SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/51/EU
ze dne 11. května 2011,
kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnice Rady 2003/109/ES na osoby požívající mezinárodní ochrany
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 79 odst. 2 písm. a) a b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (2), se nevztahuje na osoby požívající mezinárodní ochrany ve smyslu směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (3).
(2)
Možnost získat po určité době právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v členském státě má významný dopad na plnou integraci osob, které v členském státě svého pobytu požívají mezinárodní ochrany.
(3)
Udělení právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta osobám, které požívají mezinárodní ochrany, je rovněž důležitou součástí podpory hospodářské a sociální soudržnosti, která je jedním ze základních cílů Unie stanovených ve Smlouvě o fungování Evropské unie.
(4)
Osoby požívající mezinárodní ochrany by proto měly mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v tom členském státě, který jim poskytl mezinárodní ochranu, za stejných podmínek jako ostatní státní příslušníci třetích zemí.
(5)
Vzhledem k tomu, že osoby požívající mezinárodní ochrany mají právo pobývat v jiných členských státech než v tom, který jim poskytl mezinárodní ochranu, je nutné zajistit, že tyto jiné členské státy obdrží informace o ochraně dotyčných osob, aby mohly plnit své povinnosti týkající se zásady nenavracení.
(6)
Osoby, které požívají mezinárodní ochrany a jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, by měly mít za určitých podmínek v široké řadě ekonomických a sociálních oblastí nárok na stejné zacházení jako občané členského státu, v němž pobývají, aby právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta představovalo skutečný nástroj pro integraci dlouhodobě pobývajících rezidentů do společnosti, v níž žijí.
(7)
Rovným zacházením s osobami, které požívají mezinárodní ochrany v členském státě, který jim mezinárodní ochranu poskytl, by neměla být dotčena práva a výhody zaručené směrnicí 2004/83/ES a Úmluvou o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951, ve znění protokolu podepsaného v New Yorku dne 31. ledna 1967 (dále jen „Ženevská úmluva“).
(8)
Podmínky směrnice 2003/109/ES, které se týkají práva dlouhodobě pobývajícího rezidenta pobývat v jiném členském státě a získat tam právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, by se měly vztahovat stejným způsobem na všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří získali právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.
(9)
Přenos odpovědnosti za ochranu osob, které požívají mezinárodní ochrany, nespadá do oblasti působnosti této směrnice.
(10)
Pokud chce členský stát vyhostit na základě důvodu stanoveného ve směrnici 2003/109/ES osobu, která požívá mezinárodní ochrany a získala v tomto členském státě právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, měla by mít daná osoba nárok na ochranu před navracením zaručenou směrnicí 2004/83/ES a článkem 33 Ženevské úmluvy. Pro tento účel je nutné stanovit, že osoba, která požívá mezinárodní ochrany v jiném členském státě než ve státě, jehož je dlouhodobě pobývajícím rezidentem, může být vyhoštěna pouze do členského státu, který jí poskytl mezinárodní ochranu a tento členský stát má povinnost ji přijmout zpět, s výjimkou případů, kdy je vyhoštění povoleno v souladu se směrnicí 2004/83/ES. Tytéž záruky by se měly vztahovat na osobu požívající mezinárodní ochrany, která pobývá v druhém členském státě, ale dosud v něm nezískala právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.
(11)
Pokud je vyhoštění osoby požívající mezinárodní ochrany mimo území Unie povoleno v souladu se směrnicí 2004/83/ES, měly by být členské státy povinny zajistit, aby byly získány veškeré informace z příslušných zdrojů, včetně - ve vhodných případech - členského státu, který mezinárodní ochranu poskytl, a byly důkladně posouzeny s cílem zajistit, aby rozhodnutí o vyhoštění dotyčné osoby bylo v souladu s článkem 4 a čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.
(12)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané článkem 6 Smlouvy o Evropské unii a Listinou základních práv Evropské unie, zejména pak článkem 7 této listiny.
(13)
V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (4) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(14)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2003/109/ES se mění takto:
1)
v článku 2 se písmeno f) nahrazuje tímto:
„f)
‚mezinárodní ochranou‘ mezinárodní ochrana ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (5).
2)
článek 3 se mění takto:
a)
v odstavci 2 se písmena c) a d) nahrazují tímto:
„c)
kteří jsou oprávněni pobývat v členském státě na základě jiné formy ochrany než mezinárodní ochrany nebo kteří požádali o povolení k pobytu na tomto základě a čekají na rozhodnutí o svém právním postavení;
d)
kteří požádali o mezinárodní ochranu a dosud neobdrželi konečné rozhodnutí;“;
b)
v odstavci 3 se písmeno c) nahrazuje tímto:
„c)
Evropské úmluvy o usazování ze dne 13. prosince 1955, Evropské sociální charty ze dne 18. října 1961, novelizované Evropské sociální charty ze dne 3. května 1987, Evropské úmluvy o právním postavení migrujících pracovníků ze dne 24. listopadu 1977, odstavce 11 dodatku k Úmluvě o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951, ve znění protokolu podepsaného v New Yorku dne 31. ledna 1967, a Evropské dohody o převodu odpovědnosti za uprchlíky ze dne 16. října 1980.“;
3)
článek 4 se mění takto:
a)
vkládá se nový odstavec, který zní:
„1a. Členské státy neudělí právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta na základě mezinárodní ochrany v případě odnětí, ukončení platnosti nebo zamítnutí prodloužení mezinárodní ochrany podle čl. 14 odst. 3 a čl. 19 odst. 3 směrnice 2004/83/ES.“;
b)
v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„V případě osob, kterým byla poskytnuta mezinárodní ochrana, se při výpočtu doby uvedené v odstavci 1 vezme v úvahu alespoň polovina doby mezi dnem podání žádosti o mezinárodní ochranu, na základě které byla tato mezinárodní ochrana poskytnuta, a dnem udělení povolení k pobytu podle článku 24 směrnice 2004/83/ES, nebo celá doba, jestliže její délka přesáhla 18 měsíců.“;
4)
v článku 8 se doplňují nové odstavce, které znějí:
„4. Jestliže členský stát vydá povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU státnímu příslušníkovi třetí země, jemuž poskytl mezinárodní ochranu, zapíše do tohoto povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU pod hlavičku „Poznámky“ tuto poznámku: ‚Mezinárodní ochrana poskytnuta [název členského státu] dne [datum].“
5. Jestliže druhý členský stát vydá povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU státnímu příslušníkovi třetí země, jemuž již bylo vydáno povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU jiným členským státem, které obsahuje poznámku uvedenou v odstavci 4, zapíše druhý členský stát tutéž poznámku do povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU.
Předtím, než druhý členský stát zapíše poznámku uvedenou v odstavci 4, vyžádá si od členského státu uvedeného v poznámce informace o tom, zda dlouhodobě pobývající rezident nadále požívá mezinárodní ochrany. Členský stát uvedený v poznámce odpoví do jednoho měsíce od obdržení žádosti o informace. Jestliže byla mezinárodní ochrana odňata konečným rozhodnutím, druhý členský stát uvedenou poznámku nezapíše.
6. Byla-li v souladu s příslušnými mezinárodními nástroji nebo vnitrostátními právními předpisy odpovědnost za mezinárodní ochranu dlouhodobě pobývajícího rezidenta převedena do druhého členského státu po vydání povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU podle odstavce 5, druhý členský stát odpovídajícím způsobem změní poznámku uvedenou v odstavci 4, a to do tří měsíců po tomto převodu.“;
5)
v článku 9 se vkládá nový odstavec, který zní:
„3a. Členské státy mohou odejmout právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v případě odnětí, ukončení platnosti nebo zamítnutí prodloužení mezinárodní ochrany podle čl. 14 odst. 3 a čl. 19 odst. 3 směrnice 2004/83/ES, pokud právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta bylo získáno na základě mezinárodní ochrany.“;
6)
v článku 11 se vkládá nový odstavec, který zní:
„4a. Pokud jde o členský stát, který poskytl mezinárodní ochranu, odstavci 3 a 4 není dotčena směrnice 2004/83/ES.“;
7)
článek 12 se mění takto:
a)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„3a. Jestliže se členský stát rozhodne vyhostit dlouhodobě pobývajícího rezidenta, jehož povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU obsahuje poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4, požádá členský stát, který je v dané poznámce uveden, aby potvrdil, zda dotčená osoba v tomto členském státě nadále požívá mezinárodní ochrany. Členský stát uvedený v poznámce odpoví do jednoho měsíce od obdržení žádosti o informaci.
3b. Pokud dlouhodobě pobývající rezident v členském státě uvedeném v poznámce nadále požívá mezinárodní ochrany, je vyhoštěn do tohoto členského státu, který tuto osobu a její rodinné příslušníky okamžitě a bez formalit přijme zpět, aniž jsou dotčeny platné právní předpisy Unie či vnitrostátní právní předpisy a aniž je dotčena zásada zachování celistvosti rodiny.
3c. Odchylně od odstavce 3b si členský stát, který přijal rozhodnutí o vyhoštění, ponechá v souladu se svými mezinárodními závazky právo vyhostit dlouhodobě pobývajícího rezidenta do jiné země, než je členský stát, který poskytl mezinárodní ochranu, pokud tato osoba splňuje podmínky uvedené v čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES.“;
b)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„6. Tímto článkem není dotčen čl. 21 odst. 1 směrnice 2004/83/ES.“;
8)
vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 19a
Změny povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU
1. Obsahuje-li povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4 a došlo-li v souladu s příslušnými mezinárodními nástroji nebo vnitrostátními právními předpisy k převodu odpovědnosti za mezinárodní ochranu dlouhodobě pobývajícího rezidenta do druhého členského státu předtím, než tento členský stát vydal povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU podle čl. 8 odst. 5, tento druhý členský stát požádá členský stát, který povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU vydal, aby uvedenou poznámku odpovídajícím způsobem změnil.
2. Pokud byla dlouhodobě pobývajícímu rezidentu poskytnuta mezinárodní ochrana ve druhém členském státě před tím, než tento členský stát vydal povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU podle čl. 8 odst. 5, tento členský stát požádá členský stát, který povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU vydal, aby uvedené povolení změnil a zapsal do něj poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4.
3. Na základě žádosti uvedené v odstavcích 1 a 2 členský stát, který vydal povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU, vydá pozměněné povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU do tří měsíců od obdržení žádosti od druhého členského státu.“;
9)
v článku 22 se vkládá nový odstavec, který zní:
„3a. Pokud mezitím nebyla odňata mezinárodní ochrana nebo pokud daná osoba nespadá do jedné z kategorií uvedených v čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES, odstavec 3 tohoto článku se nepoužije na státní příslušníky třetích zemí, jejichž povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta - EU vydané prvním členským státem obsahuje poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4 této směrnice.
Tímto odstavcem není dotčen čl. 21 odst. 1 směrnice 2004/83/ES.“;
10)
v článku 25 se první odstavec nahrazuje tímto:
„Členské státy určí kontaktní místa odpovědná za přijímání a předávání informací a dokumentů uvedených v článcích 8, 12, 19, 19a, 22 a 23.“
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 20. května 2013. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si určí členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 11. května 2011.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2011/51/EL,
11. mai 2011,
millega muudetakse nõukogu direktiivi 2003/109/EÜ, et laiendada selle reguleerimisala rahvusvahelise kaitse saajatele
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 79 lõike 2 punkte a ja b,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (1)
ning arvestades järgmist:
(1)
Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ (pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta) (2) ei kohaldata nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivis 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta) (3) määratletud rahvusvahelise kaitse saajate suhtes.
(2)
Võimalus omandada liikmesriigis pikaajalise elaniku staatus pärast teatava aja möödumist on oluline osa rahvusvahelise kaitse saajate täielikust integreerimisest nende elukohaliikmesriiki.
(3)
Rahvusvahelise kaitse saajate pikaajalise elaniku staatus on oluline ka Euroopa Liidu toimimise lepingus sätestatud liidu põhieesmärgi - majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse - edendamisel.
(4)
Rahvusvahelise kaitse saajatel peaks seega olema võimalik omandada pikaajalise elaniku staatus neile rahvusvahelise kaitse andnud liikmesriigis samadel tingimustel kui muudel kolmandate riikide kodanikel.
(5)
Pidades silmas rahvusvahelise kaitse saajate õigust elada muudes liikmesriikides kui see, kes andis neile rahvusvahelise kaitse, on vaja tagada, et kõnealused muud liikmesriigid oleksid teadlikud asjaomaste isikute rahvusvahelise kaitsega seotud taustast, nii et nad saaksid täita oma kohustusi seoses mittetagasisaatmise põhimõttega.
(6)
Pikaajalistest elanikest rahvusvahelise kaitse saajaid tuleks teatavatel tingimustel mitmes majandus- ja sotsiaalküsimuses kohelda võrdselt nende elukohaliikmesriigi kodanikega, nii et pikaajalise elaniku staatus oleks ka tegelikkuses pikaajaliste elanike integreerimise vahend ühiskonda, kus nad elavad.
(7)
Rahvusvahelise kaitse saajate võrdne kohtlemine liikmesriigis, kes andis neile rahvusvahelise kaitse, ei tohiks piirata õiguste ja soodustuste kohaldamist, mis on tagatud direktiiviga 2004/83/EÜ ning 28. juuli 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooniga, mida on muudetud 31. jaanuaril 1967. aastal New Yorgis allkirjastatud protokolliga (edaspidi „Genfi konventsioon”).
(8)
Direktiivis 2003/109/EÜ sätestatud tingimusi pikaajalise elaniku õiguse kohta elada muus liikmesriigis ja omandada seal pikaajalise elaniku staatus peaks kohaldama ühtemoodi kõikide kolmandate riikide kodanike suhtes, kes on omandanud pikaajalise elaniku staatuse.
(9)
Rahvusvahelise kaitse saajate kaitset käsitleva vastutuse ülekandmine jääb käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja.
(10)
Kui liikmesriik kavatseb tema juures pikaajalise elaniku staatuse omandanud rahvusvahelise kaitse saaja mõnel direktiivis 2003/109/EÜ sätestatud alusel välja saata, peaks kõnealuse isiku suhtes kehtima kaitse tagasisaatmise vastu, mis on tagatud direktiiviga 2004/83/EÜ ja Genfi konventsiooni artikliga 33. Sel eesmärgil on vaja ette näha, et kui isikule on antud rahvusvaheline kaitse muus liikmesriigis kui see, kus ta hetkel pikaajalise elanikuna elab, võib seda isikut välja saata üksnes liikmesriiki, kes andis talle rahvusvahelise kaitse, ning et kõnealune liikmesriik on kohustatud selle isiku tagasi võtma, välja arvatud juhul, kui tagasisaatmine on lubatud direktiivi 2004/83/EÜ kohaselt. Samu kaitsemeetmeid tuleks kohaldada rahvusvahelise kaitse saaja suhtes, kes elab teises liikmesriigis, kuid ei ole seal veel omandanud pikaajalise elaniku staatust.
(11)
Kui rahvusvahelise kaitse saaja väljasaatmine väljapoole liidu territooriumi on direktiivi 2004/83/EÜ kohaselt lubatud, peaksid liikmesriigid tagama, et kogu teave saadakse asjakohastest allikatest, sealhulgas vajaduse korral liikmesriigist, kes andis rahvusvahelise kaitse, ja et seda hinnatakse põhjalikult tagamaks, et otsus kõnealuse kaitse saaja väljasaatmiseks on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 4 ja artikli 19 lõikega 2.
(12)
Käesoleva direktiiviga austatakse põhiõigusi ja järgitakse põhimõtteid, mida tunnustatakse Euroopa Liidu lepingu artiklis 6 ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, eelkõige selle artiklis 7.
(13)
Kooskõlas paremat õigusloomet käsitleva institutsioonidevahelise kokkuleppe (4) punktiga 34 julgustatakse liikmesriike koostama nende endi jaoks ja liidu huvides vastavustabeleid, kus on võimalikult suures ulatuses välja toodud vastavus käesoleva direktiivi ja ülevõtmismeetmete vahel, ning tegema need üldsusele kättesaadavaks.
(14)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt, ja ilma et see piiraks kõnealuse protokolli artikli 4 kohaldamist, ei osale kõnealused liikmesriigid käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole nende suhtes siduv ega kohaldatav.
(15)
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva direktiivi vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Direktiivi 2003/109/EÜ muudetakse järgmiselt.
1)
Artikli 2 punkt f asendatakse järgmisega:
„f) rahvusvaheline kaitse- rahvusvaheline kaitse vastavalt nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta) (5) artikli 2 punktis a määratletule;
2)
Artiklit 3 muudetakse järgmiselt:
a)
lõike 2 punktid c ja d asendatakse järgmisega:
„c)
tohib liikmesriigis elada seoses kaitsega, mis ei kujuta endast rahvusvahelist kaitset, või seoses samal alusel elamisloa taotlemisega ning ootab otsust oma staatuse kohta;
d)
on taotlenud rahvusvahelist kaitset ning kelle taotluse suhtes ei ole veel tehtud lõplikku otsust;”;
b)
lõike 3 punkt c asendatakse järgmisega:
„c)
13. detsembri 1955. aasta elama asumist käsitlev Euroopa konventsioon, 18. oktoobri 1961. aasta Euroopa sotsiaalharta, 3. mai 1987. aasta muudetud Euroopa sotsiaalharta, 24. novembri 1977. aasta võõrtööliste õigusliku seisundi Euroopa konventsioon, 28. juuli 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooni (mida on muudetud 31. jaanuaril 1967 New Yorgis allkirjastatud protokolliga) lisa lõige 11 ning 16. oktoobri 1980. aasta Euroopa leping pagulaste eest vastutuse ülekandmise kohta.”
3)
Artiklit 4 muudetakse järgmiselt:
a)
lisatakse järgmine lõige:
„1a. Liikmesriigid ei anna rahvusvahelise kaitse alusel pikaajalise elaniku staatust, kui rahvusvaheline kaitse tühistatakse, lõpetatakse või kui selle uuendamisest keeldutakse vastavalt direktiivi 2004/83/EÜ artikli 14 lõikele 3 või artikli 19 lõikele 3.”;
b)
lõikele 2 lisatakse järgmine lõik:
„Isikute puhul, kellele on antud rahvusvaheline kaitse, võetakse lõikes 1 osutatud perioodi arvutamisel arvesse vähemalt poolt sellest ajavahemikust, mis jääb rahvusvahelise kaitse taotluse (mille alusel anti rahvusvaheline kaitse) esitamise kuupäeva ja direktiivi 2004/83/EÜ artiklis 24 osutatud elamisloa väljaandmise kuupäeva vahele, või tervet kõnealust ajavahemikku, kui see ületab 18 kuud.”
4)
Artiklile 8 lisatakse järgmised lõiked:
„4. Kui liikmesriik annab pikaajalise elaniku ELi elamisloa välja kolmanda riigi kodanikule, kellele ta on andnud rahvusvahelise kaitse, kannab ta kõnealuse pikaajalise elaniku ELi elamisloale rubriiki „Märkused” järgmise märkuse: „Rahvusvahelise kaitse andis [liikmesriik] [kuupäev]”.
5. Kui teine liikmesriik annab pikaajalise elaniku ELi elamisloa välja kolmanda riigi kodanikule, kellele on pikaajalise elaniku ELi elamisloa, mis sisaldab lõikes 4 osutatud märkust, juba andnud muu liikmesriik, lisab teine liikmesriik pikaajalise elaniku ELi elamisloale sama märkuse.
Enne kui teine liikmesriik lisab lõikes 4 osutatud märkuse, taotleb ta kõnealuses märkuses nimetatud liikmesriigilt teavet selle kohta, kas pikaajaline elanik on endiselt rahvusvahelise kaitse saaja. Märkuses nimetatud liikmesriik vastab hiljemalt ühe kuu jooksul pärast teabetaotluse kättesaamist. Kui rahvusvaheline kaitse on lõpliku otsusega ära võetud, siis teine liikmesriik kõnealust märkust ei lisa.
6. Kui vastutus pikaajalise elaniku rahvusvahelise kaitse eest kanti kooskõlas asjaomaste rahvusvaheliste õigusaktidega või siseriikliku õigusega üle teise liikmesriiki pärast lõikes 5 osutatud pikaajalise elaniku ELi elamisloa väljastamist, muudab teine liikmesriik vastavalt lõikes 4 osutatud märkust hiljemalt kolme kuu jooksul pärast vastutuse ülekandmist.”
5)
Artiklile 9 lisatakse järgmine lõige:
„3a. Liikmesriigid võivad pikaajalise elaniku staatuse tühistada, kui rahvusvaheline kaitse tühistatakse, lõpetatakse või kui selle uuendamisest keeldutakse vastavalt direktiivi 2004/83/EÜ artikli 14 lõikele 3 või artikli 19 lõikele 3, kui pikaajalise elaniku staatus omandati rahvusvahelise kaitse alusel.”
6)
Artiklile 11 lisatakse järgmine lõige:
„4a. Lõiked 3 ja 4 ei piira rahvusvahelise kaitse andnud liikmesriigi puhul direktiivi 2004/83/EÜ kohaldamist.”
7)
Artiklit 12 muudetakse järgmiselt:
a)
lisatakse järgmised lõiked:
„3a. Kui liikmesriik otsustab saata välja pikaajalise elaniku, kelle pikaajalise elaniku ELi elamisluba sisaldab artikli 8 lõikes 4 osutatud märkust, taotleb ta kõnealuses märkuses nimetatud liikmesriigilt kinnitust selle kohta, et asjaomane isik on kõnealuses liikmesriigis endiselt rahvusvahelise kaitse saaja. Märkuses nimetatud liikmesriik vastab hiljemalt ühe kuu jooksul pärast teabetaotluse kättesaamist.
3b. Kui pikaajaline elanik on endiselt rahvusvahelise kaitse saaja märkuses nimetatud liikmesriigis, saadetakse ta välja kõnealusesse liikmesriiki, kes võtab rahvusvahelise kaitse saaja ja tema pereliikmed viivitamata ja ilma formaalsusteta tagasi, ilma et see piiraks kohaldatava liidu või siseriikliku õiguse ja perekonna ühtsuse põhimõtte kohaldamist.
3c. Erandina lõikest 3b jääb väljasaatmise otsuse vastu võtnud liikmesriigile õigus kooskõlas tema rahvusvaheliste kohustustega saata pikaajaline elanik riiki, mis ei ole rahvusvahelise kaitse andnud liikmesriik, kui kõnealune isik täidab direktiivi 2004/83/EÜ artikli 21 lõikes 2 täpsustatud tingimusi.”;
b)
lisatakse järgmine lõige:
„6. Käesolev artikkel ei piira direktiivi 2004/83/EÜ artikli 21 lõike 1 kohaldamist.”
8)
Lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 19a
Pikaajalise elaniku ELi elamisloa muudatused
1. Kui pikaajalise elaniku ELi elamisluba sisaldab artikli 8 lõikes 4 osutatud märkust ning kui vastutus pikaajalise elaniku rahvusvahelise kaitse eest kantakse kooskõlas asjaomaste rahvusvaheliste õigusaktidega või siseriikliku õigusega teise liikmesriiki üle enne, kui kõnealune liikmesriik väljastab artikli 8 lõikes 5 osutatud pikaajalise elaniku ELi elamisloa, taotleb teine liikmesriik pikaajalise elaniku ELi elamisloa väljastanud liikmesriigilt kõnealuse märkuse asjakohast muutmist.
2. Kui pikaajalisele elanikule antakse rahvusvaheline kaitse teises liikmesriigis enne, kui kõnealune liikmesriik väljastab artikli 8 lõikes 5 osutatud pikaajalise elaniku ELi elamisloa, taotleb kõnealune liikmesriik pikaajalise elaniku ELi elamisloa väljastanud liikmesriigilt elamisloa muutmist, et lisada sinna artikli 8 lõikes 4 osutatud märkus.
3. Pikaajalise elaniku ELi elamisloa väljastanud liikmesriik väljastab muudetud pikaajalise elaniku ELi elamisloa hiljemalt kolme kuu jooksul pärast lõigetes 1 ja 2 osutatud taotluse saamist teiselt liikmesriigilt.”
9)
Artiklile 22 lisatakse järgmine lõige:
„3a. Kui rahvusvahelist kaitset ei ole vahepeal ära võetud või kui isik kuulub ühte direktiivi 2004/83/EÜ artikli 21 lõikes 2 täpsustatud kategooriatest, ei kohaldata käesoleva artikli lõiget 3 nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kelle pikaajalise elaniku ELi elamisluba, mille on välja andnud esimene liikmesriik, sisaldab käesoleva direktiivi artikli 8 lõikes 4 osutatud märkust.
Käesolev lõige ei piira direktiivi 2004/83/EÜ artikli 21 lõike 1 kohaldamist.”
10)
Artikli 25 esimene lõik asendatakse järgmisega:
„Liikmesriigid määravad kontaktpunktid, kes vastutavad artiklites 8, 12, 19, 19a, 22 ja 23 osutatud teabe ja dokumentide vastuvõtmise ja edastamise eest.”
Artikkel 2
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 20. maiks 2013. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
Kui liikmesriigid need sätted vastu võtavad, lisavad nad nendesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.
Artikkel 3
Käesolev direktiiv jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 4
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.
Strasbourg, 11. mai 2011