NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 465/2012
ze dne 22. května 2012,
kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004
(Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi EU a Švýcarskem)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 48 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby se zohlednily právní změny v některých členských státech a zajistila právní jistota zúčastněných stran, je třeba upravit nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3).
(2)
Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení předložila příslušné návrhy týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení, jejichž cílem je zlepšit a modernizovat právo Unie a které byly začleněny do tohoto nařízení.
(3)
Změny v sociální realitě mohou mít vliv na koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Aby se na tyto změny reagovalo, jsou nezbytné změny v oblasti určování použitelných právních předpisů a dávek v nezaměstnanosti.
(4)
Pojem „mateřské letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích podle práva Unie je vymezen v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (4). Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II nařízení (ES) č. 883/2004 v případě této skupiny osob, je opodstatněné vytvořit zvláštní pravidlo spočívající v tom, že se pojem „mateřské letiště“ uplatní jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a kritérium „mateřského letiště“ by nemělo vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
(5)
Mělo by být vyjasněno, že v případě, kdy osoba pracuje ve dvou nebo více členských státech, se podmínka výkonu „podstatné části“ činnosti ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 vztahuje také na osoby vykonávající činnosti pro různé podniky nebo zaměstnavatele.
(6)
Nařízení (ES) č. 883/2004 by mělo být změněno vložením nového ustanovení, které zajistí, aby příhraniční pracovník vykonávající samostatně výdělečnou činnost, který se stane zcela nezaměstnaným, obdržel dávky, pokud získal doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná či doby samostatně výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznání dávek v nezaměstnanosti v příslušném členském státě a pokud v členském státě bydliště neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na osoby samostatně výdělečně činné. Uvedené ustanovení by mělo být na základě zkušeností získaných během dvou let provádění přezkoumáno a případně změněno.
(7)
Nařízení (ES) č. 883/2004 a (ES) č. 987/2009 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 883/2004 se mění takto:
1)
V celém znění se slova „Komise Evropských společenství“ nahrazují slovy „Evropská komise“ v příslušném mluvnickém tvaru.
2)
Vkládá se nový bod odůvodnění, který zní:
„(18b)
V příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (5) je pojem „mateřského letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích definován jako místo, které provozovatel určí členu posádky, v němž člen posádky obvykle začíná a končí dobu služby nebo sérii dob služby a v němž provozovatel za normálních okolností není odpovědný za ubytování dotyčného člena posádky. Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II tohoto nařízení v případě členů letové posádky a posádky palubních průvodčích, je oprávněné uplatňovat pojem „mateřské letiště“ jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a zásada mateřského letiště by neměla vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
3)
Článek 9 se nahrazuje tímto:
„Článek 9
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
1. Členské státy písemně oznámí Evropské komisi prohlášení učiněná podle čl. 1 písm. l), právní předpisy a systémy uvedené v článku 3, uzavřené úmluvy uvedené v čl. 8 odst. 2, minimální dávky uvedené v článku 58 a neexistenci systému pojištění uvedeného v čl. 65a odst. 1, jakož i jejich podstatné změny. V těchto oznámeních je uveden den, od něhož se toto nařízení použije na systémy členskými státy v nich uvedené.
2. Tato oznámení se předkládají Evropské komisi každý rok a jsou v potřebné míře zveřejňována.“
4)
V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„5. Činnost, kterou člen letové posádky nebo posádky palubních průvodčích vykonává v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy, se považuje za činnost vykonávanou v členském státě, ve kterém se nachází jeho mateřské letiště ve smyslu přílohy III nařízení (EHS) č. 3922/91.“
5)
V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osoba, která jako zaměstnanec provozuje v členském státě činnost jménem zaměstnavatele, jenž zde běžně vykonává své činnosti, a která je tímto zaměstnavatelem vyslána do jiného členského státu, aby zde konala práci jménem tohoto zaměstnavatele, podléhá i nadále právním předpisům prvního členského státu, nepřesahuje-li předpokládaná doba trvání takové práce 24 měsíců a není-li daná osoba vyslána za účelem nahrazení jiné vyslané osoby.“
6)
V článku 13 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Na osobu, která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech, se vztahují:
a)
právní předpisy členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li podstatnou část své činnosti v tomto členském státě, nebo
b)
nevykonává-li podstatnou část své činnosti v členském státě, na jehož území má bydliště,
i)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, pokud je tato osoba zaměstnána jedním podnikem nebo zaměstnavatelem, nebo
ii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniků nebo zaměstnavatelů, pokud je tato osoba zaměstnána dvěma či více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání pouze v jednom členském státě, nebo
iii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, jiného než je členský stát bydliště, je-li tato osoba zaměstnána dvěma nebo více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání ve dvou členských státech, z nichž jeden je členským státem bydliště, nebo
iv)
právní předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, je-li zaměstnána dvěma a více podniky nebo zaměstnavateli, z nichž alespoň dva mají sídlo nebo místo podnikání v různých členských státech jiných, než je členský stát bydliště.“
7)
V článku 36 se odstavec 2a nahrazuje tímto:
„2a. Příslušná instituce nemůže osobě, která utrpěla pracovní úraz nebo onemocněla nemocí z povolání a která má nárok na dávky ze strany této instituce, odmítnout udělit povolení uvedené v čl. 20 odst. 1, pokud této osobě nemůže být léčení odpovídající jejímu stavu ve lhůtě, která je odůvodnitelná z lékařského hlediska, s přihlédnutím k jejímu aktuálnímu zdravotnímu stavu a k pravděpodobnému průběhu nemoci, poskytnuto na území členského státu, ve kterém má bydliště.“
8)
Článek 63 se nahrazuje tímto:
„Článek 63
Zvláštní ustanovení o upuštění od pravidel týkajících se bydliště
Pro účely této kapitoly se článek 7 použije pouze v případech stanovených v článcích 64, 65 a 65a a v mezích v nich stanovených.“
9)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 65a
Zvláštní ustanovení pro zcela nezaměstnané příhraniční pracovníky vykonávající samostatně výdělečnou činnost v případě, že v členském státě bydliště neexistuje pro osoby samostatně výdělečně činné žádný systém dávek v nezaměstnanosti
1. Odchylně od článku 65 se zcela nezaměstnaná osoba, která jakožto příhraniční pracovník naposledy získala doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná nebo doby samostatné výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznávání dávek v nezaměstnanosti v jiném členském státě, než je její členský stát bydliště, a jejíž členský stát bydliště předložil oznámení, že v tomto členském státě neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na jakoukoli kategorii osob samostatně výdělečně činných, zapíše do evidence služeb zaměstnanosti a je těmto službám k dispozici v členském státě, v němž vykonávala svou poslední činnost jako osoba samostatně výdělečně činná, a po dobu, kdy o dávky žádá, soustavně dodržuje podmínky stanovené právními předpisy posledně uvedeného členského státu. Zcela nezaměstnaná osoba se může doplňkově přihlásit do evidence služeb zaměstnanosti v členském státě bydliště.
2. Dávky zcela nezaměstnané osobě uvedené v odstavci 1 poskytuje členský stát, jehož právním předpisům tato osoba naposledy podléhala, v souladu s platnými právními předpisy uvedeného členského státu.
3. Pokud zcela nezaměstnaná osoba uvedená v odstavci 1 nechce být k dispozici službám zaměstnanosti v členském státě, v němž naposledy vykonávala činnost, nebo po přihlášení v evidenci nechce zůstat a chce se ucházet o práci v členském státě bydliště, použije se obdobně článek 64, s výjimkou čl. 64 odst. 1 písm. a). Příslušná instituce může dobu uvedenou v první větě čl. 64 odst. 1 písm. c) prodloužit do konce doby nároku na dávky.“
10)
V článku 71 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Správní komise se usnáší kvalifikovanou většinou, jak je vymezena ve Smlouvách, s výjimkou přijímání jejích stanov, které se vypracují na základě vzájemné dohody jejích členů.
Rozhodnutí o otázkách výkladu uvedených v čl. 72 písm. a) jsou v potřebné míře zveřejňována.“
11)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 87a
Přechodná ustanovení pro uplatňování nařízení (EU) č. 465/2012
1. Pokud se v důsledku vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost vztahují na určitou osobu, v souladu s hlavou II tohoto nařízení, právní předpisy jiného členského státu než toho, jehož právní předpisy se na ní vztahovaly přede dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost, použijí se na tuto osobu i nadále právní předpisy členského státu použitelné před uvedeným dnem, a to po přechodné období dokud nedojde ke změně příslušné situace, v každém případě však nejvýše po dobu deseti let ode dne vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost. Taková osoba může požádat, aby se na ni přechodné období nadále nevztahovalo. Tato žádost se podává instituci, kterou určí příslušný orgán členského státu bydliště. Má se za to, že žádosti podané do 29. září 2012 nabývají účinku dne 28. června 2012. Žádosti podané po dni 29. září 2012 nabývají účinku prvním dnem měsíce následujícího po jejich podání.
2. Do 29. června 2014 vyhodnotí správní komise provádění ustanovení stanovených v článku 65a tohoto nařízení a předloží zprávu o jejich uplatňování. Na základě této zprávy může Evropská komise případně předložit návrhy na změnu těchto ustanovení.“
12)
Přílohy X a XI se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 987/2009 se mění takto:
1)
V čl. 6 odst. 1 se písmena b) a c) nahrazují tímto:
„b)
právní předpisy členského státu, na jehož území má dotyčná osoba bydliště, vykonává-li zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost ve dvou nebo více členských státech a vykonává-li část své činnosti nebo činností v členském státě bydliště nebo není-li dotyčná osoba výdělečně činná jako zaměstnanec ani jako osoba samostatně výdělečně činná;
c)
ve všech ostatních případech právní předpisy členského státu, o jejichž uplatňování bylo požádáno nejdříve, vykonává-li osoba činnost nebo činnosti ve dvou nebo více členských státech.“
2)
Článek 14 se mění takto:
a)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se osobou, ‚která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech‘, rozumí osoba, která souběžně nebo střídavě vykonává pro stejný podnik nebo zaměstnavatele nebo pro různé podniky nebo zaměstnavatele jednu nebo více oddělených činností ve dvou nebo více členských státech.“;
b)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„5a. Pro účely hlavy II základního nařízení se ‚sídlem nebo místem podnikání‘ rozumí sídlo nebo místo podnikání, kde jsou přijímána zásadní rozhodnutí podniku a kde jsou vykonávány funkce jeho ústřední správy.
Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se na zaměstnané členy letové posádky a posádky palubních průvodčích běžně poskytující služby v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy ve dvou nebo více členských státech vztahují právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází mateřské letiště, podle definice v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (6).
5b. K okrajovým činnostem se pro účely určení použitelných právních předpisů podle článku 13 základního nařízení nepřihlíží. Článek 16 prováděcího nařízení se použije na všechny případy podle tohoto článku.
3)
V čl. 15 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
„Tato instituce vydá dotčené osobě potvrzení uvedené v čl. 19 odst. 2 prováděcího nařízení a neprodleně zpřístupní instituci určené příslušným orgánem členského státu, ve kterém je činnost vykonávána, informace týkající se použitelných právních předpisů vztahujících se na uvedenou osobu v souladu s čl. 11 odst. 3 písm. b) nebo článkem 12 základního nařízení.“
4)
V článku 54 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Pro účely čl. 62 odst. 3 základního nařízení sdělí příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy se na dotyčnou osobu vztahovaly během jejího posledního zaměstnání nebo výkonu samostatné výdělečné činnosti, instituci místa bydliště na její žádost neprodleně všechny údaje potřebné pro výpočet dávek v nezaměstnanosti, které je schopna získat v členském státě, v němž se nachází, zejména výši pobíraného platu nebo příjmu ze samostatné výdělečné činnosti.“
5)
Článek 55 se mění takto:
a)
v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„1. Aby se na nezaměstnanou osobu odcházející do jiného členského státu vztahoval článek 64 nebo článek 65a základního nařízení, musí daná osoba před svým odchodem uvědomit příslušnou instituci a požádat ji o dokument potvrzující, že má i nadále nárok na dávky za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 1 písm. b) základního nařízení.“;
b)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„7. Odstavce 2 až 6 se použijí obdobně v situaci, na kterou se vztahuje čl. 65a odst. 3 základního nařízení“.
6)
V článku 56 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
„1. Rozhodne-li se nezaměstnaná osoba v souladu s čl. 65 odst. 2 nebo čl. 65a odst. 1 základního nařízení zapsat se do evidence uchazečů o zaměstnání současně i v členském státě neposkytujícím dávky, a tím být rovněž k dispozici službám zaměstnanosti v tomto členském státě, uvědomí o této skutečnosti instituci a služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje.
Na žádost služeb zaměstnanosti členského státu neposkytujícího dávky zašlou služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje, relevantní informace týkající se registrace nezaměstnané osoby v evidenci a hledání zaměstnání.
2. Vyžadují-li právní předpisy použitelné v dotyčných členských státech splnění určitých povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby, mají přednost ty v členském státě, který dávky poskytuje.
Nesplnění všech povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby v členském státě neposkytujícím dávky nemá vliv na dávky přiznané v jiném členském státě.“
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. května 2012.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 465/2012,
22. mai 2012,
millega muudetakse määrust (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta ja määrust (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 rakendamise kord
(EMPs ja EL/Šveitsi kokkuleppes kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 48,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (1)
ning arvestades järgmist:
(1)
Selleks et võtta arvesse õiguslikke muudatusi teatavates liikmesriikides ja tagada õiguskindlus sidusrühmadele, tuleb kohandada Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 883/2004 (2) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 987/2009 (3).
(2)
Sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjonilt on saadud asjakohased ettepanekud, mis käsitlevad sotsiaalkindlustusskeemide koordineerimist, eesmärgiga liidu õigust täiustada ja ajakohastada, ning need sisalduvad käesolevas määruses.
(3)
Muutused ühiskonnas võivad mõjutada sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist. Selleks et neile muutustele oleks võimalik reageerida, on vaja teha muudatusi kohaldatava õiguse ja töötushüvitiste kindlaksmääramise valdkonnas.
(4)
Mõiste lennumeeskonna ja salongipersonali „põhibaas” määratletakse liidu õiguses nõukogu 16. detsembri 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 3922/91 (tehniliste nõuete ja haldusprotseduuride kooskõlastamise kohta tsiviillennunduses) (4) III lisas. Selleks et hõlbustada määruse (EÜ) nr 883/2004 II jaotise kohaldamist nimetatud isikute rühma suhtes, on põhjendatud kehtestada erinorm, mille kohaselt lennumeeskonna ja salongipersonali suhtes kohaldatava õiguse kindlaksmääramise kriteeriumiks on mõiste „põhibaas”. Samas peaks lennumeeskonna ja salongipersonali suhtes kohaldatav õigus jääma stabiilseks ning põhibaasi põhimõtte kasutamine ei tohiks põhjustada sagedasi muudatusi kohaldatava õiguse kindlaksmääramises kõnealuse sektori töökorralduse või hooajaliste nõuete tõttu.
(5)
Olukorras, kus isik töötab mitmes liikmesriigis, tuleks täpsustada, et „tegevusest olulise osa” toimumise tingimus määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 tähenduses on kohaldatav ka isikutele, kes töötavad mitme ettevõtja või tööandja heaks.
(6)
Määrust (EÜ) nr 883/2004 tuleks muuta ja lisada uus säte, mis tagab, et füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsev piirialatöötaja, kes jääb täielikult töötuks, saab hüvitisi, kui tal on täitunud füüsilisest isikust ettevõtjana kindlustamise perioodid või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise perioodid, mida tunnustatakse töötushüvitise maksmisel pädevas liikmesriigis, ja kui elukohajärgses liikmesriigis ei ole füüsilisest isikust ettevõtjaid hõlmavat töötushüvitiste süsteemi olemas. Kõnealune säte tuleks kahe aasta möödumisel läbi vaadata, võttes arvesse selle rakendamisel saadud kogemusi, ja seda tuleks vajaduse korral muuta.
(7)
Seepärast tuleks määruseid (EÜ) nr 883/2004 ja (EÜ) nr 987/2009 vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määrust (EÜ) nr 883/2004 muudetakse järgmiselt.
1)
Nimetus „Euroopa Ühenduste Komisjon” asendatakse kogu tekstis nimetusega „Euroopa Komisjon”.
2)
Lisatakse järgmine põhjendus:
„(18b)
Nõukogu 16. detsembri 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 3922/91 (tehniliste nõuete ja haldusprotseduuride kooskõlastamise kohta tsiviillennunduses) (5) III lisas määratletakse lennumeeskonna ja salongipersonali „põhibaas” kui käitaja poolt määratud asukoht, kust meeskonnaliige tavaliselt oma tööülesande või tööülesannete seeria täitmist alustab ja oma tööülesande või tööülesannete seeria täitmise lõpetab ning kus käitaja tavapäraselt ei pea vastutama konkreetse meeskonnaliikme majutamise eest. Selleks et hõlbustada käesoleva määruse II jaotise kohaldamist lennumeeskonna ja salongipersonali suhtes, on põhjendatud põhibaasi mõiste kasutamine lennumeeskonna ja salongipersonali suhtes kohaldatava õiguse kindlaksmääramise kriteeriumina. Samas peaks lennumeeskonna ja salongipersonali suhtes kohaldatav õigus jääma stabiilseks ning põhibaasi põhimõtte kasutamine ei tohiks kaasa tuua sagedasi muudatusi kohaldatava õiguse kindlaksmääramises kõnealuse sektori töökorralduse või hooajaliste nõuete tõttu.
3)
Artikkel 9 asendatakse järgmisega:
„Artikkel 9
Liikmesriikide deklaratsioonid käesoleva määruse reguleerimisala kohta
1. Liikmesriigid teavitavad Euroopa Komisjoni kirjalikult artikli 1 punkti l kohastest deklaratsioonidest, artiklis 3 osutatud õigusaktidest ja kindlustusskeemidest, konventsioonidest, millega nad on ühinenud artikli 8 lõikes 2 osutatud korras, artiklis 58 osutatud miinimumhüvitistest ja artikli 65a lõikes 1 osutatud kindlustussüsteemi puudumisest ning sisulistest muudatustest. Teadetes märgitakse kuupäev, millest alates kohaldatakse käesolevat määrust liikmesriikide deklaratsioonides täpsustatud kindlustusskeemide suhtes.
2. Nimetatud teated esitatakse Euroopa Komisjonile igal aastal ja avaldatakse vajalikus ulatuses.”
4)
Artiklisse 11 lisatakse järgmine lõige:
„5. Reisijate- või kaubaveoteenuseid osutava lennumeeskonna või salongipersonali tegevus loetakse toimuvaks liikmesriigis, kus asub määruse (EMÜ) nr 3922/91 III lisas määratletud põhibaas.”
5)
Artikli 12 lõige 1 asendatakse järgmisega:
„1. Isiku suhtes, kes töötab liikmesriigis tööandja heaks, kes tavaliselt seal tegutseb, ning kelle tööandja lähetab teise liikmesriiki selle tööandja nimel tööd tegema, kohaldatakse jätkuvalt esimese liikmesriigi õigusakte, tingimusel et sellise töö eeldatav kestus ei ületa 24 kuud ning teda ei saadeta teist lähetatud isikut asendama.”
6)
Artikli 13 lõige 1 asendatakse järgmisega:
„1. Isiku suhtes, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, kohaldatakse õigusakte järgmiselt:
a)
elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, kui oluline osa tema tegevusest toimub selles liikmesriigis, või
b)
kui oluline osa tema tegevusest ei toimu elukohajärgses liikmesriigis:
i)
selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht, kui talle annab tööd üks ettevõtja või tööandja,
ii)
või kui talle annavad tööd kaks või enam ettevõtjat või tööandjat, selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht ning ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht asub ainult ühes liikmesriigis, või
iii)
selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht ning mis ei ole asjaomase isiku elukohajärgne liikmesriik, kui talle annavad tööd kaks või enam ettevõtjat või tööandjat, kelle registrisse kantud asukoht või tegevuskoht on kahes liikmesriigis, millest üks on asjaomase isiku elukohajärgne liikmesriik, või
iv)
elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, kui talle annavad tööd kaks või enam ettevõtjat või tööandjat, kellest vähemalt kahe registrisse kantud asukoht või tegevuskoht on eri liikmesriikides, millest kumbki ei ole asjaomase isiku elukohajärgne liikmesriik.”
7)
Artikli 36 lõige 2a asendatakse järgmisega:
„2a. Pädev asutus ei või keelduda artikli 20 lõikes 1 sätestatud loa andmisest tööõnnetuse tõttu kannatada saanud või kutsehaigusesse haigestunud isikule, kellel on õigus saada kõnealuse asutuse kulul hüvitisi, juhul kui tema seisundile kohast ravi ei ole võimalik talle tema elukohajärgse liikmesriigi territooriumil pakkuda meditsiiniliselt õigustatud tähtaja jooksul, võttes arvesse tema tervislikku seisundit ja haiguse võimalikku kulgu.”
8)
Artikkel 63 asendatakse järgmisega:
„Artikkel 63
Erisätted elukohaeeskirjadest loobumise kohta
Käesoleva peatüki kohaldamisel kohaldatakse artiklit 7 üksnes artiklites 64, 65 ja 65a sätestatud juhtudel ja nendes ette nähtud ulatuses.”
9)
Lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 65a
Erisätted, mis käsitlevad täielikult töötuid füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevaid piirialatöötajaid, kui elukohajärgses liikmesriigis puudub füüsilisest isikust ettevõtjaid hõlmav töötushüvitiste süsteem
1. Erandina artiklist 65 peab täielikult töötu isik, kellel piirialatöötajana on hiljuti täitunud füüsilisest isikust ettevõtjana kindlustamise perioodid või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise perioodid, mida tunnustatakse töötushüvitise maksmisel liikmesriigis, mis ei ole tema elukohajärgne liikmesriik, ja kelle elukohajärgne liikmesriik on esitanud teate, et liikmesriigi töötuskindlustussüsteem ei laiene füüsilisest isikust ettevõtjate ühelegi kategooriale, end registreerima selle liikmesriigi tööhõivetalitustes ja olema tööhõivetalitustele kättesaadav, kus ta viimati tegutses füüsilisest isikust ettevõtjana, ning kui ta taotleb hüvitisi, jätkuvalt järgima selle liikmesriigi õigusaktides sätestatud tingimusi. Täielikult töötu isik võib täiendava sammuna olla kättesaadav ka elukohajärgse liikmesriigi tööhõivetalitustele.
2. Lõikes 1 osutatud täielikult töötule isikule maksab hüvitisi liikmesriik, mille õigusakte tema suhtes viimati kohaldati, vastavalt selle riigi kohaldatavale õigusele.
3. Kui lõikes 1 osutatud täielikult töötu isik ei soovi pärast registreerimist olla kättesaadav selle liikmesriigi tööhõivetalitustele, kus ta viimati tegutses, ning soovib otsida tööd elukohajärgses liikmesriigis, kohaldatakse artikli 64 sätteid mutatis mutandis, välja arvatud artikli 64 lõike 1 punkti a. Pädev asutus võib pikendada artikli 64 lõike 1 punkti c esimeses lauses osutatud tähtaega kuni hüvitise saamise õiguse perioodi lõpuni.”
10)
Artikli 71 lõige 2 asendatakse järgmisega:
„2. Vastavalt aluslepingutes sätestatule teeb halduskomisjon otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega, välja arvatud oma töökorra vastuvõtmise puhul, mis koostatakse halduskomisjoni liikmete vastastikusel kokkuleppel.
Otsused artikli 72 punktis a osutatud tõlgendusküsimuste kohta avaldatakse vajalikus ulatuses.”
11)
Lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 87a
Üleminekusätted määruse (EL) nr 465/2012 kohaldamiseks
1. Kui määruse (EL) nr 465/2012 jõustumise tagajärjel kohaldatakse kooskõlas käesoleva määruse II jaotisega isiku suhtes muu kui selle liikmesriigi õigusakte, mida kohaldati tema suhtes enne kõnealust jõustumise kuupäeva, jätkatakse enne kõnealust kuupäeva kohaldatud õigusaktide kohaldamist üleminekuperioodi jooksul niikaua, kuni asjaomane olukord jääb muutumatuks, ent igal juhul mitte kauem kui kümne aasta jooksul alates määruse (EL) nr 465/2012 jõustumise kuupäevast. Asjaomane isik võib taotleda, et tema suhtes ei kohaldataks enam üleminekuperioodi. Taotlus esitatakse elukohajärgse liikmesriigi pädeva võimuorgani määratud asutusele. Taotlused, mis esitatakse hiljemalt 29. septembril 2012, loetakse jõustunuks 28. juunil 2012. Taotlused, mis esitatakse pärast 29. septembrit 2012, jõustuvad taotluse esitamisele järgneva kuu esimesel päeval.
2. Halduskomisjon hindab käesoleva määruse artikli 65a sätete rakendamist ja esitab nende kohaldamise kohta aruande hiljemalt 29. juunil 2014. Selle aruande alusel võib komisjon vajaduse korral esitada ettepanekuid nende sätete muutmiseks.”
12)
X ja XI lisa muudetakse käesoleva määruse lisa kohaselt.
Artikkel 2
Määrust (EÜ) nr 987/2009 muudetakse järgmiselt.
1)
Artikli 6 lõike 1 punktid b ja c asendatakse järgmisega:
„b)
elukohaliikmesriigi õigusaktid, kui asjaomane isik töötab või tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana kahes või enamas liikmesriigis ja teostab osa oma tegevusest või tegevustest elukohaliikmesriigis või kui asjaomane isik ei tööta ega tegutse füüsilisest isikust ettevõtjana;
c)
kõigil muudel juhtudel selle liikmesriigi õigusaktid, mille õigusaktide kohaldamist algselt taotleti, kui isik tegutseb kahes või enamas liikmesriigis.”
2)
Artiklit 14 muudetakse järgmiselt:
a)
lõige 5 asendatakse järgmisega:
„5. Põhimääruse artikli 13 lõike 1 kohaldamisel osutatakse sõnadega „kes tavaliselt töötab kahes või enamas liikmesriigis” isikule, kes täidab samal ajal või vaheldumisi sama ettevõtja või tööandja juures või mitme eraldi ettevõtja või tööandja juures ühte või enamat ülesannet kahes või enamas liikmesriigis.”;
b)
lisatakse järgmised lõiked:
„5a. Põhimääruse II jaotise kohaldamisel osutatakse sõnadega „registrisse kantud asukoht või tegevuskoht” registrisse kantud asukohale või tegevuskohale, kus võetakse vastu ettevõtja olulised otsused ja kus on juhatuse asukoht.
Põhimääruse artikli 13 lõike 1 kohaldamisel kohaldatakse kahes või enamas liikmesriigis reisijate- või kaubaveoteenuseid osutavate lennumeeskonna või salongipersonali töövõtjast liikmete suhtes selle riigi õigusakte, kus asub nõukogu 16. detsembri 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 3922/91 (tehniliste nõuete ja haldusprotseduuride kooskõlastamise kohta tsiviillennunduses) (6) III lisa kohaselt määratletud põhibaas.
5b. Põhimääruse artikli 13 alusel kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel ei võeta arvesse väikese mõjuga tegevusi. Rakendusmääruse artiklit 16 kohaldatakse kõigil käesoleva artikli kohastel juhtudel.
3)
Artikli 15 lõike 1 teine lause asendatakse järgmisega:
„Nimetatud asutus väljastab asjaomasele isikule rakendusmääruse artikli 19 lõikes 2 osutatud tunnistuse ja muudab viivitamata kõnealuse isiku suhtes põhimääruse artikli 11 lõike 3 punkti b ja artikli 12 alusel kohaldatavaid õigusakte käsitleva teabe kättesaadavaks selle liikmesriigi pädeva võimuorgani nimetatud asutusele, kus tegevus toimub.”
4)
Artikli 54 lõige 2 asendatakse järgmisega:
„2. Põhimääruse artikli 62 lõike 3 kohaldamisel edastab selle liikmesriigi pädev asutus, mille õigusakte asjaomase isiku suhtes tema viimases töökohas või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel kohaldati, elukohajärgsele asutusele viimase taotluse korral viivitamata kogu vajaliku teabe selliste töötushüvitiste arvutamiseks, mida on pädeva asutuse asukohaliikmesriigis võimalik saada, eelkõige saadud palga või kutsetegevusest saadud sissetuleku summa.”
5)
Artiklit 55 muudetakse järgmiselt:
a)
lõike 1 esimene lõik asendatakse järgmisega:
„1. Selleks et saada hüvitist põhimääruse artikli 64 või artikli 65a alusel, teavitab teise liikmesriiki suunduv töötu isik pädevat asutust enne oma ärasõitu sellest ja taotleb temalt dokumendi, mis tõendab, et isikul on jätkuvalt õigus saada hüvitist põhimääruse artikli 64 lõike 1 punkti b alusel.”;
b)
lisatakse järgmine lõige:
„7. Lõikeid 2-6 kohaldatakse mutatis mutandis põhimääruse artikli 65a lõikega 3 hõlmatud olukorra puhul.”
6)
Artikli 56 lõiked 1 ja 2 asendatakse järgmisega:
„1. Kui töötu isik otsustab vastavalt põhimääruse artikli 65 lõikele 2 või artikli 65a lõikele 1 olla kättesaadav ka hüvitisi mittemaksva liikmesriigi tööhõivetalitustele, registreerides end seal tööotsijana, teavitab ta sellest hüvitisi maksva liikmesriigi asutust ja tööhõivetalitusi.
Hüvitisi mittemaksva liikmesriigi tööhõivetalituste taotlusel saadavad hüvitisi maksva liikmesriigi tööhõivetalitused asjakohase teabe töötu isiku registreerimise ja tema tööotsingute kohta.
2. Kui asjaomastes liikmesriikides kohaldatavate õigusaktide kohaselt nõutakse töötult isikult teatavate kohustuste täitmist ja/või töö otsimist, on ülimuslikud hüvitisi andvas liikmesriigis nõutavad kohustused ja/või töö otsimise nõue.
Kui töötu isik ei täida kõiki kohustusi ja/või töö otsimise nõuet selles liikmesriigis, mis hüvitisi ei anna, ei mõjuta see teises liikmesriigis antavaid hüvitisi.”
Artikkel 3
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Strasbourg, 22. mai 2012