PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 282/2012
ze dne 28. března 2012,
kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty
(kodifikované znění)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (1), a zejména na čl. 43 písm. a), d), f) a j), čl. 47 odst. 2, článek 134, čl. 143 písm. b), článek 148, čl. 161 odst. 3, článek 171 a čl. 172 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury (2), a zejména na články 37 a 38 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (3), a zejména na čl. 4 odst. 4, čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 3 a čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (4), a zejména na článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (5), a zejména na čl. 142 písm. c) uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro (6), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (7), bylo několikrát podstatně změněno (8). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkající se zemědělství vyžadují, aby byla poskytnuta jistota, aby byla zajištěna platba splatné částky, není-li splněn daný požadavek. Zkušenosti nicméně ukázaly, že tato povinnost je v praxi vykládána velmi rozdílnými způsoby. Je proto vhodné vymezit tuto povinnost, aby se zabránilo nerovným podmínkám hospodářské soutěže.
(3)
Je zejména vhodné definovat formu jistoty.
(4)
Mnohá ustanovení nařízení Unie týkajících se zemědělství stanoví, že poskytnutá jistota propadne, pokud je zajištěná povinnost porušena, aniž se rozlišuje mezi porušením zásadních, vedlejších nebo podřízených požadavků. V zájmu rovného zacházení je vhodné zavést rozlišení mezi důsledky porušení zásadních požadavků a důsledky porušení vedlejších nebo podřízených požadavků. Je zejména nezbytné stanovit v případech, kdy je to možné, propadnutí pouze části jistoty, pokud byl skutečně splněn zásadní požadavek, ale byla mírně překročena stanovená lhůta ke splnění požadavku nebo nebyl splněn podřízený požadavek.
(5)
Důsledky nesplnění požadavků nesmějí být předmětem žádného rozlišení založeného na získání nebo nezískání zálohy. V důsledku toho by se jistoty, pro které byly poskytnuty zálohy, měly řídit zvláštními pravidly.
(6)
Náklady na složení jistoty, které nese jak strana poskytující jistotu, tak příslušný orgán, mohou být neúměrné k výši částky, jejíž platba je zajišťována jistotou, pokud je tato částka nižší než určité omezení. Příslušné orgány by měly mít tedy právo nevyžadovat jistotu na platbu částky nižší, než je toto omezení. Navíc je vhodné zplnomocnit příslušný orgán, aby nevyžadoval jistotu, pokud způsobilost osoby, u které je vyžadováno splnění požadavku, činí uvedený požadavek zbytečným.
(7)
Příslušný orgán by měl mít právo nabídnutou jistotu odmítnout, pokud usoudí, že není dostatečná.
(8)
V případě, že lhůta není stanovena jinde, je vhodné stanovit lhůtu k předložení nezbytných důkazů k uvolnění zajištěné částky.
(9)
Pokud jde o reprezentativní kurz k přepočítání zajištěné částky vyjádřené v eurech na národní měnu, je vhodné zachovat rozhodnou skutečnost podle článku 3 nařízení (ES) č. 2799/98 v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1913/2006 (9).
(10)
Je vhodné stanovit postup v případě, že jistota propadne.
(11)
Komisi by mělo být umožněno sledovat provádění ustanovení týkajících se jistot.
(12)
Toto nařízení stanoví pravidla obecně použitelná na všechna odvětví a všechny produkty, pokud zvláštní právní předpisy Unie nestanoví jinak.
(13)
Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů a byla předložena pro informaci ostatním příslušným výborům,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla, která upravují poskytované jistoty, buď podle níže uvedených nařízení, nebo podle nařízení přijatých na základě uvedených nařízení, pokud níže uvedená nařízení nestanoví jinak:
a)
nařízení o společné organizaci trhu s některými zemědělské produkty:
-
nařízení (ES) č. 104/2000 (produkty rybolovu a akvakultury),
-
nařízení (ES) č. 1234/2007 (jednotné nařízení o společné organizaci trhů);
b)
nařízení (ES) č. 73/2009 (režimy přímých podpor);
c)
nařízení (ES) č. 1216/2009 (právní úprava obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů).
Článek 2
Toto nařízení se vztahuje na všechny případy, kdy nařízení uvedená v článku 1 stanoví jistotu ve smyslu článku 3 bez ohledu na to, zda se slovo „jistota“ použije nebo ne.
Toto nařízení se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (10).
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„jistotou“ zajištění, že v případě nesplnění konkrétní povinnosti bude příslušnému orgánu určitá částka zaplacena nebo v jeho prospěch propadne;
b)
„blokovou jistotou“ jistota složená u příslušného orgánu, jejímž účelem je zajistit splnění více povinností;
c)
„povinností“ požadavek nebo soubor požadavků stanovených nařízením a spočívajících v konání nebo nekonání;
d)
„příslušným orgánem“ buď strana pověřená k přijetí jistoty, nebo strana pověřená k rozhodnutí podle příslušného nařízení, pokud má být jistota uvolněna nebo má propadnout.
KAPITOLA II
POŽADAVEK JISTOTY
Článek 4
Jistota musí být poskytnuta stranou odpovědnou za platbu peněžní částky nebo jejím jménem, nedojde-li ke splnění povinnosti.
Článek 5
1. Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, pokud je výše zajištěné částky menší než 500 EUR.
2. V případě použití odstavce 1 se dotyčná strana písemně zaváže k zaplacení částky ve stejné výši, jaká by od ní byla požadována, kdyby složila jistotu a ta by pak zcela nebo částečně propadla.
Článek 6
Příslušný orgán nemusí vyžadovat jistotu, je-li osoba odpovědná za plnění povinností:
a)
veřejnoprávní subjekt, který vykonává funkce orgánu veřejné moci;
b)
soukromoprávní subjekt, který vykonává funkce uvedené v písmenu a) pod dohledem státu.
KAPITOLA III
FORMY JISTOTY
Článek 7
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
v hotovosti podle článků 12 a 13 a/nebo
b)
stanovením ručitele podle čl. 15 odst. 1.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hypotéky a/nebo
b)
formou hotovostních vkladů v bance a/nebo
c)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka a/nebo
d)
formou převoditelných cenných papírů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu a/nebo
e)
formou dluhopisů vydaných sdruženími hypotéčních úvěrů, které jsou kótovány na burze cenných papírů a jsou volně obchodovatelné na trhu za předpokladu, že jejich postavení je stejné jako postavení státních dluhopisů.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 8
Příslušný orgán odmítne přijetí jistoty, kterou považuje za nepřiměřenou nebo nedostatečnou nebo takovou, která neposkytuje krytí po dostatečně dlouhou dobu, nebo požádá o nahrazení takové jistoty.
Článek 9
1. Majetek zastavený podle čl. 7 odst. 2 písm. a) nebo zastavené cenné papíry nebo dluhopisy podle čl. 7 odst. 2 písm. d) a e) musí mít ke dni poskytnutí jistoty prodejní hodnotu nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) nebo e) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota daného majetku, cenných papírů nebo dluhopisů byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu majetku, cenných papírů nebo dluhopisů.
2. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), d) a e) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
Prodejní hodnota cenných papírů nebo dluhopisů se vypočítává podle posledního kótovaní, které je k dispozici.
Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 10
1. Každá jistota může být nahrazena jinou jistotou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 7 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
Článek 11
1. Jistoty podle článku 1 se vyjadřují v eurech.
2. Odchylně od odstavce 1 se v případě, kdy je jistota přijata v členském státě mimo eurozónu v národní měně, částka jistoty v eurech převádí na tuto měnu v souladu s článkem 10 nařízení (ES) č. 1913/2006. Závazek odpovídající jistotě a veškeré zadržené částky v případě nesrovnalostí nebo porušení pravidel se nadále stanoví v eurech.
Článek 12
Při převodu hotovosti se jistota považuje za složenou až v okamžiku, kdy si je příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
Článek 13
1. Šek s jistotou finanční instituce uznané pro tento účel členským státem příslušného orgánu se považuje za složení hotovosti. Příslušný orgán nemusí předložit tento šek k výplatě, dokud neuplyne lhůta, po kterou je za něj ručeno.
2. Jiný šek než šek podle odstavce 1 představuje jistotu pouze tehdy, je-li si příslušný orgán jist, že má uvedenou částku k dispozici.
3. Všechny poplatky finančních institucí nese strana, která jistotu poskytuje.
Článek 14
Straně poskytující jistotu v hotovosti se nevyplácejí žádné úroky.
Článek 15
1. Ručitel musí mít místo pobytu nebo být usazen v Unii, a s výhradou ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb, musí být schválen příslušným orgánem členského státu, ve kterém se jistota poskytuje. Ručitel se zavazuje písemnou zárukou.
2. Písemná záruka musí obsahovat alespoň:
a)
povinnost nebo v případě blokové jistoty druh(y) povinností, jejichž splnění je zajištěno zaplacením peněžní částky;
b)
nejvyšší částku, k jejímuž zaplacení se ručitel zavazuje;
c)
to, že ručitel se zavazuje společně a nerozdílně s osobou odpovědnou za splnění dané povinnosti k zaplacení jakékoli dlužné částky do 30 dnů od žádosti příslušného orgánu a v mezích jistoty, pokud jistota propadne.
3. Příslušný orgán může přijmout od ručitele jako písemnou jistotu písemnou zprávu formou telekomunikace. V tomto případě přijme vhodná opatření k ověření její pravosti.
4. Pokud již byla poskytnuta písemná bloková jistota, stanoví příslušný orgán postup, který je nutné dodržet v případě, že by se část nebo celá tato bloková jistota vztahovala na určitou povinnost.
Článek 16
Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
KAPITOLA IV
ZÁLOHY
Článek 17
Ustanovení této kapitoly se vztahují na všechny případy, kdy zvláštní předpis Unie stanoví, že může být poskytnuta určitá záloha před splněním povinnosti.
Článek 18
1. Jistota se uvolní, pokud:
a)
byl prokázán nárok na částku představující zálohu nebo
b)
byla vrácena záloha zvýšená o částku stanovenou zvláštními předpisy Unie.
2. Jakmile uplyne lhůta k prokázání nároku na konečné poskytnutí zálohy, aniž byl uvedený důkaz předložen, použije příslušný orgán neprodleně postup podle článku 28.
V případě vyšší moci může být tato lhůta prodloužena.
Pokud tak však stanoví právní předpisy Unie, může být tento důkaz předložen i po uplynutí lhůty proti částečné úhradě jistoty.
3. Pokud ustanovení právních předpisů Unie týkající se vyšší moci stanoví, že úhrada je omezena na výši zálohy, použijí se tyto doplňkové podmínky:
a)
okolnosti uvedené jako vyšší moc se oznámí příslušnému orgánu ve lhůtě 30 dnů ode dne, kdy se dotyčná strana dozvěděla o okolnostech, které by mohly představovat vyšší moc, a
b)
dotyčná strana uhradí zálohu nebo příslušnou část zálohy ve lhůtě 30 dnů ode dne výzvy příslušného orgánu o zaplacení.
Nejsou-li splněny podmínky uvedené v písmenech a) a b), jsou podmínky úhrady stejné, jako kdyby nedošlo k zásahu vyšší moci.
KAPITOLA V
UVOLNĚNÍ A PROPADNUTÍ JISTOT, KTERÉ NEJSOU UVEDENY V KAPITOLE IV
Článek 19
1. Povinnost může zahrnovat zásadní, vedlejší nebo podřízené požadavky.
2. Zásadním požadavkem je požadavek konat nebo nekonat, který je zásadní pro cíle nařízení, které ho stanoví.
3. Vedlejším požadavkem je požadavek dodržet lhůtu ke splnění zásadního požadavku.
4. Podřízeným požadavkem je jakýkoliv další požadavek stanovený nařízením.
5. Tato kapitola se nevztahuje na případy, kdy zvláštní předpisy Unie zásadní požadavky nestanovily.
6. Pro účely této kapitoly se „příslušnou částí zajištěné částky“ rozumí část zajištěné částky odpovídající množství, pro které nebyl splněn požadavek.
Článek 20
Jakmile je příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že všechny zásadní, vedlejší a podřízené požadavky byly splněny, jistota se uvolní.
Článek 21
1. Jistota propadne v plné výši pro množství, pro které nebyl splněn zásadní požadavek, pokud nezabránil splnění požadavku zásah vyšší moci.
2. Zásadní požadavek se považuje za nesplněný, pokud příslušný důkaz nebyl předložen ve lhůtě stanovené k předložení tohoto důkazu, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Pokud je ve lhůtě 18 měsíců od uplynutí lhůty podle odstavce 2 prokázáno splnění zásadních požadavků, vrátí se 85 % propadlé částky.
Pokud je prokázáno splnění zásadních požadavků do 18 měsíců od uplynutí uvedené lhůty, aniž by byl splněn odpovídající vedlejší požadavek, vrátí se částka, která by měla být vrácena podle čl. 22 odst. 2, snížená o 15 % dotyčné části zajištěné částky.
4. K vrácení propadlé částky nedojde, pokud je splnění zásadních požadavků prokázáno po uplynutí lhůty 18 měsíců uvedené v odstavci 3, pokud tomuto předložení důkazu ve stanovené lhůtě nezabránil zásah vyšší moci.
Článek 22
1. Pokud je v případě nesplnění vedlejšího požadavku ve stanovené lhůtě příslušným způsobem stanoveným ve zvláštních předpisech Unie prokázáno, že byly splněny zásadní požadavky, jistota se částečně uvolní a zbytek zajištěné částky propadne. K vymáhání propadlé částky se zahájí postup podle článku 28.
2. Částečné uvolnění představuje částku jistoty kryjící příslušnou část zajištěné částky s odečtením 15 % a
a)
10 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 40 dnů nebo méně,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 40 dnů nebo méně;
b)
5 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta od 41 do 80 dnů,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta od 41 do 80 dnů;
c)
2 % z částky zbývající po odečtu 15 % za každý den, kterým:
i)
byla překročena nejdelší lhůta 81 dnů nebo více,
ii)
nebyla dodržena nejkratší lhůta 81 dnů nebo více.
3. Tento článek se nevztahuje na lhůty týkající se žádostí nebo používání dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem, ani na lhůty týkající se stanovení dovozních a vývozních dávek a vývozních náhrad v nabídkovém řízení.
Článek 23
1. Nesplnění jednoho nebo více podřízených požadavků znamená propadnutí 15 % příslušné části zajištěné částky, pokud tomuto splnění nezabránil zásah vyšší moci.
2. K vymáhání propadlé částky se neprodleně zahájí postup podle článku 28.
3. Tento článek se nevztahuje na případy, kdy se použije čl. 21 odst. 3.
Článek 24
Pokud je prokázáno, že byly splněny všechny zásadní požadavky, ale současně nebyly splněny ani vedlejší ani podřízené požadavky, použijí se články 22 a 23 a celková propadlá částka se rovná částce propadlé podle článku 22 zvýšené o 15 % příslušné části zajištěné částky.
Článek 25
Celková propadlá částka nesmí překročit 100 % příslušné části zajištěné částky.
KAPITOLA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
1. Jistota se částečně na žádost uvolní, pokud důkaz vyžadovaný k tomuto účelu byl poskytnut pro část množství produktu za předpokladu, že tato část nesmí být nižší než minimální množství stanovené nařízením stanovujícím jistotu.
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
2. Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
3. V případě jistot kryjících podle čl. 9 odst. 1 více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 27
1. Pokud pro předložení nezbytných důkazů k uvolnění jistoty není stanovena žádná lhůta, činí tato lhůta:
a)
12 měsíců od uplynutí lhůty pro splnění zásadních požadavků nebo
b)
není-li lhůta uvedená v písmenu a) stanovena, 12 měsíců ode dne, kdy byly splněny zásadní požadavky.
2. Lhůta podle odstavce 1 nesmí přesáhnout tři roky ode dne, kdy byla jistota přidělena ke konkrétní povinnosti, s výjimkou případu vyšší moci.
Článek 28
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty, nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 7 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
(i)
jistoty uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a), c), d) a e) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
(ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. b) na jeho vlastní účet
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 7 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Příslušný orgán se může vzdát propadnutí částky nižší než 60 EUR za podmínky, že jsou podobná pravidla stanovena pro srovnatelné případy vnitrostátními právními nebo správními předpisy.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, v případě, kdy je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty, a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odst. 1 prvního pododstavce a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky.
Jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti.
Použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně.
Platební agentury odečítají placené úroky z výdajů Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) nebo Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) podle nařízení Rady (EHS) č. 352/78 (11).
Členské státy mohou pravidelně požadovat doplnění jistoty, pokud jde o úroky.
Pokud jistota propadla a částka byla již připsána EZZF nebo EZFRV, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být celá nebo částečně propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena a uhradí ji EZZF nebo EZFRV, pokud není úhrada připsána správním orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
Článek 29
Komise může v souladu s postupem uvedeným v čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 a odpovídajících článcích ostatních příslušných nařízení stanovit odchylky od výše uvedených ustanovení.
KAPITOLA VII
INFORMACE
Článek 30
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 28, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu.
3. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
Článek 31
Členské státy uchovávají pro potřeby Komise tyto informace:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 7 odst. 2 a stanovené požadavky.
Článek 32
Nařízení (EHS) č. 2220/85 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 33
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. března 2012.
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) nr 282/2012,
28. märts 2012,
millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad
(kodifitseeritud tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrust (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus), (1) eriti selle artikli 43 punkte a, d, f ja j, artikli 47 lõiget 2, artiklit 134, artikli 143 punkti b, artiklit 148, artikli 161 lõiget 3, artiklit 171 ja artikli 172 lõiget 2,
võttes arvesse nõukogu 17. detsembri 1999. aasta määrust (EÜ) nr 104/2000 kalandus- ja akvakultuuritooteturu ühise korralduse kohta, (2) eriti selle artikleid 37 ja 38,
võttes arvesse nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrust (EÜ) nr 1216/2009, millega nähakse ette põllumajandussaaduste töötlemisel saadud teatavate kaupadega kauplemise kord, (3) eriti selle artikli 4 lõiget 4, artikli 6 lõiget 4, artikli 7 lõiget 3 ja artikli 11 lõiget 4,
võttes arvesse nõukogu 30. jaanuari 2006. aasta määrust (EÜ) nr 247/2006, millega sätestatakse erimeetmed Euroopa Liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks põllumajandusvaldkonnas, (4) eriti selle artiklit 25,
võttes arvesse nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrust (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003, (5) eriti selle artikli 142 punkti c,
võttes arvesse nõukogu 15. detsembri 1998. aasta määrust (EÜ) nr 2799/98, millega kehtestatakse põllumajanduse eurol põhinev valuutakord, (6) eriti selle artiklit 9,
ning arvestades, et:
(1)
Komisjoni 22. juuli 1985. aasta määrust (EMÜ) nr 2220/85, millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, (7) on korduvalt oluliselt muudetud (8). Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune määrus kodifitseerida.
(2)
Euroopa Liidu põllumajandusmääruste mitmete sätete kohaselt on tarvis anda tagatis, mis on vajalik, et tagada kohustuse täitmata jätmise korral ettenähtud summa maksmine. Kogemused on näidanud, et praktikas tõlgendatakse seda nõuet väga erineval viisil. Ebavõrdsetest konkurentsitingimustest hoidumiseks tuleks nõue määratleda.
(3)
Eelkõige tuleks määratleda tagatise vorm.
(4)
Mitmed Euroopa Liidu põllumajandusmäärused näevad tagatisega seotud kohustuse rikkumise korral ette antud tagatise kaotamise, kusjuures ei tehta vahet põhikohustuse või teisejärgulise või madalama järgu kohustuste rikkumiste vahel. Võrdse kohtlemise huvides tuleks vahet teha põhikohustuse või teisejärgulise või madalama järgu kohustuse rikkumisest tulenevate tagajärgede vahel. Eelkõige tuleks ette näha tagatise osalise kaotamise võimalus, kui põhikohustus on täidetud, kuid selle täitmise tähtaega on vähesel määral ületatud, või kui täitmata on jäetud teisejärguline või madalama järgu kohustus.
(5)
Kohustuse täitmata jätmisest tulenevate tagajärgede vahel ei tuleks vahet teha selle põhjal, kas ettemakse on tehtud või mitte. Sellest lähtuvalt tuleks reguleerida ettemakse vastu antavaid tagatisi eraldi eeskirjadega.
(6)
Nii tagatist andva isiku kui ka pädeva asutuse tagatise andmisega seotud kulud ei tarvitse olla vastavuses tagatava summaga, kui see summa on väiksem kui teatav ülemmäär. Pädevatel asutustel peaks seetõttu olema õigus loobuda kõnealusest ülemmäärast väiksema summa tagatisenõudest. Peale selle peaks pädev asutus olema volitatud loobuma tagatisenõudest, kui kõnealune nõue ei ole kohustuse täitmise eest vastutava isiku olemuse tõttu vajalik.
(7)
Pädeval asutusel peaks olema õigus pakutavast tagatisest keelduda, kui ta peab tagatist nõuetele mittevastavaks.
(8)
Tuleks ette näha tagatissumma tagastamiseks vajalike tõendite esitamise tähtaeg, kui sellist tähtaega ei ole mujal ette nähtud.
(9)
Seoses vahetuskursiga, mida tuleb kasutada eurodes väljendatud tagatissumma ümberarvestamisel riigi vääringusse, tuleks säilitada määruse (EÜ) nr 2799/98 artiklis 3 nimetatud rakendusjuht kooskõlas komisjoni määrusega (EÜ) nr 1913/2006 (9).
(10)
Tuleks sätestada tagatise kaotamise korral kehtiv kord.
(11)
Komisjonile tuleks anda võimalus jälgida tagatisi käsitlevate sätete rakendamist.
(12)
Käesoleva määrusega nähakse ette üldeeskirjad kohaldamiseks, kui Euroopa Liidu vastavaid sektoreid käsitlevates õigusaktides ei nähta ette teisiti.
(13)
Käesoleva määrusega ettenähtud meetmed on kooskõlas põllumajandusturgude ühise korralduse komitee arvamusega ja on saadetud teadmiseks asjaomastele komiteedele,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
REGULEERIMISALA JA MÕISTED
Artikkel 1
Käesoleva määrusega nähakse ette kas järgmiste määruste või nimetatud määruste alusel vastu võetud määruste kohaselt antavaid tagatisi reguleerivad eeskirjad, kui kõnealustes määrustes ei ole sätestatud teisiti:
a)
määrused, mis sätestavad teatavate põllumajandustoodete turgude ühise korralduse:
-
nõukogu määrus (EÜ) nr 104/2000 (kala- ja akvakultuuritooted),
-
nõukogu määrus (EÜ) nr 1234/2007 (ühise turukorralduse ühtne määrus);
b)
määrus (EÜ) nr 73/2009 (otsetoetuskavad);
c)
nõukogu määrus (EÜ) nr 1216/2009 (põllumajandustoodete töötlemisel saadud teatavatele kaupadele kohaldatav kauplemise kord).
Artikkel 2
Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi artiklis 1 nimetatud määrustega ettenähtud tagatiste puhul, mis on määratletud artiklis 3, olenemata sellest, kas terminit „tagatis” kasutatakse või mitte.
Käesolevat määrust ei kohaldata tagatiste suhtes, mis esitatakse nõukogu määruses (EMÜ) nr 2913/92 (10) osutatud impordi- või eksporditollimaksude tasumise tagamiseks.
Artikkel 3
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) „tagatis”- kinnitus rahasumma pädevale asutusele maksmise või pädevalt asutuselt kinnipidamise kohta, kui teatavat konkreetset kohustust ei täideta;
b) „üldtagatis”- tagatis, mis antakse pädevale asutusele eesmärgiga tagada mitme kohustuse täitmine;
c) „kohustus”- määrusega kehtestatud nõue või nõuete kogum seoses teatava toimingu sooritamise või sooritamata jätmisega;
d) „pädev asutus”- asutus, kes on volitatud tagatist vastuvõetavaks tunnistama, või asutus, kes on volitatud asjakohase määruse alusel otsustama tagatise tagastamise või selle kaotamise üle.
II PEATÜKK
TAGATISENÕUE
Artikkel 4
Tagatise annab isik, või see antakse isiku kasuks, kes vastutab kohustuse täitmata jätmise puhul rahasumma maksmise eest.
Artikkel 5
1. Pädev asutus võib loobuda tagatisenõudest, kui tagatissumma on väiksem kui 500 eurot.
2. Kui kasutatakse lõikes 1 ettenähtud võimalust, siis võtab asjaomane isik kirjaliku kohustuse maksta selle summaga võrdne summa, mis tal oleks tulnud maksta tagatise andmise puhul, mis hiljem kas osaliselt või täielikult kaotati.
Artikkel 6
Pädev asutus võib loobuda tagatisenõudest, kui kohustuse täitmise eest vastutav isik on kas:
a)
avalik-õiguslik asutus, mis täidab riigiasutuse ülesandeid, või
b)
eraõiguslik asutus, mis täidab punktis a nimetatud ülesandeid riigi kontrolli all.
III PEATÜKK
TAGATISE VORM
Artikkel 7
1. Tagatise võib anda:
a)
artiklites 12 ja 13 nimetatud sularaha sissemaksena ja/või
b)
artikli 15 lõikes 1 nimetatud garandina.
2. Pädeva asutuse äranägemisel võib tagatise anda:
a)
hüpoteegina ja/või
b)
rahalise hoiuse pantimise teel ja/või
c)
mis on esitatud avalik-õiguslike asutuste või avalike fondide tähtajaliste võlgnevuste kohta esitatud tunnustatud nõuete pantimise teel, kui kõnealuste nõuete suhtes ei esitata ülimuslikke nõudeid, ja/või
d)
asjaomase liikmesriigi kaubeldavate väärtpaberite pantimise teel, tingimusel et kõnealune liikmesriik on need emiteerinud või garanteerinud, ja/või
e)
hüpoteeklaenuliitude poolt välja lastud, avalikul börsil registreeritud ja turul vabalt müüdavate võlakirjade pantimise teel, tingimusel et nende krediidireiting on võrdne riigi võlakirjade krediidireitinguga.
3. Pädev asutus võib kehtestada täiendavaid tähtaegu seoses lõikes 2 loetletud liiki tagatiste vastuvõetavaks tunnistamisega.
Artikkel 8
Pädev asutus keeldub tagatist vastuvõetavaks tunnistamast, või nõuab selle asendamist juhul, kui tagatis on tema arvates ebapiisav, ei vasta nõuetele või ei hõlma piisavalt pikka ajavahemikku.
Artikkel 9
1. Vastavalt artikli 7 lõike 2 punktile a hüpoteegitud vara või vastavalt artikli 7 lõike 2 punktidele d ja e panditud väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus peab tagatise andmise hetkel olema vähemalt 115 % nõutava tagatise väärtusest.
Pädev asutus võib artikli 7 lõike 2 punktides a, d või e loetletud liiki tagatise vastuvõetavaks tunnistada ainult juhul, kui tagatist pakkuv isik kirjalikult kohustub andma kas täiendava tagatise või asendama algtagatise, kui kõnealuse vara, väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus on kolme kuu jooksul olnud alla 105 % nõutava tagatise väärtusest. Kirjalikku kohustust ei ole tarvis juhul, kui siseriiklikud õigusaktid seda juba ette näevad. Pädev asutus kontrollib reeglipäraselt sellist vara, väärtpabereid ja võlakirju.
2. Pädev asutus hindab artikli 7 lõike 2 punktides a, d ja e nimetatud tagatise kasutusväärtust realiseerimiskulusid arvesse võttes.
Väärtpaberite või võlakirjade kasutusväärtus arvestatakse viimase kasutusel oleva noteeringu alusel.
Tagatist andev isik tõendab pädeva asutuse taotluse korral tagatise kasutusväärtuse.
Artikkel 10
1. Tagatise võib teise tagatisega asendada.
Pädeva asutuse luba on tarvis juhul, kui:
a)
algtagatis on kinni peetud, kuid veel realiseerimata, või
b)
asendav tagatis on artikli 7 lõikes 2 loetletud liiki.
2. Üldtagatise võib teise üldtagatisega asendada tingimusel, et uus üldtagatis hõlmab vähemalt seda osa algsest üldtagatisest, mis asendamise ajal on määratud tagama ühe või mitme seni veel täitmata kohustuse täitmist.
Artikkel 11
1. Artiklis 1 osutatud tagatised esitatakse eurodes.
2. Erandina lõikest 1, kui tagatis võetakse vastu eurotsooni mittekuuluvas liikmesriigis omavääringus, konverteeritakse eurodes esitatud tagatissumma kõnealuse liikmesriigi omavääringusse vastavalt määruse (EÜ) nr 1913/2006 artiklile 10. Tagatisele vastav kohustus ja eeskirjade eiramise või neist kõrvalekaldumise korral kinnipeetav summa jääb kinnitatuks eurodesse.
Artikkel 12
Sularahaülekande puhul loetakse tagatis antuks siis, kui pädev asutus veendub, et summa on tema kontole laekunud.
Artikkel 13
1. Tšekki summale, mille maksmise garanteerib asjaomase pädeva asutuse liikmesriigi poolt selleks volitatud rahaasutus, käsitatakse sularaha sissemaksena. Pädev asutus võib sellise tšeki väljamaksmiseks esitada alles enne tagatise kehtivusaja lõppu.
2. Tšekk, v.a lõikes 1 nimetatud tšekk, loetakse tagatiseks ainult siis, kui pädev asutus veendub, et summa on tema kontole laekunud.
3. Kõik rahaasutuse poolt arvestatavad kulud jäävad tagatist andva isiku kanda.
Artikkel 14
Sularaha vormis tagatise andnud isikule ei maksta intressi.
Artikkel 15
1. Garant peab olema ühenduse resident või tal peab olema registreeritud asukoht Euroopa Liidu territooriumil ning garandil peab olema tagatise andnud liikmesriigi pädeva asutuse poolt saadud tegevusluba, kui asutamislepingu teenuste osutamise vabadust käsitlevates sätetes ei nähta ette teisiti. Garant on seotud kirjaliku tagatisega.
2. Kirjalik tagatis sisaldab vähemalt järgmisi andmeid:
a)
kohustus või, üldtagatise puhul, kohustuse liik (liigid), mille täitmist rahasumma väljamaksega tagatakse;
b)
garandi poolt aktsepteeritav maksimaalne maksmisele kuuluv summa;
c)
garandi kohustus solidaarselt maksekohustuse täitmise eest vastutava isikuga 30 päeva jooksul pädeva asutuse nõudest arvates maksta tagatise piires ettenähtud summa, kui tagatis kaotatakse.
3. Pädev asutus võib garandi telekommunikatsiooni teel saadud kirjalikku dokumenti kirjaliku garantiina aktsepteerida. Aktsepteerimise puhul teeb pädev asutus kõiki nõuetekohaseid meetmeid võttes kindlaks telekommunikatsioonivahendite abil saadud dokumendi ehtsuse.
4. Kui kirjalik üldtagatis on juba antud, määrab pädev asutus kindlaks korra, mille alusel tagatis tervikuna või tagatise osa seotakse konkreetsete kohustustega.
Artikkel 16
Pärast üldtagatise osa sidumist konkreetse kohustusega arvestatakse välja ülejäänud üldtagatise saldo.
IV PEATÜKK
ETTEMAKSED
Artikkel 17
Käesoleva peatüki sätteid kohaldatakse kõigi Euroopa Liidu erieeskirjadega sätestatud juhtude suhtes, mille puhul saab ettemakse teha enne, kui kohustus on täidetud.
Artikkel 18
1. Tagatis tagastatakse, kui:
a)
ettemaksesumma saamise õigus on kindlaks tehtud või
b)
ettemaksesumma ning Euroopa Liidu erieeskirjadega ettenähtud täiendavad summad on tagasi makstud.
2. Kui ületatakse ettemaksesumma saamise õiguse tõestamiseks määratud tähtaeg ning ei esitata õiguse saamist kinnitavaid tõendeid, siis toimib pädev asutus viivitamata artiklis 28 ettenähtud korras.
Vääramatu jõu korral võib tähtaega pikendada.
Kui Euroopa Liidu õigusaktis nii ette nähakse, võib tõendeid tagatise osalise tagasimaksu kohta esitada ka pärast kõnealust kuupäeva.
3. Kui vääramatut jõudu käsitlevates Euroopa Liidu õigusaktides sätestatakse, et tagasimaks piirdub ainult ettemaksega, siis kehtivad järgmised lisatingimused:
a)
vääramatu jõuna esinevatest asjaoludest tuleb pädevale asutusele teatada hiljemalt 30 päeva arvates asjaomasele isikule vääramatu jõuga seotud asjaoludest teatamise päevast, ja
b)
asjaomane isik maksab tagasi ettemakstud summa või selle asjakohase osa 30 päeva jooksul arvates pädeva asutuse poolt väljastatud tagasimaksenõude kuupäevast.
Punktides a ja b ettenähtud tingimuste täitmata jätmise korral kehtivad sellised tagasimaksetingimused nagu juhul, kui vääramatut jõudu ei esine.
V PEATÜKK
TAGATISTE TAGASTAMINE JA TAGATISTE, V.A IV PEATÜKIS NIMETATUD TAGATISTE KAOTAMINE
Artikkel 19
1. Kohustus võib sisaldada esmajärgulisi, teisejärgulisi ja madalama järgu nõudeid.
2. Esmajärguline on sellise toimingu sooritamise või sooritamata jätmise nõue, mis kõnealuse nõude kehtestanud määruse kohaldamisel on põhilise tähtsusega.
3. Teisejärguline nõue on esmajärgulise nõude täitmiseks ettenähtud tähtajast kinnipidamise nõue.
4. Madalama järgu nõue on iga muu määruses ettenähtud nõue.
5. Käesolevat peatükki ei kohaldata juhul, kui esmajärgulised nõuded on asjakohastes Euroopa Liidu erieeskirjades määratlemata.
6. Käesoleva peatüki kohaldamisel tähendab „tagatissumma asjakohane osa” tagatissumma osa selle koguse ulatuses, millega seotud nõuet on rikutud.
Artikkel 20
Tagatis kaotatakse niipea, kui Euroopa Liidu erieeskirjades ettenähtud tõendid esmajärguliste, teisejärguliste ja madalama järgu nõuete täitmise kohta on esitatud.
Artikkel 21
1. Tagatisest jäädakse täielikult ilma selle koguse ulatuses, millega seotud esmanõuet on rikutud, välja arvatud vääramatu jõu korral.
2. Esmanõude rikkumisena käsitatakse asjakohaste tõendite esitamata jätmist selleks ettenähtud aja jooksul, v.a juhul, kui vääramatu jõud takistas kõnealuste tõendite esitamist tähtaja jooksul. Artiklis 28 ettenähtud korda kinnipeetud summa sissenõudmiseks rakendatakse viivitamata.
3. Kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse 18 kuu jooksul lõikes 2 ettenähtud tähtajast arvates, makstakse tagasi 85 % kinni peetud summast.
Kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse 18 kuu jooksul kõnealusest tähtajast arvates, kuid asjakohased teisejärgulised nõuded on täitmata, siis võrdub tagasimaksmisele kuuluv summa artikli 22 lõike 2 alusel tagasi maksmisele kuuluva summaga, millest arvatakse maha 15 % tagatissumma asjakohasest osast.
4. Tagasimakset ei tehta, kui tõendid esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse pärast lõikes 3 nimetatud 18 kuu möödumist, v.a juhul, kui vääramatu jõud takistas kõnealuste tõendite esitamist tähtaja jooksul.
Artikkel 22
1. Kui erimääruses ettenähtud tõendid kõigi esmajärguliste nõuete täitmise kohta esitatakse kindlaksmääratud aja jooksul, kuid rikutud on teisejärgulist nõuet, tagastatakse tagatis osaliselt ning ülejäänud summa peetakse kinni. Asutakse viivitamata täitma kinni peetud summa artiklis 28 ettenähtud sissenõudmise korda.
2. Tagatisest osalise vabastamise määr on: võrdne tagatissumma asjakohast osa hõlmava tagatisega, millest arvatakse maha 15%, ja
a)
10 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 40 päeva pikkuse või lühema tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud vähemalt 40 päeva pikkusest või lühemast tähtajast;
b)
5 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 41-80 päeva pikkuse tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud minimaalselt 41-80 päeva pikkusest tähtajast;
c)
2 % summast, mis jääb üle pärast 15 % mahaarvamist päevas:
i)
maksimaalselt 81 päeva pikkuse või pikema tähtaja ületamise korral,
ii)
kui ei ole kinni peetud vähemalt 81 päeva pikkusest või pikemast tähtajast.
3. Käesolevat artiklit ei kohaldata impordi- ja ekspordilitsentside taotlemise või kasutamisega seotud tähtaegade, impordi- ja ekspordimaksude ning pakkumise teel kindlaks määratavate eksporditoetuste kindlaksmääramisega seotud tähtaegade suhtes.
Artikkel 23
1. Ühe või mitme alama järgu nõude rikkumise tulemusena kaotatakse 15 % tagatissumma asjakohasest osast, v.a vääramatu jõu korral.
2. Tuleb viivitamata rakendada mahaarvatud summa artiklis 28 ettenähtud sissenõudmise korda.
3. Käesolevat artiklit ei kohaldata artikli 21 lõike 3 rakendamise korral.
Artikkel 24
Kui esitatakse tõendid kõigi esmanõuete täitmise kohta, kuid rikutud on nii teisejärguliste kui ka alama järgu nõuete täitmist, kohaldatakse artikleid 22 ja 23 ning kaotatav kogusumma on võrdne artikli 22 alusel kaotatava summaga, millele lisatakse 15 % tagatissumma asjakohasest osast.
Artikkel 25
Mahaarvatav kogusumma ei tohi olla suurem kui 100 % tagatissumma asjakohasest osast.
VI PEATÜKK
ÜLDSÄTTED
Artikkel 26
1. Taotluse korral tagastatakse tagatis osaliselt, kui esitatakse tootekoguse osaga seotud asjakohased tõendid, tingimusel et kõnealune osa ei ole väiksem kui tagatisenõuet sätestava määrusega kindlaks määratud miinimumkogus.
Kui asjakohastes Euroopa Liidu erieeskirjades ei ole miinimumkogust ette nähtud, siis võib pädev asutus ise piirata iga tagatise osaliselt tagastamiste arvu ning kindlaks määrata iga sellise tagastamisega seotud minimaalse summa.
2. Enne tagatise osalist või täielikku tagastamist võib pädev asutus nõuda kirjalikku tagastamistaotlust.
3. Kui tagatis vastavalt artikli 9 lõikele 1 hõlmab üle 100 % nõutavast tagatissummast, siis tagastatakse üle 100 % ulatuv osa tagatisest, kui ülejäänud tagatissumma lõplikult tagastatakse või maha arvatakse.
Artikkel 27
1. Kui tagatissumma tagastamiseks vajalike tõendite esitamise tähtaega ei ole ette nähtud, siis rakendatakse järgmist tähtaega:
a)
12 kuud kõigi esmajärguliste nõuete täitmiseks kindlaksmääratud tähtajast arvates või
b)
juhul kui punktis a nimetatud tähtaega ei ole kindlaks määratud, siis 12 kuud arvates kõigi esmajärguliste nõuete täitmiseks ettenähtud kuupäevast.
2. Lõikes 1 ettenähtud tähtaeg ei tohi olla pikem kui kolm aastat tagatise konkreetse kohustusega sidumise ajast arvates, v.a juhul, kui tegemist on vääramatu jõuga.
Artikkel 28
1. Pädev asutus, kes saab teate tagatise osalist või täielikku kaotamist ajendanud asjaolude kohta, nõuab viivitamata kohustuse täitmisega seotud isikult mahaarvatava summa väljamaksmist kuni 30 päeva jooksul maksenõude kättesaamise kuupäevast arvates.
Kui makse ei ole selleks ajaks tehtud, siis pädev asutus:
a)
kannab iga artikli 7 lõike 1 punktis a kirjeldatud liiki tagatise viivitamata asjakohasele kontole;
b)
nõuab viivitamata artikli 7 lõike 1 punktis b kirjeldatud garandi maksmist kuni 30 päeva jooksul maksunõude kättesaamise kuupäevast arvates;
c)
võtab viivitamata meetmed:
i)
artikli 7 lõike 2 punktides a, c, d ja e kirjeldatud tagatiste ümberarvestamiseks sularahasse, millest piisab maksta oleva summa katmiseks;
ii)
selleks, et kanda artikli 7 lõike 2 punktis b nimetatud panditud sularahasissemaksed oma kontole.
Pädev asutus võib asjaomaselt isikult makse tegemist nõudmata iga artikli 7 lõike 1 punktis a kirjeldatud liiki tagatise viivitamata asjakohasele kontole kanda.
2. Pädev asutus võib alla 60 euro suuruse summa tagastamata jätmisest loobuda tingimusel, et õigusaktidega on samalaadseteks juhtudeks sätestatud samasugused siseriiklikud sätted.
3. Ilma et see piiraks lõike 1 kohaldamist, maksab asjaomane pool juhul, kui on tehtud otsus tagatise tagastamata jätmise kohta ja kui seda on taotluse korral kooskõlas siseriiklike õigusaktidega edasi lükatud, intressi ajavahemiku eest, mis algab 30 päeva pärast lõike 1 esimeses lõigus osutatud maksenõude saamist ja lõpeb tegelikult tagastamata jäetud summa maksmisele eelneval päeval.
Kui apellatsioonimenetluse tulemustest lähtudes nõutakse, et asjaomane pool peab maksma 30 päeva jooksul kinni peetud summa, võib liikmesriik intressi arvutamise eesmärgil käsitada makse tegemise päevana kõnealuse nõude kuupäevale järgnevat 20. päeva.
Kohaldatav intressimäär arvutatakse vastavalt siseriiklikele õigusaktidele, kuid see ei tohi mingil juhul olla madalam kui selle riigi poolt kohaldatav väljamaksete sissenõudmisel kehtiv intressimäär.
Makseasutused lahutavad makstud intressid Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) poolt finantseeritud kulutustest kooskõlas nõukogu määruse (EMÜ) nr 352/78 (11) sätetega.
Liikmesriigid võivad kindlate ajavahemike järel nõuda intresside osas täiendava tagatise esitamist.
Kui tagatisest on ilma jäädud ja kui vastav summa on juba kantud Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi arvele ning kui apellatsioonimenetluse tulemusel tuleb ilma jäädud summa täielikult või osaliselt tagasi maksta, kannab selle kulu EAGF, välja arvatud juhul, kui tagatisest ilmajäämise põhjuseks on liikmesriigi haldusasutuste või muude asutuste tõsine hooletus või viga.
Artikkel 29
Komisjon võib määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 195 lõikes 2 ning muude asjakohaste turgude ühist korraldust käsitlevate määruste vastavates artiklites sätestatud korras anda erandi seoses eespool nimetatud sätetega.
VII PEATÜKK
TEAVE
Artikkel 30
1. Liikmesriigid hoiavad komisjoni jaoks kättesaadavana igal aastal kaotatud tagatiste üldarvu ja kogusumma, olenemata artiklis 28 osutatud menetluse etapist, eristades mõlemal juhul riigieelarvesse krediteeritud ja Euroopa Liidu eelarvesse krediteeritud tagatised.
2. Lõikes 1 osutatud teave hoitakse kättesaadavana kõikide kaotatud tagatiste puhul, mille summa ületab 1 000 eurot, ja Euroopa Liidu iga sätte puhul, millega nähakse ette tagatise esitamine.
3. Teave hõlmab nii huvitatud isiku poolt otse makstud rahasummasid kui ka tagatise realiseerimisel sisse nõutud summasid.
Artikkel 31
Liikmesriigid hoiavad komisjoni jaoks kättesaadavana järgmise teabe:
a)
asutused, kellel on lubatud tegutseda garandina, ja sätestatud nõuded;
b)
vastavalt artikli 7 lõikele 2 vastu võetavate tagatiste liigid ja sätestatud nõuded.
Artikkel 32
Määrus (EMÜ) nr 2220/85 tunnistatakse kehtetuks.
Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele kooskõlas II lisas esitatud vastavustabeliga.
Artikkel 33
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 28. märts 2012