ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům
(oznámeno pod číslem K(2011) 3504)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/716/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 8. července 2009 podalo konsorcium DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) (2) Komisi stížnost na řecké právní předpisy o vytvoření systému vstupních poplatků kasin a tvrdilo, že systém poskytl státní podporu třem provozovatelům, a to Regency Casino Mont Parnès, kasinu Korfu a Regency Casino Soluň (3). Ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že vůči zveřejnění své totožnosti nemá námitky. Dne 14. října 2009 se uskutečnila schůzka mezi zaměstnanci Komise a zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje k doložení své stížnosti.
(2)
Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo. Dopisem ze dne 17. listopadu 2009 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 18. listopadu 2009. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.
(3)
Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel podal připomínky k odpovědi Řecka dne 29. prosince 2009.
(4)
Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise od Řecka vyžádala další informace, které Řecko poskytlo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.
(5)
Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecko informovala, že s ohledem na opatření, které Řecko zavedlo, tj. účtování nižší sazby daně ze vstupu do některých kasin, zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.
(6)
Dopisem ze dne 9. srpna 2010 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila dopisem ze dne 18. srpna 2010. Komise obdržela připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení dne 6. října 2010. Další informace týkající se sporného opatření poskytly řecké orgány dne 12. října 2010.
(7)
Po zahájení vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dvou zúčastněných stran: zástupců kasina Mont Parnès, jednoho z příjemců podpory na základě opatření, které byly zaslány v dopise ze dne 4. srpna 2010, a zástupců soukromého kasina Loutraki, jež byly zaslány v dopisech ze dne 8. a 25. října 2010.
(8)
Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise tyto připomínky řeckým orgánům, aby jim umožnila se k nim vyjádřit. V dopise ze dne 6. prosince 2010 se řecké orgány vyjádřily k připomínkám třetích stran, přičemž se mimo jiné snažily objasnit některé aspekty uplatňování dotyčného režimu a výkladu řeckých právních předpisů, jež jsou důležité pro analýzu tohoto případu.
II. POSUZOVANÉ OPATŘENÍ
II.1 Opatření
(9)
Opatření, jež má být posouzeno, spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňování řady (5) (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to ve výši 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
což pro kasina v soukromém vlastnictví představuje konkurenční nevýhodu.
(10)
Opatření zvýhodňuje veřejná kasina a jedno soukromé kasino (Soluň), jemuž bylo na základě výjimky přiznáno stejné zacházení jako veřejným kasinům, jak je objasněno níže.
II.2 Příjemci
(11)
Příjemci podpory na základě opatření, jež je předmětem analýzy, jsou tato řecká kasina: Mont Parnès (6), Soluň (7), Korfu (8) a Rhodos (9).
(12)
V době vydání rozhodnutí o zahájení řízení se nižší regulovaný vstupní poplatek ve výši 6 EUR vztahoval pouze na tři řecká kasina: Mont Parnès, jehož 49 % akcií bylo privatizováno a 51 % akcií zůstalo pod veřejnou kontrolou; Soluň, které bylo soukromým kasinem, zacházelo se s ním však jako s veřejným kasinem, a Korfu, jež bylo veřejným kasinem. Kasina na Rhodu a Korfu přestala opatření využívat v dubnu 1999 (10) respektive v srpnu 2010 (11), jelikož jakmile byla zcela zprivatizována, přestala účtovat nižší vstupní poplatek.
II.3 Příslušná ustanovení řeckého zákona
(13)
Před liberalizací trhu v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to Mont Parnès, Korfu a Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (EOT) (12). Vstupní poplatek těchto kasin byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT, a to následovně (13):
-
Mont Parnès: v roce 1991 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 2 000 GRD (přibližně 6 EUR) (14);
-
Korfu: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD a v roce 1997 jej upravil na 2 000 GRD;
-
Rhodos: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD.
(14)
Trh byl na základě zákona č. 2206/1994 liberalizován v roce 1994, kdy se k stávajícím kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin (15). Zákon z roku 1994 umožnil udělit celkem čtrnáct licencí, a to pro tři stávající kasina ve veřejném vlastnictví Rhodos, Mont Parnès a Korfu a jedenáct soukromých kasin, jež měla být zřízena (16). Z celkem jedenácti plánovaných nových soukromých kasin však byly licence uděleny pouze šesti kasinům, která posléze začala fungovat, a to kasinům Chalkidiki, Loutraki, Soluň, Rio (Achaia), Xanthi (Thrákie) a Syros (v roce 1995 a 1996); zbývajících pět licencí bylo zrušeno.
(15)
Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven ministerským rozhodnutím; v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Dne 16. listopadu 1995 rozhodnutí ministra financí (17) stanovilo, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (18), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (19) (přibližně 15 EUR) (20). V rozhodnutí se vyžaduje, aby provozovatelé kasin odvedli státu 80 % nominální hodnoty každé vstupenky, zatímco zbývajících 20 %, včetně příslušné DPH, má představovat příjem pro kasino (21). V rozhodnutí je stanoveno, že kasina mohou povolit bezplatný vstup (22). Bez ohledu na částku, kterou skutečně účtují zákazníkům, však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku (23). Podle rozhodnutí musí kasina odvádět poplatky měsíčně (24). Rozhodnutí rovněž obsahuje ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (25).
(16)
Všechna nová soukromá kasina zřízená podle zákona č. 2206/1994 od roku 1995 uplatňují ministerské rozhodnutí z roku 1995 a účtují (zpravidla, jak bylo objasněno v předchozím bodě) vstupní poplatek ve výši 15 EUR, s výjimkou kasina Soluň, jak bude vysvětleno dále.
(17)
Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos ve státním vlastnictví však fungovala i nadále jako kluby EOT (26) a až do udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se na ně právní předpisy z let 1994 a 1995 nevztahovaly.
(18)
Z připomínek a vysvětlení vnitrostátních předpisů, které poskytly řecké orgány, Komise vyrozuměla, že systém v praxi fungoval následovně.
(19)
Řecké orgány objasnily, že provozování kasin je v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994. Zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, se považují za výjimky, na něž se nevztahují obecná ustanovení zákona (a prováděcí ministerské rozhodnutí z roku 1995), a to až do privatizace těchto kasin a vydání licencí stanovených v zákoně.
(20)
Do doby udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se proto mělo za to, že se na veřejná kasina nevztahuje ministerské rozhodnutí z roku 1995, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR ani s ohledem na požadavek odvést 80 % tohoto poplatku státu. Veřejná kasina začala odvádět 80 % vstupního poplatku teprve po udělení licencí stanovených v zákoně č. 2206/1994 (viz bod 23 a následující body). I pak se však mělo za to, že stávající rozhodnutí EOT, která stanoví výši vstupního poplatku na 6 EUR, představují zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a ministerským rozhodnutím z roku 1995 nezměnila, cena vstupního poplatku do veřejných kasin zůstala výjimečně na úrovni 6 EUR a tato kasina odváděla 80 % z poplatku ve výši pouze 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná teprve po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve poté začala kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.
(21)
Ačkoliv se zdá, že toto mělo být pravidlem, s ohledem na částečnou privatizaci kasina Mont Parnès existovala výjimka, jak potvrdil zákon č. 3139/2003 (který obsahoval rovněž ustanovení o pozdější privatizaci kasina Korfu): v tomto zákoně je výslovně uvedeno, že výše vstupního poplatku do kasina Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.
(22)
V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès nahrazen společností Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (společnost pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát, a od konce roku 2000 do roku 2003, kdy byla kasinům provozovaným společností ETA udělena licence podle zákona č. 2206/1994, se začala ETA nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připravit dva kluby, jež byly dříve ve veřejném vlastnictví, na udělení plné licence a privatizaci (27). Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR.
(23)
V roce 2003 bylo kasino Mont Parnès ve veřejném vlastnictví přeměněno na společnost s ručením omezeným a 49 % jeho kapitálu bylo odprodáno soukromému sektoru (28). Licence stanovená v zákoně č. 2206/1994 byla kasinu Mont Parnès udělena v roce 2003 podle zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 1). Tentýž zákon zachoval výši vstupního poplatku kasina Mont Parnès na úrovni 6 EUR (§ 1 odst. 1 bod vii)).
(24)
V případě kasina Korfu byla licence podle zákona č. 2206/1994 společnosti ETA udělena v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 3), takže ETA je mohla zahrnout do pozdější privatizace. Ve stejném ustanovení se uvádělo, že výše vstupního poplatku kasina Korfu bude stanovena novým ministerským rozhodnutím, což znamenalo, že neplatí ministerské rozhodnutí z roku 1995. Podle informací, které má Komise k dispozici, však nebylo nové ministerské rozhodnutí vydáno a kasino Korfu nadále účtovalo poplatek ve výši 6 EUR, a to až do své privatizace v srpnu 2010, kdy začalo účtovat poplatek ve výši 15 EUR (29).
(25)
V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 vydána v roce 1996 ministerským rozhodnutím č. Τ/633 ze dne 29. května 1996. Kasino však nadále účtovalo nižší vstupní poplatek a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo až po své privatizaci v dubnu 1999: do doby privatizace fungovalo pod kontrolou EOT, a uplatňovalo proto rozhodnutí EOT z roku 1992 (30), které stanovilo výši vstupního poplatku kasina Rhodos ve výši 1 500 GRD.
(26)
Kasino Soluň v soukromém vlastnictví bylo zřízeno a licenci podle zákona č. 2206/1994 obdrželo v roce 1995 (31). Vždy účtovalo nižší poplatek ve výši 6 EUR, který uplatňovala kasina ve veřejném vlastnictví (Mont Parnès a Korfu), a to na základě legislativní vyhlášky č. 2687/1953 (32), která stanoví, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (33). Když byla tato záležitost jednou nadnesena, správce kasina (tj. Hyatt Regency) požádal, aby byl vstupní poplatek kasina Soluň stanoven ve stejné výši jako v případě kasina Mont Parnès, tj. na 6 EUR. Po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Od doby vydání licence kasinu Soluň v roce 1995 se na toto kasino vztahoval požadavek odvádět státu 80 % nominální hodnoty vstupenek (34).
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(27)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla vážné obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení s několika konkrétně určenými kasiny v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.
(28)
Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných právních předpisů, které stanoví základní úroveň vstupních poplatků kasin, a zlepšilo tudíž konkurenční postavení příjemců.
(29)
Zdálo se, že sporné opatření představuje pro řecký stát ztrátu příjmů a kasinům s nižším vstupním poplatkem poskytuje výhodu. Na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou přestavovat státní podporu pro podnik, pokud jsou tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo služby od konkrétního podniku (35).
(30)
Komise rovněž podotkla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (36); Komise vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (37).
(31)
Komise se domnívala, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU, nesouhlasí však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přitahovat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (38).
(32)
Komise zastávala předběžně názor, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že může být požadováno navrácení podpory s výhradou článku 15 procesního nařízení (39).
(33)
Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem; zdálo se, že opatření představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (40).
(34)
Komise poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko od příjemců požadovalo navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (41).
IV. PŘIPOMÍNKY ŘECKÝCH ORGÁNŮ A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(35)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka, zástupce společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) a zástupců soukromého kasina v Loutraki (dále jen „kasino Loutraki“).
IV.1 Připomínky Řecka a kasina Mont Parnès
(36)
Připomínky, které předložil zástupce kasina Mont Parnès využívajícího opatření, a připomínky obdržené od řeckých orgánů jsou v podstatně totožné a budou v tomto oddíle shrnuty společně.
IV.1.1 Existence podpory
(37)
Řecké orgány i kasino Mont Parnès popírají existenci státní podpory. Tvrdí, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.
(38)
Řecké orgány uvedly, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.
(39)
Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení výše poplatku a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu, nejvyššího správního soudu v Řecku, č. 4027/1998 (42).
(40)
Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky: zejména tvrdí, že situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center, a u kasin na venkově, kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí.
(41)
Stěžovatel, kasino Loutraki, poznamenal, že když bylo kasino Korfu v roce 2010 zprivatizováno, vzrostla cena vstupního poplatku z 6 EUR na 15 EUR, což je podle kasina Loutraki v rozporu s tvrzeními týkajícími se veřejné politiky; řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny, takže nemůže dojít k narušení hospodářské soutěže. Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla výše vstupního poplatku odrazující s cílem ochránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.
(42)
Pokud existuje nějaká výhoda, která byla poskytnuta kasinům s nižším vstupním poplatkem, jelikož přilákají více zákazníků, řecké orgány a kasino Mont Parnès nesouhlasí s názorem, že se musí nutně jednat o ztrátu veřejných příjmů. Není rovněž jisté, zda by v případě, že by byl vstupní poplatek vyšší, tito údajní příjemci podpory vytvořili vyšší příjmy pro stát, takže údajná ztráta příjmů je hypotetická. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že výhoda v podobě nižšího vstupního poplatku je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což představuje výhodu pro kasina s vyšším vstupním poplatkem.
(43)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani na obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.
(44)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v případě kasina Soluň.
(45)
Stěžovatel tvrdí, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je výjimečná, jelikož kasina tuto možnost využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že tato praxe je v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), jelikož se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku neuznává jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti, takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž.
(46)
Orgány a kasino Mont Parnès Komisi upozornily na další rozdíly mezi kasiny na základě různých daňových a regulačních opatření. Uvedly, že tyto rozdíly zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku. Každé kasino zejména odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. Komise především podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v použitelných právních předpisech EU v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí.
(47)
Řecko rovněž uvedlo, že zvažuje možnost změny své cenové politiky u kasin s cílem odstranit diskriminaci mezi nimi. Dosud však Komisi o zavedení takovéto změny neinformovalo.
(48)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès nepředložily žádné připomínky týkající se slučitelnosti a zákonnosti podpory.
IV.1.2. Vyčíslení a vrácení podpory
(49)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že i pokud by se zjistilo, že posuzované opatření představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, bylo by vrácení této podpory v rozporu se dvěma zásadami.
-
Bylo by v rozporu se zásadou přiměřených očekávání občana. Otázka vstupního poplatku do kasin, a zejména skutečnost, nakolik vstupní poplatek představuje pro kasina finanční zátěž, byla předložena Radě státu přibližně před patnácti lety (43). Rada státu na základě vnitrostátního práva rozhodla, že vstupní poplatek nemá povahu daně, což nepřímo prokazuje, že pro kasina nepředstavuje ekonomickou zátěž. Kasina využívající opatření mohla proto přiměřeně jednat na základě předpokladu, že rozdíl v poplatcích nevyvolává otázku státní podpory, jelikož podle vnitrostátního práva se tyto poplatky nepovažovaly za ekonomickou zátěž.
-
Bylo by v rozporu se zásadou, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že vzhledem k tomu, že kasino Loutraki podalo Komisi stížnost až po patnácti letech od přijetí sporného opatření (v roce 1995), zneužívá své právo obrátit se na Komisi při obraně svých zájmů a práv na základě pravidel týkajících se státních podpor, která jsou obsažena v SFEU.
(50)
Pokud jde o výpočet částky, jež má být navrácena, řecké orgány a kasino Mont Parnès zpochybnily výpočet, který navrhlo kasino Loutraki, podle něhož se má rozdíl v dani za zákazníka, kterou vybrala kasina s vyšším vstupním poplatkem a kasina s nižším vstupním poplatkem, vynásobit počtem zákazníků kasin využívajících opatření. Tento výpočet je podle jejich názoru chybný a svévolný, jelikož není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky měla kasina Mont Parnès, Soluň a Korfu (44), která jsou údajnými příjemci podpory, stejnou klientelu.
IV.2 Připomínky kasina Loutraki
(51)
Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená ve vnitrostátních právních předpisech představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, jelikož se jednotný odvod státu ve výši 80 % vstupního poplatku do kasin vztahuje na různé daňové základy, konkrétně na dvě různé ceny vstupenek stanovené státem. Vstupní poplatek do kasin využívajících opatření je podstatně nižší než vstupní poplatek u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), což pro stát znamená ztrátu příjmů a vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to způsobuje, představuje státní podporu.
(52)
Kasino Loutraki dále uvádí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižšího vstupního poplatku kasinům využívajícím opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany - v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR; v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.
(53)
Kasino Loutraki podotýká, že Řecko původně tvrdilo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR je odůvodněn zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.
(54)
Co se týká vyčíslení částky, jež má být navrácena, kasino Loutraki tvrdí, že dotyčnou částku představuje rozdíl v dani odvedené za zákazníka, který je vynásoben počtem zákazníků kasin využívajících opatření.
(55)
Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která podle jejich názoru zvýhodňují kasino Loutraki, přičemž hlavním opatřením je to, že kasino Loutraki údajně odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina, kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.
V. POSOUZENÍ
(56)
Posuzované opatření spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů (45), které stanoví jednotný odvod ve výši 80 % vstupního poplatku kasin a různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví, což pro soukromá kasina představuje konkurenční nevýhodu (46).
V.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(57)
V zájmu zjištění, zda opatření představuje státní podporu, na niž se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU), musí Komise posoudit, zda opatření splňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 této smlouvy. V čl. 107 odst. 1 se uvádí: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
(58)
Komise v souladu s tím posoudí, zda sporné opatření splňuje všechny čtyři podmínky, které se požadují, má-li opatření představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1.
V.1.1 Poskytnutá výhoda
(59)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí příjemcům poskytovat výhodu v podobě osvobození od poplatků, které by museli obvykle hradit ze svých rozpočtů.
(60)
Řecké orgány za prvé uvedly, že opatření nespadá do oblasti působnosti pravidel státní podpory, jelikož výše příspěvku, který musí všechna kasina působící v Řecku odvádět státu, je stejná a činí 80 % hodnoty každé vstupenky, přičemž rozdíl v zacházení vyplývá z cenové politiky stanovené v právních předpisech z let 1994 a 1995, které určily výši vstupního poplatku kasin, jimž byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, na 15 EUR.
(61)
Řecké orgány rovněž tvrdí, že vstupní poplatek je pouze správním kontrolním opatřením a nemá povahu daně, jelikož podle rozhodnutí Rady státu č. 4025/1998 má stanovení výše vstupního poplatku do kasin sociální povahu a nepředstavuje daňové opatření.
(62)
Především je třeba uvést, že stanovení výše poplatků zákonem č. 2206/1994 nelze snadno popsat jako typickou cenovou politiku, jelikož se zdá, že všechna kasina mohou zákazníkům účtovat nižší vstupní poplatek či jim dokonce povolit bezplatný vstup, ačkoliv ve všech případech musí státu odvést 80 % hodnoty vydané vstupenky bez ohledu na částku, která byla zákazníkovi skutečně účtována.
(63)
Při uplatňování pravidel EU v oblasti státních podpor není každopádně důležité, zda je posuzované opatření daňovým opatřením nebo opatřením týkajícím se stanovení ceny, jelikož se článek 107 vztahuje na podpory „v jakékoli formě“, které poskytují výhodu. Skutečnost, že prvořadým cílem není vytvoření daňových příjmů, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se toto opatření nepokládalo za státní podporu.
(64)
I pokud se připustí, že stanovení výše vstupního poplatku kasin může mít sociální cíl, je nutno otázku, zda opatření představuje výhodu rovnající se státní podpoře, posoudit z hlediska dopadů na jednotlivé podniky, aby bylo možno určit, zda některé podniky přispívají k veřejným příjmům méně. Vzhledem ke skutečnosti, že výjimka týkající se uplatňování obecného vstupního poplatku ve výši 15 EUR byla konkrétním kasinům udělena jednotlivě, a zejména vzhledem k tomu, že odvod státu ve výši 80 % je nutno platit na základě nižšího vstupního poplatku, který tato kasina požadují (v zásadě viz výše), je těmto kasinům poskytnuta výhoda.
(65)
Komise uznává právo členských států vymezit na základě svého vnitrostátního práva určité opatření jako daňové opatření či jinak. Posouzení ze strany Komise není v žádném případě zaměřeno na výklad vnitrostátního práva. Toto opatření však umožňuje pravidelné průběžné odvody státu ve výši 80 % ceny každé vstupenky vydané každým kasinem. Komise mimoto podotýká, že podle vnitrostátního práva (zejména zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995) musí být splatné částky uloženy u příslušného finančního úřadu odpovědného za daň z příjmu (47). Ačkoliv klasifikace opatření podle vnitrostátního práva zůstává nedotčena, Komise poznamenává, že opatření má účinky podobné účinkům daňového opatření. V souladu s tím bude proto Komise výhradně pro účely tohoto rozhodnutí a posouzení podle práva EU v oblasti státních podpor odkazovat na opatření jako na „daňové opatření“, „daň“ nebo „zdanění“.
(66)
Posuzované opatření, tj. daňová diskriminace způsobená společným účinkem jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované vstupní poplatky, znamená pro kasina v Řecku, která vlastní stát, výhodu oproti kasinům v soukromém vlastnictví. Společný účinek těchto dvou opatření státu je ten, že zatímco kasina v soukromém vlastnictví musí státu odvádět daň ze vstupu ve výši 12 EUR za osobu (80 % z 15 EUR), kasina ve vlastnictví státu platí pouze 4,80 EUR (80 % z 6 EUR) (48).
(67)
Tímto opatřením řecký stát zbavuje veřejná kasina zátěže, kterou by musela jinak nést, pokud by zdanění nebylo diskriminační a bylo by z hlediska hospodářské soutěže neutrální. Nediskriminační zdanění, které je z hlediska hospodářské soutěže neutrální, bylo v Řecku v zásadě zavedeno zákonem č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi, který stanovil vstupní poplatek ve výši 15 EUR a daň odváděnou státu ve výši 80 % z tohoto vstupního poplatku. Řecký stát však tento nediskriminační a z hlediska hospodářské soutěže neutrální systém zdanění neuplatňuje na veřejná kasina (ani na soukromé kasino Soluň, s nímž se zachází stejně) a místo toho jim povolil hradit daň ze vstupu ve výši pouze 4,80 EUR: proto tyto podniky zvýhodnil. Tato kasina hradí ze svého celkového příjmu nižší daň za osobu. Jejich celkové příjmy zahrnují nejen příjmy plynoucí ze vstupních poplatků (výhradně z ceny vstupenek), nýbrž rovněž z jiných zdrojů výnosů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací, představení atd.
(68)
Podle ustálené judikatury zahrnuje státní podpora nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která snižují výdaje, jež jsou obvykle hrazeny z rozpočtu podniku, a která tudíž sice nepředstavují dotace v úzkém slova smyslu, mají však podobný charakter a stejný účinek (49). Tato výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých forem snížení daňové zátěže podniků, včetně snížení daňového základu.
(69)
V tomto případě získala kasina Korfu, Mont Parnès a Soluň (a do roku 1999 rovněž kasino Rhodos) (50) výhodu podobnou snížení daňového základu, jelikož se (jak bylo objasněno výše) na tato kasina vztahují zvláštní ustanovení, podle nichž je daň, kterou odvádějí za osobu, jíž je povolen vstup do kasina, na nižší úrovni, než je úroveň, která je uložena ostatním kasinům.
(70)
Řecké orgány uvedly, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník. I kdyby však bylo možno tvrdit, že výhodu v důsledku nižší daně ze vstupu mají rovněž zákazníci, jelikož platí nižší celkovou cenu, nebrání to tomu, aby opatření poskytovalo výhodu příslušným podnikům, v tomto případě kasinům využívajícím opatření, jelikož tyto podniky platí nižší částku daně z obdrženého poplatku za zákazníka.
(71)
V případech týkajících se daní bylo prokázáno, že osvobození od daně placené jmenovitě zákazníkem, kterou však vybírá dodavatel, může představovat státní podporu stejně jako jiné pobídky pro spotřebitele, aby nakupovali konkrétní zboží a služby (51).
(72)
V souladu s minulou praxí se Komise domnívá, že snížení daní u spotřebitelů může představovat státní podporu pro podniky, je-li toto snížení podmíněno využíváním konkrétního zboží nebo služby konkrétního podniku (52). Tvrzení, že přímou výhodu má spotřebitel, proto nebrání tomu, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(73)
Vzhledem k běžné obchodní praxi kasin v Řecku spočívající v upuštění od vstupního poplatku při současném odvodu daně ze vstupu státu (80 % nominální hodnoty vstupenky) je výhoda poskytnutá veřejným kasinům prostřednictvím daňové diskriminace ještě větší, jelikož náklady na vstup zákazníka jsou u soukromých kasin, u nichž splatná daň ze vstupu činí 12 EUR, podstatně vyšší než je tomu u veřejných kasin, která musí z celkových příjmů ze své činnosti financovat pouze částku ve výši 4,80 EUR.
(74)
Řecké orgány uvedly, že praxe spočívající v povolování bezplatného vstupu do kasin využívajících opatření v určitých dnech v týdnu je výjimečná. Ve vnitrostátních právních předpisech (ministerské rozhodnutí z roku 1995) je však toto výslovně umožněno. Řecko tvrdilo, že tato praxe je vyhrazena pro VIP nebo celebrity, Komise však má k dispozici důkazy ve formě veřejně dostupných informací, jako jsou letáky nabízející bezplatný vstup, jež jsou distribuovány v novinách nebo zveřejněny na internetu, prokazující, že v určitých dnech v týdnu (a to každý týden) je všem zákazníkům běžně umožněn bezplatný vstup (kasino Soluň na svých internetových stránkách například uvádí, že od neděle do čtvrtka trvale umožňuje bezplatný vstup) (53). Nezdá se, že by u kasin využívajících opatření byla tato praxe spočívající v bezplatném vstupu výjimečná.
(75)
Řecko tvrdilo, že tato praxe je v rozporu s vnitrostátním daňovým právem; Komise podotýká, že možnost povolit bezplatný vstup je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se kasin a že kasina využívající opatření ji zjevně uplatňují.
(76)
Řecko uvedlo, že odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky hrazený z vlastních zdrojů kasina se neuznává jako produktivní výdaj a podle řeckého daňového zákona jej nelze odpočítat od příjmů společnosti, takže se společnost, která uplatňuje tuto praxi, vystavuje značné daňové zátěži. Komise poznamenává, že tato argumentace ve skutečnosti podporuje tvrzení stěžovatele, že kvůli značné daňové zátěži vyplývající z placení daně z vlastních příjmů si soukromé kasino ve skutečnosti nemůže dovolit, aby umožňovalo bezplatný vstup; podporuje tudíž tvrzení, že kasina s nižším vstupním poplatkem jsou zvýhodněna.
(77)
Řecko rovněž tvrdilo, že vzhledem ke skutečnosti, že si kasina ponechávají 20 % z rozdílného vstupního poplatku, je výhoda poskytnuta kasinům účtujícím vyšší cenu, která zajišťuje čistý příjem ve výši 3 EUR v porovnání s částkou ve výši 1, 20 EUR, kterou získají veřejná kasina. Toto tvrzení je zavádějící, jelikož opomíjí dvě skutečnosti, jež mají pro náležité pochopení skutečných účinků opatření narušujících hospodářskou soutěž zásadní význam. Na straně jedné skutečnost, že orgány stanovily ceny vstupenek, včetně daně ze vstupu, u některých kasin na nižší úrovni, což tato kasina činí přitažlivějšími pro zákazníky, a toto i) mění poptávku v porovnání se strukturou, která by existovala, pokud by kasina soutěžila pouze na základě svých vlastních schopností, tj. na základě individuálního rozsahu a kvality poskytovaných služeb, a ii) za jinak stejných podmínek uměle zvyšuje počet vstupů. Příjem ze vstupních poplatků představuje na druhou stranu (jak bylo objasněno výše) pouze omezenou část celkových příjmů, které zákazník, jehož kasino přiláká, vytvoří pro podnik a z nichž musí kasina platit daň ze vstupu.
(78)
Skutečnost, že daňová diskriminace poskytuje výhodu, se uznává v samotných vnitrostátních právních předpisech. Jak uvedly řecké orgány, kasino Soluň může účtovat nižší vstupní poplatek a odvádět nižší daň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953, podle níž je podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu přiznáno nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům. Ačkoliv řecké orgány trvají na tom, že dotyčný režim není výhodný, uplatňují tento právní předpis na kasino Soluň z toho důvodu, že představuje nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům na rozdíl od nevýhodnějšího zacházení uplatňovaného na ostatní soukromá kasina.
(79)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès upozorňují na další rozdíly mezi kasiny na základě daňových nebo regulačních opatření, které podle nich zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají tudíž případné výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku (54); Komise poznamenává, že tvrzení, že by jedno opatření (rozdíl ve všeobecném zdanění) mělo být vyrovnáno jiným opatřením (rozdíl v cenách vstupenek a zvláštní daň odváděná z těchto vstupenek), nelze uznat jako argument podporující názor, že posuzované opatření nepředstavuje podporu. Tyto aspekty se každopádně liší (jak již bylo zmíněno) od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí (viz 46. bod odůvodnění).
(80)
Komise vyvozuje závěr, že posuzované opatření, tj. daňová diskriminace vyplývající ze společného účinku jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované ceny, zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem.
V.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(81)
Výše uvedenou výhodu lze přičíst státu a je financována ze státních prostředků.
(82)
Jak bylo objasněno výše, daňová diskriminace je výsledkem řady správních aktů, vyhlášek a nařízení přijatých řeckým státem, včetně zejména: zákona č. 2206/1994, ministerského rozhodnutí z roku 1995, zákona č. 3139 ze dne 30. dubna 2003, legislativní vyhlášky č. 2687/1953, rozhodnutí generálního tajemníka EOT (spravujícího veřejná kasina) vydaných v souladu se zákonem č. 1624/1951 a vyhláškou č. 4109/1960, konkrétně rozhodnutí EOT č. 535633 ze dne 21. listopadu 1991, které stanoví vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD, a rozhodnutí EOT č. 508049 ze dne 24. března 1992, které stanoví vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD (v případě Korfu byl tento poplatek rozhodnutím č. 532691 ze dne 24. listopadu 1997 později upraven na 2 000 GRD), a licencí udělených každému kasinu podle vnitrostátního práva, které potvrzují příslušný vstupní poplatek a povinnost odvádět 80 % vstupního poplatku platného pro dané kasino.
(83)
Daňová diskriminace je mimoto financována ze státních prostředků. Jestliže stát promine příjmy, které by jinak vybral od podniku, je příslušné opatření financováno ze státních prostředků.
(84)
Z daňového hlediska vyplývá v tomto případě výhoda poskytnutá veřejným kasinům z umělého snížení daňového základu, z něhož se odvádí 80 % daň ze vstupu, tj. z běžné nominální hodnoty vstupenky ve výši 15 EUR na 6 EUR v případě veřejných kasin.
(85)
Soudní dvůr rozhodl (55), že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU vede takovéto diskriminační snížení daňového základu ke ztrátě daňových příjmů státu, která se rovná spotřebě státních prostředků. V posuzovaném případě se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina. Při posuzování výhody poskytnuté každému kasinu využívajícímu opatření však lze přihlédnout k určitým úpravám (jak je blíže objasněno v oddíle V.4 „Vyčíslení a vrácení podpory“: zejména se zdá, že až do roku 2000 neodváděla kasina Mont Parnès a Korfu státu žádnou daň ze vstupu, takže v tomto případě se výhoda rovná dani ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina).
(86)
Řecko uvedlo, že vzhledem k tomu, že kasina, která účtují nižší vstupní poplatek, mohou přilákat více zákazníků, není jisté, že se stát vzdal svých příjmů. Řecko tvrdí, že opatření proto nepředstavuje státní podporu.
(87)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise toto tvrzení nemůže přijmout. V souladu se svou předchozí praxí se Komise domnívá, že skutečnost, že snížení daně u určitých daňových poplatníků může vést k zvýšení celkové výše příjmů vybraných prostřednictvím této daně, nutně neznamená, že opatření není financováno ze státních prostředků (56).
(88)
Tvrzení řeckých orgánů je mylné v tom, že srovnávací měřítko, na jehož základě porovnávají dopady daňové diskriminace na státní rozpočet, je zkresleno výhodou obsaženou v opatření. Ve své argumentaci řecké orgány vzaly v úvahu dynamický účinek snížení ceny, jež může vést k zvýšení poptávky a rovněž vybrané daně, jelikož vybraná daň je úměrná počtu vstupů. Toto srovnání je však chybné, jelikož k zvýšení poptávky vede nerovnost způsobená výhodou, konkrétně skutečností, že existuje nižší vstupní poplatek, a tudíž nižší daň ze vstupu.
(89)
Řecké orgány každopádně neposkytly žádné důkazy, že tato struktura rozdílných cen maximalizuje celkové daňové příjmy plynoucí z daně ze vstupu uložené kasinům. Pokud by Komise akceptovala argumentaci, že snížení vstupního poplatku na 6 EUR zvyšuje vybranou daň, byly by daňové příjmy nejvyšší tehdy, pokud by ceny všech vstupenek do všech kasin, veřejných i soukromých, činily 6 EUR, což je v rozporu s tvrzením Řecka, že tohoto bodu je dosaženo v důsledku daňové diskriminace vyplývající z rozdílných cen.
(90)
Sporná výhoda je proto financována ze státních prostředků.
V.1.3 Selektivita
(91)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU musí být opatření specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“, aby představovalo státní podporu.
(92)
V judikatuře Soudního dvora (57) je uvedeno: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že čl. 87 odst. 1 ES [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky nebo určitá odvětví výroby‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci“ (58). Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o ES nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních podpor, nýbrž je definuje podle jejich účinků (59). Podle vlastní praxe Komise a judikatury EU v případech týkajících se daní může dotyčná selektivní výhoda vyplývat z výjimky z daňových ustanovení legislativní, regulační nebo správní povahy nebo z volného uvážení finančních úřadů. Selektivní povaha opatření však může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, přičemž v tomto případě lze mít za to, že opatření nepředstavuje státní podporu (60).
(93)
Komise za prvé podotýká, že v posuzovaném případě je obecný daňový systém systémem, jenž se v zásadě vztahuje na všechna kasina a který je stanoven v zákoně č. 2206/1994 a v prováděcím ministerském rozhodnutí z roku 1995 (což řecké orgány potvrdily, viz 19. bod odůvodnění výše).
(94)
Komise za druhé uvádí, že dotyčné opatření představuje odchylku od obecného daňového systému. Jak potvrdily řecké orgány, zvláštní ustanovení vztahující se na veřejná kasina (a soukromé kasino Soluň) se pokládají za výjimky z obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a prováděcího ministerského rozhodnutí z roku 1995 (viz 19. bod odůvodnění a následující body).
(95)
Komise podotýká, že až do roku 2003 se na kasina Mont Parnès a Korfu nevztahoval požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % vstupního poplatku. Jak bylo zmíněno výše, tento požadavek začal pro kasina Soluň a Rhodos platit v okamžiku, kdy jim byly uděleny licence podle zákona č. 2206/1994, kasinu Soluň v roce 1995 a kasinu Rhodos v roce 1996. V případě kasin Mont Parnès a Soluň zůstal vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do současnosti, v případě kasina Korfu zůstal ve výši 6 EUR do privatizace v srpnu 2010 a v případě kasina Rhodos do privatizace v roce 1999. Požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % a vstupního poplatku ve výši 15 EUR však byl pro ostatní kasina od roku 1995 závazný a byl takto uplatňován.
(96)
Komise se proto domnívá, že opatření je selektivní.
(97)
Komise za třetí poznamenává, že selektivní povaha opatření může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, tj. tím, nakolik výjimky z daňového systému či rozdíly v rámci systému přímo vyplývají ze základních nebo hlavních zásad systému v dotyčném členském státě (jedná se o třetí krok v analýze selektivity). Komise v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora usuzuje, že opatření zavádějící rozlišení mezi podniky nepředstavují státní podporu, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy poplatků, do níž tato opatření patří (61). Tato opodstatněnost na základě povahy nebo celkového uspořádání daňového systému odráží soulad konkrétního daňového opatření s vnitřní logikou obecného daňového systému. Praxe Komise a judikatura Soudního dvora však zaujímají k takovémuto opodstatnění velmi restriktivní přístup. Důvody, na nichž je toto opodstatnění založeno, musí souviset s daňovým systémem.
(98)
Řecké orgány uvedly, že se individuální situace každého kasina liší a že vstupní poplatky jsou stanoveny na základě této situace, přičemž se přihlíží k tomu, že cílem je stanovit cenu, která odrazuje osoby s nízkými příjmy od hazardních her.
(99)
Komise nemůže tato tvrzení přijmout. Tvrzení, že výše poplatku je stanovena a opodstatněná na základě situace každého kasina s přihlédnutím k tomu, že cílem je odradit osoby s nízkými příjmy od hazardních her, není slučitelná se skutečností, že se kasina Mont Parnès a Soluň, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, nacházejí v blízkosti nejlidnatějších oblastí. Je rovněž v rozporu s ustanovením, které výslovně povoluje bezplatný vstup zákazníků, je-li státu přesto odvedeno 80 % vstupního poplatku.
(100)
Komise rovněž podotýká, že není zjevné, proč je tento nižší poplatek nezbytný konkrétně v případě těchto kasin, a nikoli v případě ostatních kasin. Řecké orgány neobjasnily ekonomický výpočet ke stanovení nižšího vstupního poplatku ve výši 6 EUR místo na jiné střední úrovni, nebo za předpokladu, že skutečně existují zvláštní okolnosti, které podle Řecka spočívají především v zeměpisné poloze konkrétního kasina, skutečnost, proč musí všechna kasina využívající opatření (zpravidla, viz výše) účtovat stejný vstupní poplatek místo ceny přizpůsobené jejich individuální situaci. Pokud se například tvrdí, že nižší vstupní poplatek odůvodňují faktory, které souvisí se zeměpisnou polohou každého kasina, toto odůvodnění každopádně neplatí pro kasino Soluň, které (jak se zdá) využívá toto zacházení nikoli kvůli své zeměpisné poloze, nýbrž na základě vnitrostátního předpisu, jenž poskytuje podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu nejvýhodnější zacházení použitelné na domácí podniky. Při stanovení vstupního poplatku do kasina Soluň nebyla tudíž nikdy (jak se zdá) aspektem jeho zeměpisná poloha. Jako další příklad, po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Řecké orgány nevysvětlily uspokojivě, proč již nyní výše uvedené zvláštní okolnosti neplatí a proč již není nutná nižší cena vstupenek.
(101)
Komise vyvozuje závěr, že selektivní povaha posuzovaného opatření není opodstatněná na základě povahy nebo obecného uspořádání systému. Komise se domnívá, že sporné opatření obsahuje prvek diskriminace v podobě snížení daňového základu, jež má za následek daňovou úlevu poskytnutou individuálně určeným kasinům, a že tato diskriminace není opodstatněná na základě logiky příslušného obecného daňového systému v Řecku.
(102)
Komise dospěla k závěru, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU je kritérium selektivity splněno.
V.1.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(103)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Bez ohledu na právní postavení příjemce nebo zdroje financování toto kritérium předpokládá, že příjemce podpory na základě opatření vykonává hospodářskou činnost.
(104)
V judikatuře Soudního dvora je uvedeno (62): „Za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako zakázané státní podpory není namístě zjistit skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda může podpora ovlivnit tento obchod a narušit hospodářskou soutěž. Konkrétně, pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení podniku vzhledem k jiným konkurenčním podnikům v obchodě v rámci Společenství, musí být tento obchod považován za ovlivněný podporou. […] Krom toho není nezbytné, aby se zvýhodněný podnik sám o sobě podílel na obchodu uvnitř Společenství. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo může být zvýšena s tím důsledkem, že možnosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na trh tohoto členského státu jsou snížené“. Aby bylo možno dojít k závěru, že opatření narušuje hospodářskou soutěž, je navíc podle ustálené judikatury (63) dostačující, že příjemce podpory konkuruje jiným podnikům na trzích otevřených hospodářské soutěži na vnitřním trhu (64). Komise se domnívá, že podmínky uvedené v judikatuře jsou splněny z následujících důvodů.
(105)
Sporné opatření snižuje v porovnání s ostatními kasiny v Řecku daně, které musí příjemci platit, čímž zlepšuje jejich poměrnou finanční situaci a zajišťuje vyšší ziskovost jejich investic, než by tomu bylo v případě, že by toto bylo založeno pouze na jejich vlastních schopnostech.
(106)
Jak již bylo uvedeno, podle ustálené judikatury je kritérium, že podpora musí ovlivnit obchod, splněno, pokud podnik, který je příjemcem podpory, vykonává hospodářskou činnost zahrnující obchod mezi členskými státy. Aby bylo možno vyvodit závěr, že je ovlivněn vnitroevropský obchod, postačuje, že podpora posiluje postavení dotyčného podniku vzhledem k jiným podnikům, které s ním soutěží ve vnitroevropském obchodu. Výše podpory může být relativně nízká, příjemcem může být menší podnik nebo jeho podíl na evropském trhu může být velmi malý a příjemce případně nemusí své výrobky vyvážet, či může vyvážet prakticky veškerou svou výrobu na trh mimo Evropu: nic z toho tento závěr nemění (65).
(107)
Řecko tvrdilo, že poloha kasin a vzdálenosti mezi nimi znamenají, že každé z nich obsluhuje místní trh, a opatření proto nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle ustálené judikatury (66) však neexistuje žádná prahová hodnota, která určuje skutečný nebo možný dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a toto kritérium za účelem použitelnosti čl. 107 odst. 1 proto nezávisí na místní nebo regionální povaze poskytnutých služeb nebo významu dotyčné oblasti činnosti.
(108)
Řecko rovněž uvedlo, že trh hazardních her není mezi členskými státy harmonizován, a členské státy mají proto právo regulovat hazardní hry na vnitrostátní úrovni. Řecko cituje judikaturu Soudního dvora, která povoluje omezení jednotného trhu pro služby v odvětví hazardních her s cílem chránit spotřebitele před podvody a trestnou činností (67).
(109)
Komise plně respektuje právo členských států určovat cíle politiky v oblasti hazardních her, pokud jsou případná omezení volného pohybu služeb vhodná k splnění sledovaných cílů, nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, a jsou uplatňována nediskriminačním způsobem. Komise však nesouhlasí s tím, že z toho vyplývá, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(110)
Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny (68), které spolu vzájemně soutěží, a jejich rozhodnutí investovat do kasin či jiných hotelových zařízení by mohla být tímto opatřením ovlivněna, jelikož to má dopad na poměrnou ziskovost těchto skupin a jejich investic. Kasina se často nacházejí v turistických oblastech, což naznačuje, že existence kasina může přitahovat do Řecka turisty. Ministerstvem, které v Řecku odpovídá za kasina, je ministerstvo cestovního ruchu. Komise rovněž podotýká, že existuje i určitá přeshraniční mobilita zákazníků. Služby kasin jsou poskytovány na přeshraničním základě - kasina poskytují tyto služby například na výletních lodích spojujících Řecko s Itálií a jinými turistickými oblastmi. Osoby, které chtějí hrát hazardní hry, si mohou vybrat mezi hrou v kasinu a na internetu. On-line hazardní hry představují mezinárodní odvětví podnikání a hráči v Řecku mají přístup k takovýmto službám poskytovaným provozovateli v jiných členských státech. On-line hazardní hry byly předmětem rozsudku, na nějž odkázalo Řecko (viz bod 108). Řecké orgány popřely možnost hospodářské soutěže s jinými formami hazardních her, která byla uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení, a poukázaly na to, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální. Navzdory současné právní situaci v Řecku samotné řecké orgány připustily, že se hazardní hry prostřednictvím internetu rozrůstají do „nekontrolovatelných rozměrů“ (69). Je třeba odkázat rovněž na rozsudek Soudního dvora ve věci C-65/05 Komise v. Řecko (70), v němž Soudní dvůr rozhodl, že zákon 3037/2002, jenž měl zakázat hazardní hry prostřednictvím internetu v Řecku, představuje neodůvodněnou překážku svobody usazování a volného pohybu služeb.
(111)
Zvyky spotřebitelů a disponibilní příjem, který je k dispozici pro volnočasové činnosti, jako je využívání služeb kasin, mimoto ovlivňuje světová hospodářská krize. V této zvláštní situaci má rozlišení vstupních poplatků ještě rušivější dopad na rozhodnutí spotřebitelů, a tudíž s větší pravděpodobností narušuje hospodářskou soutěž na trhu kasin.
(112)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že i pokud by se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl nebo dosud může ovlivnit rozhodnutí zahraniční společnosti, zda investovat do kasina v Řecku, či nikoli, může zahraniční společnost vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953; Komise podotýká, že se tato vyhláška nepoužívá automaticky a že by ve skutečnosti umožnila, aby bylo výhodnější zacházení poskytnuté kasinům využívajícím opatření (tj. nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR) přiznáno rovněž ostatním podnikům. Toto opatření proto může posuzovanou daňovou diskriminaci dále rozšířit. Komise rovněž podotýká, že ačkoliv legislativní vyhlášku č. 2687/1953 mohla využít i ostatní kasina, pokud by vložila zahraniční kapitál a podala včas příslušnou žádost, její uplatňování podléhá zvláštním svévolným pravidlům, která znamenají, že opatření je selektivní. Jediný další příklad možného použití tohoto právního předpisu, na něž byla Komise upozorněna, se týkal kasina na Syrosu, které podalo žádost, tato však byla zamítnuta, jelikož byla podána až po vložení zahraničního kapitálu, a nikoli předem.
(113)
Při privatizaci kasina Mont Parnès obsahovala kupní smlouva výslovně možnost udělení licence druhému kasinu ve stejném regionu. Pravděpodobnost investice do takovéto transakce jednoznačně závisí na podmínkách hospodářské soutěže se stávajícím provozovatelem. Jelikož nelze vyloučit, že kasina mohou soutěžit s podobnými společnostmi v ostatních členských státech, je nutno mít za to, že tento požadavek stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU je splněn.
(114)
Komise vyvozuje závěr, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že může zlepšit provozní podmínky příjemců, kteří v Řecku přímo vykonávají hospodářské činnosti a musí odvádět tuto daň ze vstupu do kasin.
V.1.5 Závěr
(115)
Komise vyvozuje závěr, že kritéria pro existenci podpory ve smyslu článku 107 SFEU jsou splněna a že opatření představuje podporu pro kasina s nižším vstupním poplatkem. Těmito kasiny jsou kasina Mont Parnès, Korfu, Soluň a Rhodos. Komise má za to, že kasino Rhodos již není příjemcem podpory, jelikož od privatizace v dubnu 1999 přestalo účtovat nižší vstupní poplatek. Komise se domnívá, že řecké orgány ani kasino Mont Parnès nepředložily dostatečná tvrzení, která by mohla tento závěr změnit.
V.2 Slučitelnost podpory
(116)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zastává názor, že opatření není způsobilé pro žádnou z výjimek stanovených v článcích 106 nebo 107 SFEU.
(117)
Řecko až dosud tvrdilo, že opatření neobsahuje státní podporu, a nepředložilo žádné tvrzení, které by prokazovalo, proč by případnou podporu bylo možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(118)
Jak bylo objasněno výše, Komise uznává právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU a uznává, že takováto regulace, která má kontrolovat hazardní hry a odrazovat od nich, je legitimním cílem veřejné politiky. I kdyby toto skutečně bylo účelem podpory, Komise se nedomnívá, že by podpora spadala do oblasti působnosti čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak však bylo uvedeno výše, tvrzení, že opatření má za cíl odrazovat od hazardních her, není slučitelné se skutečností, že ke kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, patří kasina, jež jsou nejblíže nejlidnatějších oblastí Řecka. Je rovněž v rozporu s výslovným ustanovením, které kasinům umožňuje povolit zákazníkům bezplatný vstup, pokud státu přesto odvedou 80 % vstupního poplatku.
(119)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo se v tomto případě nepoužijí.
(120)
Výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. a), která povoluje podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, se rovněž nepoužije, jelikož posuzované opatření není podmíněno tím, že příjemci vykonávají činnost v oblastech, v nichž existují tyto zvláštní okolnosti (71).
(121)
Sporné opatření nelze stejně tak považovat za podporu, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Řecka, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. b). Nemá za cíl ani pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. d).
(122)
Sporné opatření je nutno posoudit rovněž na základě ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c), jež povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Je však třeba uvést, že sporné opatření nespadá do žádného z případů, v nichž Komise uznala, že se použije toto ustanovení, ani do žádných pokynů nebo rámců, které stanoví podmínky, za nichž lze určité druhy podpor považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(123)
Sporné opatření představuje provozní podporu, která uměle posiluje konkurenční postavení určitých podniků vzhledem k jiným podobným podnikům a která není podmíněna tím, že příjemci vykonávají určitou zvláštní činnost za účelem dosažení politických cílů společného zájmu.
(124)
Výhoda, kterou sporné opatření poskytuje, nesouvisí s investicemi, tvorbou pracovních míst ani s konkrétními projekty. Jednoduše osvobozuje dotyčné podniky od poplatků, které musí obvykle hradit podobné podniky, a je ji proto nutno považovat za provozní podporu. Provozní podpora zpravidla nesplňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c), jelikož narušuje hospodářskou soutěž v odvětvích, v nichž je poskytována, a současně nemůže na základě své povahy dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení (72). Ačkoliv tuto podporu lze výjimečně poskytnout v oblastech, které jsou způsobilé na základě výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a ačkoliv určité oblasti Řecka jsou způsobilé pro tuto podporu, Komise má vážné pochybnosti, zda jsou v daném případě splněna kritéria, na jejichž základě by bylo možno takovouto provozní podporu považovat za slučitelnou. Podle běžné praxe Komise nelze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, jelikož neusnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, není časově omezená, nepředpokládá se její postupné snižování a není úměrná tomu, co je nezbytné k odstranění zvláštního hospodářského znevýhodnění dotyčných oblastí.
(125)
Je proto nutno vyvodit závěr, že posuzované opatření není slučitelné s vnitřním trhem.
V.3 Zákonnost podpory
(126)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, první právní akty, které zavádějí daňovou diskriminaci mezi kasiny, pocházejí z let 1994 a 1995, a Komise proto posuzovala, zda celé opatření představuje „existující podporu“ ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
(127)
Daňová diskriminace byla zavedena protiprávně (tj. pro účely práva EU v oblasti státních podpor) v roce 1995, kdy se řecké orgány rozhodly povolit některým kasinům výjimku z obecného pravidla, jež se odchyluje od zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995. Řecké orgány konkrétně veřejným kasinům Mont Parnès, Korfu a Rhodos povolily, aby nadále uplatňovala nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR místo běžného poplatku ve výši 15 EUR, a v roce 1995 toto výhodnější zacházení výslovně přiznaly rovněž kasinu Soluň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953 týkající se zahraničního kapitálu. Ostatním pěti soukromým kasinům, která byla od roku 1995 zřízena a byla jim udělena licence podle zákona č. 2206/1994, byl uložen běžný poplatek ve výši 15 EUR a kasina tuto výši poplatku dodržovala. Podle zákona č. 3139/2003 byl u kasin Mont Parnès a Korfu zachován nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR s tím účinkem, že daňová diskriminace byla protiprávně prodloužena a potvrzena. Kasino Soluň má v důsledku diskriminace výhodu, jelikož je mu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu, což bylo potvrzeno nařízením prezidenta č. 290/1995, které bylo vydáno podle zákona z roku 1953, jak bylo objasněno výše. Opatření vztahující se na kasino Soluň úzce souvisí s opatřeními platnými pro kasina Mont Parnès a Korfu. Řecké orgány sdělily (73), že po roce 1995 byla nadnesena otázka výše vstupního poplatku a správce kasina Soluň požádal, aby byla výše vstupního poplatku v Soluni stanovena na stejné úrovni jako v případě kasina Mont Parnès, tj. 6 EUR; po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Lze proto předpokládat, že pokud se zacházení s kasiny Mont Parnès a Korfu v roce 2003 změnilo, takže tato kasina musela účtovat poplatek ve výši 15 EUR, pak se mělo změnit rovněž zacházení s kasinem Soluň. K tomu však nedošlo a na základě vnitrostátních předpisů byla daňová diskriminace zachována.
(128)
Žádné z opatření přinášejících prospěch konkrétním kasinům, jež byla popsána výše, nebylo nikdy oznámeno Komisi ani jí schváleno, zcela jistě nikoli podle pravidel EU v oblasti státních podpor.
(129)
V článku 15 procesního nařízení (74) se uvádí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se zastaví po dobu, kdy je rozhodnutí Komise předmětem jednání před Soudním dvorem. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za „existující podporu“. Podle čl. 1 písm. c) téhož nařízení však změny „existující podpory“ představují „novou podporu“.
(130)
Komise podotýká, že podle judikatury soudů EU „promlčecí lhůta stanovená v článku 15 nařízení o postupu týkajícím se státních podpor … v žádném případě nevyjadřuje obecnou zásadu, která přeměňuje novou podporu na existující podporu, nýbrž pouze vylučuje navrácení podpor, které byly poskytnuty více než deset let před prvním zásahem Komise“ (75).
(131)
V daném případě Komise ani Řecko na žádost Komise nejednaly až do roku 2009. Komise začala jednat dne 21. října 2009, kdy Řecku předala stížnost a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo.
(132)
Veškerá podpora, která byla na základě tohoto opatření poskytnuta ke dni 21. října 1999 nebo posléze (což je deset let přede dnem, kdy Komise předala stížnost řeckému státu a vyžádala si informace), představuje novou a protiprávní podporu, jež byla zavedena bez předchozího oznámení Komisi či rozhodnutí Komise a na niž se vztahuje článek 15 procesního nařízení, pokud jde o její navrácení, jak je podrobněji objasněno níže.
V.4 Vyčíslení a vrácení podpory
(133)
Sporné opatření bylo zavedeno, aniž bylo Komisi předem oznámeno podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Opatření proto představuje protiprávní podporu.
(134)
V článku 14 procesního nařízení se uvádí, že je-li v případech protiprávní státní podpory zjištěno, že tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem, je nutno vyžadovat od příjemce navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva. Navrácení podpory má pokud možno obnovit konkurenční postavení, které existovalo před poskytnutím podpory. Tvrzení předložená řeckými orgány či kasinem Mont Parnès neodůvodňují odklon od této základní zásady.
(135)
V čl. 14 odst. 1 procesního nařízení je stanoveno: „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. Podle judikatury Soudního dvora a rozhodovací praxe Komise by příkaz k navrácení podpory porušil obecné zásady práva EU, pokud by Komise svým jednáním vyvolala u příjemce oprávněná očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem EU (76).
(136)
V rozsudku ve věci Forum 187 (77) Soud uvedl, že „právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání je otevřeno každému procesnímu subjektu, u kterého vzbudil orgán Společenství podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správou … Rovněž, i když je opatrný a obezřetný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí opatření Společenství, které se může nepříznivě dotknout jeho zájmů, dovolávat takovéto zásady se nemůže, pokud je toto opatření přijato“.
(137)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že případné navrácení podpory by v daném případě bylo v rozporu se zásadou přiměřené důvěry občana na základě rozhodnutí vydaného podle vnitrostátního práva řeckou Radou státu; Komise podotýká, že se jedná o opatření členského státu přijaté vnitrostátním orgánem, a nikoli opatření přijaté orgánem EU v oblasti působnosti výše uvedené judikatury. Rozhodnutí Rady státu mimoto vycházelo výhradně z vnitrostátního práva a nezabývalo se otázkou státní podpory ani hodnocením opatření jako státní podpory. Komise proto nemůže od navrácení podpory upustit na základě těchto tvrzení.
(138)
Řecko a kasino Mont Parnès tvrdily, že kasino Loutraki před podáním stížnosti Komisi otálelo, a porušilo proto zásadu, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem; Komise podotýká, že prodleva na straně stěžovatele nemůže v žádném případě zabránit navrácení protiprávní podpory s přihlédnutím k desetileté promlčecí lhůtě stanovené v článku 15 procesního nařízení.
(139)
Komise proto nemůže přijmout tvrzení, která s ohledem na výjimečné upuštění od navrácení podpory předložily řecké orgány a kasino Mont Parnès.
(140)
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, vnitrostátní opatření z let 1994 a 1995 ukládala požadavek týkající se jak povinnosti odvádět 80 % hodnoty vstupního poplatku, tak i běžné ceny vstupenky všech kasin ve výši 15 EUR. Pro kasina využívající opatření však požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % ani běžné ceny ve výši 15 EUR neplatil, ačkoliv na ostatní kasina se oba tyto požadavky vztahovaly od roku 1995 a od té doby se používaly v praxi (všechna soukromá kasina získala licence v roce 1995 nebo 1996 a v té době začala opatření uplatňovat s jedinou výjimkou kasina Soluň). Jelikož daňová diskriminace, která vyplývá z rozdílných cen vstupenek a souvisí s 80 % odvodem státu, ve skutečnosti začala v roce 1995, lze mít za to, že období poskytování podpory začalo v roce 1995.
(141)
V souladu se závěry uvedenými v oddíle V.3 „Zákonnost podpory“ se Komise domnívá, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení podpory poskytnuté do dne 21. října 1999.
(142)
Výpočet částky, která má být navrácena, musí vycházet ze skutečnosti, že (jak bylo objasněno v tomto rozhodnutí (viz rovněž bod 85)) se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina.
(143)
Při výpočtu částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina, je však nutno přihlédnout k určitým aspektům souvisejícím se situací konkrétního kasina, jak je vysvětleno níže.
-
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, požadavek, aby byla státu odvedena částka ve výši 80 % ceny vstupenek, který byl uložen ministerským rozhodnutím z roku 1995, se vztahoval na kasina Korfu a Mont Parnès ode dne, kdy jim byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, tj. v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003. V období od konce roku 2000 do doby udělení licence v roce 2003 však společnost ETA začala státu dobrovolně odvádět 80 % ceny vstupenek (přičemž cena vstupenky činila 6 EUR) (78). Z této informace, kterou poskytly řecké orgány, a s výhradou dalších připomínek, které řecké orgány případně chtějí podat (a které výše uvedené skutečnosti potvrdí nebo vyvrátí), lze odvodit, že do roku 2000 nebyla odváděna žádná daň ze vstupu, a to ani z nižší částky (80 % z 6 EUR). Během prvního období (od 21. října 1999 do konce roku 2000) by proto částka, jež má být navrácena, měla být vypočítána s použitím částky ve výši 12 EUR, což je daň v plné výši, kterou odváděla soukromá kasina v době, kdy veřejná kasina neplatila žádnou daň, která se vynásobí počtem vstupenek vydaných v daném období.
-
Kasinu Soluň byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1995 (79). Požadavek týkající se odvodu státu ve výši 80 % ceny vstupenek se na kasino Soluň vztahoval od doby udělení licence v roce 1995. Kasino Soluň účtovalo nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR, který účtovala i kasina Mont Parnès a Korfu. Částku, kterou má vrátit kasino Soluň, je proto nutno vypočítat tak, že se počet vstupenek vydaných ode dne 21. října 1999 vynásobí částkou 7,20 EUR.
-
Kasinu Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996. V té době začalo uplatňovat cenu vstupenek ve výši 6 EUR, po privatizaci v dubnu 1999 však přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Z připomínek podaných během formálního vyšetřovacího řízení má Komise za to, že po privatizaci v dubnu 1999 přestalo být kasino Rhodos příjemcem podpory, takže navrácení podpory tímto kasinem brání promlčecí lhůta stanovená v článku 15 procesního nařízení.
(144)
Komise nemá k dispozici dostatečné údaje, aby mohla dospět k přesnému odhadu částek, jež mají vrátit jednotlivá kasina využívající opatření. Žádné ustanovení práva EU však nevyžaduje, aby Komise v případě, že nařídí navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, stanovila přesnou částku podpory, jež má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informaci, která členskému státu a podniku, který je příjemcem podpory, umožní stanovit tuto částku bez větších potíží. Komise se tedy může platně omezit na konstatování povinnosti vrácení dotyčné podpory a přenechat vnitrostátním orgánům výpočet přesné částky, která má být vrácena, na základě pokynů, jež Komise uvede ve svém rozhodnutí.
(145)
Na základě informací poskytnutých členským státem uvádí Komise níže potřebné pokyny pro navrácení podpory.
(146)
Následující tabulka podává celkový přehled o počtu vstupenek vydaných jednotlivými kasiny každý rok (jak je uvedeno v tabulce, poskytnuté údaje nejsou úplné) a uvádí předběžný odhad částek, jež mají být navráceny jednotlivými kasiny, s výhradou případných dalších připomínek, které může Řecko chtít podat poté, co provedlo výpočty týkající se navrácení podpory.
Odhadovaný počet vstupenek vydaných jednotlivými kasiny
ROK
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Informace chybí
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2001
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2002
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2003
Informace chybí do 1. května 2003
Ke dni 1. května 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (do 22.10):
(…)
(…)
(…)
(…)
Celkem do dne 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Vstupenky vydané po dni 22.10.2009
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Předběžný odhad částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina
(v statisících EUR, zaokrouhlené údaje)
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
Algoritmus a výpočet
Pro období 22.10.1999-2000 (82):
počet vstupenek
(x1) × 12 = A1
Pro období 22.10.1999-2000:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 12 = A2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.1999-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Nepoužitelné
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
(y1) × 7,20 = B1
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z1) × 7,20 = C1
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z2) × 7,20 = C2
Pro období 22.10.2009-30.8.2010 (83):
počet vstupenek
(z3) × 7,20 = C3
Celková částka, která má být navrácena
A1 + B1 + C1
Je třeba vypočítat
A2 + B2 + C2
Je třeba vypočítat
AB3 + C3
Je třeba vypočítat
Nepoužitelné
Celková částka, která má být navrácena
Je třeba vypočítat
(147)
Komise dále podotýká, že čl. 108 odst. 3 Smlouvy má odkladný účinek. Komise neobdržela žádné informace ohledně toho, že sporné opatření bylo od doby vydání rozhodnutí o zahájení řízení pozastaveno. Řecké orgány proto opatření patrně dosud uplatňují (84). Řecko musí od příjemce získat podporu, která byla poskytnuta do dne vydání tohoto rozhodnutí. Komise podotýká, že po privatizaci v srpnu 2010 přestalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 6 EUR a přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Při výpočtu částky, která má být navrácena, je proto nutno vzít v úvahu pouze období do srpna 2010.
(148)
Na základě výše uvedených tvrzení musí Komise Řecku nařídit navrácení neslučitelné státní podpory, která byla příjemcům poskytnuta protiprávně. Komise podotýká, že Řecko musí s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zrušit veškeré dosud existující daňové výhody poskytované na základě posuzovaného opatření.
(149)
Co se týká budoucnosti, Řecko uvedlo, že zkoumá možnou změnu cenové politiky kasin, která by měla odstranit diskriminaci mezi kasiny. Podle Řecka tento nový právní předpis ukončí uplatňování posuzovaného opatření. Řecko však Komisi dosud neinformovalo o případném pokroku v tomto směru ani o žádných změnách, které byly skutečně provedeny. Komise se domnívá, že přijetí nového právního předpisu je zásadní pro vyřešení otázek diskriminace mezi kasiny v Řecku, a vybízí Řecko, aby neprodleně přijalo potřebná opatření.
VI. ZÁVĚR
(150)
Na základě výše uvedených úvah, příslušné judikatury a zvláštních znaků tohoto případu má Komise za to, že sporné opatření spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise rovněž konstatuje, že sporné opatření bylo zavedeno v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představuje proto protiprávní podporu.
(151)
Komise uvádí, že podle článku 14 procesního nařízení může být od příjemce vyžadováno navrácení protiprávní podpory, a nařídí, aby Řecko zajistilo navrácení protiprávní podpory, kterou obdrželo každé z kasin využívajících opatření. Komise podotýká, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení případné podpory poskytnuté do dne 21. října 1999. Řecko by s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí mělo zrušit všechny dosud existující daňové výhody poskytované na základě opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou Řecko zavedlo současným uplatňováním řady (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví ve výši 6 EUR respektive 15 EUR,
byla zavedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož kasinům Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Soluň a Korfu využívajícím opatření (za předpokladu, že kasino Rhodos přestalo být příjemcem podpory v dubnu 1999) poskytla neoprávněnou konkurenční výhodu.
Článek 2
1. Řecko získá od kasin využívajících opatření neslučitelnou podporu uvedenou v článku 1, která byla poskytnuta ode dne 21. října 1999.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 (85).
4. Řecko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškerou dosud existující daňovou diskriminaci, která byla způsobena podporou uvedenou v článku 1.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Řecko Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří získali podporu v rámci režimu uvedeného v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich v rámci sporného opatření získal a která je vypočtena podle pokynů obsažených v tomto rozhodnutí;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Řecko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Řecko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemci vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMISJONI OTSUS,
24. mai 2011,
riigiabi kohta, mida Kreeka andis teatavatele Kreeka kasiinodele (riigiabi C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09))
(teatavaks tehtud numbri K(2011) 3504 all)
(Ainult kreekakeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/716/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool viidatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse,
ning arvestades järgmist:
I. MENETLUS
(1)
Ettevõtja DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (edaspidi „kaebuse esitaja” või „Loutraki”) (2) esitas 8. juulil 2009 komisjonile kaebuse kasiinode sissepääsutasude pealt makstavate maksude süsteemi käsitlevate Kreeka õigusaktide kohta, väites, et selle süsteemi raames anti riigiabi kolmele ettevõtjale, nimelt Regency Casino Mont Parnèsile, Kérkyra kasiinole ja Regency Casino Thessaloníkile (3). Kaebuse esitaja kinnitas 7. oktoobri 2009. aasta e-kirjaga, et ta ei ole vastu enda isiku avalikustamisele. 14. oktoobril 2009 toimus komisjoni ametnike ja kaebuse esitaja esindajate vaheline kohtumine. Kaebuse esitaja esitas 26. oktoobri 2009. aasta kirjaga täiendavad üksikasjad oma kaebuse toetuseks.
(2)
21. oktoobril 2009 edastas komisjon kõnealuse kaebuse Kreekale ja palus Kreekal selles tõstatatud küsimusi selgitada. Kreeka palus 17. novembri 2009. aasta kirjaga vastamiseks lisaaega, mida komisjon võimaldas 18. novembri 2009. aasta e-kirjaga. Kreeka vastas komisjonile 27. novembril 2009.
(3)
15. detsembril 2009 edastas komisjon Kreeka vastuse kaebuse esitajale. Kaebuse esitaja esitas oma märkused Kreeka vastuse kohta 29. detsembril 2009.
(4)
Komisjon küsis 25. veebruaril, 4. ja 23. märtsil ning 13. aprillil 2010 Kreekalt lisateavet ja Kreeka vastas 10. märtsil ning 1. ja 21. aprillil 2010.
(5)
Komisjon teatas 6. juuli 2010. aasta otsusega (edaspidi „menetluse algatamise otsus”) Kreekale, et ta algatab Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse seoses Kreeka rakendatud meetmega, mis seisnes madalama määraga maksu võtmises teatavate kasiinode sissepääsutasudelt. Menetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas ja huvitatud isikutel paluti esitada oma märkused (4).
(6)
Kreeka palus 9. augusti 2010. aasta kirjaga anda vastamiseks lisaaega, mille komisjon võimaldas 18. augusti 2010. aasta kirjaga. Komisjon sai Kreeka märkused menetluse algatamise otsuse kohta 6. oktoobril 2010. Kreeka ametiasutused esitasid vaidlustatud meetme kohta lisateavet 12. oktoobril 2010.
(7)
Komisjon sai pärast uurimise algatamist märkusi kahelt huvitatud isikult: Mont Parnèsi kasiino (üks meetme abisaajatest) esindajad esitasid oma märkused 4. augusti 2010. aasta kirjaga ja eraõigusliku Loutraki kasiino esindajad esitasid oma märkused 8. ja 25. oktoobri 2010. aasta kirjaga.
(8)
Komisjon edastas 29. oktoobri 2010. aasta kirjaga need märkused Kreeka ametiasutustele, et anda neile võimalus vastata. Kreeka ametiasutused esitasid 6. detsembri 2010. aasta kirjaga oma selgitused kolmandate isikute märkuste kohta, püüdes muu hulgas selgitada kõnealuse süsteemi kohaldamise teatavaid aspekte ning juhtumi analüüsimise seisukohast oluliste Kreeka õigusaktide tõlgendamist.
II. HINNATAV MEEDE
II.1. Meede
(9)
Hinnatav meede hõlmab teatavaid kasiinosid soodustavat maksualast diskrimineerimist, mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut osaliselt kohustuslikku sätet, millega
-
kehtestati ühtne 80 % suurune maks pääsmehinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud pääsmehinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele,
pannes seega eraõiguslikud kasiinod ebasoodsasse konkurentsiolukorda (5).
(10)
Meetmest saavad kasu avalik-õiguslikud kasiinod ja üks eraõiguslik kasiino, Thessaloníki kasiino, millele võimaldati erandkorras samasugune kohtlemine kui avalik-õiguslikele kasiinodele, nagu edaspidi põhjalikumalt selgitatakse.
II.2. Abisaajad
(11)
Analüüsitava meetme abisaajad on järgmised Kreeka kasiinod: Mont Parnès, (6) Thessaloníki, (7) Kérkyra (8) ja Rhodos (9).
(12)
Menetluse algatamise otsuse tegemise ajal kohaldati väiksemat, 6 euro suurust reguleeritud sissepääsutasu üksnes kolme Kreeka kasiino suhtes: Mont Parnèsi, millest 49 % oli erastatud, kuid mille aktsiatest 51 % jäi avaliku sektori kontrolli alla, Thessaloníki, mis oli eraõiguslik kasiino, kuid mida koheldi kui avalik-õiguslikku kasiinot, ja Kérkyra kasiino suhtes, mis oli avalik-õiguslik kasiino. Rhodosel ja Kérkyral asuvad kasiinod said meetme raames abi vastavalt üksnes 1999. aasta aprillini (10) ja 2010. aasta augustini, (11) sest pärast nende täielikku erastamist lõpetasid nad väiksema sissepääsutasu võtmise.
II.3. Asjaomased Kreeka õiguse sätted
(13)
Enne turu liberaliseerimist 1994. aastal tegutses Kreekas üksnes kolm kasiinot - Mont Parnès, Kérkyra ja Rhodos. Sel ajal olid kasiinod avalik-õiguslikud ettevõtjad ja nende kui riigile kuuluvate klubide tegevust juhtis Kreeka turismiamet (EOT) (12). Kõnealuste kasiinode sissepääsutasu kehtestati EOT peasekretäri otsusega järgmiselt (13):
-
Mont Parnès: EOT kehtestas 1991. aastal sissepääsutasuks 2 000 Kreeka drahmi (ligikaudu 6 eurot) (14);
-
Kérkyra: EOT kehtestas 1992. aastal sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi ja tõstis selle 1997. aastal 2 000 Kreeka drahmini;
-
Rhodos: EOT kehtestas 1992. aastal sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi.
(14)
Turg liberaliseeriti 1994. aastal seaduse nr 2206/1994 kohaselt ja senistele avalik-õiguslikele kasiinodele lisandus kuus vastasutatud eraõiguslikku kasiinot (15). 1994. aasta seadusega nähti ette 14 litsentsi väljastamine kolmele olemasolevale avalik-õiguslikule kasiinole (Rhodos, Mont Parnès ja Kérkyra) ning 11 asutatavale eraõiguslikule kasiinole (16). Kavandatud 11 uuest eraõiguslikust kasiinost sai litsentsi ja alustas tegevust siiski üksnes kuus kasiinot, nimelt Chalkidikes, Loutrakis, Thessaloníkis, Rio’s (Ahhaia), Xanthis (Traakia) ja Sýrosel (1995. ja 1996. aastal) asuvad kasiinod; ülejäänud viis litsentsi tühistati.
(15)
Seaduse nr 2206/1994 artikli 2 lõikes 10 on sätestatud, et teatavates piirkondades asuvate kasiinode sissepääsutasu kehtestatakse ministri otsusega; sama otsusega määratakse ka kindlaks see osa sissepääsutasust, mis läheb Kreeka riigi tuludesse. Rahandusministri 16. novembri 1995. aasta otsusega (17) nähti ette, et alates 15. detsembrist 1995 peavad kõik seaduse nr 2206/1994 reguleerimisalasse kuuluvate kasiinode pidajad küsima 5 000 Kreeka drahmi (18) suurust sissepääsutasu (19) (ligikaudu 15 eurot) (20). Otsuse kohaselt peavad kasiinoettevõtjad maksma 80 % iga pääsme nimiväärtusest riikliku maksuna riigile, samal ajal kui ülejäänud 20 %, sh asjaomane käibemaks, on kasiino tulu (21). Otsusega nähakse ette, et kasiinod võivad võimaldada tasuta sissepääsu (22). Olenemata sellest, kui suurt sissepääsutasu kasiinod oma klientidelt küsivad, peavad nad siiski maksma riigile 80 % reguleeritud hinnast (23). Otsuse kohaselt peavad kasiinod tasuma maksu kord kuus (24). Samuti nähakse sellega ette konkreetsed allahindlused pääsmetele, mis kehtivad 15 või 30 päeva (25).
(16)
Kõik alates 1995. aastast seaduse nr 2206/1994 alusel asutatud uued eraõiguslikud kasiinod on ministri 1995. aasta otsust kohaldanud ja küsinud (üldjuhul, nagu eelmises punktis selgitatud) 15 euro suurust sissepääsutasu, välja arvatud Thessaloníki, nagu edaspidi põhjalikumalt selgitatakse.
(17)
Riigile kuuluvad Mont Parnèsi, Kérkyra ja Rhodose kasiino jätkasid siiski tegutsemist EOT klubidena (26) ega kohaldanud 1994. ja 1995. aasta õigusakte seni, kuni said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi.
(18)
Kreeka ametiasutuste esitatud märkuste ja siseriiklike eeskirjade selgituste põhjal toimib kõnealune süsteem komisjoni arvates tegelikult järgmiselt.
(19)
Kreeka ametiasutused selgitasid, et kasiinode tegevust reguleerib Kreekas üldiselt seadus nr 2206/1994. Erisätteid, mida kohaldatakse enne seaduse nr 2206/1994 kehtestamist olemas olnud avalik-õiguslike kasiinode suhtes, käsitatakse erandina kõnealuse seaduse üldsätetest (ja ministri 1995. aasta rakendusotsusest) seni, kuni need kasiinod erastatakse ja neile antakse seadusega ettenähtud litsents.
(20)
Seega kuni asjaomased avalik-õiguslikud kasiinod said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi, ei kohaldatud nende suhtes ministri 1995. aasta otsust, st tavapärast 15 euro suurust sissepääsutasu ja nõuet kanda riigile üle 80 % sellest tasust. Avalik-õiguslikud kasiinod hakkasid seda 80 % suurust maksu maksma alles siis, kui nad said seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsentsi (vt allpool punkt 23 jj). Kuna varasemaid EOT otsuseid, millega kehtestati 6 euro suurune sissepääsutasu, käsitati konkreetse erandina (varem kehtinud erisättena), mida ei muudetud seaduse nr 2206/1994 üldsätetega ega ministri 1995. aasta otsusega, jäi avalik-õiguslike kasiinode sissepääsutasuks isegi siis erandlikult 6 eurot ja need kasiinod maksid üksnes 80 % 6 euro pealt. EOT otsuseid peeti mittekohaldatavaks alles pärast erastamist, kui kasiinod ei kuulunud enam täielikult riigile. Alles siis hakkasid kasiinod võtma tavapärast 15 euro suurust sissepääsutasu ja pidid maksma riigile maksu 80 % 15 euro pealt.
(21)
Kuigi tundub, et see kord oleks pidanud üldiselt kehtima, tehti Mont Parnèsi kasiino osalisel erastamisel erand, mis kinnitati seadusega nr 3139/2003 (millega nähti ette ka Kérkyra kasiino erastamine hilisemal kuupäeval): selles seaduses on sõnaselgelt sätestatud, et Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasu on endiselt 6 eurot.
(22)
2000. aastal sai EOT Kérkyra ja Mont Parnèsi kasiino pidajaks Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Kreeka turismi arendamise ettevõte, edaspidi „ETA”), mis kuulus täielikult Kreeka riigile, ning alates 2000. aasta lõpust kuni 2003. aastani, mil ETA kasiinod said seaduse nr 2206/1994 kohase litsentsi, kohandas ETA algul vabatahtlikult ja hiljem seaduse nr 2919/2001 artikli 24 kohaselt kasiinod järk-järgult seadusega nr 2206/1994 kasiinodele kehtestatud nõuetele, et valmistada mõlemad varem riigile kuulunud klubid ette täielikuks litsentsimiseks ja erastamiseks (27). Selle üleminekuperioodi ajal maksis ETA riigile 80 % 6 euro suurusest Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino pääsme hinnast.
(23)
2003. aastal muudeti avalik-õiguslik Mont Parnèsi kasiino aktsiaseltsiks ning 49 % selle kapitalist müüdi erasektorile (28). Seadusega nr 2206/1994 ettenähtud Mont Parnèsi kasiino litsents anti lõpuks 2003. aastal seaduse nr 3139/2003 (artikli 1 lõige 1) alusel. Sama seadusega jäeti alles 6 euro suurune Mont Parnèsi kasiinosse sissepääsu tasu (artikli 1 lõike 1 punkt vii).
(24)
Kérkyra kasiino puhul anti seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsents lõpuks 2003. aastal seaduse nr 3139/2003 (artikli 1 lõige 3) alusel ETA-le, nii et ETA sai selle hilisemal erastamisel kasutusele võtta. Sama sättega nähti ette, et Kérkyra kasiinosse sissepääsu tasu kehtestatakse ministri uue otsusega, viidates seega sellele, et ministri 1995. aasta otsus ei ole kohaldatav. Uut ministri otsust komisjoni andmetel kunagi ei tehtud ja Kérkyra kasiino jätkas 6 euro suuruse sissepääsutasu võtmist kuni erastamiseni 2010. aasta augustis, mil ta hakkas kohaldama 15 euro suurust sissepääsutasu (29).
(25)
Rhodose kasiinole anti seadusega nr 2206/1994 ettenähtud litsents 1996. aastal ministri 29. mai 1996. aasta otsusega T/633. Kasiino jätkas siiski väiksema sissepääsutasu võtmist ja läks 15 euro suurusele sissepääsutasule üle alles pärast erastamist 1999. aasta aprillis: ta tegutses erastamiseni EOT kontrolli all ja tema suhtes kohaldati seega EOT 1992. aasta otsust, millega kehtestati Rhodose kasiino sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi (30).
(26)
Eraõiguslik Thessaloníki kasiino asutati ja talle anti seaduse nr 2206/1994 alusel litsents 1995. aastal (31). Kõnealune kasiino on alati võtnud avalik-õiguslikele kasiinodele (Mont Parnès ja Kérkyra) kohaldatud vähendatud 6 euro suurust sissepääsutasu, tuginedes seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, (32) milles on sätestatud, et välisinvesteeringuga loodud ettevõtteid tuleb kohelda vähemalt sama soodsalt kui muid riigis asuvaid samalaadseid ettevõtteid (33). Kui see küsimus ühel hetkel tõstatati, esitas kasiinot pidav ettevõtja (st Hyatt Regency) taotluse, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestataks samal tasemel kui Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasu, nimelt 6 eurot. Pärast Riikliku Õigusnõukogu arvamuse (arvamus nr 631/1997) saamist see taotlus rahuldati. Alates litsentsi väljastamisest 1995. aastal kohaldatakse Thessaloníki kasiino suhtes nõuet kanda 80 % kasiinopääsme nimiväärtusest üle riigile (34).
III. UURIMISE ALGATAMISE PÕHJUSED
(27)
Komisjon algatas ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase ametliku uurimise, sest tal olid tõsised kahtlused, et tegemist võib olla mitut Kreekas asuvat konkreetselt tuvastatud kasiinot soodustava maksualase diskrimineerimisega, kuna nende kasiinode maksustamise kord oli soodsam kui muude riigis asuvate kasiinode oma.
(28)
Komisjon leidis, et vaidlustatud meede kaldus kõrvale üldistest õigusnormidest, millega kehtestati kasiinode sissepääsutasudele tavapärased maksumäärad, ja seega parandati sellega abisaajate konkurentsivõimet.
(29)
Vaidlustatud meede vähendas Kreeka riigi tulusid ja sellega anti eelis väiksema sissepääsutasuga kasiinodele. Komisjon vastas Kreeka ametiasutuste väitele, mille kohaselt said väiksemast sissepääsutasust otsestelt kasu kliendid, et tarbijate toetamine võib endast kujutada ettevõtjatele riigiabi andmist, kui see sõltub selle ettevõtja tarnitava kauba või osutatava teenuse kasutamisest (35).
(30)
Samuti märkis komisjon, et maksustamise taset ei määratud kindlaks vastavalt iga üksiku kasiino olukorrale; (36) komisjon järeldas esialgu, et meede oli valikuline (37).
(31)
Komisjon leidis, et vaidlustatud meetmega moonutati konkurentsi kasiinode vahel Kreekas ja ettevõtete omandamise turul Euroopas. Komisjoni sõnul austab ta täielikult liikmesriikide õigust reguleerida oma territooriumil hasartmänguvaldkonda kooskõlas ELi õigusega, kuid ta ei nõustu sellest tuleneva järeldusega, et kõnealune meede ei saanud moonutada konkurentsi ega mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust. Asjaomase majandusharu ettevõtjad on sageli rahvusvahelised hotellikontsernid, kelle investeerimisotsuseid võib kõnealune meede mõjutada, ja turistid võivad Kreekat külastada just kasiinode pärast. Sestap järeldas komisjon, et meede võis moonutada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (38).
(32)
Komisjon leidis esialgu, et meede oli ebaseaduslik abi, sest Kreeka ametiasutused rakendasid seda komisjoni eelneva heakskiiduta, ja et abi tuleb võib-olla kooskõlas nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (39) (edaspidi „menetlusmäärus”) artikliga 15 tagasi nõuda.
(33)
Komisjoni arvates ei olnud alust arvata, et vaidlustatud meede on siseturuga kokkusobiv; meede tundus olevat põhjendamatu tegevusabi sellest kasu saanud kasiinodele (40).
(34)
Komisjon märkis, et kui tema kahtlused, et meede sisaldas siseturuga kokkusobimatut riigiabi, leiavad kinnitust, on ta menetlusmääruse artikli 14 lõike 1 alusel kohustatud andma Kreekale korralduse abi abisaajatelt tagasi nõuda, välja arvatud juhul, kui see oleks vastuolus õiguse üldpõhimõttega (41).
IV. KREEKA AMETIASUTUSTE JA HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(35)
Komisjon sai ametliku uurimise käigus märkusi Kreekalt, Elliniko Kazino Parnithas AE (edaspidi „Mont Parnès”) esindajatelt ja Loutrakis asuva eraõigusliku kasiino (edaspidi „Loutraki”) esindajatelt.
IV.1. Kreeka ja Mont Parnèsi märkused
(36)
Abisaaja Mont Parnèsi kasiino esindaja märkused ja Kreeka ametiasutuste märkused on põhimõtteliselt ühesugused ning need esitatakse kokkuvõtlikult käesolevas osas.
IV.1.1. Abi olemasolu
(37)
Nii Kreeka ametiasutused kui ka Mont Parnès eitavad riigiabi olemasolu. Nad väidavad, et riigil ei jää tulu saamata või kui jääb, siis kasiinod ei saa mingit eelist.
(38)
Kreeka ametiasutused väidavad, et hinnaerinevus on üksnes hindade reguleerimise küsimus, sest kehtestatud maksu võetakse väljastatud pääsmete hinnalt ühtse määra alusel.
(39)
Kreeka ametiasutuste sõnul on sissepääsutasu kehtestamise ja riigile maksu maksmise nõude eesmärk takistada väikese sissetulekuga isikuid mängimast hasartmänge, mitte koguda riigile tulu. Asjaolu, et sissepääsutasu võtmisega kogutakse riigile ka tulu, ei muuda selle kui kontrollimeetme olemust. Sellest tulenevalt leiavad Kreeka ametiasutused, et nõue, mille kohaselt tuleb pääse väljastada kasiino hasartmängualale sisenevale kliendile kindlaksmääratud hinna eest, on halduskontrollimeede, millega kehtestatakse tasu, mis ei ole maks ja mida ei saa käsitada maksukoormusena, nagu on sedastatud Riiginõukogu (Kreeka kõrgeim halduskohus) otsuses nr 4027/1998 (42).
(40)
Eri kasiinode hindade erinevuse kohta väidab Kreeka, et eri kasiinode majanduslik ja sotsiaalne olukord on erinev ning see ei ole võrreldav. Kreeka ametiasutused väidavad, et tasude erinevust õigustab üldine huvi: nad väidavad eelkõige, et eri kasiinode olukord õigustab eri pääsmehindade kehtestamist kasiinodele, mis asuvad suurlinnade lähedal, ja kasiinodele, mis asuvad sellises maapiirkonnas, kus elab peamiselt maaelanikkond, kelle sissetulekud on (enamasti) väiksemad ja haridustase madalam ja keda tuleb rohkem takistada hasartmänge mängimast kui linnaelanikke, ning on sellise tavaga täielikult kooskõlas.
(41)
Kaebuse esitaja Loutraki on märkinud, et kui Kérkyra kasiino 2010. aastal erastati, tõusis selle sissepääsutasu 6 eurolt 15 eurole, mis on Loutraki sõnul üsnagi vastuolus üldise huvi argumendiga; Kreeka ametiasutused vastavad, et Kérkyra saare kõrvaline geograafiline asukoht tähendab seda, et kõnealune kasiino ei konkureeri muude Kreeka kasiinodega, nii et see ei saa konkurentsi moonutada. Kreeka ametiasutused väidavad lisaks, et Kérkyra elanike kaitsmise eesmärgil on oluline muuta sissepääsutasu hoiatavaks, sest kasiino tegutsemistingimuste erastamisjärgne muutmine pikendab vältimatult märkimisväärselt selle lahtiolekuaegu ning tõstab tegevuse üldist taset ja suurendab kasiino atraktiivsust.
(42)
Kui väikese sissepääsutasuga kasiinodele antigi eelis, sest need meelitavad ligi rohkem kliente, siis Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès vaidlustavad seisukoha, et sellega kaasnes tingimata riigitulude vähenemine. Samuti ei ole kindel, et kui sissepääsutasu oleks suurem, tooksid väidetavad abisaajad riigile suuremat tulu, nii et väidetav tuludest ilmajäämine on oletuslik. Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et väiksemast sissepääsutasust saavad kasu kliendid ja et kasiinole jääv hinnaosa on suurem kasiinodes, mille sissepääsutasu on 15 eurot, mis on kasulik suurema sissepääsutasuga kasiinodele.
(43)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et mõju konkurentsile ja kaubandusele puudub, sest iga kasiino teenindab kohalikku turgu. Nad vaidlustavad menetluse algatamise otsuses väidetud konkurentsivõimaluse muude hasartmänguliikidega ja juhivad tähelepanu sellele, et Interneti-põhiste hasartmängude harrastamine on Kreekas praegu ebaseaduslik.
(44)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et isegi kui nõustuda sellega, et 6 euro suurune vähendatud sissepääsutasu võis või võib veel mõjutada välisriigi äriühingu otsust investeerida Kreekas asuvasse kasiinosse, saaks välisriigi äriühing alati tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, nagu Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloníki) AE tegi Thessaloníki kasiino puhul.
(45)
Kaebuse esitaja väidab, et abisaajad saavad võimaldada tasuta sissepääsu, samal ajal kui tuleb ikkagi tasuda 80 % suurune maks, mis kaebuse esitaja sõnul näitab väga selgelt, et kõnealune meede on riigiabi; Kreeka ametiasutuste sõnul on selline tava erandlik, sest kasiinod kasutavad seda võimalust selleks, et võimaldada tasuta sissepääs peamiselt VIPidele või kuulsatest isikutest klientidele, ja selline tava on vastuolus maksuseadusega (seadus nr 2238/1994), sest pääsmehinnast 80 % maksmist riigile ettevõtte enda vahenditest ei peeta tootlikuks kulutuseks ning seda ei saa äriühingu tuludest maha arvata, nii et selliselt tegutseval äriühingul on suur maksukoormus.
(46)
Ametiasutused ja Mont Parnès juhivad komisjoni tähelepanu ka muudele kasiinodevahelistele erinevustele, mis tulenevad mitmesugustest maksu- ja reguleerivatest meetmetest. Nende sõnul annavad kõnealused erinevused eelise kaebuse esitajale Loutrakile ja tasakaalustavad eelised, mida abisaajad saavad tänu väiksemale sissepääsutasule. Iga kasiino maksab riigile osa oma aastasest brutokasumist, kuid Loutraki maksab seaduse kohaselt väiksema osa kui teised. Komisjon juhib kõigepealt tähelepanu sellele, et kui Kreeka ametiasutuste ja Mont Parnèsi viidatud muud meetmed on tõepoolest olemas, võivad need kujutada endast eraldi abimeedet Loutraki kasuks, kui kõik ELis kohaldatava riigiabiõiguse tingimused on täidetud. Need on igal juhul siiski hinnatavast meetmest erinevad ega kuulu käesoleva otsuse reguleerimisalasse.
(47)
Lisaks on Kreeka märkinud, et ta kaalub võimalust muuta kasiinode suhtes kohaldatavat hinnapoliitikat, eesmärgiga kaotada nendevaheline diskrimineerimine. Ta ei ole komisjoni sellise muudatuse elluviimisest siiski veel teavitanud.
(48)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnèsi kasiino ei ole esitanud märkusi abi kokkusobivuse ega õiguspärasuse kohta.
IV.1.2. Abi suuruse väljaselgitamine ja abi tagasinõudmine
(49)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad teise võimalusena, et isegi kui leitakse, et hinnatav meede kujutas endast ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi, oleks kõnealuse abi tagasinõudmine vastuolus kahe põhimõttega.
-
See oleks vastuolus kodanike põhjendatud ootuste põhimõttega. Kasiinode sissepääsutasu suuruse küsimus ja eriti see, millises ulatuses peaks sissepääsutasu olema kasiinodele finantskoormus, esitati Riiginõukogule ligikaudu 15 aastat tagasi (43). Riiginõukogu otsustas siseriiklike õigusaktide alusel, et sissepääsutasu ei ole oma olemuselt maks, mis viitas kaudselt sellele, et see ei ole kasiinodele majanduslik koormus. Abi saanud kasiinod võisid seega mõistlikult tegutseda eeldusel, et selliste hindade erinevuse puhul, mida ei peeta siseriiklike õigusaktide alusel majanduslikuks koormuseks, ei saa olla tegemist riigiabiga.
-
See oleks vastuolus põhimõttega, et õigust ei tohiks kuritarvitada. Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès väidavad, et kuna Loutraki esitas komisjonile kaebuse alles 15 aastat pärast vaidlusaluse meetme vastuvõtmist (1995. aastal), kuritarvitas ta oma õigust pöörduda oma huvide ja õiguste kaitseks ELi toimimise lepingu riigiabieeskirjade alusel komisjoni poole.
(50)
Seoses tagasi nõutava summa arvutamisega vaidlustavad Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès Loutraki väljapakutud arvutusmeetodi, mille kohaselt tuleks suurema sissepääsutasuga kasiinode ja väiksema sissepääsutasuga kasiinode poolt ühe kliendi kohta makstud maksu vahe korrutada abi saanud kasiinodesse sisenenud klientide arvuga. Nende sõnul on selline arvutusmeetod puudulik ja meelevaldne, sest ei ole kindel, et väidetavalt abi saanud kasiinode (Mont Parnès, Thessaloníki ja Kérkyra) (44) klientide arv oleks suurema pääsmehinna korral sama.
IV.2. Loutraki märkused
(51)
Loutraki väidab, et siseriiklikes õigusaktides sätestatud meetmed kujutavad endast maksualast diskrimineerimist teatavate kasiinode kasuks, niivõrd kui ühtset 80 % suurust maksu, mis tuleb tasuda riigile kasiinode sissepääsutasu pealt, kohaldatakse eri maksubaaside suhtes, nimelt riigi kehtestatud kahe eri sissepääsutasu suhtes. Abi saanud kasiinode sissepääsutasu on oluliselt väiksem kui muude kasiinode sissepääsutasu (15 euro asemel 6 eurot), mistõttu jääb riigil tulu saamata, ja sellest tulenevat konkurentsimoonutust arvesse võttes kujutab see endast riigiabi.
(52)
Peale selle väidab Loutraki, et meede ei ole objektiivselt põhjendatud, sest väiksema sissepääsutasu kehtestamine abi saanud kasiinodele on tegelikult vastuolus sotsiaalse eesmärgiga ning Riiginõukogu otsuses nr 4027/1998 käsitletud kasiinode sissepääsutasu kehtestamise põhjenduste ja tunnustega. Loutraki sõnul ei ole alust väita, et halduskontrolli ja sotsiaalkaitset saab tagada eri hinnaga pääsmete kaudu - Mont Parnèsi kasiinos, mis asub üksnes ligikaudu 20 km kaugusel Ateena kesklinnast, maksab sissepääs 6 eurot, samal ajal kui Loutraki kasiinos, mis asub ligikaudu 85 km kaugusel Ateena kesklinnast, maksab sissepääs 15 eurot ning Thessaloníki kasiinos, mis asub ligikaudu 8 km kaugusel Thessaloníki kesklinnast, maksab sissepääs 6 eurot, samal ajal kui Chalkidike kasiinos, mis asub ligikaudu 120 km kaugusel Thessaloníki kesklinnast, maksab sissepääs 15 eurot.
(53)
Loutraki sõnul on Kreeka varem väitnud, et alandatud, 6 euro suurune sissepääsutasu oli põhjendatud iga abi saanud kasiino konkreetse olukorraga, mis oli peamiselt seotud selle geograafilise asukohaga (mis määrab teatavad majanduslikud, sotsiaalsed, demograafilised ja muud iseärasused), kuid kui Kérkyra kasiino 2010. aasta augustis erastati, hakkas ta võtma sissepääsu eest 15 eurot ega selgitanud, miks see eriolukord enam ei kehtinud.
(54)
Tagasi nõutava summa suuruse väljaselgitamise kohta väidab Loutraki, et see summa on iga kliendi kohta sisse nõutud maksu vahe, mis tuleb korrutada abi saanud kasiinodesse sisenenud klientide arvuga.
(55)
Loutraki väidab Kreeka ja Mont Parnèsi kasiino viidatud eraldi meetmete kohta, mis annavad nende arvates Loutrakile eelise, kusjuures peamine eelis seisneb selles, et Loutraki maksab riigile väidetavalt väiksema osa aastasest brutokasumist kui teised kasiinod, et ta on ametiasutustega sõlmitud eraldi kokkuleppe alusel tasunud tegelikult sama suure summa kui tema konkurendid.
V. HINNANG
(56)
Hinnatav meede hõlmab teatavaid kasiinosid soodustavat maksualast diskrimineerimist, mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut sätet, (45) millega kehtestati ühtne 80 % suurune maks kasiinode sissepääsutasu pealt ning nähti avalik-õiguslikele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud pääsmehinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele, pannes seega eraõiguslikud kasiinod ebasoodsasse konkurentsiolukorda (46).
V.1. Riigiabi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(57)
Selleks et teha kindlaks, kas meede kujutab endast riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu tähenduses, peab komisjon hindama, kas see vastab kõnealuse lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimustele. Artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(58)
Sellest tulenevalt analüüsib komisjon seda, kas vaidlustatud meede vastab kõigile neljale tingimusele, et olla riigiabi artikli 107 lõike 1 tähenduses.
V.1.1. Antud eelis
(59)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see andma abisaajatele eelise, vabastades nad kulutustest, mida nad peaksid tavaliselt katma oma eelarvest.
(60)
Kreeka ametiasutused on esiteks väitnud, et meede ei kuulu riigiabieeskirjade reguleerimisalasse, sest tasu, mida kõik Kreekas tegutsevad kasiinod peavad riigile maksma, on ühtne - 80 % iga pääsme hinnast, samal ajal kui erinev kohtlemine tuleneb 1994. ja 1995. aasta õigusaktides sätestatud hinnapoliitikast, millega kehtestati seaduse nr 2206/1994 alusel litsentsi saanud kasiinode sissepääsutasuks 15 eurot.
(61)
Kreeka ametiasutused väidavad ka, et sissepääsutasu on üksnes halduskontrollimeede, mitte maks, sest Riiginõukogu otsuse nr 4025/1998 kohaselt on kasiinodesse sissepääsu tasu kehtestamine oma olemuselt sotsiaalne, mitte maksualane meede.
(62)
Kõigepealt tuleks märkida, et hindade kehtestamist seadusega nr 2206/1994 ei saa kirjeldada lihtsalt kui tüüpilist hinnapoliitikat, sest kõikidel kasiinodel näib olevat õigus küsida klientidelt väiksemat sissepääsutasu või võimaldada neile isegi tasuta sissepääs, kuid nad on igal juhul kohustatud maksma riigile 80 % väljastatud pääsme väärtusest, olenemata sellest, kui suurt tasu kliendilt tegelikult nõuti.
(63)
Igal juhul on ELi riigiabieeskirjade kohaldamisel tähtsusetu, kas hinnatav meede on maksu- või hinnakujundusmeede, sest artiklit 107 kohaldatakse „ükskõik missugusel kujul” antava abi suhtes, millega antakse eelis. Asjaolu, et selle peamine eesmärk ei ole luua maksutulu, ei ole iseenesest piisav sellise meetme liigitamiseks muuks kui riigiabiks.
(64)
Isegi kui nõustuda, et kasiinode sissepääsutasu kehtestamisel võib olla sotsiaalne eesmärk, tuleb küsimust, kas sellega antakse eelis, mis kujutab endast riigiabi, hinnata üksikutele ettevõtjatele avalduva mõju põhjal, et teha kindlaks, kas mõni ettevõtja osales vähem riigitulu loomisel. Kuna vabastus üldise 15 euro suuruse sissepääsutasu kohaldamisest anti individuaalselt konkreetsetele kasiinodele ja eelkõige kuna 80 % suurune maks tuleb maksta riigile selle madalama hinna alusel, mida kõnealused kasiinod peavad (põhimõtteliselt, vt eespool) küsima, siis anti nendele kasiinodele eelis.
(65)
Komisjon tunnistab liikmesriikide õigust määratleda meede maksumeetmena või muul viisil kooskõlas oma siseriikliku õigusega. Komisjoni hinnang ei kujuta endast mingil moel siseriikliku õiguse tõlgendamist. Kõnealusel meetmel on siiski selline mõju, mis võimaldab teha riigile korrapäraseid pidevaid makseid 80 % ulatuses iga kasiino väljastatud pääsme hinnast. Lisaks märgib komisjon, et siseriikliku õiguse (eelkõige seadus nr 2206/1994 ja ministri 1995. aasta otsus) kohaselt tuleb makstavad summad tasuda asjaomasele tulumaksuametile (47). Kuigi see ei mõjuta meetme liigitust siseriikliku õiguse alusel, märgib komisjon seega, et meetmel on samasugune mõju nagu maksumeetmel. Sellest tulenevalt viitab komisjon käesolevas otsuses üksnes selle kohaldamise ja ELi riigiabiõiguse kohase hindamise eesmärgil meetmele kui maksumeetmele, maksule või maksustamisele.
(66)
Hinnatav meede, nimelt maksualane diskrimineerimine, mille põhjustas ebavõrdsetele reguleeritud sissepääsutasudele ühtse sissepääsumaksu kohaldamise ühine mõju, annab Kreeka riigile kuuluvatele kasiinodele eraõiguslike kasiinode ees eelise. Riigi võetud meetmete ühine mõju seisneb selles, et kui eraõiguslikud kasiinod peavad maksma riigile sissepääsumaksu 12 eurot (80 % 15 eurost) inimese kohta, siis riigile kuuluvad kasiinod maksavad üksnes 4,80 eurot (80 % 6 eurost) (48).
(67)
Kreeka riik vabastab selle meetmega avalik-õiguslikud kasiinod koormast, mida nad muidu peaksid kandma, kui maksustamine oleks mittediskrimineeriv ja konkurentsi seisukohast neutraalne. Mittediskrimineeriv ja konkurentsi seisukohast neutraalne maksustamine kehtestati Kreekas põhimõtteliselt seadusega nr 2206/1994 kasiinode loomise, töökorralduse, haldamise ja järelevalve kohta, millega nähti ette 15 euro suurune sissepääsutasu ja riigile tasutav maks 80 % ulatuses sellelt tasult. Kreeka riik ei ole seda mittediskrimineerivat ja konkurentsi seisukohast neutraalset maksustamist siiski avalik-õiguslike kasiinode suhtes (või eraõigusliku Thessaloníki kasiino suhtes, mida koheldakse samal viisil) kohaldanud ja on selle asemel võimaldanud neil tasuda üksnes 4,80 euro suurust sissepääsumaksu: selle tulemusena on ta andnud neile ettevõtjatele eelise. Kõnealused kasiinod on pidanud oma kogutulust kandma väiksemat maksukoormust inimese kohta. Nende kogutulu hõlmab nii sissepääsust (üksnes pääsmete hinnast) saadavat tulu kui ka muudest tuluallikatest, nagu hasartmängudelt, majutuselt, baari- ja restoraniteenustelt, etendustelt jm saadavat tulu.
(68)
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab riigiabi mõiste nii konkreetset kasu kui ka eri vormis meetmeid, mis leevendavad ettevõtja eelarvet tavaliselt koormavaid kohustusi ja mis seepärast ei ole küll toetused selle sõna otseses tähenduses, ent on siiski samalaadsed ja samasuguse mõjuga (49). Sellise eelise võib anda ettevõtja maksukoormuse mitmesuguse vähendamise, sh maksubaasi alandamise kaudu.
(69)
Käesoleval juhul said Kérkyra, Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino (ja 1999. aastani ka Rhodose kasiino) (50) maksubaasi alandamisega sarnase eelise, sest, nagu eespool selgitati, nende kasiinode suhtes kehtestati erisätted, mille kohaselt nad peavad maksma ühe sisselastud kliendi kohta väiksemat maksu kui teised kasiinod.
(70)
Kreeka ametiasutused märkisid, et väiksemast maksukoormusest saavad otseselt kasu kliendid. Isegi kui saab väita, et kliendid saavad kasu ka väiksemast maksukoormusest ühe sisselastud kliendi kohta, sest nad maksavad väiksemat koguhinda, ei välista see siiski võimalust, et meetmega anti asjaomastele ettevõtjatele (käesoleval juhul abi saanud kasiinodele) eelis, kuna nad maksavad kliendi kohta väiksema maksusumma.
(71)
Maksujuhtumite raames on tõendatud, et vabastus maksudest, mida nime poolest maksavad tarbijad, kuid mida koguvad tarnijad, võib kujutada endast riigiabi, nagu ka muud tarbijatele konkreetsete kaupade või teenuste ostmiseks antavad soodustused (51).
(72)
Komisjon usub enda otsustuspraktikast lähtudes, et tarbijate pealt tasutavate maksude vähendamine võib kujutada endast ettevõtjatele antud riigiabi, kui maksuvähendus sõltub teatava ettevõtja tarnitava kauba või osutatava teenuse kasutamisest (52). Väide, et otseseks abisaajaks on klient, ei välista seega võimalust, et tegemist on riigiabiga.
(73)
Pealegi kui võtta arvesse Kreeka kasiinode väljakujunenud äritava loobuda sissepääsutasust, makstes samal ajal riigile sissepääsumaksu (80 % pääsme nimiväärtusest), on avalik-õiguslikele kasiinodele maksualase diskrimineerimise kaudu antud eelis isegi suurem, sest kliendi sisselaskmise kulud on eraõiguslikes kasiinodes, kus sissepääsumaks on 12 eurot, palju suuremad kui avalik-õiguslikes kasiinodes, kes peavad oma äritegevuse kogutulust maksma selleks üksnes 4,80 eurot.
(74)
Kreeka ametiasutused väidavad, et abi saanud kasiinodesse tasuta sissepääsu võimaldamine teatavatel nädalapäevadel on erandlik tava. See on siiski siseriiklikes õigusaktides konkreetselt sätestatud (ministri 1995. aasta otsus). Kreeka väitis, et seda tava rakendatakse üksnes VIPide või kuulsate isikute puhul, kuid komisjonil on tõendid avalikult kättesaadava teabe näol, näiteks tasuta sissepääsu pakkuvad reklaamlehed, mida levitatakse ajalehtede vahel ja Internetis, mis tõendab, et tasuta sissepääs antakse tavapäraselt kõigile klientidele teatavatel nädalapäevadel igal nädalal (Thessaloníki kasiino kuulutab näiteks oma veebisaidil, et võimaldab pidevalt tasuta sissepääsu pühapäevast neljapäevani) (53). Abi saanud kasiinode puhul ei tundu seega tasuta sissepääsu võimaldamine olevat erandlik tava.
(75)
Kreeka on väitnud, et kõnealune tava on vastuolus siseriikliku maksuõigusega; komisjon juhib tähelepanu sellele, et tasuta sissepääsu võimaldamise õigus on sõnaselgelt sätestatud kasiinosid käsitlevas siseriiklikus õiguses ja abi saanud kasiinod kasutavad seda ilmselgelt ära.
(76)
Kreeka on väitnud, et 80 % pääsmehinnast, mida kasiinod maksavad riigile enda vahenditest, ei käsitata tootliku kulutusena ja Kreeka maksuõiguse kohaselt ei saa seda äriühingu tuludest maha arvata, nii et selliselt tegutsev äriühing tekitab endale suure maksukoormuse. Komisjon sõnul toetab selline arutluskäik tegelikult kaebuse esitaja väidet, et eraõiguslik kasiino ei saa tasuta sissepääsu tegelikkuses võimaldada, sest kui ta maksab maksu enda tuludest, on tema maksukoormus väga suur; see kinnitab seega väidet, et väiksema sissepääsutasuga kasiinodele anti eelis.
(77)
Kreeka on ka väitnud, et kuna kasiinod jätavad endale 20 % ebavõrdsest sissepääsutasust, antakse eelis suuremat tasu küsivatele kasiinodele, kelle puhastulu on 3 eurot, samas kui avalik-õiguslike kasiinode puhastulu on 1,20 eurot. See väide on eksitav, sest see eirab kaht meetme tõelise konkurentsivastase mõju täieliku mõistmise seisukohast olulist asjaolu. Ühest küljest muudab asjaolu, et ametiasutused on kehtestanud teatavatele kasiinodele madalamad pääsmehinnad, sealhulgas väiksema sissepääsumaksu, need kasiinod klientidele ligitõmbavamaks, ja see i) muudab nõudluse erinevaks sellest, milline see oleks siis, kui kasiinod peaksid konkureerima üksnes objektiivsete näitajate alusel, st pakutavate teenuste ulatuse ja kvaliteedi alusel, ning ii) suurendab kõigi muude tingimuste püsimisel võrdsena kunstlikult kõnealustesse kasiinodesse sisse lastud klientide arvu. Teisalt, nagu eespool selgitatud, moodustab pääsmetest saadav tulu üksnes väikese osa kogutulust, mida kasiino poolt ligi meelitatud klient asjaomasele ettevõtjale toob ja millest kasiino peab maksma sissepääsumaksu.
(78)
Asjaomased siseriiklikud õigusnormid ise kinnitavad, et maksualane diskrimineerimine annab eelise. Nagu Kreeka ametiasutused on teatanud, on Thessaloníki kasiinol õigus küsida väiksemat sissepääsutasu ja maksta väiksemat maksu 1953. aasta seadusandliku dekreedi alusel, mille kohaselt on väliskapitaliga asutatud ettevõtjatel õigus kõige soodsamale kohtlemisele, mis on omamaistele ettevõtjatele võimaldatud. Kuigi Kreeka ametiasutused väidavad, et kõnealune süsteem ei anna eelist, kohaldavad nad seda õigusakti siiski Thessaloníki kasiino suhtes põhjendusega, et see kujutab endast kõige soodsamat kohtlemist, mida omamaistele ettevõtjatele võimaldatakse võrreldes muude eraõiguslike kasiinode suhtes kohaldatava koormavama süsteemiga.
(79)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès juhivad teise võimalusena tähelepanu muudele maksu- või reguleerivate meetmete valdkonnas esinevatele kasiinodevahelistele erinevustele, mis nende sõnul annavad eelise kaebuse esitajale Loutrakile ja tasakaalustavad seega kõik eelised, mida abisaajad saavad tänu väiksemale sissepääsutasule; (54) komisjoni sõnul ei saa väitega, et üks meede (erinev üldine maksustamine) peaks tasakaalustama teise meetme (pääsmehindade ja neile kehtestatud konkreetsete maksude erinevus), toetada seisukohta, et hinnatav meede ei ole riigiabi. Nagu juba märgitud, on need aspektid igal juhul siiski hinnatavast meetmest erinevad ega kuulu käesoleva otsuse reguleerimisalasse (vt punkt 46).
(80)
Komisjon leiab, et hinnatavast meetmest, nimelt ebavõrdsete reguleeritud hindade suhtes ühtse sissepääsumaksu kohaldamise koostoimest tulenev maksualane diskrimineerimine annab eelise väiksema sissepääsutasuga kasiinodele.
V.1.2. Riigi ressursid ja riigiga seostatavus
(81)
Eespool nimetatud eelist saab seostada riigiga ja seda rahastatakse riigi ressurssidest.
(82)
Nagu eespool selgitatud, tuleneb maksualane diskrimineerimine mitmest Kreeka riigi vastu võetud haldusaktist, dekreedist ja määrusest ning eelkõige järgmistest õigusaktidest: seadus nr 2206/1994, ministri 1995. aasta otsus, 30. aprilli 2003. aasta seadus nr 3139, seadusandlik dekreet nr 2687/1953, EOT (haldab avalik-õiguslikke kasiinosid) peasekretäri otsused, mis tehti kooskõlas seadusega nr 1624/1951 ja dekreediga nr 4109/1960, nimelt EOT 21. novembri 1991. aasta otsus nr 535633, millega kehtestatakse Mont Parnèsi kasiino sissepääsutasuks 2 000 Kreeka drahmi, ja EOT 24. märtsi 1992. aasta otsus nr 508049, millega kehtestatakse Kérkyra ja Rhodose kasiino sissepääsutasuks 1 500 Kreeka drahmi (hiljem, 24. novembri 1997. aasta otsusega nr 532691 suurendati Kérkyra kasiino sissepääsutasu 2 000 Kreeka drahmini), ja litsentsid, mis anti igale kasiinole siseriikliku õiguse alusel, millega kinnitati asjaomane sissepääsutasu ja kohustus maksta 80 % konkreetses kasiinos kohaldatavat tasust.
(83)
Lisaks sellele rahastatakse maksualast diskrimineerimist riigi ressurssidest. Kui riigil jääb saamata tulu, mida ta oleks tavatingimustes muidu ettevõtjalt saanud, rahastatakse asjaomast meedet riigi ressurssidest.
(84)
Maksustamise seisukohast tulenes avalik-õiguslikele kasiinodele kõnealusel juhul antud eelis selle maksubaasi kunstlikust vähendamisest, mille suhtes kohaldatakse 80 % suurust maksumäära, sest pääsme üldise 15 euro suuruse nimiväärtuse asemel kehtestati avalik-õiguslike kasiinode pääsme nimiväärtuseks 6 eurot.
(85)
Euroopa Kohus on leidnud, et maksubaasi sellise diskrimineeriva vähendamise tõttu kaotab riik maksutulu, mis on samaväärne riigi ressursside kasutamisega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses (55). Hinnatava juhtumi puhul jääb Kreeka riigil üldiselt avalik-õiguslikelt kasiinodelt saamata maksutulu kokku 7,20 eurot pääsme kohta, s.o eraõiguslike kasiinode poolt riigile iga pääsme pealt tasutud 12 euro suuruse maksu ja avalik-õiguslike kasiinode poolt riigile ühe pääsme pealt tasutud 4,80 euro suuruse maksu vahe. Hinnates iga abi saanud kasiino saadud eelist, tuleb siiski arvesse võtta teatavaid kohandusi (täpsemalt selgitatud jaos V.4 „Abi summa väljaselgitamine ja abi tagasinõudmine”: eelkõige tundub, et Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino ei maksnud 2000. aastani riigile sissepääsumaksu, nii et sel juhul on eelis võrdne 12 euro suuruse maksuga, mille eraõiguslikud kasiinod riigile iga sisselastud kliendi pealt tasusid).
(86)
Kreeka on väitnud, et kuna madalamat hinda küsivad kasiinod võivad sellega ligi meelitada rohkem kliente, ei ole kindel, et riigil jääb tulu saamata. Kreeka väidab, et asjaomane meede ei ole seega riigiabi.
(87)
Nagu menetluse algatamise otsuses juba märgitud, ei nõustu komisjon selle väitega. Kooskõlas enda varasema otsustuspraktikaga leiab komisjon, et asjaolu, et maksu vähendamine teatavate maksumaksjate puhul võib suurendada selle maksu kaudu saadava tulu üldist taset, et tähenda ilmtingimata seda, et asjaomast meedet ei rahastata riigi ressurssidest (56).
(88)
Kreeka ametiasutuste väide on ekslik, sest võrdlusalust, mille abil nad kontrollivad maksualase diskrimineerimise mõju riigieelarvele, mõjutab meetmes sisalduv eelis. Kreeka ametiasutused on oma selgitustes võtnud arvesse hinna vähendamise dünaamilist mõju, mis võib suurendada nõudlust ja lõpuks kogutud maksusummat, sest kogutav maks on proportsionaalne sisselastud klientide arvuga. See võrdlus on siiski puudulik, sest nõudlust suurendab just kõnealuse eelisega loodud ebavõrdsus, nimelt väiksema tasu ja seega väiksema maksukoormuse olemasolu sisselastud kliendi kohta.
(89)
Kreeka ametiasutused ei ole igatahes esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et ebavõrdsete hindade süsteem suurendab kasiinodelt küsitavast sissepääsumaksust saadavat üldist maksutulu. Kui komisjon lähtuks selgitusest, et sissepääsutasu vähendamine 6 euroni suurendab kogutavat maksusummat, suureneks maksutulu nii palju kui võimalik, kui nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike kasiinode pääse maksaks 6 eurot, mis on vastuolus Kreeka väitega, et maksutulu suurendamine saavutatakse ebavõrdsetest hindadest tuleneva maksualase diskrimineerimise tulemusena.
(90)
Järelikult rahastatakse vaidlustatud eelist riigi ressurssidest.
V.1.3. Valikulisus
(91)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt olema konkreetne või valikuline, sest soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist”.
(92)
Euroopa Kohtu praktika (57) kohaselt: „mis puudutab riigiabi mõistes sisalduvale olemuslikule valikulisusele antavat hinnangut, tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt EÜ artikli 87 lõike 1 [nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 1] alusel kindlaks teha, kas antud õigusliku korra raames võetud siseriiklik meede soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” võrreldes teistega, kes asuvad nimetatud korra eesmärki silmas pidades võrreldavas õiguslikus ja faktilises olukorras” (58). Euroopa Kohus on ka mitmel korral leidnud, et ELi toimimise lepingu artikli 107 lõige 1 ei erista riigiabimeetmeid nende põhjuste või eesmärkide alusel, vaid määratleb neid nende mõju põhjal (59). Komisjoni enda otsustuspraktika ja ELi maksualase kohtupraktika kohaselt võib asjaomane valikuline eelis tuleneda maksualasest õigus- või haldusnormist vabastamisest või maksuameti suvakohasest tegevusest. Meetme valikulisust võib siiski põhjendada „süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega” ja sel juhul ei saa meedet pidada riigiabiks (60).
(93)
Esiteks märgib komisjon, et hinnatava juhtumi puhul on üldine maksusüsteem süsteem, mida kohaldatakse põhimõtteliselt kõigi kasiinode suhtes ja mis on sätestatud seaduses nr 2206/1994 ning ministri 1995. aasta rakendusotsuses (seda kinnitasid Kreeka ametiasutused, vt punkt 19).
(94)
Teiseks märgib komisjon, et kõnealune meede kujutab endast erandit üldisest maksusüsteemist. Nagu Kreeka ametiasutused kinnitasid, peetakse avalik-õiguslike kasiinode (ja eraõigusliku Thessaloníki kasiino) suhtes kohaldatavaid erisätteid erandiks seaduse nr 2206/1994 üldsätetest ja ministri 1995. aasta rakendusotsusest (vt eespool punkt 19 jj).
(95)
Komisjon juhib tähelepanu sellele, et nõuet maksta 80 % sissepääsutasust ei kohaldatud Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes kuni 2003. aastani. Nagu eespool märgitud, hakati seda nõuet Thessaloníki ja Rhodose kasiino suhtes rakendama pärast neile seaduse nr 2206/1994 alusel litsentsi andmist: Thessaloníki kasiinole 1995. aastal ja Rhodose kasiinole 1996. aastal. Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino sissepääsutasu on praeguseni 6 eurot ning Kérkyra kasiino puhul oli see 6 eurot kuni kasiino erastamiseni 2010. aasta augustis ja Rhodose kasiino puhul kuni kasiino erastamiseni 1999. aastal. Muudele kasiinodele olid nii 80 % maksmise nõue kui ka 15 euro suurune sissepääsutasu siiski 1995. aastast alates kohustuslikud ja neid nõudeid ka rakendati.
(96)
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et meede on valikuline.
(97)
Kolmandaks märgib komisjon, et meetme valikulisust võib põhjendada „süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega”, st niivõrd kui maksusüsteemist tehtavad erandid või süsteemisisene vahetegemine tulenevad otseselt asjaomase liikmesriigi süsteemi alus- või juhtpõhimõtetest (see on meetme valikulisuse analüüsi kolmas etapp). Komisjon leiab kooskõlas Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga, et riigiabi mõiste ei hõlma meetmeid, millega kehtestatakse ettevõtjate erinev kohtlemine, kui selline erinev kohtlemine tuleneb selle maksusüsteemi olemusest ja üldisest ülesehitusest, millesse need meetmed kuuluvad (61). See maksusüsteemi olemusel või üldisel ülesehitusel põhinev põhjendus näitab konkreetse maksumeetme kooskõla üldise maksusüsteemi sisemise loogikaga. Komisjoni otsustuspraktikas ja Euroopa Kohtu praktikas on sellise põhjenduse suhtes kohaldatud siiski väga piiravat lähenemisviisi. Tugineda võib üksnes asjaoludele, mis on maksusüsteemile omased.
(98)
Kreeka ametiasutused on märkinud, et iga kasiino olukord on erinev ja sissepääsutasud kehtestatakse seda olukorda arvesse võttes, pidades silmas põhimõtet, et eesmärk on kehtestada hind, mis takistaks väikese sissetulekuga inimesi hasartmänge mängimast.
(99)
Komisjon ei saa nende väidetega nõustuda. Väide, mille kohaselt määratakse hind ja põhjendatakse seda iga üksiku kasiino olukorra arvesse võtmisega, pidades silmas põhimõtet, et eesmärk on kehtestada hind, mis takistaks väikese sissetulekuga inimesi hasartmänge mängimast, ei ole kooskõlas sellega, et Mont Parnèsi ja Thessaloníki kasiino, kes küsivad 6 euro suurust sissepääsutasu, asuvad mõlemad suurlinna lähedal. Samuti ei ole see kooskõlas sättega, mis lubab sõnaselgelt võimaldada klientidele tasuta sissepääsu tingimusel, et riigile kantakse sellest hoolimata üle 80 % hinnast.
(100)
Komisjon märgib ka, et on selgusetu, miks selline madalam hind on vajalik just nende kasiinode ja mitte muude kasiinode puhul. Kreeka ametiasutused ei ole selgitanud majanduslikke arvutusi, mille alusel kehtestati väiksemaks sissepääsutasuks 6 eurot, mitte aga mõni muu vahepealne hind, või - eeldades, et eksisteerivad tõepoolest erandlikud asjaolud (milleks on Kreeka sõnul peamiselt konkreetse kasiino geograafiline asukoht) -, miks kõik abi saanud kasiinod peavad küsima (üldjuhul, vt eespool) sama suurt sissepääsutasu, mitte nende eriolukorrale vastavat tasu. Kui näiteks väidetakse, et väiksem sissepääsutasu on põhjendatud iga kasiino geograafilisele asukohale iseloomulike teguritega, ei kehti selline põhjendus mingil juhul Thessaloníki kasiino suhtes, mille puhul tundub, et kasiino sellise kohtlemise aluseks ei ole tema geograafiline asukoht, vaid siseriiklik õigusnorm, mis võimaldab väliskapitaliga loodud ettevõtjatele kõige soodsamat kohtlemist, mida saab omamaistele ettevõtjatele võimaldada. Seega tundub, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestamisel ei ole kunagi arvesse võetud kasiino geograafilist asukohta. Teiseks näiteks on Kérkyra kasiino, kes hakkas küsima 15 euro suurust sissepääsutasu pärast erastamist 2010. aasta augustis. Kreeka ametiasutused ei ole rahuldavalt selgitanud, miks eespool nimetatud erandlikud asjaolud enam ei kehtinud ja miks ei olnud madalam pääsmehind seega enam vajalik.
(101)
Komisjon järeldab, et hinnatava meetme valikulisust ei saa põhjendada süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega. Komisjon leiab, et vaidlustatud meede hõlmab diskrimineerimist maksubaasi vähendamise näol, mille tulemusena said individuaalselt kindlaks määratud kasiinod maksueelise, ja et sellist diskrimineerimist ei saa põhjendada asjaomase Kreeka üldise maksusüsteemi loogikaga.
(102)
Komisjon järeldab, et valikulisuse kriteerium ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses on täidetud.
V.1.4. Konkurentsi moonutamine ja mõju kaubandusele
(103)
Selleks et meede oleks riigiabi, peab see kahjustama konkurentsi ja liikmesriikidevahelist kaubandust. See kriteerium eeldab, et meetmest abi saaja teostab majandustegevust, olenemata abisaaja õiguslikust seisundist või rahastamisallikatest.
(104)
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei tule „selleks et siseriiklikku meedet keelatud riigiabiks lugeda, […] tõendada abi tegelikku mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele ja tegelikku konkurentsimoonutamist, vaid üksnes uurida, kas abi võib mõjutada seda kaubandust ja kahjustada konkurentsi. Eelkõige siis, kui liikmesriigi antud abi tugevdab ettevõtja olukorda ühendusesiseses kaubanduses teiste konkureerivate ettevõtjate suhtes, tuleb lugeda, et abi viimaseid mõjutab […]. Lisaks ei ole vajalik, et kasu saav ettevõtja ise osaleks ühendusesiseses kaubanduses. Kui liikmesriik annab ettevõtjale abi, võidakse siseriiklikku tegevust säilitada või suurendada, mille tagajärjel vähenevad teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjate võimalused siseneda selle liikmesriigi turule” (62). Pealegi piisab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika (63) kohaselt konkurentsi moonutamiseks sellest, kui abisaaja konkureerib teiste ettevõtjatega konkurentsile avatud turgudel (64). Komisjon leiab, et kohtupraktikas sätestatud tingimused on käesoleva juhtumi puhul täidetud järgmisena kirjeldatud põhjustel.
(105)
Vaidlustatud meede vähendab makse, mida abisaajad peavad maksma võrreldes muude Kreeka kasiinodega, tugevdades seega nende võrreldavat finantsseisundit ja suurendades nende investeeringute tulusust rohkem, kui see oleks üksnes objektiivsetel tingimustel võimalik.
(106)
Nagu juba märgitud, on kriteerium, et abi peab kahjustama kaubandust, väljakujunenud kohtupraktika kohaselt täidetud, kui abi saava ettevõtja majandustegevus hõlmab ka liikmesriikidevahelist kaubandust. Jõudmaks järeldusele, et meede kahjustab ELi-sisest kaubandust, piisab sellest, kui abi tugevdab ettevõtja seisundit võrreldes muude temaga ELi-siseses kaubanduses konkureerivate ettevõtjate seisundiga. Abisumma võib olla suhteliselt väike, abisaaja võib olla tagasihoidliku suurusega ja tema turuosa Euroopa turul võib olla väga väike ning võib olla, et abisaaja ei ekspordi või ekspordib praktiliselt kogu oma toodangu väljapoole Euroopa turgu: seda järeldust ei muuda neist asjaoludest ükski (65).
(107)
Kreeka on väitnud, et kasiinode asukoht ja nendevaheline kaugus tähendavad, et iga kasiino teenindab kohalikku turgu, ja meede ei saa seega moonutada konkurentsi ega kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust. Euroopa Kohtu praktika kohaselt puudub siiski künnis, mille alusel saaks kindlaks määrata konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele avalduva tegeliku või võimaliku mõju, ning see artikli 107 lõike 1 kohaldatavuse kriteerium ei sõltu seega osutatud teenuste kohalikust või piirkondlikust olemusest ega asjaomase tegevusala ulatusest (66).
(108)
Kreeka on ka väitnud, et hasartmängude turg ei ole liikmesriikide vahel ühtlustatud ja liikmesriikidel on seega õigus seda riigisisesel tasandil vabalt reguleerida. Kreeka viitab Euroopa Kohtu praktikale, mis võimaldab piirata hasartmänguteenuste ühtset turgu, et kaitsta tarbijaid pettuse ja kuritegude eest (67).
(109)
Komisjon austab täielikult liikmesriikide õigust määrata kindlaks oma hasartmängupoliitika eesmärgid, tingimusel et kõik teenuste osutamise vabaduse piirangud on taotletavate eesmärkide saavutamiseks sobivad, ei lähe kõnealuste eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale ja neid kohaldatakse mittediskrimineerivalt. Komisjon ei nõustu siiski järeldusega, et kõnealune meede ei saa moonutada konkurentsi ega mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust.
(110)
Asjaomase majandusharu ettevõtjad on sageli üksteisega konkureerivad rahvusvahelised hotellikontsernid, (68) kelle otsuseid investeerida kasiinodesse või muudesse hotellirajatistesse võib meede mõjutada, sest see mõjutab kontsernide ja nende investeeringute võrreldavat tulusust. Kasiinod asuvad sageli turismisihtkohtades, mis viitab sellele, et turistid võivad Kreekasse tulla just kasiinode pärast. Kasiinod kuuluvad Kreekas turismiministeeriumi vastutusalasse. Komisjon märgib ka, et klientidele on iseloomulik teatav piiriülene liikuvus. Kasiinoteenuseid osutatakse piiriüleses keskkonnas - kasiinod osutavad selliseid teenuseid näiteks ristluslaevadel, mis sõidavad Kreeka ja Itaalia ning muude sihtkohtade vahel. Üldisemalt öeldes võivad hasartmänge mängida soovivad isikud teha seda kas kasiinos või Interneti teel. Interneti-põhised hasartmängud on rahvusvaheline äri ja Kreekas asuvatel hasartmängijatel on juurdepääs muude liikmesriikide ettevõtjate pakutavate seda laadi teenustele. Kreeka viidatud kohtuotsuses käsitleti tõepoolest Interneti-põhiseid hasartmänge (vt punkt 108). Kreeka ametiasutused on vaidlustanud konkurentsivõimaluse muude hasartmänguliikidega, mida väidetakse menetluse algatamise otsuses, ja juhtinud tähelepanu sellele, et Interneti-põhiste hasartmängude harrastamine on Kreekas praegu ebaseaduslik. Hoolimata Kreeka praegusest õiguslikust olukorrast on Kreeka ametiasutused ise siiski tunnistanud, et Interneti-põhised hasartmängud on kasvanud „kontrollimatus ulatuses” (69). Viidata tuleks ka Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas C-65/05, komisjon vs. Kreeka, milles Euroopa Kohus leidis, et seadus nr 3037/2002, millega püütakse keelata Interneti-põhiste hasartmängude harrastamist Kreekas, kujutab endast põhjendamatut takistust asutamisvabadusele ja teenuste osutamise vabadusele (70).
(111)
Lisaks sellele mõjutab üleilmne majanduskriis tarbijate harjumusi ja sissetulekuid, mida nad saavad kasutada meelelahutuseks, näiteks kasiinoteenuste kasutamiseks. Käesoleval juhul on sissepääsutasude diferentseerimisel tarbijate valikutele veelgi suurem moonutav mõju ja seega on veelgi tõenäolisem, et see võib moonutada konkurentsi kasiinode turul.
(112)
Ametiasutused ja Mont Parnès on väitnud, et isegi kui nõustuda, et alandatud 6 euro suurune sissepääsutasu võis või võib veel mõjutada välismaise äriühingu otsust investeerida Kreekas asuvasse kasiinosse või mitte, on välismaisel äriühingul alati võimalus tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953; komisjon märgib, et kõnealuse dekreedi kohaldamine ei ole automaatne ja see annab tegelikult võimaluse kohaldada abi saanud kasiinodele võimaldatud soodsamat kohtlemist (st väiksem, 6 euro suurune sissepääsutasu) ka teistele ettevõtjatele. Kõnealune meede võib seega hinnatavat maksualast diskrimineerimist veelgi levitada. Lisaks sellele märgib komisjon, et kuigi muud kasiinod oleksid võinud tugineda seadusandlikule dekreedile nr 2687/1953, kui nad oleksid saanud kapitali välisriigist ja esitanud õigel ajal taotluse, sõltub meetme kohaldamine suvalistest erieekirjadest ja seega on tegemist valikulise meetmega. Komisjonile on teatatud ainult ühest kõnealuse seaduse võimaliku kohaldamise juhtumist, mis on seotud Sýrosel asuva kasiinoga, kes esitas taotluse, mis jäeti rahuldamata, sest see esitati pärast, mitte enne väliskapitali sissetoomist.
(113)
Mont Parnèsi kasiino erastamisel nähti müügilepinguga konkreetselt ette võimalus saada litsents samas piirkonnas asuva teise kasiino jaoks. Sellisesse tegevusse investeerimise tõenäosus sõltub selgelt olemasoleva ettevõtjaga konkureerimise tingimustest. Kuna ei saa välistada, et kasiinod võivad konkureerida sarnaste äriühingutega muudes liikmesriikides, tuleb seda ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohast nõuet pidada täidetuks.
(114)
Komisjon järeldab, et vaidlustatud meede võib moonutada konkurentsi ja kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust, sest see võib parandada selliste abisaajate tegutsemistingimusi, kes teostavad otseselt majandustegevust ja peavad maksma Kreekas asjaomast sissepääsumaksu.
V.1.5. Järeldus
(115)
Komisjon leiab, et abi olemasolu kriteerium ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses on täidetud ja meede kujutab endast väiksema sissepääsutasuga kasiinodele antud riigiabi. Kõnealused kasiinod on Mont Parnès, Kérkyra, Thessaloníki ja Rhodos. Komisjon mõistab, et Rhodose kasiino ei ole enam abisaaja, sest ta lõpetas väiksema sissepääsutasu võtmise pärast erastamist 1999. aasta aprillis. Komisjon leiab, et Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès ei esitanud piisavaid väiteid selle järelduse muutmiseks.
V.2. Abi kokkusobivus
(116)
Nagu menetluse algatamise otsuses on märgitud, on komisjon seisukohal, et meede ei kuulu ühegi ELi toimimise lepingu artiklis 106 või artiklis 107 sätestatud erandi alla.
(117)
Kreeka on senini väitnud, et tegemist ei olnud riigiabiga, ega ole esitanud ühtegi väidet, mis tõendaks seda, miks abi võiks olla siseturuga kokkusobiv.
(118)
Nagu eespool selgitatud, tunnistab komisjon liikmesriikide õigust reguleerida oma territooriumil hasartmänguvaldkonda kooskõlas ELi õigusega ja nõustub, et selline reguleerimine, mille eesmärk on kontrollida ja takistada hasartmängude mängimist, on üldise huvi õiguspärane eesmärk. Isegi kui see oli tõepoolest abi eesmärk, ei usu komisjon siiski, et kõnealune abi võiks seepärast kuuluda ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 reguleerimisalasse. Nagu eespool märgitud, ei ole väide, et meetme eesmärk on takistada hasartmängude mängimist, siiski mingil juhul kooskõlas asjaoluga, et 6 euro suurust sissepääsutasu küsivad kasiinod on muu hulgas need, mis asuvad kõige lähemal Kreeka suurlinnadele. Samuti ei ole see kooskõlas sõnaselge sättega, mis lubab kasiinodel võimaldada klientidele tasuta sissepääsu tingimusel, et riigile kantakse sellest hoolimata üle 80 % sissepääsutasust.
(119)
Käesoleval juhul ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 seoses üksiktarbijatele antava sotsiaalabiga, loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks antava abiga ja Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondadele antava abiga sätestatud erandid kohaldatavad.
(120)
Samuti ei ole kohaldatav artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erand, mille kohaselt võib abi anda majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus, sest hinnatav meede ei sõltu sellest, kas abisaaja teostab mingisugust tegevust eriolukorras olevates piirkondades (71).
(121)
Vaidlustatud meedet ei saa ka käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b sätestatud abina üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või Kreeka majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks. Samuti ei ole selle meetme eesmärk edendada kultuuri ja säilitada kultuuripärandit, nagu on sätestatud artikli 107 lõike 3 punktis d.
(122)
Viimaks tuleb vaidlustatud meedet hinnata artikli 107 lõike 3 punkti c seisukohast, mille kohaselt on abi lubatud anda teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Siiski tuleb juhtida tähelepanu sellele, et vaidlustatud meede ei kuulu ühegi juhtumi alla, mille puhul komisjon on möönnud, et see punkt on kohaldatav, ega ühegi suunise või raamistiku reguleerimisalasse, milles on määratletud tingimused, mille puhul võib teatavat liiki abi käsitada siseturuga kokkusobivana.
(123)
Vaidlustatud meede on tegevusabi, millega parandatakse kunstlikult teatavate ettevõtjate konkurentsipositsiooni võrreldes teiste samalaadsete ettevõtjatega ja mis ei sõltu sellest, kas abisaajad võtavad konkreetseid meetmeid eesmärgiga saavutada ühist huvi pakkuvaid poliitilisi eesmärke.
(124)
Eelkõige ei ole vaidlustatud meetmega antud eelis seotud investeeringu, töökohtade loomise ega konkreetsete projektidega. Sellega vähendatakse lihtsalt asjaomaste ettevõtjate makse, mida samalaadsed ettevõtjad tavaliselt maksavad, ja seepärast tuleks seda käsitada tegevusabina. Tegevusabi ei vasta üldjuhul artikli 107 lõike 3 punkti c tingimustele, sest see moonutab konkurentsi sektorites, kus seda antakse, ega ole oma olemuse tõttu võimeline saavutama ühtegi kõnealuses sättes seatud eesmärki (72). Kuigi sellist abi võib erandkorras anda nendes piirkondades, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel abikõlblikud ja kuigi teatavad Kreeka piirkonnad on selle erandi alusel abikõlblikud, kahtleb komisjon tõsiselt, kas käesoleval juhul on täidetud need tingimused, mille alusel võib sellist tegevusabi pidada siseturuga kokkusobivaks. Komisjoni tavapärase otsustuspraktika kohaselt ei saa sellist abi pidada siseturuga kokkusobivaks, sest see ei soodusta teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengut ega ole ajaliselt piiratud, selle järk-järgulist vähendamist ei ole kavandatud ja see ei ole proportsionaalne määral, mis oleks vajalik konkreetse majandusliku mahajäämuse kõrvaldamiseks asjaomastes piirkondades.
(125)
Seega tuleb järeldada, et hinnatav meede ei ole siseturuga kokkusobiv.
V.3. Abi õiguspärasus
(126)
Nagu menetluse algatamise otsuses on märgitud, võeti esimesed kasiinodevahelist maksualast diskrimineerimist sätestavad õigusaktid vastu 1994. ja 1995. aastal, ning komisjon on sellest tulenevalt kaalunud, kas meede tervikuna kujutab endast olemasolevat abi ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses.
(127)
Maksualane diskrimineerimine kehtestati ebaseaduslikult (st ELi riigiabiõiguse kohaldamisel) 1995. aastal, kui Kreeka ametiasutused otsustasid anda teatavatele kasiinodele vabastuse seadusest nr 2206/1994 ja ministri 1995. aasta otsusest tulenevast üldnormist. Eelkõige lubasid Kreeka ametiasutused avalik-õiguslikel Mont Parnèsi, Kérkyra ja Rhodose kasiinol jätkata väiksema, 6 euro suuruse sissepääsutasu kohaldamist 15 euro suuruse tavahinna asemel, ja 1995. aastal võimaldasid nad sellise soodsama kohtlemise ka Thessaloníki kasiinole vastavalt 1953. aasta seadusandlikule dekreedile väliskapitali kohta. 15 euro suurune tavahind oli kehtestatud viie ülejäänud eraõigusliku kasiino suhtes, mis olid loodud ja litsentsi saanud alates 1995. aastast seaduse nr 2206/1994 alusel, ning need kasiinod kohaldasid ka tegelikult seda hinda. Lisaks sellele jäeti seadusega nr 3139/2003 väiksem, 6 euro suurune sissepääsutasu kehtima spetsiaalselt Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes ning sellega pikendati ja kinnitati ebaseaduslikult maksualast diskrimineerimist. Thessaloníki kasiino saab diskrimineerimisest kasu, sest talle võimaldati samasugune kohtlemine nagu Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiinole, mida kinnitati 1953. aasta seaduse alusel vastu võetud presidenti dekreediga nr 290/1995, nagu eespool selgitatud. Thessaloníki kasiino suhtes kohaldatav kord on tihedalt seotud Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino suhtes kohaldatava korraga. Kreeka ametiasutused on teatanud, et pärast 1995. aastat tõstatati sissepääsutasu küsimus ja Thessaloníki kasiino haldaja esitas taotluse, et Thessaloníki kasiino sissepääsutasu kehtestataks samal tasemel nagu Mont Parnèsi sissepääsutasu, nimelt 6 eurot; pärast Riikliku Õigusnõukogu arvamuse (arvamus 631/1997) saamist see taotlus rahuldati (73). Seega võib oletada, et kui 2003. aastal oleks Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino kohtlemist muudetud, nii et nad oleksid pidanud küsima 15 euro suurust sissepääsutasu, siis oleks muutunud ka Thessaloníki kasiino kohtlemine. Seda aga ei tehtud ja maksualane diskrimineerimine jäi siseriiklike õigusnormide alusel kehtima.
(128)
Komisjonile ei teatatud ühestki teatavaid kasiinosid toetavast eespool kirjeldatud meetmest ja komisjon ei kiitnud ühtegi neist heaks, kindlasti mitte ELi riigiabieeskirjade alusel.
(129)
Menetlusmääruse (74) artiklis 15 on sätestatud, et komisjonil on õigus abi tagasi nõuda kümneaastase aegumistähtaja jooksul. Tähtaja kulg algab päevast, mil abisaajale antakse ebaseaduslikku abi kas individuaalse abina või abikava raames. Igasugune komisjonipoolne või komisjoni nõudmise peale liikmesriigipoolne ebaseadusliku abiga seotud tegevus katkestab nimetatud tähtaja kulgemise. Katkenud aegumistähtaja kulg algab iga kord uuesti. Tähtaja kulg peatub ajaks, mil komisjoni otsus on arutusel Euroopa Kohtus. Abi, mille suhtes aegumistähtaeg on möödunud, käsitatakse olemasoleva abina. Sama määruse artikli 1 punkti c kohaselt kujutavad kõik olemasoleva abi muudatused endast siiski uut abi.
(130)
Komisjon märgib, et ELi kohtute praktika kohaselt „[välistab] kümneaastane tähtaeg, mis on ette nähtud riigiabimenetluse määruse artiklis 15, kordamata uue abi olemasoleva abina käsitamise üldist põhimõtet, […] antud abi tagasinõudmise ainult siis, kui komisjoni esmakordsest sekkumisest on möödunud kümme aastat” (75).
(131)
Käesoleval juhul ei võtnud komisjon ühtegi meedet ja Kreeka ei tegutsenud komisjoni nõudmise peale enne 2009. aastat. Komisjon hakkas tegutsema 21. oktoobril 2009, kui ta edastas kaebuse Kreekale ja palus Kreekal tõstatatud küsimusi selgitada.
(132)
Sellest tulenevalt on kõnealuse meetme alusel 21. oktoobril 1999 (s.o kümme aastat enne kuupäeva, mil komisjon edastas kaebuse Kreeka riigile ja nõudis teavet) või pärast seda kuupäeva antud abi uus ja ebaseaduslik abi, mis anti komisjoni eelnevalt teavitamata või komisjoni eelneva otsuseta ja mille suhtes kohaldatakse tagasinõudmisega seoses menetlusmääruse artiklit 15, nagu on üksikasjalikumalt selgitatud allpool.
V.4. Abi suuruse määramine ja abi tagasinõudmine
(133)
Vaidlustatud meedet rakendati sellest komisjoni ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohaselt eelnevalt teavitamata. Meede kujutab endast seega ebaseaduslikku abi.
(134)
Menetlusmääruse artiklis 14 on sätestatud, et kui leitakse, et ebaseaduslikult antud abi ei ole siseturuga kokkusobiv, tuleb abi abisaajalt tagasi nõuda, välja arvatud juhul, kui see on vastuolus liidu õiguse üldpõhimõttega. Abi tagasinõudmise eesmärk on taastada võimaluse korral enne abi andmist valitsenud konkurentsiolukord. Üldist kõrvalekaldumist sellest üldpõhimõttest ei õigusta ükski Kreeka ametiasutuste ega Mont Parnèsi esitatud väide.
(135)
Menetlusmääruse artikli 14 lõikes 1 on sätestatud, et „komisjon ei noua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega”. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ning komisjoni enda otsustuspraktikale on abi tagasinõudmise korraldus ELi õiguse üldpõhimõttega vastuolus, kui komisjoni tegevuse tulemusena on abisaajal õiguspärased ootused selle suhtes, et abi on antud kooskõlas ELi õigusega (76).
(136)
Euroopa Kohus sedastas kohtuasjas „Forum 187” tehtud otsuses, et „igal õigussubjektil, kelles ühenduse institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi, on õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Muu hulgas ei saa õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele toetuda halduse poolt antud konkreetsete tagatiste puudumisel. Samuti, kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja võib ette näha tema huve mõjutada võiva ühenduse õigusnormi vastuvõtmist, ei saa ta sellele põhimõttele tugineda, kui see meede vastu võetakse” (77).
(137)
Kreeka ametiasutused ja Mont Parnès on väitnud, et käesoleval juhul oleks abi tagasinõudmine vastuolus kodanike piisava kindluse põhimõttega, võttes arvesse Kreeka Riiginõukogu poolt siseriikliku õiguse alusel vastu võetud otsust; komisjon märgib, et see on samm, mille astus riigi ametiasutus riigi tasandil, mitte ELi asutus eespool viidatud kohtupraktika raames. Lisaks sellele põhines Riiginõukogu otsus üksnes siseriiklikul õigusel ja selles ei käsitletud riigiabi küsimusi ega meetme liigitamist riigiabiks. Sellest tulenevalt ei saa komisjon Kreekat nende väidete alusel abi tagasinõudmise kohustusest vabastada.
(138)
Kreeka ja Mont Parnès on väitnud, et Loutraki viivitas komisjonile kaebuse esitamisega ja rikkus seega põhimõtet, et õigust ei tohi kuritarvitada; komisjon märgib, et kaebuse esitaja viivitus ei saa kuidagi takistada ebaseadusliku abi tagasinõudmist, pidades silmas menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastast aegumistähtaega.
(139)
Sellest tulenevalt ei saa komisjon nõustuda väidetega, mille Kreeka ametiasutused ja Mont Parnèsi kasiino esitasid tagasinõudmisest erandkorras loobumise toetuseks.
(140)
Nagu käesolevas otsuses selgitatud, kehtestati 1994. ja 1995. aastal vastu võetud siseriiklike meetmetega kõikide kasiinode suhtes nii nõue maksta 80 % sissepääsutasust kui ka 15 euro suurune tavapärane pääsmehind. Abi saanud kasiinod ei kohaldanud siiski ei 80 % maksmise nõuet ega 15 euro suurust tavapärast pääsmehinda, kuigi mõlemad nõuded kehtisid muude kasiinode suhtes alates 1995. aastast ja neid on sellest aastast alates ka tegelikult rakendatud (kõik eraõiguslikud kasiinod said litsentsi 1995. või 1996. aastal ja hakkasid meedet sel ajal ka rakendama, välja arvatud Thessaloníki kasiino). Kuna sissepääsutasude erinevusest ja riigile 80 % maksmisest tulenev maksualane diskrimineerimine sai alguse tegelikult 1995. aastal, võib abi andmise perioodi alguseks pidada 1995. aastat.
(141)
Kooskõlas jaos V.3 „Abi õiguspärasus” tehtud järeldusega leiab komisjon, et menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastase aegumistähtaja tõttu on enne 21. oktoobrit 1999 antud abi tagasinõudmine keelatud.
(142)
Tagasi nõutava summa arvutamine peab põhinema asjaolul, et - nagu käesolevas otsuses selgitatud (vt punkt 85) - Kreeka riigil jäi avalik-õiguslikelt kasiinodelt saamata maksutulu kokku 7,20 eurot sisselastud kliendi kohta, mis on eraõiguslike kasiinode poolt riigile iga sisselastud kliendi kohta tasutud 12 euro suuruse maksu ja avalik-õiguslike kasiinode poolt riigile iga sisselastud kliendi kohta makstud 4,80 euro suuruse maksu vahe.
(143)
Arvutades igalt kasiinolt tagasi nõutavat summat, tuleb siiski arvesse võtta teatavaid konkreetse kasiino olukorraga seotud aspekte, nagu selgitatakse allpool.
-
Nagu käesolevas otsuses selgitatud, kohaldati ministri 1995. aasta otsusega kehtestatud nõuet maksta 80 % pääsmehinnast riigile, Kérkyra ja Mont Parnèsi kasiino suhtes alates päevast, mil need kasiinod said litsentsi vastavalt seadusele nr 2206/1994, st seaduse nr 3139/2004 kohaselt alates 2003. aastast. Alates 2000. aasta lõpust kuni kõnealustele kasiinodele litsentsi andmiseni 2003. aastal hakkas ETA siiski vabatahtlikult riigile maksma 80 % pääsmehinnast (hind oli 6 eurot) (78). Selle Kreeka ametiasutuste esitatud teabe alusel ja muude Kreeka ametiasutuste võimalike märkuste põhjal (mida nad võivad esitada, kinnitades või vaidlustades eespool esitatud teavet), võib järeldada, et kuni 2000. aastani ei makstud üldse sissepääsumaksu, isegi mitte alandatud sissepääsutasu pealt (80 % 6 eurost). Esimese perioodi (21. oktoobrist 1999 kuni 2000. aasta lõpuni) kohta tagasi nõutav summa tuleks seega arvutada 12 euro põhjal, s.o maksu kogusumma, mida eraõiguslikud kasiinod tol ajal maksid, samal ajal kui avalik-õiguslikud kasiinod ei maksnud üldse maksu, korrutades selle asjaomasel perioodil väljastatud pääsmete arvuga.
-
Thessaloníki kasiino sai litsentsi seaduse nr 2206/1994 alusel 1995. aastal (79). Nõuet maksta riigile 80 % pääsmehinnast kohaldati Thessaloníki kasiino suhtes alates sellele litsentsi andmisest 1995. aastal. Thessaloníki kasiino küsis väiksemat, 6 euro suurust sissepääsutasu, nagu ka Mont Parnèsi ja Kérkyra kasiino. Thessaloníki kasiinolt tagasi nõutav summa tuleks seega arvutada, korrutades alates 21. oktoobrist 1999 väljastatud pääsmete arvu 7,20 euroga.
-
Rhodose kasiino sai litsentsi seaduse nr 2206/1994 alusel 1996. aastal. Sel ajal hakkas ta kohaldama 6 euro suurust sissepääsutasu, kuid hakkas pärast erastamist 1999. aasta aprillis küsima 15 euro suurust sissepääsutasu. Ametliku uurimise ajal esitatud märkuste põhjal mõistab komisjon, et Rhodose kasiino ei olnud pärast erastamist 1999. aasta aprillis enam abisaaja, nii et sellelt kasiinolt abi tagasinõudmine on menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud aegumistähtaja tõttu keelatud.
(144)
Komisjonil ei ole piisavalt andmeid, et hinnata täpselt igalt abi saanud kasiinolt tagasi nõutava summa suurust. Kui komisjon annab korralduse siseturuga kokkusobimatuks kuulutatud abi tagasi nõuda, ei pea ta siiski ühegi ELi õiguse sätte kohaselt kindlaks määrama tagasi nõutava abi täpset summat. Piisab sellest, kui komisjoni otsuses on esitatud piisav teave, mis võimaldab liikmesriigil ja abi saanud ettevõtjal ise liigsete raskusteta selle summa välja selgitada. Komisjon võib seega õiguspäraselt piirduda kõnealuse abi tagasinõudmise kohustuse kinnitamisega ning jätta tagastatava summa täpse suuruse väljaarvutamise komisjoni poolt oma otsuses antavate suuniste alusel liikmesriigi ametiasutustele.
(145)
Komisjon annab vajalikud tagasinõudmissuunised allpool, tuginedes liikmesriikide esitatud teabele.
(146)
Järgmises tabelis on esitatud üldine ülevaade iga kasiino poolt igal aastal väljastatud pääsmete arvu kohta (nagu tabelis on märgitud, ei ole esitatud teave täielik) ja esialgne hinnang summade kohta, mis tuleb igalt kasiinolt tagasi nõuda, kusjuures Kreekal on õigus teha pärast tagasi nõutavate summade arvutamist täiendavaid märkusi.
Iga kasiino väljastatud pääsmete hinnanguline arv
AASTA
KASIINO
Mont Parnès
Kérkyra
Thessaloníki
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Andmed puuduvad
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2001
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2002
Andmed puuduvad
[…]
[…]
[…]
2003
Andmed puuduvad 1. maini 2003
1. mail 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (kuni 22.10.2009):
[…]
[…]
[…]
[…]
Kokku kuni 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Pärast 22.10.2009 väljastatud pääsmed
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Andmed puuduvad
Igalt kasiinolt tagasi nõutava summa esialgne hinnanguline suurus
(miljonites eurodes, ümardatuna)
Mont Parnès
Kérkyra
Thessaloníki
Rhodos
Valem ja arvutamine
Ajavahemikul 22.10.1999-2000 (82):
pääsmete arv
(x1) × 12 = A1
Ajavahemikul 22.10.1999-2000:
pääsmete arv
([…] pääset) × 12 = A2 ([…] eurot)
Ajavahemikul 22.10.1999-22.10.2009:
pääsmete arv
([…] pääset) × 7,20 = AB3 ([…] eurot)
Andmed puuduvad
Ajavahemikul 2000-22.10.2009:
pääsmete arv
(y1) × 7,20 = B1
Ajavahemikul 2000-22.10.2009:
pääsmete arv
([…] pääset) × 7,20 = B2 ([…] eurot)
Ajavahemikul 22.10.2009 - tänaseni:
pääsmete arv
(z1) × 7,20 = C1
Ajavahemikul 22.10.2009 - tänaseni:
pääsmete arv
(z2) × 7,20 = C2
Ajavahemikul 22.10.2009-30.8.2010 (83):
pääsmete arv
(z3) × 7,20 = C3
Tagasi nõutav kogusumma
A1 + B1 + C1
Tuleb arvutada
A2 + B2 + C2
Tuleb arvutada
AB3 + C3
Tuleb arvutada
Andmed puuduvad
Tagasi nõutav kogusumma
Tuleb arvutada
(147)
Lisaks märgib komisjon, et ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikel 3 on peatav mõju. Komisjon ei ole saanud teavet, et vaidlustatud meetme kohaldamine on pärast menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist peatatud. Seepärast järeldab ta, et Kreeka ametiasutused on kuni praeguseni meedet pidevalt rakendanud (84). Kreeka peab käesoleva otsuse vastuvõtmiseni antud abi abisaajatelt tagasi nõudma. Komisjon märgib, et Kérkyra kasiino lõpetas 6 euro suuruse sissepääsutasu küsimise ja hakkas nõudma 15 euro suurust sissepääsutasu pärast erastamist 2010. aasta augustis. Tagasi nõutava summa arvutamisel tuleks seega arvesse võtta üksnes perioodi kuni 2010. aasta augustini.
(148)
Eespool esitatud väiteid arvesse võttes peaks komisjon andma Kreekale korralduse abisaajatele ebaseaduslikult makstud ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasi nõuda. Komisjon juhib tähelepanu sellele, et Kreeka peab tühistama kõik hinnatava meetme alusel antud kehtivad maksusoodustused alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
(149)
Kreeka on edasise kohta märkinud, et ta kaalub kasiinode hinnapoliitika võimalikku muutmist, millega püütakse kaotada kasiinodevaheline diskrimineerimine. Kreeka sõnul lõpetatakse selle uue õigusaktiga hinnatava meetme rakendamine. Kreeka ei ole komisjoni selles suunas tehtud edusammudest ega tegelikult tehtud muudatustest siiski teavitanud. Komisjon usub, et sellise uue õigusakti vastuvõtmine on Kreekas kasiinodevahelise diskrimineerimise probleemi lahendamise seisukohast oluline, ja innustab Kreekat võtma viivitamata vajalikke meetmeid.
VI. KOKKUVÕTE
(150)
Võttes arvesse eeltoodud kaalutlusi, asjaomast kohtupraktikat ja juhtumi eripära, leiab komisjon, et vaidlustatud meede, mis seisneb maksualases diskrimineerimises teatavate kasiinode kasuks ja mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut sätet, millega
-
kehtestati 80 % suurune maks kasiinopääsmete hinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud hinnad, nimelt 6 eurot avalik-õiguslikele kasiinodele ja 15 eurot eraõiguslikele kasiinodele,
on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Komisjon leiab ka, et vaidlustatud meetme rakendamisel on rikutud ELi toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3 ning seega kujutab see endast ebaseaduslikku abi.
(151)
Komisjon märgib, et menetlusmääruse artikli 14 kohaselt võib igasuguse ebaseadusliku abi abisaajalt tagasi nõuda, ja annab Kreekale korralduse iga abi saanud kasiino saadud ebaseaduslik abi tagasi nõuda. Komisjon märgib, et menetlusmääruse artiklis 15 sätestatud kümneaastase aegumistähtaja tõttu on enne 21. oktoobrit 1999 antud abi tagasinõudmine keelatud. Kreeka peaks tühistama kõik käesoleva otsuse reguleerimisalasse kuuluva meetmega antud kehtivad maksusoodustused alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Riigiabi, mis seisneb maksualases diskrimineerimises teatavate kasiinode kasuks ja mida Kreeka ametiasutused on rakendanud, kohaldades samaaegselt mitut osaliselt kohustuslikku sätet, millega
-
kehtestati 80 % suurune maks kasiinopääsmete hinnale ja
-
nähti avalik-õiguslikele kasiinodele ja eraõiguslikele kasiinodele ette erinevad reguleeritud hinnad, vastavalt 6 eurot ja 15 eurot,
on antud ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, ja on siseturuga kokkusobimatu, sest see andis abi saanud kasiinodele, st Regency Casino Mont Parnèsile, Regency Casino Thessaloníkile ja Kérkyra kasiinole (võttes arvesse seda, et Rhodose kasiino ei olnud 1999. aasta aprillist enam abisaaja), põhjendamatu konkurentsieelise.
Artikkel 2
1. Kreeka peab artiklis 1 osutatud siseturuga kokkusobimatu abi, mida ta on andnud alates 21. oktoobrist 1999, abi saanud kasiinodelt tagasi nõudma.
2. Tagasi nõutavatelt summadelt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaaja käsutusse, kuni nende tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt määruse (EÜ) nr 794/2004 (85) V peatükile.
4. Kreeka tühistab artiklis 1 osutatud abist tuleneva maksualase diskrimineerimise alates käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäevast.
Artikkel 3
1. Artiklis 1 osutatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Kreeka tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul pärast otsuse teatavakstegemise kuupäeva.
Artikkel 4
1. Kreeka esitab kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist komisjonile järgmise teabe:
a)
artiklis 1 osutatud kava alusel abi saanute loetelu ja neist igaühele vaidlustatud meetme alusel antud abi kogusumma, arvutatuna kooskõlas käesolevas otsuses antud suunistega;
b)
igalt abisaajalt tagasi nõutav kogusumma (põhisumma ja intressid);
c)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
d)
dokumendid, mis tõendavad, et abisaajatele on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Kreeka teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud siseriiklike meetmete edenemisest, kuni artiklis 1 osutatud abi on täies ulatuses tagasi makstud. Kreeka esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Ta esitab ka üksikasjaliku teabe abisaajate tagasi makstud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 5
Käesolev otsus on adresseeritud Kreeka Vabariigile.
Brüssel, 24. mai 2011