NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 387/2012
ze dne 19. dubna 2012,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 o Evropském rybářském fondu, pokud jde o některá ustanovení týkající se finančního řízení pro některé členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena či ohrožena závažnými obtížemi
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, zejména na čl. 43 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nebývalá světová finanční krize a nebývalý hospodářský útlum vážně poškodily hospodářský růst a finanční stabilitu a vyvolaly podstatné zhoršení finančních a hospodářských podmínek v několika členských státech. Zvláště některé členské státy mají závažné obtíže nebo jim takové obtíže hrozí, zejména problémy týkající se jejich hospodářského růstu, finanční stability a zhoršení jejich schodku a zadlužení, což je kromě jiného způsobeno také mezinárodním hospodářským a finančním prostředím.
(2)
Přestože již byla přijata řada významných opatření včetně změn v právním rámci, která mají vyvážit negativní vlivy finanční krize, její dopad na reálnou ekonomiku, trh práce a občany je pociťován v mnoha směrech. Tlak na vnitrostátní finanční zdroje vzrůstá, a proto by měly být podniknuty další kroky k jeho zmírnění, a to maximálním a optimálním využitím finančních prostředků z Evropského rybářského fondu.
(3)
V souladu s čl. 122 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle nějž může Unie poskytnout finanční pomoc členskému státu, jemuž z důvodu mimo jiné mimořádných událostí, které nemůže ovlivnit, nastaly obtíže nebo je vážně ohrožen závažnými obtížemi, byl nařízením Rady (EU) č. 407/2010 (3) zaveden evropský mechanismus finanční stabilizace s cílem zachovat finanční stabilitu celé Unie.
(4)
Prováděcími rozhodnutími Rady 2011/77/EU (4) a 2011/344/EU (5) poskytla Unie takovou finanční pomoc Irsku a Portugalsku.
(5)
Finanční stabilita Řecka byla postižena vážnými obtížemi již před vstupem nařízení (EU) č. 407/2010 v platnost. Finanční pomoc udělená Řecku proto nemohla vycházet z uvedeného nařízení.
(6)
Dohoda mezi věřiteli a dohoda o mechanismu úvěrů pro Řecko, podepsané dne 8. května 2010, vstoupily v platnost dne 11. května 2010. Dohoda mezi věřiteli má být plně platná a účinná po tříleté programové období, dokud budou v rámci dohody o mechanismu úvěrů existovat dlužné částky.
(7)
Nařízení Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (6), stanoví, že Rada poskytne vzájemnou pomoc, pokud je platební bilance členského státu, který nepřijal euro, v obtížích nebo jí takové obtíže vážně hrozí.
(8)
Rozhodnutími Rady 2009/102/ES (7), 2009/290/ES (8) a 2009/459/ES (9) Unie takovou pomoc poskytla Maďarsku, Lotyšsku a Rumunsku.
(9)
Období, během kterého je Irsku, Maďarsku, Lotyšsku, Portugalsku a Rumunsku finanční pomoc k dispozici, je uvedeno v příslušných rozhodnutích Rady. Období, během kterého byla finanční pomoc k dispozici Maďarsku, skončilo dne 4. listopadu 2010.
(10)
Období, během kterého je finanční pomoc k dispozici Řecku na základě dohody mezi věřiteli a dohody o mechanismu úvěrů, je pro každý členský stát, jenž se na těchto nástrojích podílí, různé.
(11)
Po rozhodnutí Evropské rady ze dne 25. března 2011 podepsali dne 11. července 2011 ministři financí sedmnácti členských států eurozóny Smlouvu o založení Evropského mechanismu stability. Po rozhodnutí hlav států a vlád členských států eurozóny ze dnů 21. června a 9. prosince 2011 byla smlouva změněna s cílem zlepšit účinnost mechanismu a podepsána 2. února 2012. Podle této smlouvy převezme Evropský mechanismus stability do roku 2013 úkoly, které v současnosti plní evropský nástroj finanční stability a evropský mechanismus finanční stabilizace. Tento budoucí mechanismus by proto měl být zohledněn již v tomto nařízení.
(12)
Evropská rada v závěrech ze svého zasedání konaného ve dnech 23. a 24. června 2011 uvítala záměr Komise posílit součinnost mezi úvěrovým programem pro Řecko a finančními prostředky Unie a podpořila snahy zaměřené na zvýšení schopnosti Řecka využívat prostředky Unie k podpoře růstu a zaměstnanosti, čehož se dosáhne zaměřením pozornosti na zvyšování konkurenceschopnosti a vytváření pracovních míst. Evropská rada také uvítala a podpořila přípravu souhrnného programu technické pomoci Řecku, kterou se zabývá Komise společně s členskými státy. Toto nařízení přispívá k tomuto úsilí o posílení součinnosti.
(13)
S cílem usnadnit řízení finančních prostředků Unie, urychlit investice v členských státech a regionech a zvýšit dopad poskytnutých finančních prostředků na hospodářství je nezbytné - v odůvodněných případech, dočasně a aniž by bylo dotčeno programové období 2014 až 2020 - umožnit zvýšení průběžných plateb z Evropského rybářského fondu o částku odpovídající deseti procentním bodům nad platnou míru spolufinancování pro každou prioritní osu pro členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena vážnými problémy a jež požádají o využívání tohoto opatření, což vede k odpovídajícímu snížení příspěvku členského státu. Vzhledem k dočasné povaze uvedeného zvýšení a v zájmu zachování původních měr spolufinancování jakožto referenčního bodu pro výpočet dočasně zvýšených částek by se změny plynoucí z uplatňování mechanismu neměly odrazit ve finančním plánu operačních programů. Mělo by však být možné operační plány aktualizovat s cílem soustředit finanční prostředky na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost a s cílem přizpůsobit jejich cíle snížení celkových dostupných prostředků.
(14)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl uvést všechny informace potřebné k tomu, aby Komise mohla na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu stanovit, že zdroje pro příspěvek členského státu nejsou dostupné. Rovněž by měl prokázat, že zvýšení plateb vyplývající z udělení výjimky je nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů a že problémy se schopností využívat prostředky přetrvávají i při využití maximálních stropů pro míry spolufinancování stanovených v čl. 53 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 (10).
(15)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl dále poskytnout odkaz na příslušné rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, z něhož vyplývá, že má na udělení výjimky nárok. Je nezbytné, aby Komise měla po podání žádosti členského státu dostatek času na ověření správnosti předložených informací a na vznesení případných námitek. V zájmu účinnosti a funkčnosti výjimky by měl platit předpoklad, že pokud Komise nevznese námitku, je tato žádost oprávněná. Pokud Komise námitku vůči žádosti členského státu vznese, měla by o této záležitosti přijmout prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí s uvedením důvodů.
(16)
Pravidla pro výpočet průběžných plateb a vyplacení konečného zůstatku pro operační programy v období, v němž členské státy dostávají finanční podporu Unie pro řešení závažných obtíží postihujících jejich finanční stabilitu, by měla být odpovídajícím způsobem revidována.
(17)
Je nutné zajistit náležité podávání zpráv o využití zvýšených částek poskytnutých členským státům požívajícím dočasné zvýšení průběžných plateb podle tohoto nařízení.
(18)
Po skončení období, během něhož byla k dispozici finanční pomoc, je možné, že bude třeba, aby hodnocení provedená v souladu s čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1198/2006 mimo jiné posoudila, zda snížení vnitrostátního spolufinancování nevedlo k významnému odchýlení od původně stanovených cílů. Taková hodnocení by mohla vést k revizi operačního programu.
(19)
Protože si nebývalá krize, která zasáhla mezinárodní finanční trhy, a nebývalý hospodářský útlum, který vážně poškodil finanční stabilitu několika členských států, vyžadují rychlou reakci s cílem potlačit dopady na celé hospodářství, mělo by toto nařízení vstoupit v platnost co nejdříve. S ohledem na výjimečné okolnosti v dotčených členských státech by se mělo toto nařízení v závislosti na postavení žádajícího členského státu použít zpětně od rozpočtového roku 2010 nebo ode dne, kdy byla finanční pomoc k dispozici, pro období, během nichž členské státy obdržely finanční pomoc ze strany Unie nebo ostatních členských států eurozóny, jejímž účelem bylo řešit závažné obtíže postihující jejich finanční stabilitu.
(20)
V případech, kdy se předpokládá dočasné zvýšení průběžných plateb, by toto dočasné zvýšení mělo též být posuzováno s ohledem na rozpočtová omezení všech členských států a tato rozpočtová omezení by se měla náležitě projevit v souhrnném rozpočtu Evropské unie. Uplatňování tohoto mechanismu by navíc mělo být časově omezené, neboť jeho hlavním účelem je reagovat na konkrétní aktuální potíže. Mechanismus by proto měl být uplatňován od 1. ledna 2010 a měl by fungovat po omezenou dobu do 31. prosince 2013.
(21)
Nařízení (ES) č. 1198/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1198/2006 se mění takto:
1)
Články 76 a 77 se nahrazují tímto:
„Článek 76
Pravidla pro výpočet průběžných plateb
1. Průběžné platby se vypočítávají tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený ve výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“.
2. Odchylně od odstavce 1, na zvláštní a řádně odůvodněnou žádost členského státu, se výše průběžné platby vypočte jako částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci dané prioritní osy a daného cíle. Tuto částku musí členský stát uvést ve výkazu výdajů.
3. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se na žádost členského státu zvyšují průběžné platby o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z těchto podmínek:
a)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc podle nařízení Rady (EU) č. 407/2010 ze dne 11. května 2010 o zavedení evropského mechanismu finanční stabilizace (11) nebo mu byla dána k dispozici jinými členskými státy eurozóny před vstupem uvedeného nařízení v platnost;
b)
členskému státu je dána k dispozici střednědobá finanční pomoc v souladu s nařízením Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (12);
c)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc v souladu se Smlouvou o založení Evropského mechanismu stability, podepsanou dne 2. února 2012.
4. Při výpočtu průběžných plateb poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v odstavci 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
Tyto částky však jsou brány v úvahu pro účely čl. 79 odst. 1.
5. Zvýšené průběžné platby vyplývající z použití odstavce 3 jsou řídicímu orgánu poskytnuty co nejdříve a smějí být využívány pouze k platbám souvisejícím s prováděním operačního programu.
6. V souvislosti s výročními zprávami v souladu s čl. 67 odst. 1 poskytnou členské státy Komisi náležité informace o využití výjimky uvedené v odstavci 3 tohoto článku, jež ukáží, jak zvýšená podpora přispěla v daném členském státě k posílení konkurenceschopnosti, růstu a zaměstnanosti. Komise tyto informace zohlední při vypracovávání výročních zpráv podle čl. 68 odst. 1.
Článek 77
Pravidla pro výpočet plateb zůstatku
1. Platba zůstatku je omezena na nižší z těchto dvou částek:
a)
částka vypočítaná tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“;
b)
částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci každé prioritní osy a každého cíle. Tuto částku musí členský stát uvést v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle.
2. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se platby konečného zůstatku na žádost členského státu zvyšují o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Při výpočtu platby konečného zůstatku poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v čl. 76 odst. 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 77a
Omezení příspěvku Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb zůstatku
1. Bez ohledu na čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nesmí být příspěvek Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb konečného zůstatku vyšší než příspěvek z veřejných zdrojů a maximální částka pomoci z fondu pro každou prioritní osu a každý prioritní cíl, jak byly stanoveny v rozhodnutí Komise o schválení operačního programu.
2. Výjimku uvedenou v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 Komise uděluje na základě písemné žádosti členského státu, který splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c). Žádost musí být podána do 17. července 2012 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy členský stát splní jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Ve své žádosti předložené Komisi členský stát odůvodní nezbytnost výjimky podle čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 poskytnutím informací nutných pro ověření toho:
a)
že na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu nejsou pro jeho příspěvek dostupné žádné zdroje;
b)
že je zvýšení plateb uvedených v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů;
c)
že problémy přetrvávají, i když se využijí maximální stropy platné pro míru spolufinancování stanovené v čl. 53 odst. 3;
d)
že splňuje jednu z podmínek uvedených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c), což je podloženo odkazem na rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, a rovněž konkrétního data, od kterého byla členskému státu dána k dispozici finanční pomoc.
Komise ověří, zda předložené informace odůvodňují udělení výjimky. Komise vznese veškeré námitky k předloženým informacím do 30 dnů ode dne podání žádosti. Pokud se Komise rozhodne vznést námitku proti žádosti členského státu, přijme o tom prostřednictvím prováděcích aktů příslušné rozhodnutí s uvedením důvodů.
Pokud Komise námitku proti žádosti členského státu nevznese, považuje se tato žádost za odůvodněnou.
4. V žádosti členského státu musí být též podrobně popsáno zamýšlené využití výjimky stanovené v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 a poskytnuty informace o doplňkových opatřeních, jež mají vést k soustředění finančních prostředků na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost, včetně případné úpravy operačních programů.
5. Výjimka stanovená v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 se nevztahuje na výkazy výdajů předložené po 31. prosinci 2013.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
U následujících členských států se však použije se zpětnou působností:
a)
v případě Irska, Řecka a Portugalska s účinkem ode dne, kdy byla těmto členským státům dána k dispozici finanční pomoc v souladu s čl. 76 odst. 3;
b)
v případě Maďarska, Lotyšska a Rumunska s účinkem od 1. ledna 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 19. dubna 2012.
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 387/2012,
19. aprill 2012,
millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1198/2006 Euroopa Kalandusfondi kohta seoses teatavate sätetega, mis käsitlevad finantsstabiilsuse säilitamisega tõsistes raskustes või sellises ohus olevate teatavate liikmesriikide finantsjuhtimist
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (2)
ning arvestades järgmist:
(1)
Enneolematu ulatusega ülemaailmne finantskriis ja majanduslangus on tugevasti pärssinud mitme liikmesriigi majanduskasvu ja kõigutanud finantsstabiilsust ning järsult halvendanud nende finants- ja majandusseisundit. Eeskätt on teatavad liikmesriigid rahvusvahelise majandus- ja rahanduskeskkonna tõttu sattunud tõsistesse raskustesse või neid ähvardavad tõsised raskused, nagu majanduskasvu ja finantsstabiilsusega seotud probleemid ning suurenevad eelarvepuudujääk ja võlakoormus.
(2)
Kuigi kriisi negatiivse mõju tasakaalustamiseks on juba võetud olulisi meetmeid, sealhulgas tehtud muudatusi õigusraamistikku, on finantskriisi mõju reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele ikkagi suur. Surve liikmesriikide finantsvahenditele suureneb ning selle leevendamiseks tuleks püüda Euroopa Kalandusfondi rahalisi vahendeid maksimaalselt ja optimaalselt kasutada.
(3)
Kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 122 lõikega 2, milles on sätestatud võimalus liidu rahalise abi andmiseks liikmesriigile, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda suurtesse raskustesse muu hulgas temast olenematute erandlike asjaolude tõttu, loodi nõukogu määrusega (EL) nr 407/2010 (3) Euroopa finantsstabiilsusmehhanism, et säilitada liidu finantsstabiilsus.
(4)
Sellist rahalist abi anti Iirimaale nõukogu rakendusotsusega 2011/77/EL (4) ja Portugalile nõukogu rakendusotsusega 2011/344/EL (5).
(5)
Kreekal olid suured raskused finantsstabiilsuse säilitamisega juba enne määruse (EL) nr 407/2010 jõustumist. Niisiis ei saanud Kreekale anda rahalist abi nimetatud määruse alusel.
(6)
Kreeka jaoks 8. mail 2010 allkirjastatud krediidiandjate leping ja krediidikorralduse leping jõustusid 11. mail 2010. Krediidiandjate leping jääb täielikult jõusse kolmeaastaseks programmiperioodiks seni, kuni kasutatakse ära kõik krediidikorralduse lepinguga ettenähtud vahendid.
(7)
Nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 332/2002 (millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem) (6) sätestab, et liikmesriikidele, mille rahaühik ei ole euro, annab nõukogu vastastikust abi, kui nad on suurtes maksebilansiraskustes või neid ähvardab tõsine oht sellistesse raskustesse sattuda.
(8)
Kõnealust liidu rahalist abi anti Ungarile nõukogu otsusega 2009/102/EÜ, (7) Lätile nõukogu otsusega 2009/290/EÜ (8) ja Rumeeniale nõukogu otsusega 2009/459/EÜ (9).
(9)
Ajavahemik, mille jooksul Iirimaal, Ungaril, Lätil, Portugalil ja Rumeenial on võimalik rahalist abi saada, on sätestatud asjaomastes nõukogu otsustes. Ajavahemik, mille jooksul Ungaril oli võimalik rahalist abi saada, lõppes 4. novembril 2010.
(10)
Ajavahemik, mille jooksul Kreekale krediidiandjate lepingu ja krediidikorralduse lepingu alusel rahalist abi antakse, on iga neis vahendeis osaleva liikmesriigi puhul erinev.
(11)
Järgides Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta otsust, allkirjastasid euroala 17 liikmesriigi ministrid Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingu 11. juulil 2011. Euroala riigipeade ja valitsusjuhtide 21. juuli ja 9. detsembri 2011. aasta otsuste järel muudeti stabiilsusmehhanismi tõhustamiseks kõnealust lepingut ning kirjutati sellele alla 2. veebruaril 2012. Lepingu kohaselt täidab Euroopa stabiilsusmehhanism alates 2013. aastast Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi ja Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi praegusi funktsioone. Seega tuleks käesolevas määruses tulevast stabiilsusmehhanismi juba arvesse võtta.
(12)
Oma 23. ja 24. juuni 2011. aasta järeldustes väljendas Euroopa Ülemkogu heameelt komisjoni kavatsuse üle tugevdada Kreeka laenuprogrammi ja liidu fondide vahelist koostoimet ning toetas jõupingutusi suurendada Kreeka suutlikkust kasutada liidu vahendeid majanduskasvu ja tööhõive edendamise eesmärgil, suunates neid vahendeid konkurentsivõime parandamisse ja töökohtade loomisse. Lisaks sellele väljendas Euroopa Ülemkogu heameelt selle üle, et komisjon koostab koos liikmesriikidega tervikliku programmi Kreekale antava tehnilise abi kohta, ning toetas seda algatust. Käesolev määrus on osa niisugustest koostoime tugevdamiseks tehtavatest jõupingutustest.
(13)
Selleks et hõlbustada liidu rahaliste vahendite haldamist, aidata kiirendada investeeringuid liikmesriikides ja piirkondades ning suurendada rahastamise mõju majandusele, on vaja põhjendatud juhtudel ajutiselt ja ilma programmiperioodi 2014-2020 mõjutamata lubada Euroopa Kalandusfondi vahemaksete suurendamist sellise määrani, mis on kümne protsendipunkti võrra suurem igale prioriteetsele suunale kohaldatavast kaasrahastamismäärast selliste liikmesriikide puhul, kellel on suuri raskusi finantsstabiilsuse säilitamisega ning kes on taotlenud selle meetme kaudu abi saamist, mis toob kaasa riigi kaasrahastatava osa vähendamise. Kuna suurendamine on ajutine ja selleks, et säilitada esialgsed kaasrahastamise määrad võrdlusalusena ajutiselt suurendatud summade arvutamiseks, ei tuleks mehhanismi kohaldamisest tulenevaid muudatusi kajastada rakenduskavade rahastamiskavas. Siiski peaks olema võimalik rakenduskava ajakohastada, et koondada rahalised vahendid konkurentsivõime, majanduskasvu ja tööhõive parandamisele ning viia nende sihid ja eesmärgid kooskõlla kättesaadava kogurahastamise vähenemisega.
(14)
Liikmesriik, kes esitab komisjonile taotluse käesoleva määruse alusel erandi saamiseks, peaks esitama kogu teabe, mis on vajalik selleks, et komisjon saaks liikmesriigi makromajanduse ja eelarve olukorda kirjeldavate andmete alusel kindlaks teha, et riigipoolse kaasrahastamise jaoks vahendeid ei ole. Samuti peaks ta demonstreerima, et erandi andmisest tulenev maksete suurendamine on vajalik rakenduskavade elluviimise jätkumise tagamiseks ning et rahalise abi vastuvõtmise suutlikkuse probleemid püsivad isegi siis, kui kasutatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1198/2006 (10) artikli 53 lõikes 3 sätestatud kaasrahastamise määrade ülemmäärasid.
(15)
Liikmesriik, kes esitab komisjonile taotluse käesoleva määruse alusel erandi saamiseks, peaks esitama ka viite asjakohasele nõukogu otsusele või muule õigusaktile, mille kohaselt on tal õigus erandit kasutada. Komisjonil on pärast liikmesriigi taotluse laekumist vaja piisavalt aega selleks, et kontrollida esitatud teabe õigsust ja esitada vajaduse korral vastuväiteid. Selleks et muuta erandi tegemine tulemuslikuks ja toimivaks, tuleks lähtuda eeldusest, et kui komisjon vastuväidet ei esita, on see taotlus põhjendatud. Kui komisjon esitab liikmesriigi taotlusele vastuväiteid, peaks ta rakendusaktiga võtma vastu sellekohase otsuse, tuues välja põhjused.
(16)
Sellest tulenevalt tuleks läbi vaadata ka eeskirjad, mille alusel arvutatakse rakenduskavade vahemaksed ja lõppmaksed ajavahemikul, mil liikmesriigid saavad liidu rahalist abi seoses suurte raskustega finantsstabiilsuse säilitamisel.
(17)
Tuleb tagada, et käesoleva määruse alusel ajutiselt suurendatud vahemakseid saavatele liikmesriikidele kättesaadavaks tehtud suurendatud summade kasutamise kohta antakse asjakohaselt aru.
(18)
Pärast rahalise abi saamise lõppemist võib määruse (EÜ) nr 1198/2006 artikli 18 lõike 2 kohase hindamise käigus ilmneda vajadus hinnata muu hulgas ka seda, kas liikmesriikide kaasrahastamise vähendamine põhjustab olulisel määral kõrvalekaldumist algselt seatud eesmärkidest. Selline hinnang võib tingida rakenduskavade läbivaatamise.
(19)
Et rahvusvahelisi finantsturge mõjutav enneolematu ulatusega kriis ja majanduslangus, mis on tõsiselt kahjustanud mitme liikmesriigi finantsstabiilsust, nõuavad majandusele tervikuna avalduva mõju ohjeldamiseks kiiret reageerimist, peaks käesolev määrus jõustuma võimalikult kiiresti. Võttes arvesse erakorralisi olusid asjaomastes liikmesriikides, tuleks seda kohaldada tagasiulatuvalt - alustades kas eelarveaastast 2010 või kuupäevast, mil rahaline abi kättesaadavaks tehti, sõltuvalt taotleva liikmesriigi staatusest - nende ajavahemike suhtes, kui liikmesriigid said liidult või teistelt euroala liikmesriikidelt rahalist abi seoses suurte raskustega finantsstabiilsuse säilitamisel.
(20)
Kui kavandatakse vahemaksete ajutist suurendamist, tuleks seda ajutist suurendamist kaaluda ka kõiki liikmesriike puudutavaid eelarvepiiranguid arvestades ning need eelarvepiirangud peaksid asjakohaselt kajastuma Euroopa Liidu üldeelarves. Kuna mehhanismi põhieesmärk on käsitleda konkreetseid praegusi raskusi, peaks selle kohaldamine olema lisaks ajaliselt piiratud. Seetõttu tuleks mehhanismi kohaldamist alustada 1. jaanuaril 2010 ja see peaks toimima piiratud ajavahemikul kuni 31. detsembrini 2013.
(21)
Seepärast tuleks määrust (EÜ) nr 1198/2006 vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määrust (EÜ) nr 1198/2006 muudetakse järgmiselt.
1)
Artiklid 76 ja 77 asendatakse järgmisega:
„Artikkel 76
Vahemaksete arvutamise eeskirjad
1. Vahemaksete arvutamisel kohaldatakse avaliku sektori sellise panuse suhtes, mis on deklareeritud sertifitseerimisasutuse tõendatud kuluaruandes iga prioriteetse suuna ja iga lähenemis-/mittelähenemiseesmärgi kohta, kaasrahastamismäära, mis on vastavale prioriteetsele suunale ja eesmärgile kehtestatud kehtivas rahastamiskavas.
2. Erandina lõikest 1 on liikmesriigi konkreetsel ja nõuetekohaselt põhjendatud taotlusel vahemakseks liidu abi summa, mis on makstud või makstakse toetusesaajatele seoses prioriteetse suuna ja eesmärgiga. Liikmesriik peab selle summa täpsustama kuluaruandes.
3. Erandina artikli 53 lõikest 3 suurendatakse liikmesriigi taotlusel vahemakseid summa võrra, mis saadakse kümne protsendipunkti suuruse lisatoetuse kohaldamisega iga prioriteetse suuna jaoks ette nähtud selliste kaasrahastamismäärade suhtes (kuni maksimaalselt 100 %-ni), mida kohaldatakse viimati deklareeritud abikõlblike avaliku sektori kulude summa suhtes igas tõendatud kuluaruandes, mis on esitatud ajavahemikul, mille jooksul liikmesriik vastab ühele järgmistest tingimustest:
a)
rahalist abi antakse liikmesriigile vastavalt nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusele (EL) nr 407/2010 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism) (11) või seda annavad teised euroala liikmesriigid enne kõnealuse määruse jõustumist;
b)
keskmise tähtajaga rahalist abi antakse liikmesriigile vastavalt nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 332/2002 (millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem) (12);
c)
rahalist abi antakse liikmesriigile 2. veebruaril 2012 allkirjastatud Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingu kohaselt.
4. Selliste vahemaksete arvutamisel, mis on tehtud pärast seda, kui liikmesriik ei saanud enam lõikes 3 osutatud liidu rahalist abi, ei võta komisjon arvesse kõnealuse lõike alusel makstud suuremaid summasid.
Neid summasid arvestatakse aga artikli 79 lõike 1 kohaldamisel.
5. Lõike 3 kohaldamisest tulenevad suurendatud vahemaksed tehakse võimalikult lühikese aja jooksul kättesaadavaks korraldusasutusele ja neid kasutatakse üksnes rakenduskava elluviimisega seotud maksete tegemiseks.
6. Artikli 67 lõike 1 kohase iga-aastase aruandluse raames esitavad liikmesriigid komisjonile asjakohase teabe käesoleva artikli lõikes 3 osutatud erandi kasutamise kohta, näidates ära, kuidas suurendatud toetussummad on aidanud kaasa konkurentsivõime, majanduskasvu ja töökohtade loomise edendamisele asjaomases liikmesriigis. Komisjon võtab seda teavet arvesse artikli 68 lõikes 1 ette nähtud iga-aastaste aruannete koostamisel.
Artikkel 77
Lõppmaksete arvutamise eeskirjad
1. Lõppmakseks peab olema summa, mis on üks kahest järgmisest summast, olenevalt sellest, kumb on väiksem:
a)
summa, mille arvutamisel on avaliku sektori sellise panuse suhtes, mis on deklareeritud sertifitseerimisasutuse tõendatud lõplikus kuluaruandes iga prioriteetse suuna ja iga lähenemis-/mittelähenemiseesmärgi kohta, kohaldatud kaasrahastamismäära, mis on vastavale prioriteetsele suunale ja eesmärgile kehtestatud rahastamiskavas;
b)
liidu abi, mis on makstud või mida makstakse toetusesaajatele seoses iga prioriteetse suuna ja iga eesmärgiga. Kõnealuse summa peab liikmesriik olema täpsustanud lõplikus kuluaruandes, mille sertifitseerimisasutus on tõendanud iga prioriteetse suuna ja iga eesmärgi kohta.
2. Erandina artikli 53 lõikest 3 suurendatakse liikmesriigi taotlusel lõppmakseid summa võrra, mis saadakse kümne protsendipunkti suuruse lisatoetuse kohaldamisega iga prioriteetse suuna jaoks ette nähtud selliste kaasrahastamismäärade suhtes (kuni maksimaalselt 100 %-ni), mida kohaldatakse viimati deklareeritud abikõlblike avaliku sektori kulude summa suhtes igas tõendatud kuluaruandes, mis on esitatud ajavahemikul, mille jooksul liikmesriik vastab ühele artikli 76 lõike 3 punktides a, b ja c sätestatud tingimustest.
3. Selliste lõppmaksete arvutamisel, mis on tehtud pärast seda, kui liikmesriik ei saanud enam artikli 76 lõikes 3 osutatud liidu rahalist abi, ei võta komisjon arvesse kõnealuse lõike alusel makstud suuremaid summasid.
2)
Lisatakse järgmine artikkel:
„Artikkel 77a
Vahemaksetena ja lõppmaksetena makstava liidu toetuse piirmäärad
1. Olenemata artikli 76 lõikest 3 ja artikli 77 lõikest 2 ei tohi liidu toetus vahemaksete ja lõppmaksete näol olla suurem kui avaliku sektori panus ja Euroopa Kalandusfondist saadav maksimaalne toetus iga prioriteetse suuna ja eesmärgi jaoks vastavalt komisjoni otsusele rakenduskava heakskiitmise kohta.
2. Artikli 76 lõikes 3 ja artikli 77 lõikes 2 osutatud erand tehakse komisjoni poolt niisuguse kirjaliku taotluse korral, mille esitab liikmesriik, kes vastab ühele artikli 76 lõike 3 punktides a, b ja c sätestatud tingimustest. Taotlus esitatakse 17. juuliks 2012 või kahe kuu jooksul alates kuupäevast, mil liikmesriik vastab ühele artikli 76 lõike 3 punktides a, b ja c sätestatud tingimustest.
3. Komisjonile esitatavas taotluses põhjendab liikmesriik artikli 76 lõikes 3 ja artikli 77 lõikes 2 osutatud erandi vajalikkust, esitades teabe, mis on vajalik selleks, et tõendada järgmist:
a)
makromajanduse ja eelarve olukorda kirjeldavate andmete alusel, et riigipoolse toetuse jaoks vahendeid ei ole;
b)
et artikli 76 lõikes 3 ja artikli 77 lõikes 2 osutatud maksete suurendamine on vajalik rakenduskavade elluviimise jätkumise tagamiseks;
c)
et probleemid püsivad isegi siis, kui kasutatakse artikli 53 lõikes 3 sätestatud kaasrahastamise määrade ülemmäärasid;
d)
et riik vastab ühele artikli 76 lõike 3 punktides a, b ja c osutatud tingimustest, mille põhjenduseks tuuakse viide nõukogu otsusele või muule õigusaktile, ning liikmesriigile rahalise abi kättesaadavaks tegemise tegelikule kuupäevale.
Komisjon kontrollib, kas esitatud teave õigustab erandi andmist. Komisjon esitab mis tahes vastuväited kõnealuse teabe suhtes 30 päeva jooksul alates taotluse esitamise kuupäevast. Kui komisjon otsustab liikmesriigi taotlusele vastuväiteid esitada, võtab ta rakendusaktiga vastu sellekohase otsuse ja toob välja põhjused.
Kui komisjon ei esita liikmesriigi taotlusele vastuväidet, loetakse see taotlus põhjendatuks.
4. Liikmesriigi taotluses täpsustatakse ka artikli 76 lõikes 3 ja artikli 77 lõikes 2 ette nähtud erandi kavandatud kasutusviis ning antakse teavet lisameetmete kohta, mida kavatsetakse võtta selleks, et koondada rahalised vahendid konkurentsivõime, majanduskasvu ja tööhõive parandamisele, sealhulgas muutes asjakohastel juhtudel rakenduskavasid.
5. Artikli 76 lõikes 3 ja artikli 77 lõikes 2 ette nähtud erandit ei kohaldata pärast 31. detsembrit 2013 esitatud kuluaruannete suhtes.”
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
Seda kohaldatakse aga tagasiulatuvalt järgmiste liikmesriikide suhtes:
a)
Iirimaa, Kreeka ja Portugali puhul alates nendele liikmesriikidele artikli 76 lõike 3 kohaselt rahalise abi kättesaadavaks tegemise kuupäevast;
b)
Ungari, Läti ja Rumeenia puhul alates 1. jaanuarist 2010.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Strasbourg, 19. aprill 2012