on omakindlustuse kaudu loonud töölt eemal viibimise puhkudeks, mis makseid vähendavad. Sellest tulenevalt on määr tegelikult praegu kohaldatavast määrast 7 protsendipunkti võrra suurem.
(192)
Sellise määraga tagatakse võrdsed konkurentsitingimused võrreldes 1996. aasta seaduses kehtestatud üksnes osaliselt võrdsete tingimustega, võttes arvesse France Télécomi eri sotsiaalkindlustusmakseid. Komisjon ei vaidlusta seega põhimõtteid, arvutamise alust ja arvutusmeetodit, mida Prantsuse Vabariik järgis, et määrata kindlaks hilisemast sissemaksest vabastava sissemakse muudetud määr, mida peab tasuma France Télécom, et võrdsustada France Télécomi töötasudelt tehtavad sotsiaalkindlustusmaksed ja maksukohustused teiste telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes peavad üldnormide kohaselt tagama töötajate sotsiaalkaitse) omadega, nagu on viidatud Prantsuse Vabariigi ajakohastatud märkustes, mida on üksikasjalikult kirjeldatud kõnealuste märkuste III ja V lisas.
(193)
Seetõttu peab Prantsuse Vabariik iga-aastase konkurentsitingimused võrdsustada võimaldava määra kindlaksmääramisel järgima hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse arvutamisel põhimõtteid, arvutamise alust ja arvutusmeetodit, mis on esitatud põhjenduses 191 viidatud märkustes. Muudetud määr hõlmab nii töötuskindlustusmakseid kui ka palgatöötajate kindlustuskatet ning eri sissemakseid, mida ei tee France Télécomi konkurendid, nagu 1 % solidaarvastutus ja rahaline hüvitis, mille France Télécom on omakindlustuse kaudu loonud töölt eemalviibimise puhkudeks.
(194)
Selline võrdsustamine tagab France Télécomi ja selle konkurentide vahel tegelikult võrdsed konkurentsitingimused ning 1996. aastal rakendatud abi proportsionaalsuse ja siseturuga kokkusobivuse.
8. JÄRELDUSED
(195)
Komisjon sedastab, et Prantsuse Vabariik on rakendanud ebaseaduslikult riigiabi, mis kehtestati 1996. aasta reformiga France Télécomiga seotud riigiteenistujate pensionide rahastamise kohta, rikkudes alates selle jõustumisest ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3.
(196)
Selle abi rakendamine alates 1997. aastast võimaldas France Télécomil vähendada iga-aastaseid sotsiaalkindlustusmakseid. Samal ajal kõrvaldas reformiga ette nähtud erakorralise kindlasummalise sissemakse tasumine abi mõju vähemalt kuni 2010. aastani. Selline mõju kõrvaldamine õigustab seda, et tingimusi, mis seadsid maksude osas France Télécomi ja selle konkurendid tegelikult võrdsesse olukorda ning mis muutsid kõnealuse abi kokkusobivaks siseturuga, kohaldatakse pärast 31. detsembrit 2010 alates kuupäevast, mis tuleb alles kindlaks määrata.
(197)
Seega juhul, kui Prantsuse Vabariik võtab France Télécomi makstava hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse arvutamisel arvesse France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate (kes üldnormide kohaselt peavad tagama töötajate sotsiaalkaitse) palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste taset, võttes arvesse nii eraõiguslike töötajate kui ka riigiteenistujate ühiseid riske ja ühistest riskidest erinevaid riske, võib 1996. aasta seadusega kehtestatud reformi kuulutada vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c kokkusobivaks siseturuga. Prantsuse Vabariik peab seega võtma meetmed, eelkõige käesolevas põhjenduses märgitud tingimuste täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Artiklis 2 sätestatud tingimustel sobib siseturuga kokku riigiabi, mis tuleneb sellise hüvitise vähendamisest, mida makstakse riigile selle eest, et ta maksab ja teenindab tsiviil- ja sõjaväepensionide koodeksi kohaselt pensione, mis on määratud France Télécomi ametnikele vastavalt 26. juuli 1996. aasta seadusele nr 96-660 (mis käsitleb riigi osalusega ettevõtjat France Télécom ning millega on muudetud 2. juuli 1990. aasta seadust nr 90-568 side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta).
Artikkel 2
Tööandja sissemakseid, mis vabastavad France Télécomi hilisemast maksekohustusest ning mida see peab maksma vastavalt 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta) artikli 30 punktile c, arvutatakse ja vähendatakse selliselt, et võrdsustatakse France Télécomi ning muude telekommunikatsioonisektoris tegutsevate ettevõtjate palkadega seotud kohustusliku sotsiaalkindlustuse ja muude maksukohustuste tase.
Selle tingimuse täitmiseks peab Prantsuse Vabariik hiljemalt seitsme kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist:
a)
muutma 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta) artiklit 30 ning selle kohaselt võetud reguleerivaid või muid tekste, tehes seda nii, et France Télécomi makstava (ja ta hilisemast maksekohustusest vabastava) tööandja sissemakse arvutamise aluse ning vähendamise puhul ei piirdutaks üksnes eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate ühiste riskidega, vaid hõlmataks ka ühistest riskidest erinevad riskid;
b)
arvab alates päevast, mil 26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 kehtestatud erakorralise sissemakse summa kapitaliseeriti komisjoni teatise (viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi kohta) kohase diskontomääraga, mida tuleb kõnealuse juhtumi suhtes kohaldada ning mis võrdsustab sissemakse ja maksude summa, mida France Télécom oleks pidanud jätkuvalt maksma 2. juuli 1990. aasta seaduse nr 90-568 (esialgses redaktsioonis) artikli 30 kohaselt, France Télécomi makstavast summast maha tööandja sissemakse, mis vabastab ta hilisemast maksekohustusest vastavalt punktis a täpsustatud tingimustele, võttes arvesse eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate puhul ühised riskid ning ühistest riskidest erinevad riskid.
Artikkel 3
1. Kahe kuu jooksul pärast käesolevast otsusest teatamist edastab Prantsuse Vabariik komisjonile käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatavate meetmete üksikasjaliku kirjelduse. Ta teavitab komisjoni järgmisest:
a)
artiklis 2 viidatud õigus- ja haldusnormide muudatuste edenemine;
b)
lõplikud hüvitiste ja sissemaksete summad 2011. aastaks ning need, mis on vajaduse korral ette nähtud 2012. aastaks, pidades eelkõige silmas erakorralise sissemakse kapitaliseeritud summade võimalikku saldot;
c)
tööandja sissemaksed, mis vabastavad ta hilisemast maksekohustusest ning mis on tulevaste maksete puhul arvutatud vastavalt artiklis 2 täpsustatud meetoditele (kuni õigusakte muudetakse);
d)
tööandja sissemaksed pärast seda, kui kõnealuse juhtumi suhtes kohaldatava komisjoni teatise (viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi alusel kohta) kohase diskontomääraga kapitaliseeritud, 26. juuli 1996. aasta seadusega nr 96-660 ette nähtud erakorralised sissemaksed ei kõrvalda enam 1996. aasta reformi mõju.
2. Prantsuse Vabariik teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud riiklike meetmete edenemisest. Prantsusmaa esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatavate meetmete kohta.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 20. detsember 2011