ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.
NÕUKOGU OTSUS,
25. veebruar 2011,
milles käsitletakse Euroopa Ühenduse nimel Prantsuse Vabariigi valitsuse ja Tema Kõrguse Monaco Printsi vahelise rahanduskokkuleppe uuesti läbirääkimise korda
(2011/190/EL)
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 219 lõiget 3,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni soovitust,
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust
ning arvestades järgmist:
(1)
Alates euro kasutuselevõtu kuupäevast kuuluvad rahandus- ja vahetuskursiküsimused liidu pädevusse.
(2)
Nõukogul tuleb kindlaks määrata raha- või välisvaluutarežiimi küsimusi käsitlevate kokkulepete läbirääkimise ja sõlmimise kord.
(3)
26. detsembril 2001. aastal sõlmiti Euroopa Ühenduse nimel Prantsuse Vabariigi valitsuse ja Tema Kõrguse Monaco Printsi vaheline rahanduskokkulepe (1) (edaspidi „rahanduskokkulepe”).
(4)
Prantsusmaal on Monaco Vürstiriigiga (edaspidi Monaco) pikaajalised rahalised suhted, millest annavad tunnistust mitmesugused õigusaktid. Monacos asuvatel finantsasutustel on õigus kasutada Banque de France’i refinantseerimisvahendeid ja nad osalevad mõnes Prantsusmaa maksesüsteemis Prantsusmaa pankadega samadel tingimustel.
(5)
Nõukogu kutsus oma 10. veebruaril 2009. aasta järeldustes komisjoni üles kehtivate rahanduskokkulepete toimimist läbi vaatama ja kaaluma müntide emiteerimise ülemmäärade võimalikku suurendamist.
(6)
Komisjon leidis teatises „Aruanne Monaco, San Marino ja Vatikaniga sõlmitud rahanduskokkulepete toimimise kohta”, et kehtivat rahanduskokkulepet tuleb muuta, et rahanduskokkuleppe sõlminud riikide ja liidu vahelised suhted oleksid järjekindlamad.
(7)
Seepärast tuleks pidada läbirääkimisi rahanduskokkuleppe muutmise üle müntide emiteerimise ülemmäära kohandamiseks, võimalike vaidluste lahendamise kohtupädevuse määramiseks ning rahanduskokkuleppe vormi kohandamiseks uue ühise rahanduskokkuleppe vormiga. Praegune rahanduskokkulepe peaks kehtima niikaua kuni pooled on sõlminud uue rahanduskokkuleppe,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Prantsusmaa teatab Monacole võimalikult kiiresti, et rahanduskokkulepet on vaja muuta, ning teeb talle ettepaneku pidada läbirääkimisi kõnealuse rahanduskokkuleppe asjakohaste sätete muutmiseks.
Artikkel 2
Liit taotleb rahanduskokkuleppe muutmise läbirääkimistel järgmisi muudatusi:
a)
uuesti läbi räägitud rahanduskokkulepe sõlmitakse liidu (keda esindavad Prantsuse Vabariigi valitsus ja komisjon) ning Tema Kõrguse Monaco Printsi vahel;
b)
Monacos emiteeritavate euromüntide ülemmäära kindlaksmääramise meetod vaadatakse läbi. Uue ülemmäära arvutamiseks kasutatakse kindlaksmääratud osa, millega rahuldatakse kollektsionääride nõudlus, et vältida liigset numismaatilist hangeldamist Monaco müntidega, koos muutuva osaga, mille arvutamiseks korrutatakse Prantsusmaal n-1 aastal inimese kohta keskmiselt emiteeritud müntide arv Monaco elanike arvuga. Ilma et see piiraks meenemüntide emiteerimist, sätestatakse uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppes, et Monacos nimiväärtuses emiteeritavate käibele lastavate euromüntide väikseim osa on 80 % iga-aastaselt emiteeritavatest euromüntidest;
c)
rahandusokkuleppe kohaldamisel tekkinud vaidlused lahendab Euroopa Liidu Kohus (kohus). Kui liit või Monaco leiab, et teine pool ei ole täitnud rahanduskokkuleppe kohast kohustust, võib ta anda asja kohtusse. Kohtu otsus on poolte jaoks siduv ja nad võtavad selle täitmiseks vajalikud meetmed ajavahemiku jooksul, mille kohus on otsuses kindlaks määranud. Juhul kui liit või Monaco ei võta otsuse täitmiseks vajalikke meetmeid kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, võib teine pool uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe viivitamata lõpetada;
d)
uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe vormi kohandatakse.
Artikkel 3
Monacoga peavad liidu nimel läbirääkimisi Prantsusmaa ja komisjon. Euroopa Keskpank (EKP) kaasatakse täiel määral neisse läbirääkimistesse ja tema nõusolek on vajalik küsimustes, mis kuuluvad tema pädevusvaldkonda. Prantsusmaa ja komisjon esitavad uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe projekti arvamuse saamiseks majandus- ja rahanduskomiteele.
Artikkel 4
Prantsusmaal ja komisjonil on volitus sõlmida uuesti läbi räägitud rahanduskokkulepe liidu nimel, kui majandus- ja rahanduskomitee või EKP ei pea vajalikuks uuesti läbi räägitud rahanduskokkuleppe esitamist nõukogule.
Artikkel 5
Käesolev otsus jõustub selle teatavaks tegemise päeval.
Artikkel 6
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile, komisjonile ja EKPle.
Brüssel, 25. veebruar 2011