NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 550/2011
ze dne 7. června 2011,
kterým se na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES stanoví některá omezení pro použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících průmyslové plyny
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 11a odst. 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Hlavním cílem Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC), která byla schválena rozhodnutím Rady 94/69/ES ze dne 15. prosince 1993 o uzavření Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (2), je stabilizovat koncentrace skleníkových plynů v atmosféře na takové úrovni, která by umožnila předcházet nebezpečným důsledkům vzájemného působení lidstva a klimatického systému. Aby se dosáhlo tohoto cíle, neměl by být celkový nárůst průměrné roční teploty při zemském povrchu vyšší než 2 °C ve srovnání s úrovní před industrializací, jak schválila cancúnská konference o změně klimatu v prosinci 2010 a Kodaňská dohoda. Nejnovější hodnotící zpráva Mezivládního panelu pro změnu klimatu (IPCC) ukazuje, že pro dosažení uvedeného cíle musí celosvětové emise skleníkových plynů dosáhnout vrcholu do roku 2020. To vyžaduje zvýšené globální úsilí všech zemí produkujících velké množství emisí.
(2)
Máme-li tento úkol splnit, klíčovou úlohu budou muset hrát trhy s uhlíkem. Umožní nám dosáhnout našich cílů za nižších nákladů a budou také podporovat vyšší ambice. Trhy s uhlíkem mohou být rovněž efektivní cestou pro převod finančních prostředků rozvojovým zemím - mohou nám pomoci dodržet závazky v podobě mezinárodního finančního balíku v objemu 100 miliard USD, dohodnutého v Kodani. To si vyžádá významné rozšíření stávajících mechanismů, včetně reformy mechanismu čistého rozvoje s cílem zvýšit využití standardizovaných základních parametrů, a vytvoření nových tržních mechanismů.
(3)
Kjótský protokol, jenž byl schválen rozhodnutím Rady 2002/358/ES ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících (3), stanovil pro 39 smluvních stran na období 2008-2012 cíle pro snížení emisí a zřídil dva mechanismy pro tvorbu mezinárodních kreditů, jež mohou smluvní strany využít ke kompenzaci emisí. Mechanismus společného provádění stanoví tvorbu jednotek snížení emisí (ERU), zatímco mechanismus čistého rozvoje stanoví tvorbu jednotek ověřeného snížení emisí (CER).
(4)
Mechanismus společného provádění a mechanismus čistého rozvoje jsou takzvanými čistě kompenzačními mechanismy, v nichž snížení skleníkových plynů o jednu tunu zakládá právo emitovat tunu skleníkových plynů na jiném místě. Takové systémy sice obecně napomáhají snížit náklady na opatření podporující globální omezení emisí v zemích, kde jsou tato opatření relativně nákladově efektivní, nepřispívají však k úsilí o snížení emisí, jež je nezbytné pro vývoj k dosažení cílové hodnoty 2 °C.
(5)
Unie přijala stanovisko, že v zájmu udržení globálního oteplování pod hodnotou 2 °C by závazky industrializovaných zemí měla doplnit vhodná zmírňující opatření rozvojových zemí, zejména těch nejvyspělejších. Současně by se měl postupně rozvinout široký mezinárodní trh s uhlíkem, jenž může efektivním způsobem přinést nezbytné globální celosvětové snížení emisí a v jehož rámci se generují mezinárodní kredity výměnou za snížení emisí pod referenční hodnotou stanovenou pod úrovní předpokládaných emisí v případě absence omezujících opatření. To vyžaduje vhodná zmírňující opatření rozvojových zemí. Účast nejméně rozvinutých zemí na mechanismu čistého rozvoje by se měla posílit, avšak vyspělejší rozvojové země by měly postupně přejít k účasti na odvětvových tržních mechanismech a nakonec na obchodních systémech stanovujících stropy emisí (4).
(6)
Účast na mechanismech společného provádění a čistého rozvoje je dobrovolná, stejně jako rozhodnutí povolit využití kreditů v systémech obchodování s emisemi. Rozlišují se proto kredity, jež je možné vygenerovat, a kredity, jejichž využití se mohli signatáři Kjótského protokolu rozhodnout povolit v rámci svých vnitrostátních právních předpisů. Za tímto účelem již směrnice 2003/87/ES vyloučila využití jednotek přiděleného množství a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/101/ES (5) povolila využití některých kreditů mechanismu společného provádění a mechanismu čistého rozvoje, s harmonizovanými omezeními využití mezinárodních kreditů z projektů v oblasti jaderné energie, využití půdy a lesnictví, a stanovila, že členské státy mohou provozovatelům povolit využití určitých množství jiných druhů mezinárodních kreditů. Směrnice 2003/87/ES stanoví harmonizovaná prováděcí ustanovení, jež se mají přijmout ohledně omezení při využití mezinárodních kreditů.
(7)
Použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících trifluormethan (HFC-23) a oxid dusný (N2O) z výroby kyseliny adipové (dále jen „projekty průmyslových plynů“) by mělo být omezeno. Tento požadavek je v souladu se závěry Evropské rady z října 2009, které vyzývají rozvojové země, zejména vyspělejší z nich, aby podnikly vhodná zmírňující opatření. Projekty průmyslových plynů jsou v naprosté většině umístěny ve vyspělých rozvojových zemích, jež mají dostatečné schopnosti financovat uvedená levná snížení emisí samy, přičemž k jejich financování by měly stačit příjmy získané z uvedených projektů v minulosti. Zavedení omezení pro využívání kreditů z projektů průmyslových plynů, zejména pokud bude následováno příslušnými rozhodnutími na mezinárodní úrovni, by mělo přispět k dosažení vyváženější geografické distribuce přínosů z mechanismů zavedených v rámci Kjótského protokolu.
(8)
Projekty průmyslových plynů vyvolávají obavy, pokud jde o životní prostředí. Mimořádně vysoká návratnost z destrukce HFC-23 podněcuje další výrobu a používání chlordifluormethanu (HCFC-22), účinné látky poškozující ozonovou vrstvu a vytvářející skleníkové plyny, k čemuž v registrovaných závodech dochází na maximální úrovni povolené metodikou projektové činnosti. V důsledku toho by produkce HCFC-22 mohla být vyšší než v situaci, kdy by projektové činnosti neprobíhaly. To následně oslabuje snahy o urychlené vyřazení HCFC-22 užívaného jinak než jako vstupní suroviny v souladu s úpravou Montrealského protokolu týkající se výroby a spotřeby hydrochlorfluoruhlovodíků z roku 2007 v rámci Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (6). Je to také v nesouladu se skutečností, že členské státy prostřednictvím příspěvků do mnohostranného fondu v rámci Montrealského protokolu financují postupné ukončení výroby HCFC-22. Následkem vysoké návratnosti je narušení ekonomických pobídek a hospodářské soutěže a přesun výroby kyseliny adipové od výrobců usazených v Unii k registrovaným výrobcům ve třetích zemích. Riziko podobných přesunů výroby zvýší podstatně příznivější zacházení s výrobci kyseliny adipové, kteří se účastní kjótských mechanismů, ve srovnání s těmi, kteří v roce 2013 zahájí účast na systému Unie; dojde také k čistému nárůstu celosvětových emisí. V zájmu menšího narušení ekonomických pobídek a hospodářské soutěže a zamezení únikům skleníkových plynů jsou omezení při použití těchto mezinárodních kreditů odůvodněná.
(9)
Mezinárodní kredity z projektů průmyslových plynů nepřispívají k přenosu technologií ani k nezbytné dlouhodobé transformaci energetických systémů v rozvojových zemích. Omezování těchto průmyslových plynů prostřednictvím mechanismů společného provádění a čistého rozvoje nepřispívá k nejefektivnějšímu snižování celosvětových emisí, protože navrhovatelé vysoké výnosy nevyužívají ke snížení emisí.
(10)
Uplatnění úplných omezení specifických kreditů je stanoveno v čl. 11a odst. 9 směrnice 2003/87/ES. Je vhodné uplatnit toto omezení v případě projektů průmyslových plynů. Plné omezení použití nejlépe odstraňuje nežádoucí důsledky uvedených kreditů pro hospodářskou soutěž a životní prostředí a zlepšuje nákladovou efektivitu snižování celosvětových emisí a vliv trhu s uhlíkem na životní prostředí tím, že podněcuje nízkouhlíkové investice.
(11)
V souladu s čl. 11a odst. 9 směrnice 2003/87/ES by se opatření stanovená tímto nařízením měla uplatnit od 1. ledna 2013, což je v souladu s uvedeným článkem více než šest měsíců a méně než tři roky od data jejich přijetí. Těmito opatřeními není dotčeno použití kreditů z průmyslových plynů pro plnění povinností během roku 2012.
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 2013 se zakazuje použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících destrukci trifluormethanu (HFC-23) a oxidu dusného (N2O) z výroby kyseliny adipové pro účely článku 11a směrnice 2003/87/ES, s výjimkou použití kreditů plynoucích ze snížení emisí před rokem 2013 ze stávajících projektů tohoto typu ve vztahu k emisím ze zařízení, na něž se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, které vznikly během roku 2012, přičemž toto použití se povoluje do 30. dubna 2013 včetně.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 7. června 2011.
KOMISJONI MÄÄRUS (EL) nr 550/2011,
7. juuni 2011,
millega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2003/87/EÜ määratakse kindlaks teatavad piirangud, mida kohaldatakse tööstusgaasiprojektide eest saadud rahvusvaheliste ühikute kasutamise suhtes
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ, (1) eriti selle artikli 11a lõiget 9,
ning arvestades järgmist:
(1)
Nõukogu 15. detsembri 1993. aasta otsusega 94/69/EÜ (Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni sõlmimise kohta) (2) heakskiidetud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni (ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon) lõppeesmärk on stabiliseerida kasvuhoonegaaside kontsentratsioon atmosfääris tasemeni, mis võimaldaks vältida inimtegevusest tulenevaid ohtlikke kliimasüsteemi häireid. Selle eesmärgi saavutamiseks ei tohiks maapinna keskmine aastane temperatuur tõusta rohkem kui 2 °C võrreldes tööstuseelse ajajärgu temperatuuriga, nagu on heaks kiidetud Cancuni kliimakonverentsil detsembris 2010 ning Kopenhaageni kokkuleppes. Valitsustevahelise kliimamuutuste rühma viimasest aruandest ilmneb, et kõnealuse eesmärgi saavutamiseks tuleb kasvuhoonegaaside heite suurenemine peatada kogu maailmas 2020. aastaks. See tähendab, et kõik peamised heiteid tekitavad riigid peavad tugevdama jõupingutusi kogu maailmas.
(2)
Selle raske ülesande lahendamisel mängivad väga olulist osa CO2-turud. CO2-turgude abil on võimalik meie eesmärke saavutada madalamate kuludega ning samuti aitavad need saavutada kaugemale ulatuvaid sihte. Lisaks võivad CO2-turud olla tõhus viis rahaliste vahendite ülekandmiseks arengumaadesse ning aidata meil täita oma kohustusi seoses 100 miljardi USA dollari suuruse rahvusvahelise rahastamispaketiga, mille suhtes lepiti kokku Kopenhaagenis. See nõuab olemasolevate mehhanismide märkimisväärset laiendamist, sealhulgas puhta arengu mehhanismi reformimist nii, et võiks suurendada ühtlustatud võrdlusaluste kasutamist, ning uute turumehhanismide loomist.
(3)
Kyoto protokollis, mis kiideti heaks nõukogu 25. aprilli 2002. aasta otsusega 2002/358/EÜ, mis käsitleb Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni Kyoto protokolli heakskiitmist Euroopa Ühenduse nimel ja sellega võetavate ühiste kohustuste täitmist, (3) on seatud 39 protokolliosalisele vähendamiseesmärgid aastateks 2008-2012 ning kehtestatud kaks mehhanismi selliste rahvusvaheliste ühikute loomiseks, mida osalised võivad kasutada heite korvamiseks. Need mehhanismid on ühisrakendus, millega nähakse ette heitkoguste vähendamise ühikute (HVÜd) loomine, ning puhta arengu mehhanism tõendatud heitkoguste vähendamise ühikute (THVd) loomiseks.
(4)
Ühisrakendus ja puhta arengu mehhanism on nn puhtad tasandusmehhanismid, millega ühe tonni kasvuhoonegaaside heite vähendamise eest antakse õigus paisata õhku üks tonn kasvuhoonegaase kusagil mujal. Sellised süsteemid aitavad küll üldiselt kokku hoida heite vähendamise kulusid, sest meetmeid on võimalik võtta riikides, kus see on kulutõhusam, kuid need ei toeta jõupingutusi, mis on vajalikud 2 °C eesmärgi saavutamiseks.
(5)
Selleks et hoida maakera temperatuuri tõus alla 2 °C, on EL võtnud seisukoha, et tööstusriikide võetud kohustusi tuleks täiendada asjakohaste leevendusmeetmetega, mida peaksid võtma eelkõige rohkem arenenud arengumaad. Samal ajal tuleks järk-järgult välja arendada ulatuslik rahvusvaheline CO2-turg, mille kaudu saaks heidet kogu maailmas tõhusal viisil vähendada ja kus loodaks rahvusvahelisi ühikuid heite sellise vähendamise eest, millega heidet vähendatakse allapoole heite prognoositud võrdlusalust sel juhul, kui vähendamismeetmeid ei võetaks. See nõuab arengumaadelt asjakohaste leevendusmeetmete võtmist. Kui vähim arenenud riikide osalemist puhta arengu mehhanismis tuleks tugevdada, siis rohkem arenenud arengumaad peaksid järk-järgult liikuma sektoripõhistes turumehhanismides ja lõpuks piiramise ja kauplemise süsteemides osalemise suunas (4).
(6)
Ühisrakenduses ja puhta arengu mehhanismis osalemine ning heitkogustega kauplemise süsteemides ühikute kasutamist võimaldavate otsuste vastuvõtmine on vabatahtlik. Seepärast tehakse vahet ühikutel, mida võidakse luua, ning ühikutel, mida Kyoto protokollile alla kirjutanud riigid on otsustanud lubada kasutada oma siseriiklike õigusaktide kohaselt. Seepärast on lubatud koguse ühikute kasutamine direktiiviga 2003/87/EÜ juba välistatud ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2004/101/EÜ (5) on teatavaid ühisrakenduse ja puhta arengu mehhanismi ühikuid lubatud kasutada ühtlustatud piirangutega tuuma-, maakasutus- ja metsandusprojektidest saadud ühikute puhul, ning ette nähtud, et liikmesriik võib lubada käitajatel kasutada teatavat hulka muud tüüpi rahvusvahelisi ühikud. Direktiiviga 2003/87/EÜ on ette nähtud ühtlustatud rakendussätted, mis tuleb vastu võtta rahvusvaheliste ühikute kasutamise piiramiseks.
(7)
Adipiinhappe tootmisest tuleneva trifluorometaani (HFC-23) ja dilämmastikoksiidi (N2O) heitega seotud projektidest (edaspidi „tööstusgaasiprojektid”) saadud rahvusvaheliste ühikute kasutamist tuleks piirata. See on kooskõlas 2009. aasta oktoobri Euroopa Ülemkogu järeldustega, milles eelkõige rohkem arenenud arengumaadel soovitatakse tungivalt võtta asjakohaseid leevendusmeetmeid. Valdav enamik tööstusgaasiprojektidest viiakse ellu rohkem arenenud arengumaades, kellel on piisavalt võimalusi rahastada sellist madala hinnaga vähendamist ise ning kus nende rahastamiseks peaks piisama varem elluviidud tööstusgaasiprojektide tulust. Kasutuspiirangute kehtestamine tööstusgaasiprojektidest saadavatele ühikutele - eriti juhul, kui selle kohta tehakse vastavad otsused ka rahvusvahelisel tasandil - peaks toetama Kyoto protokolliga loodud mehhanismidest saadava tulu geograafiliselt ühtlasemat jaotumist.
(8)
Tööstusgaasiprojektidega on seotud keskkonnaprobleemid. HFC-23 hävitamise erakordselt suur tulusus soodustab klorodifluorometaani (HCFC-22) - osoonikihti kahandava aine ja kasvuhoonegaasi - tootmist ja kasutamist registreeritud käitistes projektimetoodika kohasel maksimaalsel tasemel. Selle tulemusel võib HCFC-22 tootmine kasvada suuremaks kui see oleks olnud ilma projektide rakendamiseta. See omakorda kahjustaks osoonikihti kahandavate ainete Montreali protokolli 2007. aastal tehtud muudatusi seoses osaliselt halogeenitud klorofluorosüsivesinike (HCFCd) tootmise ja kasutamisega, (6) millega püütakse kiirendada HCFC-22 järkjärgulist kõrvaldamist kasutusest muu kui lähteainena. Samuti on see vastuolus asjaoluga, et liikmesriigid rahastavad HCFC-22 tootmise järkjärgulist lõpetamist ning maksavad selleks osamaksu Montreali protokolli mitmepoolsesse fondi. Selline suur tulusus loob vastupidiseid majanduslikke stiimuleid ja moonutab konkurentsi ning tekitab olukorra, kus adipiinhappe tootmine läheb ELi tootjatelt üle kolmandates riikides registreeritud tootjate kätte. See, et Kyoto protokolli mehhanismides osalevaid adipiinhappe tootjaid soositakse hoopis rohkem kui alates 2013. aastast liidu süsteemi sisenevaid tootjaid, suurendab ohtu, et tootmine viiakse üle kolmandatesse riikidesse, ning põhjustab ülemaailmse heite netokasvu. Selleks et vähendada vastupidiste majanduslike stiimulite teket ja konkurentsimoonutusi ning vältida kasvuhoonegaaside heite ülekandumist, on kõnealuste rahvusvaheliste ühikute kasutamise piiramine õigustatud.
(9)
Tööstusgaasiprojektide eest saadud rahvusvahelised ühikud ei toeta tehnosiiret ega arengumaade energiasüsteemide vajalikku ümberkujundamist pikema aja jooksul. Tööstusgaaside heite vähendamine ühisrakenduse või puhta arengu mehhanismi kaudu ei aita vähendada ülemaailmset heidet kõige tõhusamal viisil, sest suurt tulu, mida projektiarendajad saavad, ei kasutata heite vähendamiseks.
(10)
Teatavate ühikute suhtes täielike kasutuspiirangute kohaldamine on ette nähtud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11a lõikega 9. Sellist piirangut on asjakohane kohaldada tööstusgaasiprojektide suhtes. Nimetatud ühikute kasutamise täielik piiramine hoiab kõige paremini ära nende kasutamisega seotud soovimatu mõju konkurentsile ja keskkonnale, suurendab ülemaailmse heite vähendamise kulutõhusust ning CO2-turu kasu keskkonnale, soodustades investeeringuid vähese CO2-heitega tehnoloogiasse.
(11)
Vastavalt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11a lõikele 9 tuleks käesoleva määrusega ettenähtud meetmeid kohaldada alates 1. jaanuarist 2013, mis on rohkem kui kuus kuud ning vähem kui kolm aastat pärast nende meetmete vastuvõtmise kuupäeva, nagu on ette nähtud kõnealuses artiklis. Kõnealused meetmed ei mõjuta tööstusgaasiprojektidest saadavate ühikute kasutamist 2012. aasta jooksul kohustuste täitmise eesmärgil.
(12)
Käesoleva määrusega ettenähtud meetmed on kooskõlas kliimamuutuste komitee arvamusega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Adipiinhappe tootmisest tuleneva trifluorometaani (HFC-23) ja dilämmastikoksiidi (N2O) hävitamisega seotud projektidest saadud rahvusvaheliste ühikute kasutamine on direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11a kohaldamisel keelatud alates 1. jaanuarist 2013; selliste ühikute kasutamine, mis on heitkoguste vähendamise eest enne 2013. aastat omandatud nimetatud tüüpi olemasolevate projektide käigus ning mis on ette nähtud kasutamiseks ELi heitkogustega kauplemise süsteemis osalevate käitiste 2012. aasta heitkoguste vähendamiseks, on lubatud kuni 30. aprillini 2013 (k.a).
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 7. juuni 2011