ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMISJONI OTSUS,
24. mai 2011,
mis käsitleb osalist erastamismeedet C 15/10 (ex NN 21/10), mida Kreeka rakendas kasiino Mont Parnès suhtes
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 3505 all)
(Ainult kreekakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/647/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool osutatud sätetele ja võttes esitatud märkusi arvesse (1)
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
Egnatia AE, mille on pärast ühinemist üle võtnud Athinaiki Techniki ning mis kuulub konsortsiumi Casino Attikis (edaspidi „CA” või „kaebuse esitaja”), esitas 23. juuni 2002. aasta kirjaga Euroopa Komisjonile kaebuse ELi siseturu eeskirjade väidetava rikkumise kohta, mis hõlmab väidetavalt läbipaistmatut ja diskrimineerivat hankemenetlust, mida Kreeka ametiasutused järgisid 49 % Elliniko Kazino Parnithas AE (edaspidi „kasiino Mont Parnès”) kapitali müümisel edukale pakkujale, nimelt konsortsiumile Hyatt Regency (edaspidi „HR” või „väidetav abisaaja”) (2).
(2)
Euroopa Komisjoni siseturu ja teenuste peadirektoraat (edaspidi „siseturu peadirektoraat”) edastas 3. oktoobri 2002. aasta kirjaga konkurentsi peadirektoraadile toimiku koopia, et viimane saaks läbi viia juhtumi paralleelse analüüsi vastavalt ELi riigiabi eeskirjadele.
(3)
Kaebuse esitaja seaduslik esindaja esitas 9. detsembri 2002. aasta e-kirjaga komisjoni asjakohastele talitustele juhtumi kohta täiendavad selgitused.
(4)
Komisjon edastas 24. jaanuari 2003. aasta kirjaga riigiabi käsitleva kaebuse Kreeka ametiasutustele ning kutsus Kreekat üles selgitama kaebuses tõstatatud küsimusi. Kreeka ametiasutused vastasid 4. märtsil 2003.
(5)
Komisjoni personal kohtus kaebuse esitaja seadusliku esindajaga 27. jaanuaril 2003.
(6)
Väidetava abisaaja seaduslik esindaja esitas täiendavad dokumendid komisjoni talitustele 12. veebruaril ja 22. augustil 2003.
(7)
Kaebuse esitaja edastas 31. märtsi ja 16. mai 2003. aasta kirjadega konkurentsi peadirektoraadile lisateabe.
(8)
Komisjoni personal kohtus väidetava abisaaja esindajaga 10. aprillil 2003.
(9)
Ajavahemikul 15. juulist kuni 16. septembrini 2003 vahetas komisjon kaebuse esitajaga mitmel korral teavet, mis käsitles riigiabi küsimuste eraldi hindamist, ning juhtis kaebuse esitaja tähelepanu oma senisele otsustuspraktikale, mille kohaselt riigivara võõrandamine hankemenetluse abil ei kujuta endast riigiabi, kui menetlus toimub läbipaistvalt ja mittediskrimineerivalt. Seetõttu teatas komisjon kaebuse esitajale, et ta ei avalda seisukohta enne, kui siseturu peadirektoraat on riigihankemenetluse kontrollimise lõpetanud.
(10)
Siseturu peadirektoraat lõpetas 22. jaanuari ja 4. augusti 2004. aasta kirjadega uurimise, leides, et hankemenetluses rikkumisi ei esinenud. Konkurentsi peadirektoraat teavitas 2. juuni 2004. aasta kirjaga kaebuse esitajat, et lõpetas riigiabi käsitleva kaebuse menetlemise vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (3) artikli 20 lõikele 2.
(11)
18. veebruaril 2005 esitas kaebuse esitaja uurimise lõpetamist käsitleva komisjoni otsuse peale Esimese Astme Kohtule (nüüd Üldkohus) tühistamishagi.
(12)
Esimese Astme Kohus jättis tühistamishagi 26. septembri 2006. aasta määrusega vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna leidis, et kiri ei moodustanud vaidlustatavat akti Euroopa Ühenduse asutamislepingu (EÜ asutamisleping) artikli 230 tähenduses (praegu Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) artikkel 263) (4).
(13)
18. detsembril 2006 esitas kaebuse esitaja Esimese Astme Kohtu määruse peale apellatsiooni Euroopa Kohtule.
(14)
Euroopa Kohus tühistas määruse 17. juuli 2008. aasta otsusega, (5) leides, et vaidlustatud akt oli selline, mille peale saab esitada tühistamishagi ja mis ei ole vastavuses menetlusmäärusekohaste komisjoni kohustustega, ning saatis asja tagasi Esimese Astme Kohtule.
(15)
Konkurentsi peadirektoraat võttis 26. septembri 2008. aasta kirjaga tagasi uurimise lõpetamist käsitleva 2. juuni 2004. aasta kirja ning avas juhtumi uuesti.
(16)
Esimese Astme Kohus leidis oma 29. juuni 2009. aasta määruses, et kuna kiri oli tagasi võetud, ei olnud enam põhjust võtta vastu otsust (6). Selle Esimese Astme Kohtu määruse peale esitas kaebuse esitaja 7. septembril 2009 apellatsiooni põhjendusega, et kohus oleks pidanud kirja tagasivõtmist käsitama ebaseaduslikuna ning selle tühistama.
(17)
Kaebuse esitaja edastas 11. septembri 2009. aasta e-kirjaga komisjonile täiendavat teavet.
(18)
Komisjoni personal kohtus kaebuse esitaja esindajatega 14. oktoobril 2009. Pärast kohtumist edastas kaebuse esitaja komisjonile mitmel korral täiendavat teavet.
(19)
Komisjon nõudis 21. oktoobri 2009. aasta kirjaga Kreekalt täiendavat teavet. Kreeka palus 13. novembri 2009. aasta kirjas lisaaega vastamiseks ning komisjon lubas seda 18. novembri 2009. aasta e-kirjaga. Kreeka vastas komisjonile 11. jaanuaril ja 14. jaanuaril 2010.
(20)
Euroopa Kohus vastas 6. mai 2010. aasta otsusega Simvoulio tis Epikreatias’e (Riiginõukogu) eelotsusetaotlusele, mis esitati vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 234 (nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 267) eelkõige seoses ELi riigihangete eeskirjade rakendamisega kõnealuse hankemenetluse suhtes. Euroopa Kohus leidis muu hulgas, et seda tüüpi lepingud, mis sõlmitakse kõnealuse hankemenetluse tulemusena, ei kuulu tervikuna riigihankedirektiivide reguleerimisalasse (7). Lisaks märkis kohus, et eeltoodud järeldus ei välista seda, et sellise lepingu puhul peab järgima aluslepingu põhinorme ja üldpõhimõtteid, eelkõige neid, mis kehtivad asutamisvabaduse ja kapitali vaba liikumise valdkonnas.
(21)
Komisjon teavitas Kreekat 6. juuli 2010. aasta kirjaga otsusest algatada seoses kõnealuse meetmega EL toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetlus (edaspidi „menetluse algatamise otsus”).
(22)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (8). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama meetme kohta märkusi.
(23)
Pärast menetluse algatamist laekusid komisjonile märkused kahelt huvitatud isikult, nimelt väidetava abisaaja esindajatelt (Athens Resort Casino Holdings, (9) HRi nimel) (10) ja kaebuse esitaja esindajatelt (Club Hotel Casino Loutraki, CA nimel) (11). Kreeka esitas oma märkused 6. augusti 2010. aasta kirjaga. Mõlema huvitatud isiku märkused edastati 29. oktoobri 2010. aasta kirjaga Kreekale, kes vastas 25. novembril 2010. aastal.
(24)
Euroopa Kohus otsustas 16. detsembril 2010, (12) et Üldkohus (varem Esimese Astme Kohus) eksis, langetades otsuse, mille kohaselt puudub alus menetleda uurimise nn administratiivset lõpetamist komisjoni poolt.
2. MEETME KIRJELDUS
(25)
Kreeka ametiasutused algatasid 2001. aasta oktoobris riigihankemenetluse, et müüa 49 % osalus kasiino Mont Parnès kapitalis (13). Konkureerisid kaks kandidaati: Kazino Attikis (edaspidi „Casino Attikis” või „CA”) ja konsortsium Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (edaspidi „konsortsium Hyatt Regency” või „HR”), kes mõlemad valiti vastavalt asjakohastele siseriiklikele õigusnormidele osalema hankemenetluse teises etapis (14). Väidetavalt nõuetevastase menetluse tulemusel sõlmiti hankeleping Hyatt Regency konsortsiumiga. Punktides 26-29 kirjeldatakse sündmusi, mille tulemusel komisjonile kättesaadava teabe kohaselt see hankeleping sõlmiti.
(26)
Vastavalt asjakohastele siseriiklikele õigusnormidele tuleks edukas pakkuja välja selgitada pakkumismenetluse teel (enampakkumisega oksjon) ja algseks müügihinnaks oleks määratud 80 miljonit eurot. Hankekomisjon peaks avama kandidaatide esitatud ümbrikud, mis sisaldavad iga kandidaadi rahalist pakkumust, ning iga sellise pakkumuse järjest teatavaks tegema. Väiksema pakkumuse esitanud kandidaadil oleks järgmises voorus õigus esitada suletud ümbrikus uus pakkumus. Uus pakkumus peaks olema algsest kõige kõrgemast pakkumusest vähemalt 1 % võrra suurem (15). Selline edasine pakkumine jätkuks eraldiseisvates voorudes seni, kuni üks pakkujatest loobub ja viimane pakkuja kuulutataks esialgselt kõige kõrgema hinna pakkujaks. Hankekomisjon esitaks esialgse kõige kõrgema hinna pakkuja nime sisaldava protokolli Kreeka turismiarenguameti (edaspidi „ETA”) direktorite nõukogule.
(27)
Esimeses voorus esitasid kaks kandidaati oma pakkumused suletud ümbrikutes ETA peakontoris 31. mail 2002. aastal samaaegselt. CA pakkumus oli 91 183 652 eurot ning HRi pakkumus 80 075 000 eurot. HRi ümbrik sisaldas lisaks pakkumusele ka avaldust, milles vaidlustati konsortsiumi CA hankemenetluses osalemise seaduslikkus. CA esitas sellele avaldusele vastuväite, märkides, et reservatsioonide esitamine muutis HRi rahalise pakkumuse vastuvõetamatuks. Vastuväidete komisjon lükkas CA vastuväite tagasi põhjendusega, et HRi avaldus ei mõjutanud tema pakkumuse kehtivust.
(28)
Teises voorus esitas HR suletud ümbrikus oma pakkumuse summas 92 105 888 eurot ning lisas oma pakkumusele sama kirjaliku avalduse. Pärast teise vooru lõppemist esitas CA seaduslik esindaja ümbriku rahalise pakkumusega kolmanda vooru jaoks ning samuti eraldi avalduse ETA direktorite nõukogule hankemenetluse tingimuste rikkumise kohta seoses pakkumuse kehtivustingimustega. Hankekomisjon lükkas selle avalduse tagasi põhjendusega, et see oleks vastuvõetav ainult siis, kui see esitataks vastuväite kujul ja kuuluks seega vastuväidete komisjoni pädevusse. CA seaduslik esindaja palus seejärel hankekomisjonilt viieminutilist pikendust, et otsustada oma edasise tegevuse üle. Lisaaeg anti, ja CA eemaldas komisjoni laualt nii kirjaliku avalduse kui ka pakkumust sisaldava ümbriku. Viie minuti pärast naastes ütles CA esindaja, et ei kavatse vastuväidet esitada, ning esitas CA pakkumuse. Järgnevalt esitas HR vastuväite ja nõudis, et kolmanda vooru pakkumused loetaks vastuvõetamatuks põhjusel, et CA esitas pakkumuse, mille võttis tagasi ja esitas seejärel uuesti. Vastuväidete komisjon aktsepteeris HRi vastuväidet ja CA pakkumus (16) kõrvaldati menetlusest.
(29)
Pärast CA kolmanda vooru pakkumuse eemaldamist edastas (17) hankekomisjon ETA direktorite nõukogule koopia oma 8. koosoleku protokollist, milles nimetati HR esialgseks kõige kõrgema hinna pakkujaks (pakkumusega 92 105 888 eurot) ja CA suuruselt teise hinna pakkujaks. Tundub, et hankekomisjon ei avanud CA kolmanda vooru pakkumust ega tagastanud CA-le suletud ümbrikut, vaid saatis selle ETA-le, et viimane hoiaks seda oma seifis (18). ETA direktorite nõukogu kutsus kokku erakorralise üldkoosoleku. Seejärel lubati 5. juunil 2002. aastal ETA tegevdirektoril ja Kantor Capitali seaduslikul esindajal, kes on menetluse eest vastutav majandusnõunik, paluda HRil oma pakkumust suurendada. HR suurendas oma pakkumust 110 miljoni euroni. CA esitas ETA direktorite nõukogule 12. juunil 2002. aastal kirja, mis sisaldas pakkumust summas 162 miljonit eurot, kuid see lükati tagasi, kuna pakkumus oli esitatud pärast hankemenetluse lõpetamist. Lõpuks suurendas HR oma pakkumust 120 miljoni euroni (19).
3. OTSUS AMETLIKU UURIMISMENETLUSE ALGATAMISE KOHTA
(30)
Komisjon algatas ametliku uurimismenetluse, kuna ei suutnud hajutada oma kahtlusi, kas Kreeka riik müüs 49 % osaluse kasiino Mont Parnès kapitalis kõige kõrgema hinna pakkujale sellise müügimenetluse käigus, mis vastas avatuse, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise nõuetele. Eelkõige ei olnud komisjon kindel, kas müügimenetluse ajal ei toimunud ostja ebaseaduslikku sooduskohtlemist, ja kas sellest tulenevalt maksti tehingu eest turuhinda või mitte. Komisjon leidis, et CA eemaldamine hankemenetlusest ja CA 162 miljoni euro suurune pakkumus, mis esitati pärast hankemenetlust, võib tõestada vara müüki selle väärtusest madalama hinnaga ja seetõttu abi olemasolu riigi ressursside kaotuse kaudu.
4. KREEKA MÄRKUSED
(31)
Kreeka esitas oma märkused 6. augusti 2010. aasta kirjaga. Kreeka vaidlustab riigiabi olemasolu, väites, et hankemenetlus riigi osaluse müümiseks kasiino Mont Parnès kapitalis viidi läbi vastavalt kohaldatavatele õigusnormidele ning et 49 % osalus kasiinos müüdi turuhinnaga.
(32)
Kreeka ametiasutused rõhutavad eelkõige, et hankemenetluses osalejate valimine ja kogu hankemenetlus oli läbinisti seaduslik ja viidi läbi vastavalt pakkumiskutsetes (20) esitatud eeskirjadele, mida reguleeritakse kehtivate õigusaktidega, ning et mõlemad hankemenetluses osalevad kandidaadid nõustusid nende pakkumiskutsetega reservatsioonideta.
(33)
Kreeka ametiasutused selgitavad ka, et HRi avaldus, mis sisaldus nii HRi esimese kui ka teise pakkumisvooru ümbrikus, ei mõjutanud tema pakkumuste kehtivust, vaid käsitles ainult CA osalemist hankemenetluses, ning seetõttu pidas vastuväidete komisjon HRi rahalist pakkumust põhjendatult seaduslikuks.
(34)
Kreeka ametiasutused väidavad veelgi üksikasjalikumalt, et hankemenetluse kolmandas voorus CA esitatud pakkumus, mis kaebuse esitaja väitel oli 107 miljonit eurot, kõrvaldati menetlusest seetõttu, et ümbrik viidi hankekomisjoni vaateväljast ära. Nende asjaolude korral ei saanud hankekomisjon olla kindel, et pakkumust ei olnud muudetud. Igal juhul tähendanuks pakkumuse uuesti esitamine selle teistkordset esitamist samas voorus, ja see on eeskirjade vastane.
(35)
Kreeka ametiasutused selgitavad, et teises voorus HRi poolt summas 92 105 888 eurot tehtud pakkumus, mis oli suurem CA poolt algselt tehtud 91 183 652 euro suurusest pakkumusest, oli kooskõlas hankemenetluse eeskirjadega, kuna vastavalt pakkumiskutse tingimustele pidi iga uus pakkumus olema suurem 1 % ja mitte 10 % võrra, nagu oli eeldatud komisjoni menetluse algatamise otsuses. Seega peeti hankemenetluse eeskirjadest kinni.
(36)
Kreeka ametiasutused väidavad ka, et CA viimane pakkumus summas 162 miljonit eurot - summa, mida CA oli väidetavalt valmis maksma - oli kehtetu, kuna see esitati pärast ja väljaspool hankemenetlust. Selle pakkumuse vastuvõtmine oleks tähendanud seaduslikkuse põhimõtte rikkumist, arvestades, et avaliku pakkumise eesmärk ei ole mitte ainult teenida riigi majandushuve, vaid ka laiemat avalikku huvi, st kindlustada kõrgeim võimalik hind, järgides samal ajal seaduslikkuse põhimõtet (st õigusnorme, mis on sätestatud pakkumiskutseid ja hankedokumente käsitlevates eeskirjades ning muudes kohaldatavates õigusaktides).
(37)
Kreeka ametiasutused selgitavad lisaks, et nad ei tühistanud hankemenetlust ega alustanud uut, kuna see oleks tähendanud kogu menetluse otsast alustamist juba neljandat korda kaheksa aasta jooksul, mis oleks kahjustanud Kreeka rahvusvahelist mainet, andmata samas kindlust, et uue hankemenetluse läbiviimine oleks taganud hinnaks 162 miljonit eurot. Selles suhtes kahtleb Kreeka isegi 162 miljoni euro suuruse pakkumuse usaldusväärsuses, kuna CA oli teadlik, et sellega nõustumine oleks ainult põhjustanud menetluse tühistamise ja uue menetluse algatamise.
(38)
Lisaks kinnitavad Kreeka ametiasutused, (21) et lõpuks makstud hind (120 miljonit eurot) oli mõistlik, kuna see oli 25,5 % kõrgem kui eksperdihinnanguga määratud hind 95,4 miljonit eurot, mille määras sõltumatu hindaja enne hankemenetlust ning mida hoiti suletuna kuni menetluse lõpuni. Kreeka ametiasutused väidavad, et seda hinnangut - kuigi see ei olnud hankemenetluse puhul vajalik - nõuti Kreeka huvide täiendavaks kaitsmiseks (22).
(39)
Kaebuse esitaja väitele, mille kohaselt pakkumismenetluse teadaannete algseid tingimusi parandati hilisema erastamist kinnitava seadusega nr 3139/2003, vastavad Kreeka ametiasutused, et pakkumismenetluse teadaandeid ei muudetud seadusega nr 3139/2003 ega ka mis tahes muul viisil. Kreeka väitel reguleeritakse seadusega lihtsalt erinevaid investeerimise ja kasiino käitamisega seotud lubasid ning seadus sisaldab meetmeid töötajate kaitsmiseks pärast erastamist. Selle seaduse kohaselt ei vabastatud HRi kohustusest investeerida kasiinosse Mont Parnès 44 miljonit eurot, ning lepingus sisalduv punkt 70 % hinna tagastamisest HRile juhul, kui tegevusluba antakse mõnele teisele kasiinole enne 2012. aastat, oli sõnaselge sättena välja toodud juba pakkumiskutsetes.
(40)
Seepärast märgivad Kreeka ametiasutused, et müügihind on kasiino Mont Parnès kapitali 49 % suuruse osa turuväärtus.
(41)
Selleks et veelgi tõestada, et hankemenetluse käigus ei toimunud eeskirjade mis tahes eiramist, osutavad Kreeka ametiasutused siseriiklike kohtute mitmele otsusele, milles analüüsiti hankemenetluse seaduslikkust siseriiklike õigusnormide alusel. Seni ei ole siseriiklikud kohtud leidnud hankemenetluses ühtegi eeskirjade rikkumist ning on seepärast CA sellekohased avaldused tagasi lükanud (23). Siseriiklike kohtute nende järelduste hulgast, mis kinnitavad hankemenetluse korrektsust, viitavad Kreeka ametiasutused konkreetselt järgnevatele:
a) Kohtuvaidlused tsiviilkohtutes
(42)
Ateena Esimese Astme Kohus lükkas oma otsuses nr 8118/2002 (24) tagasi CA avalduse ja otsustas, et:
-
hankekomisjon ja vastuväidete komisjon nentisid põhjendatult, et HRi esimese ja teise vooru pakkumused olid vastavuses pakkumiskutsetega. HRi pakkumustele lisatud avaldus ei mõjutanud tema pakkumuste tingimusteta iseloomu;
-
CA esitas pakkumuse kell 15.30, st kolmanda vooru alguses, nagu hankekomisjon oli teise vooru lõpus ette näinud. CA esindaja võttis pakkumuse tagasi ise ja omal soovil, kuigi hankekomisjoni esimees püüdis teda takistada seda tegemast. Kui hankekomisjoni esimees oleks sõnaselgelt CA esindajat pakkumuse tagasivõtmise eest hoiatanud, oleks selle tulemuseks olnud diskrimineeriv kohtlemine CA kasuks ja HRi vastu;
-
CA kolmanda vooru teine pakkumus loeti vastuväidete komisjoni poolt põhjendatult vastuvõetamatuks. Iga pakkuja võis ühes voorus esitada vaid ühe pakkumuse. Kui CA kolmanda vooru teine pakkumus oleks loetud vastuvõetavaks, oleks sellega rikutud läbipaistvuse põhimõtet. CA esindaja võttis CA esimese suletud ümbriku tagasi, lahkus pakkumise toimumise kohast ja esitas tagasi tulles suletud ümbriku, mille puhul ei olnud võimalik tõendada, et tegemist oli esialgse ümbrikuga (25).
b) Kohtuvaidlused halduskohtutes
(43)
Kreeka ametiasutuste väitel on Riiginõukogus (kõrgeim halduskohus) hetkel menetlemisel teine CA taotlus, mis käsitleb hankemenetluse väidetavat ebaseaduslikkust (26). Lõplikku otsust ei ole seni veel tehtud; Kreeka ametiasutused märgivad siiski, et ettekandev kohtunik tegi ettepaneku jätta CA taotlus läbi vaatamata, kuna see on kohtualluvuse alusel vastuvõetamatu ja sisult põhjendamatu (27).
c) Kriminaalkohtuvaidlus
(44)
Pärast seda, kui CA esitas 2002. aastal hankekomisjoni, vastuväidete komisjoni, ETA, hindamiskonsultandi (American Appraisal Hellas Ltd) ja finantsnõustaja (Kantor) vastu hagi, mis käsitles nende käitumist hankemenetluse jooksul, väljastas apellatsioonikohtu kohtunike nõukogu, kellele juhtum otsuse tegemiseks edastati, otsuse, (28) ning leidis, et:
-
vastuväidete komisjoni esimene ega ka teine otsus ei olnud ebaseaduslik ning komisjoni liikmete mis tahes üleastumiste kohta ei leitud mingeid adekvaatseid tõendeid. CA vastuväidete mittearvestamisega esimeses ja teises voorus ning teisest küljest HRi kolmandas voorus esitatud vastuväite aktsepteerimisega ei rikkunud vastuväidete komisjoni liikmed pakkumiskutsete tingimusi ega kohelnud kahte pakkujat erinevalt;
-
hankekomisjoni otsused ei olnud ebaseaduslikud ja hankekomisjoni liikmed ei kohelnud kahte pakkujat erinevalt; lisaks sellele oli hankekomisjon vastavalt pakkumiskutsete tingimustele kohustatud juhinduma vastuväidete komisjoni järeldustest;
-
ETA esindaja ei rikkunud asjakohaseid siseriiklikke õigusnorme, paludes esialgsel kõige kõrgema hinna pakkujal (HR) oma rahalist pakkumust suurendada; ETA esindajal ei olnud volitusi läbirääkimiste pidamiseks ega õigust hankemenetlust tühistada või ära jätta.
(45)
Eespool nimetatud õigeksmõistva otsuse peale esitati apellatsioon siseriiklikele kohtutele (29) ja hiljuti võttis Ateena apellatsioonikohus vastu õigeksmõistva otsuse kõigi süüdistatud isikute suhtes (otsus nr 466/2011). Selle otsuse terviktekst ei ole veel kättesaadav.
(46)
Kokkuvõttes jäävad Kreeka ametiasutused eespool esitatud tähelepanekuid arvestades seisukohale, et hinnatav meede ei kujuta endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses.
5. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(47)
Väidetava abisaaja esindajad (Athens Resort Casino Holdings, HRi nimel) sekkusid 4. augusti 2010. aasta kirjaga huvitatud isikuna komisjoni menetlusse. Väidetav abisaaja esitas Kreekaga samasugused märkused, mis on kokkuvõetud kujul esitatud 4. jaos.
(48)
Lisaks sellele märgib väidetav abisaaja, et kasiino osaluse eest tegelikult makstud hind oli 120 miljonit eurot, mis on 10 miljoni euro võrra suurem kui varem arvatud (30). See oli suurem ka enne hankemenetluse algatamist esitatud eksperdihinnangus nimetatud hinnast, milleks oli 95,4 miljonit eurot (mida ei avalikustatud).
(49)
Väidetav abisaaja lisab veel, et ETA-l mitte ainult ei puudunud kohustus, vaid tal ei olnud ka õigust kutsuda suuruselt teise hinna pakkujat, kuna see oleks tähendanud uue pakkumisvooru algust, mis oli vastuolus pakkumiskutsete tingimustega. Lisaks väidab ta, et väljaspool hankemenetlust CA esitatud 162 miljoni euro suurune pakkumus ei olnud tõsiseltvõetav ning oli esitatud ainult selleks, et põhjustada hankemenetluse tühistamine. Ta kinnitab, et ta oleks kindlasti vaidlustanud kõik otsused, millega see pakkumus oleks vastu võetud, riskides kogu menetluse tühistamisega. Seetõttu viitab ta ka Riigi Õigusnõukogu otsusele, milles kinnitati, et CA pakkumust ei olnud võimalik arvesse võtta ega aktsepteerida (31).
(50)
Väidetav abisaaja seab kahtluse alla ka komisjoni poolt menetluse algatamise otsusega tehtud oletuse, mis käsitleb konkurentsi moonutamist ja mõju kaubandusele ning mille kohaselt on hasartmängud ülemaailmne äri ja selle valdkonna ettevõtjate majandustegevus toimub rahvusvahelisel turul. Väidetav abisaaja leiab, et kasiino Mont Parnès ei ole rahvusvaheliselt aktiivne, vaid tegutseb ainult kohalikul turul ja seega ei konkureeri välismaiste kasiinodega.
(51)
Club Hotel Casino Loutrake AE (CA nimel) (32) sekkus huvitatud isikuna komisjoni menetlusse 29. septembri 2010. aasta kirjaga. Selles kirjas leiab ta, et väidetava abi suuruse arvestamisel oleks tulnud arvesse võtta ka erinevust pakkumuste vahel ja ratifitseeriva seaduse mõju ostja kohustustele vastavalt riigihankemenetluse tingimustele.
6. MEETME HINDAMINE
6.1. Riigiabi olemasolu aktsiate võõrandamisel ettevõtte müügi raames
(52)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatakse, et kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriikide poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(53)
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale (33) ning komisjoni eeskirjadele ja tavadele erastamisega seotud riigiabi valdkonnas (34) ei ole tegemist eelisega, kui liikmesriik ostab või müüb ettevõtete aktsiaid ning liikmesriigi käitumine on kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori omaga.
(54)
Kui aktsiate müük toimub väärtpaberibörsil, eeldatakse, et seda tehakse turutingimustel ja et see ei anna mis tahes eelist. Juhul kui võõrandamine toimub müügi kaudu, võib eelise olemasolu välistada, kui täidetud on järgmised tingimused: esiteks müüakse osalus kõigile soovijatele avatud läbipaistva ja mittediskrimineeriva konkureeriva hankemenetluse teel; teiseks ei esitata menetluse käigus selliseid tingimusi, mis ei ole eraõiguslike poolte vahelistes võrreldavates tehingutes tavapärased ja mis võivad potentsiaalselt alandada müügihinda; kolmandaks müüakse osalus kõrgeima pakkumuse tegijale; ning neljandaks tuleb pakkujatele anda piisavalt aega ja teavet pakkumuse objektiks olevate varade korralikuks hindamiseks.
(55)
Teisisõnu, kui erastamine toimub müügi kaudu, tuleb riigi varasid hõlmava tehingu puhul eelise olemasolu väljaselgitamisel hinnata ka seda, kas samasse olukorda asetatud turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja oleks käitunud samamoodi, st oleks müünud ettevõtte sama hinnaga. Turumajanduse tingimustes tegutsevale ettevõtjale vastuvõetamatuid mittemajanduslikke kaalutlusi, nagu näiteks tööstuspoliitika põhjused, tööhõivekaalutlused või piirkondliku arengu eesmärgid, ei saa arvesse võtta madalama hinnaga leppimise põhjustena, ning osutavad eelise olemasolule. Komisjon on seda põhimõtet korduvalt selgitanud ja kohus on seda järjekindlalt kinnitanud (35).
(56)
Seepärast leiab komisjon, et kui mõni eespool nimetatud tingimus ei ole täidetud, tuleb välja selgitada, kas avaliku müügiga ei kaasne abi, ja seega tuleb sellest müügist teatada. Nimetatud nõudeid järgides oleks võimalik tagada, et riik saaks oma varade eest kõrgeima hinna, st turuhinna, ja et ei oleks tegemist eelisega.
6.2. 49 % suuruse osaluse müük kasiino Mont Parnès kapitalis
(57)
Menetluse algatamisel ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 alusel oli komisjonil kahtlusi, kas kasiino Mont Parnès müük toimus avatud, läbipaistva ja mittediskrimineeriva hankemenetluse abil. Sel ajal komisjoni käsutuses olnud teabe põhjal leidis komisjon, et on väga keeruline kindlaks teha, kas võimaldati ebaseaduslikult soodsamaid tingimusi või kas maksti turuhinda või mitte. Komisjonil oli kahtlus, et hankemenetluse eeskirjade rikkumisega võis kaasneda riigiabi.
(58)
Seejärel hindas komisjon ametliku uurimise raames asjakohaseid fakte. See hinnang põhineb kõnealuse meetme kohta kättesaadavatel tõenditel.
(59)
Menetluse eri etappides on komisjon saanud teavet mitmete riiklikul tasandil võetud õiguslike meetmete kohta, mis kinnitavad algse hankemenetluse seaduslikkust. Komisjon märgib, et praegu ei näi erinevad riiklikul tasandil vastu võetud kohtuotsused toetavat kaebuse esitaja tähelepanekuid hankemenetluse eeskirjade rikkumise ja osalejate ebavõrdse kohtlemise kohta (vt ka punktid 41-46). Siseriiklikud kohtud näivad siseriiklikele eeskirjadele tuginedes hankemenetluse seaduslikkust ja mittediskrimineerivat iseloomu pigem kinnitavat.
(60)
Kuigi komisjoni hinnang ei sõltu siseriiklike kohtute järeldustest, võib komisjon selliseid järeldusi oma analüüsis ühe tegurina arvesse võtta. Komisjon märgib siiski, et käesolev hinnangus ei püüta mis tahes viisil tõlgendada siseriiklikku õigust, mis kuulub liikmesriigi ainupädevusse.
(61)
Seoses sellega leiab komisjon, et hankemenetluse seaduslikkus siseriiklike õigusnormide kohaselt, nagu on kirjeldatud ja põhjendatud erinevate siseriiklike kohtute senises laiaulatuslikus ja põhjalikus uurimistöös, näitab olulisel määral hankemenetluse korrektsust ja mittediskrimineerivat iseloomu. Kui komisjon hindab ELi riigiabi eeskirjade alusel seda, kas hankemenetlus oli avatud, tingimusteta ja mittediskrimineeriv, võib ta muud tegurite hulgas sellist ilmset vastavust siseriiklikele eeskirjadele arvesse võtta.
(62)
Seoses menetluse algatamise otsuses tõstatatud küsimusega, mille kohaselt üks pakkumustest tundus olevat vastuolus pakkumiskutse nõudega, mis käsitles pakkumuse minimaalset suurendamist võrreldes eelneva pakkumusega, märgib komisjon, et see küsimus on lahendatud, kuna pakkumus pidi olema suurem 1 % ja mitte 10 %, nagu komisjonile algselt mõista anti. Seepärast leiab komisjon, et selles osas järgiti hankemenetluse eeskirju.
(63)
Hankemenetluse käigus esitatud erinevate vastuväidete väidetavalt erineva käsitlemise osas märgib komisjon samuti, et Kreeka ametiasutused on esitanud vastuvõetava selgituse CA pakkumuse hankemenetlusest kõrvaldamise kohta, kuna kohaldatavates eeskirjades on keelatud teistkordse pakkumuse esitamine samas pakkumisvoorus.
(64)
Pärast hankemenetlust esitatud erinevate pakkumuste väidetavalt ebavõrdse käsitlemise osas leiab komisjon, et eduka pakkujaga kõrgema hinna osas läbirääkimiste pidamine ja samal ajal kaebuse esitaja 162 miljoni euro suuruse pakkumuse mittearvestamine võib kaebuse esitaja pakkumuse kaheldava seaduslikkuse tõttu olla aktsepteeritud kui hankemenetluses lubatud praktika. Lisaks sellele ei saa komisjon võtta tõsiselt kaebuse esitaja 162 miljoni euro suurust vastuvõetamatut pakkumust, kuna see tehti alles pärast hankemenetluse lõppu ja vastuolus menetluseeskirjadega.
(65)
Seoses väitega, nagu oleks kogu menetlus võidud tühistada, on Kreeka ametiasutused väitnud, et see oleks tähendanud uut menetlust, millega oleks kaasnenud oht, et saadav hind oleks veelgi alanenud.
(66)
Kreeka ametiasutused on ka väitnud, et riigihankelepingu tingimusi ei muudetud seadusega nr 3139/2003 ega mis tahes muul viisil.
(67)
Saadud hinna kohta märgib komisjon, et 120 miljonit eurot, (36) mis kasiino eest lõpuks maksti ja mis ei küündi 162 miljoni euro suuruse vastuvõetamatu pakkumuse summani, mida kaebuse esitaja oli pärast tema menetlusest kõrvaldamist väidetavalt valmis maksma, on siiski kõrgem nii 107 miljoni euro suurusest pakkumusest, mille kaebuse esitaja tegi, ning tunduvalt suurem (25,5 %) enne menetluse algust eksperdihinnanguga määratud hinnast, milleks oli 95,4 miljonit eurot.
6.3. Järeldus
(68)
Pärast ametliku uurimise algatamist vastasid Kreeka ametiasutused komisjoni menetluse algatamise otsuses väljendatud esialgsetele kahtlustele rahuldavalt. Eelkõige ei leidnud komisjon tõendeid, mis lubavad järeldada, et väidetavat abisaajat koheldi soodustingimustel, mis andis talle eelise. Müües oma osaluse kasiinos avatud, tingimusteta ja mittediskrimineeriva hankemenetluse käigus kõige kõrgema hinna pakkujale, on Kreeka saanud tõenäoliselt kõige kõrgema hinna turul ja ei ole põhjustanud riigi ressursside kaotust. Komisjon võib seega nõustuda, et sarnaste tingimuste korral oleks turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja müünud vastava osaluse kasiinos sarnase hinnaga. Sellest tulenevalt leiab komisjon, et Kreeka riigi 49 % osaluse müük kasiino Mont Parnès kapitalis ei hõlma mis tahes eelist ja seega ei kujuta endast riigiabi.
7. JÄRELDUS
(69)
Komisjon leiab, et Kreeka riigi 49 % osaluse müük kasiino Mont Parnès kapitalis ei kujuta endast seega riigiabi,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Kreeka riigi 49 % osaluse müük kasiino Mont Parnès kapitalis ei kujuta endast abi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Kreeka Vabariigile.
Brüssel, 24. mai 2011