ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. září 2010
o režimu státních podpor C 4/09 (ex N 679/97) zavedeném Francií ve prospěch rozhlasového vysílání
(oznámeno pod číslem K(2010) 6483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/147/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. října 1997 oznámila Francouzská republika Komisi režim podpory N 679/97 - návrh nařízení, jehož cílem bylo pozměnit zavedený režim podpory rozhlasového vysílání (4). Komise rozhodnutím ze dne 10. listopadu 1997 (5) schválila prodloužení tohoto režimu podpory rozhlasového vysílání na dobu deseti let.
(2)
Úprava uvedeného režimu podpory byla schválena rozhodnutím Komise ze dne 28. července 2003 (6). Úprava navrhovaná francouzskými orgány se mimo jiné týkala změny pravidel pro financování režimu podpory (7). V uvedeném rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že pozměněný režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato úprava nabyla účinnosti dne 1. ledna 2003 na období deseti let.
(3)
Soudní dvůr Evropské unie prohlásil dne 22. prosince 2008 rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 týkající se období 1997-2002 za neplatné. Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány (podrobný popis tohoto postupu viz část 3 „Důvody, které vedly k zahájení řízení“).
(4)
Dopisem ze dne 11. února 2009 Komise informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ve věci uvedené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k předmětné podpoře.
(6)
Francouzská republika podala své připomínky k tomuto opatření dopisem ze dne 23. dubna 2009.
(7)
Komise neobdržela žádné další připomínky zúčastněných stran v této věci.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(8)
Předmětné opatření je režimem podpory ve prospěch malých francouzských rozhlasových stanic zaměřených na místní posluchače, které plní roli místní sociální komunikace a jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nepřekročí 20 % obratu.
(9)
Podpora byla financována prostřednictvím parafiskálního poplatku odváděného z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
(10)
Příslušný orgán, kterým je Fond na podporu rozhlasového vysílání (Fonds de soutien à l’expression radiophonique, FSER), může poskytnout tři druhy podpor:
a)
zřizovací příspěvek ve prospěch rozhlasových stanic „radios associatives“ nově povolených Nejvyšší radou pro rozhlasové a televizní vysílání (Conseil supérieur de l’audiovisuel), který nesmí překročit tabulkově stanovenou maximální hranici;
b)
provozní příspěvek, jehož výše je určena nejprve progresivní a poté degresivní tabulkovou sazbou stanovenou výborem pro udělování dotací. Tento příspěvek se může v rámci stanovených limitů zvýšit s ohledem na úsilí, které provozovatel rozhlasového vysílání vynakládá v oblasti vnitřního řízení a při činnostech v oblasti vzdělávací, občanské a kulturní nebo v oblasti místní sociální komunikace;
c)
příspěvek na vybavení ve výši 50 % nákladů na obnovu zařízení způsobilých rozhlasových stanic, který může být poskytnut pouze jednou za pět let a nesmí přesáhnout tabulkově stanovenou maximální hranici.
(11)
Tento režim je uplatňován od roku 1989 a prodělal několik úprav, které byly všechny oznámeny Komisi a Komisí schváleny v letech 1990, 1992, 1997 a 2003.
2.1 Příjemci režimu podpory
(12)
Návrh oznámený francouzskými orgány zavádí režim podpory podle článku 80 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, ve znění článku 25 zákona 89-25 ze dne 17. ledna 1989 a článku 27 zákona 90-1170 ze dne 29. prosince 1990, který stanoví:
„Provozovatelům rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, bude za podmínek stanovených nařízením Conseil d’État (Státní rady) poskytnuta podpora.
Financování této podpory se zajišťuje výběrem poplatku z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Na úplatu, již provozovatelé rozhlasového vysílání obdrží v souvislosti s vysíláním na podporu kolektivních akcí nebo obecně prospěšných akcí, nebude při stanovení horní hranice uvedené v odstavci 1 tohoto článku brán zřetel.“
2.2 Způsob financování režimu podpory
(13)
Pokud jde o financování režimu podpor, návrh oznámený francouzskými orgány dne 2. října 1997, jenž se stal nařízením č. 97-1263 ze dne 29. prosince 1997, kterým se zavádí parafiskální poplatek ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání (9), stanoví v článku 1:
„K financování Fondu na podporu majitelů licence k provozování rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, se s účinností od 1. ledna 1998 na období pěti let zavádí parafiskální poplatek z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání (dále jen ‚poplatek z reklamní činnosti‘). Cílem uvedeného poplatku je podpora rozhlasového vysílání.“
Článek 2 téhož nařízení stanoví:
„Poplatek se vyměřuje z částek po odečtení provize agentuře a daně z přidané hodnoty, které jsou zaplaceny inzerenty za šíření jejich reklamních sdělení určených pro francouzské území.
Osobami povinnými k odvádění poplatku jsou osoby, které jsou zodpovědné za uvádění těchto reklamních vysílání na trh.
Sazba poplatku bude stanovena ve společném výnosu ministrů pro rozpočet a spoje a bude odstupňovaná podle čtvrtletních příjmů provozovatelů povinných k odvádění poplatků, přičemž platí následující horní hranice:
[…].“
Článek 4 téhož nařízení stanoví, že poplatek uvedený v článku 2 nařízení je vyměřen a vybrán daňovou správou ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání podle týchž právních předpisů a s týmiž zárukami a sankcemi, jaké platí pro daň z přidané hodnoty.
(14)
Tato ustanovení byla změněna v souvislosti s úpravou režimu podpory, který byl oznámen Komisi a schválen rozhodnutím ze dne 28. července 2003 (10). Podle nových pravidel parafiskálnímu poplatku podléhají pouze provozovatelé usazení na francouzském území.
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(15)
Rozhodnutím N 679/97 Komise v roce 1997 schválila úpravu režimu podpory spočívajícího v systému financování prostřednictvím parafiskálního poplatku z reklamy vysílané rozhlasem nebo televizí. Toto rozhodnutí neobsahuje žádnou analýzu způsobu financování. Rozhodnutí z roku 1997 bylo účinné až do roku 2003, kdy bylo nahrazeno novým rozhodnutím o schválení NN 42/03 (11).
(16)
Dne 3. srpna 2004 Régie Networks, reklamní dceřiná společnost velké francouzské rozhlasové stanice NRJ, napadla u soudu v Lyonu poplatky odvedené v roce 2001 (152 524 EUR). Případ byl předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ohledně platnosti rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 o povolení podpory.
(17)
Soudní dvůr prohlásil rozsudkem (12) ze dne 22. prosince 2008 rozhodnutí z roku 1997 za neplatné s odůvodněním, že Komise neprovedla posouzení způsobu financování zkoumaného opatření.
(18)
V bodě 89 svého rozsudku Soudní dvůr připomíná, že přezkoumání opatření podpory Komisí musí nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory. V bodě 99 svého rozsudku Soudní dvůr uvádí, že poplatek je nedílnou součástí opatření podpory, pokud na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existuje vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem.
(19)
Poté, co Soudní dvůr ověřil, zda všechny tyto podmínky jsou v daném případě splněny, dospěl v bodě 112 svého rozsudku k závěru, že poplatek z reklamní činnosti je nedílnou součástí režimu podpor pro rozhlasové vysílání, k jejichž financování tento poplatek slouží. Komise tudíž měla povinnost zohlednit uvedený poplatek při přezkumu předmětného režimu podpory, což však v rozhodnutí NN 42/03 neučinila.
(20)
V návaznosti na rozsudek, který prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 za neplatné, Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány. V důsledku toho Komise dne 11. února 2009 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pod číslem řízení C4/2009 (13).
4. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(21)
Dopisem ze dne 23. dubna 2009 zaslaly francouzské orgány Komisi tyto připomínky:
a)
Průměrná výše finančních prostředků vybraných a odvedených v průběhu dotčeného období odpovídala částce 20 milionů EUR ročně, která byla rozdělena mezi více než 500 příjemců.
b)
Je nesporné, že zahraniční hospodářské subjekty poskytující rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech rovněž odváděly tento parafiskální poplatek, jejich totožnost však není možné zjistit.
c)
Podpora nemůže být navrácena ze dvou hlavních důvodů: za prvé, tento režim podpor byl řádně oznámen a opakovaně schválen Komisí, což vedlo ke vzniku legitimního očekávání u příjemců. Za druhé, finanční situace příjemců neumožňuje francouzským orgánům za současných okolností získat zpět vyplacené částky.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Právní základ posouzení
(22)
Posouzení předmětného režimu podpor je založeno na čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
5.2 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie
(23)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(24)
Analýza předmětného případu s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
a) Podpora poskytnutá státem ze státních prostředků
Režim podpor je financován z prostředků pocházejících z odvodů parafiskálního poplatku, který je stanoven v právních předpisech, vybírán daňovou správou, a který se vztahuje na reklamu šířenou v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Podpory jsou tudíž poskytovány z veřejných zdrojů francouzského státu.
b) Účinek narušení nebo možnosti narušení hospodářské soutěže zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby
Režim podpory zvýhodňuje pouze provozovatele služeb rozhlasového vysílání. Příjemci režimu podpory jsou provozovatelé těchto služeb, jejichž reklamní zdroje nedosahují 20 % jejich celkového obratu. Tito provozovatelé jsou konkurenty, pokud jde o příjmy z reklam a upoutání posluchačů, a to zejména vzhledem k ostatním provozovatelům rozhlasového vysílání na území Francie, jejichž podnikatelské příjmy přesahují tuto hranici a kteří nejsou příjemci veřejné podpory v rámci režimu podpor.
Předmětné podpory tudíž narušují nebo přinejmenším mohou narušit hospodářskou soutěž mezi provozovateli služeb, kteří jsou příjemci uvedených podpor a provozovateli služeb, kteří jejich příjemci nejsou.
c) Vliv na obchod mezi členskými státy
Služby rozhlasového vysílání poskytované z francouzského území, a to zejména příjemci režimu podpor, mohou být přijímány v jiných členských státech, byť jen v příhraničních oblastech. Je také zřejmé, že parafiskálnímu poplatku stanovenému oznámenými právními předpisy podléhají i reklamní zdroje provozovatelů služeb poskytovaných z jiných členských států na francouzském území.
Z toho vyplývá, že oznámený režim podpor ovlivňuje nebo může ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
d) Závěr ohledně existence státní podpory
Vzhledem k těmto okolnostem má Komise za to, že režim podpory rozhlasového vysílání oznámený francouzskými orgány spadá do působnosti ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie. Za předpokladu, že uvedený režim představuje státní podporu, musí Komise přezkoumat jeho slučitelnost s vnitřním trhem. V souladu s výše uvedeným rozsudkem Régie Networks musí být poplatek z reklamní činnosti, ze kterého je financována předmětná podpora, zohledněn při přezkumu slučitelnosti tohoto režimu.
5.3 Slučitelnost podpory ve smyslu čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie
(25)
Oznámené opatření podpory vzhledem k svému předmětu a rozsahu působnosti zjevně nesplňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) Smlouvy o fungování Evropské unie.
(26)
Vzhledem ke svému cíli zvýhodnit stanice poskytující rozhlasové služby na francouzském území a podpořit zejména ty, jejichž reklamní zdroje jsou nejnižší, se režim podpory zaměřuje na zabezpečení plurality sdělovacích prostředků na území Francie, což je oprávněným obecným cílem. Podpora příjemců by tak mohla být přezkoumána s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Ten stanoví: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“. V tomto případě musí Komise porovnat kladné a záporné účinky opatření.
(27)
Ve svých předchozích rozhodnutích Komise dospěla k závěru, že režim podpor má pozitivní účinky a je slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na skutečnost, že tento režim podpor přispívá k jasně stanovenému cíli obecného zájmu. Jeho cílem je totiž podporovat pluralitu stanic poskytujících rozhlasové služby na území Francie. Režim podporuje malé stanice zaměřené na místní posluchače s ohledem na sociální, kulturní a místní zájmy, což je oprávněný cíl obecného zájmu. Možnost narušení hospodářské soutěže způsobené režimem podpor zvýhodňujícím tyto místní stanice je nízká a nemění podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Vzhledem k poslání a velikosti těchto stanic je narušení hospodářské soutěže mezi těmito stanicemi a provozovateli stejných druhů služeb v jiném členském státě velmi omezená. V důsledku toho je vliv tohoto režimu na obchod mezi členskými státy velmi nízký.
(28)
Z přezkumu článků 3 a 6 nařízení č. 97-1263 nicméně vyplývá, že způsob financování režimu podpory prostřednictvím dotčeného parafiskálního poplatku je nedílnou součástí opatření, což mimo jiné uvedl Soudní dvůr v rozsudku Régie Networks (body 99 až 112).
(29)
Jak je uvedeno v bodě 89 rozsudku Régie Networks: „způsob financování podpory může činit celý režim podpor, k jehož financování slouží, neslučitelným se společným trhem. Přezkoumání podpory tudíž nemůže být odděleno od účinků jejího způsobu financování. Přezkoumání opatření podpory Komisí musí naopak nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory (viz v tomto smyslu zejména výše uvedený rozsudek van Calster a další, bod 49, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další, C-345/02, Sb. rozh. 2004, s. I-7139, bod 29)“.
(30)
Z toho vyplývá, že Komise musí při přezkumu slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem zmíněný poplatek zohlednit. V tomto ohledu se uvedený poplatek z reklamní činnosti zdá být v rozporu s obecnou zásadou, která byla pravidelně uváděna Komisí a potvrzena také Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 25. června 1970, Francie v. Komise (47/69, Sb. rozh. 1970, s. 487), podle níž musejí být dovezené výrobky nebo služby osvobozeny od jakéhokoli parafiskálního poplatku určeného k financování režimu podpor, které jsou poskytovány pouze domácím podnikům. Soudní dvůr uvedl tuto analýzu v bodě 115 svého rozsudku Régie Networks.
(31)
Komise má za to, že neosvobození rozhlasových služeb poskytovaných ve Francii ze stanic usazených v jiných členských státech, které nemohou být příjemci podpor poskytovaných v rámci oznámeného režimu, mění podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem. I kdyby byl obecný cíl podpory příjemců, který oznámený režim sleduje, oprávněný a mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem, v případě způsobu financování uvedeného režimu tomu tak není.
6. ZÁVĚRY
(32)
Za těchto okolností Komise dospěla k závěru, že tento režim podpor může být prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Komise však nemůže schválit způsob financování tohoto režimu.
(33)
V tomto ohledu Komise vzala na vědomí skutečnost zmíněnou v dopise francouzských orgánů ze dne 23. dubna 2009, tedy údajnou nemožnost zjistit (mezi plátci parafiskálního poplatku, ze kterého je režim financován) totožnost zahraničních hospodářských subjektů, které poskytovaly rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech v období, během nějž byl dotyčný režim podpor uplatňován. Komise připouští, že vzhledem ke staršímu datu skutkových okolností existují jisté administrativní potíže, které znemožňují zjištění jejich totožnosti. Nicméně na základě informací, které francouzské orgány poskytly, se v tomto případě nezdá, že by uplynulé časové období představovalo samo o sobě nepřekonatelnou překážku pro zjištění totožnosti osob povinných k odvádění poplatku. Francouzské orgány však uvedly, že z informací, které mají k dispozici, nelze vždy zjistit, zda osoby povinné k odvádění poplatku byly provozovatelé vysílající z francouzského území nebo z jiného členského státu. V takovém případě je jejich povinností ve lhůtě šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí individuálně informovat osobu povinnou k odvádění poplatku o jejím konkrétním právu na navrácení poplatků, pokud vysílala do Francie z jiného členského státu. Orgány musejí vynaložit veškeré prostředky, které mají k dispozici, aby zjistily totožnost osob povinných k odvádění poplatku. Jelikož však není jisté, zda francouzské orgány budou samy moci zjistit totožnost všech osob povinných k odvádění tohoto poplatku, ukládá se jim povinnost vhodným způsobem zveřejnit informace o opatření k navrácení poplatků, aby dotčené hospodářské subjekty měly možnost se samy přihlásit.
(34)
Nic nebrání tomu, aby Francie umožnila těmto neznámým subjektům uplatnit právo na navrácení poplatků, které byly neoprávněně odvedeny v období let 1997-2002. Francie může napravit neslučitelnost způsobu financování režimu podpor navrácením částky poplatků, které jsou v rozporu s vnitřním trhem za těchto podmínek:
-
Francie osloví dotčené hospodářské subjekty formou individuálního oznámení jejich konkrétního práva na navrácení poplatků ve všech případech, ve kterých jsou francouzské orgány schopny zjistit jejich totožnost, a formou vhodného zveřejnění informací zejména prostřednictvím inzerce v odborných časopisech v celé Evropské unii (14),
-
pro podání žádosti o navrácení bude osobám povinným k odvádění poplatku poskytnuta lhůta tří let (15) od odpovídajícího zveřejnění,
-
navrácení poplatku se uskuteční nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti (16),
-
navrácené částky budou navýšeny o skutečné úroky naběhlé za období ode dne jejich odvedení do dne jejich skutečného navrácení, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (17),
-
francouzské orgány přijmou veškeré rozumné důkazy o zaplacení poplatku, které jim dotčené hospodářské subjekty poskytnou,
-
právo na navrácení nesmí podléhat dalším podmínkám,
-
každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zašlou francouzské orgány Komisi pravidelně zprávy o stavu postupu navrácení poplatků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpor zavedený Francií je slučitelný s vnitřním trhem za podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
K odstranění diskriminace vůči zahraničním provozovatelům rozhlasového vysílání, kteří francouzskému státu odvedli poplatky z reklamní činnosti, aniž by byli příjemci režimu podpor, francouzské orgány navrátí parafiskální poplatky vybrané od zahraničních subjektů v období let 1997-2002. Ve lhůtě šesti měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informují všechny hospodářské subjekty povinné k odvádění poplatků, které mají být navráceny, o jejich právu na navrácení, a to ve všech případech, kdy budou moci zjistit jejich totožnost a prostřednictvím odpovídajícího zveřejnění je vyzvat, a tak jim umožnit, aby se přihlásily, přičemž jim poskytnou tříletou lhůtu k podání žádosti o navrácení poplatků (18). Po této výzvě a na základě důkazů předložených dotčenými hospodářskými subjekty Francie nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti o navrácení navrátí poplatky neslučitelné s vnitřním trhem navýšené o naběhlé skutečné úroky, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie informuje Komisi o opatřeních přijatých za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie zašle Komisi pravidelnou zprávu o stavu postupu navrácení poplatků uvedeného v článku 2, a to do uplynutí lhůty tří let ode dne posledního opatření odpovídajícího zveřejnění uvedeného v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. září 2010.
KOMISJONI OTSUS,
29. september 2010,
abikava C 4/09 (ex N 679/97) kohta, mida Prantsusmaa rakendas raadioringhäälingutegevuse suhtes
(teatavaks tehtud numbri K(2010) 6483 all)
(Ainult prantsusekeelne tekst on autentne)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2011/147/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku (1),
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a (2),
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool nimetatud artiklitele (3)
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
2. oktoobri 1997. aasta kirjas teavitas Prantsuse Vabariik komisjoni abikavast N 679/97 (dekreedieelnõu, millega muudetakse juba kehtivat raadioringhäälingu abikava) (4). 10. novembri 1997. aasta otsusega (5) kiitis komisjon heaks nimetatud raadioringhäälingu abikava pikendamise 10 aastaks.
(2)
Kõnealuse abikava muutmine kiideti heaks komisjoni 28. juuli 2003. aasta otsusega (6). Prantsusmaa ametiasutuste tehtud muudatusettepanek hõlmas muu hulgas abikava rahastamiskorra muutmist (7). Kõnealuses otsuses järeldas komisjon, et selliselt muudetud abikava on kooskõlas siseturuga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses. Muudatus jõustus 1. jaanuaril 2003 kehtivusajaga kümme aastat.
(3)
22. detsembril 2008 kuulutas Euroopa Kohus komisjoni 10. novembri 1997. aasta otsuse ajavahemiku 1997-2002 kohta kehtetuks. Seejärel võttis komisjon kõik vajalikud meetmed tuvastatud õigusvastasuse kõrvaldamiseks ning vaatas Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teabe uuesti läbi (menetluse üksikasjalikuma kirjelduse leiate 3. jaost „Menetluse algatamise põhjused”).
(4)
Komisjon teavitas 11. veebruari 2009. aasta kirjas Prantsuse Vabariiki otsusest algatada kõnealuse abi suhtes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohane menetlus.
(5)
Komisjoni otsus algatada kõnealune menetlus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (8). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama kõnealuse abi kohta märkusi.
(6)
23. aprilli 2009. aasta kirjas edastas Prantsuse Vabariik meetme kohta oma märkused.
(7)
Komisjon ei saanud huvitatud kolmandatelt isikutelt kõnealuse teema kohta muid märkusi.
2. ABI ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS
(8)
Kõnealune meede kujutab endast abikava Prantsusmaa väikeste kohalike raadiojaamade toetamiseks, mille ülesanne on naabruskonna sotsiaalne suhtlemine ning mille müügitulu reklaami- või sponsorlussaadetest ei ületa 20 % käibest.
(9)
Abi rahastati maksulaadse lõivu abil, mis kehtestati raadio ja televisiooni kaudu edastatava reklaami müügist saadava tulu suhtes.
(10)
Pädev asutus, st raadioringhäälingu toetusfond (Fonds de soutien à l'expression radiophonique - FSER) võib eraldada kolme liiki abi:
a)
sisseseadmistoetus kohaliku kuulajaskonnaga väiksematele uutele raadiojaamadele, nn radios associatives, mille kõrgem audiovisuaalnõukogu on heaks kiitnud; toetus ei või ületada teatavat piirmäära tariifitabelis;
b)
kindlasummaline tegevustoetus, mis on kindlaks määratud järkjärgulises tariifitabelis, mis algselt suureneb ja seejärel kahaneb vastavalt toetuste eraldamise eest vastutava komisjoni otsusele ning mida võib suurendada kindlaksmääratud piirides, võttes arvesse kõnealuse abisaaja püüdlusi sisehalduses ning tegevust hariduse, seltsielu, kultuuri või naabruskonna sotsiaalse suhtlemise valdkonnas;
c)
ümberkorraldustoetus, mis võib ulatuda kuni 50 protsendini abikõlblike raadiojaamade vahendite uuendamisest; seda võib anda üksnes iga viie aasta järel ning toetus ei või ületada tariifitabelis fikseeritud piirmäära.
(11)
1989. aastal kasutusele võetud kava muudeti mitu korda, kusjuures kõigist muudatustest teavitati komisjoni ning komisjon kiitis need heaks 1990., 1992., 1997. ja 2003. aastal.
2.1. Abisaajad
(12)
Prantsuse ametiasutuste teatatud eelnõuga rakendatakse abikava, mis on ette nähtud 30. septembri 1986. aasta seadusega nr 86-1067 sidevabaduse kohta, mida on muudetud 17. jaanuari 1989. aasta seaduse nr 89-25 artikliga 25 ja 29. detsembri 1990. aasta seaduse nr 90-1170 artikliga 27 ning mille artiklis 80 on sätestatud järgmine:
„Raadioteenuste osutajale, kelle müügitulu reklaami- või sponsorlussaadetest on alla 20 % kogukäibest, antakse abi riiginõukogu dekreedis ette nähtud korras.
Abi rahastamise eesmärgil maksustatakse raadio ja televisiooni kaudu edastatava reklaami müügist saadav tulu.
Käesoleva artikli lõikes 1 ette nähtud piirmäära kindlaksmääramisel ei võeta arvesse raadioteenuste osutaja tulu avalike huvide või mittetulunduslike eesmärkide toetuseks edastatud saadetest.”
2.2. Abikava rahastamine
(13)
Abikava rahastamise kohta on Prantsusmaa ametiasutuste 2. oktoobri 1997. aasta eelnõu (millest sai 29. septembri 1997. aasta dekreet nr 97-1263, „Raadioringhäälingu toetusfondi heaks ette nähtud maksulaadse lõivu kehtestamise kohta”) (9) artiklis 1 sätestatud järgmine:
„Selleks et rahastada abifondi, millest toetatakse ringhäälinguluba omavaid raadioteenuste osutajaid, kelle müügitulu reklaami- ja sponsorlussaadetest on alla 20 % kogukäibest, maksustatakse raadio- ja telereklaam alates 1. jaanuarist 1998 viieks aastaks maksulaadse lõivuga (edaspidi „ringhäälingureklaami maks”). Nimetatud maksu kehtestamise eesmärk on raadioringhäälingutegevuse edendamine.”
Sama dekreedi artiklis 2 on sätestatud järgmine:
„Maksusumma arvutatakse summadelt, mida reklaamikliendid tasuvad Prantsusmaa territooriumil edastatava reklaami eest ning millest on maha arvatud agentuuritasu ja käibemaks.
Maksukohustuslased on reklaamsaateid edastavad isikud.
Maksumäära kehtestavad eelarve ja side valdkonna ministrid ühise määrusega sõltuvalt maksukohustuslase müügikäibest kvartalis, kusjuures maksu piirmäärad on järgmised:
[…]”
Sama dekreedi artiklis 4 on täpsustatud, et artikliga 2 ette nähtud maksu arvutab, määrab ja nõuab FSERi kasuks sisse maksuhaldur samade eeskirjade järgi ning samade tagatiste ja sanktsioonidega, mis on kohaldatavad käibemaksu puhul.
(14)
Neid sätteid muudeti abikava muutmise käigus, millest teavitati komisjoni ja mis kiideti heaks 28. juulil 2003 (10). Uute eeskirjade kohaselt on kohustatud maksulaadset lõivu tasuma üksnes Prantsuse territooriumil asutatud raadiojaamad.
3. MENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(15)
Komisjon kiitis 1997. aastal otsusega N 679/97 heaks abikava muudatuse, mis seisnes rahastamismehhanismi loomises raadio või televisiooni kaudu edastatavale reklaamile maksulaadse lõivu kehtestamisega. Kõnealuses otsuses ei ole rahastamismeetodit üldse analüüsitud. 1997. aasta otsust kohaldati kuni 2003. aastani ehk ajani, mil see asendati uue vastuvõetud otsusega NN 42/03 (11).
(16)
Régie Network, suure Prantsusmaa ringhäälinguettevõtja NJR reklaamiga tegelev tütarettevõtja, vaidlustas 3. augustil 2004 Lyoni kohtus 2001. aastal makstud maksu (152 524 eurot). Euroopa Kohtule esitati kõnealuses asjas eelotsusetaotlus, et hinnata komisjoni 10. novembri 1997. aasta abi lubava otsuse kehtivust.
(17)
Euroopa Kohtu 22. detsembri 2008. aasta otsusega (12) kuulutati 1997. aasta otsus kehtetuks seetõttu, et komisjon ei olnud hinnanud uurimise all oleva meetme rahastamismeetodit.
(18)
Euroopa Kohus tuletab meelde, et vastavalt Euroopa Kohtu otsuse punktile 101 peab komisjon riigiabi kontrollimisel alati arvesse võtma riigiabi rahastamist maksu kaudu, kui maks on abikava lahutamatu osa. Euroopa Kohus täpsustab oma otsuse punktis 99, et maks on abimeetme lahutamatu osa, kui asjaomase siseriikliku õiguse alusel on maksu ja antava abi vahel selline püsiv seos, kus maksutulud on tingimata ette nähtud antava abi rahastamiseks ja mõjutavad otseselt antava abi suurust ning järelikult ka hinnangut selle abi kokkusobivuse kohta siseturuga.
(19)
Olles kontrollinud, kas kõik tingimused on täidetud, sedastas Euroopa Kohus punktis 112, et ringhäälingureklaami maks on sellest rahastatava raadioringhäälingutegevuse abikava lahutamatu osa. Seega oli komisjon ilmtingimata kohustatud seda maksu kõnealuse abikava uurimisel arvesse võtma, mida ta aga ei teinud otsuse NN 42/03 puhul.
(20)
Pärast kohtuotsust, millega kuulutati kehtetuks komisjoni 10. novembri 1997. aasta otsus, võttis komisjon kõik vajalikud meetmed, et kõrvaldada õigusvastasus ning vaadata uuesti läbi Prantsusmaa ametiasutuste edastatud teave. Seetõttu algatas komisjon 11. veebruaril 2009 menetlusnumbri C4/2009 all Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase ametliku uurimismenetluse (13).
4. PRANTSUSMAA MÄRKUSED
(21)
Prantsusmaa ametiasutused edastasid 23. aprilli 2009. aasta kirjas komisjonile järgmised märkused.
a)
Asjaomasel ajavahemikul koguti ja eraldati aastas keskmiselt 20 miljonit eurot, mis jaotati rohkem kui 500 abisaaja vahel.
b)
Ei vaidlustatud, et Prantsusmaal raadioteenuseid osutavad välisettevõtjad, kelle jaamad või stuudiod asuvad teistes liikmesriikides, maksid samuti kõnealust maksulaadset lõivu, kuid kõnealuseid ettevõtjaid ei olnud võimalik kindlaks määrata.
c)
Abi ei või tagasi nõuda kahel põhjusel: esiteks oli abikavast komisjoni nõuetekohaselt teavitatud ning komisjon oli selle korduvalt heaks kiitnud, mis tekitas abisaajates õiguspärase ootuse. Teiseks ei võimaldanud abisaajate praegune rahaline olukord Prantsusmaa ametiasutustel eraldatud summat tagasi nõuda.
5. ABI HINDAMINE
5.1. Abi hindamise õiguslik alus
(22)
Kõnealuse abikava hindamisel tuginetakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikele 3.
5.2. Abi olemasolu Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses
(23)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
(24)
Käesoleva juhtumi analüüs seoses Euroopa Liidu lepingu toimimise artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustega.
a) Riigi ressurssidest antav abi
Abikava rahastatakse vahenditest, mis tulenevad õigusaktiga kehtestatud ja maksuhaldurile tasutavast maksutaolisest lõivust ning mis on kehtestatud raadio ja televisiooni kaudu edastatava reklaami müügist saadava tulu suhtes.
Abi antakse seega Prantsuse riigi ressurssidest.
b) Abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist
Abikavaga toetatakse ainult raadioteenuse osutajaid. Abi antakse teenuseosutajatele, kelle reklaamitulu on väiksem kui 20 % nende kogukäibest. Nimetatud teenuseosutajad konkureerivad selliste teiste Prantsusmaa territooriumil saateid edastavate raadiojaamadega kuulajate arvu ja reklaamitulu pärast, kelle müügitulu ületab piirmäära ning kes ei saa abikava raames toetust.
Kõnealune abi kahjustab seega või vähemalt ähvardab kahjustada konkurentsi abi saavate ja abi mittesaavate teenuseosutajate vahel.
c) Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine
Prantsusmaa territooriumil edastatavaid raadiosaateid, eelkõige abisaajate edastatud saateid saab kuulata teistes liikmesriikides, kuigi ainult piirialadel. Samuti näis, et õigusnormidega kehtestatud maksutaoline lõiv, millest teatati, kehtis ka teistest liikmesriikidest Prantsusmaa suunas osutatud teenuste reklaamitulu suhtes.
Sellest tulenevalt võib teatatud abikava mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.
d) Järeldus riigiabi olemasolu kohta
Komisjon on seega arvamusel, et raadioringhäälingutegevuse abikava, millest Prantsusmaa ametiasutused teatasid, kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse. Kuna kõnealune abikava kujutab endast riigiabi, peab komisjon analüüsima selle kokkusobivust siseturuga. Vastavalt eespool tsiteeritud kohtuotsusele (Régie Networks) tuleb kõnealuse abi rahastamiseks kasutatavat ringhäälingureklaami maksu võtta arvesse selle uurimisel, kas abikava sobib kokku siseturuga.
5.3. Abi kokkusobivus siseturuga vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõigetele 2 ja 3
(25)
Eesmärgi ja kohaldamisala poolest ei vastanud teatatud meede selgelt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 ega artikli 3 punktides a ja b sätestatud tingimustele.
(26)
Abikava eesmärk soodustada Prantsusmaa territooriumil raadioteenuseid osutavaid jaamu, toetades eelkõige kõige väiksema reklaamituluga jaamu, ja tagada meediakanalite paljusus Prantsusmaa territooriumil, on igati õiguspärane eesmärk. Seega võib abisaajatele antud abi uurida vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c esitatud tingimustele. Selles on sätestatud: „Siseturuga kokkusobivaks võib pidada: […] abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega […].” Komisjon peab selles suhtes kaaluma meetme positiivset ja negatiivset mõju.
(27)
Oma varasemates otsustes järeldas komisjon, et kõnealusel abikaval on positiivne mõju ning see sobib kokku siseturuga, eriti seetõttu, et abikava aitab kaasa selgelt määratletud üldhuvi eesmärgile. Abikava eesmärk on soodustada Prantsusmaa territooriumil raadioteenuste osutajate mitmekesisust. See toetab väikeseid, kohaliku kuulajaskonnaga raadiojaamu, võttes arvesse sotsiaalseid, kultuurilisi ja kohalikke huvisid, mis on igati õiguspärane eesmärk. Lisaks ei moonuta abikava naabruskonna sotsiaalse suhtlemise jaamu soodustades oluliselt konkurentsi ega mõjuta kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Võttes arvesse kõnealuste jaamade ülesannet ja suurust, on nende ning teistes liikmesriikides sama liiki teenuseid osutavate teenusepakkujate vaheline konkurentsi moonutamine eriti väike. Seetõttu mõjutab kõnealune kava kaubandust väga vähe.
(28)
Dekreedi nr 97-1263 artiklite 3 ja 6 uurimisest selgub siiski, et abikava rahastamine kõnealuse maksulaadse lõivu abil on meetme lahutamatu osa, nagu juba sedastas Euroopa Kohus kohtuasjas Régie Networks tehtud otsuses (punktid 99-112).
(29)
Euroopa Kohus tuletas kohtuasjas Régie Networks tehtud otsuse punktis 89 meelde, et: „abi rahastamise viis võib muuta kogu rahastatava abikava siseturuga kokkusobimatuks. Seetõttu ei või abi kontrollida lahus selle rahastamisviisi tagajärgedest. Vastupidi, komisjon peab abimeetme kontrollimisel tingimata arvestama abi rahastamise viisi, kui see on meetme lahutamatu osa (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Van Calster jt, punkt 49, ja 15. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-345/02: Pearle jt, EKL 2004, lk I-7139, punkt 29).”
(30)
Sellest tulenevalt peab komisjon kõnealust maksu arvesse võtma, kui uurib abikava kokkusobivust siseturuga. Sellega seoses näib kõnealune ringhäälingureklaami maks olevat vastuolus üldpõhimõttega, mida komisjon on ikka ja jälle kinnitanud ning mida Euroopa Kohus on tunnustanud 25. juuni 1970. aasta kohtuotsuses 47/69: Prantsusmaa vs komisjon (EKL 1970, lk 487), mille kohaselt imporditud tooted ja teenused tuleb vabastada kõigist niisugustest maksulaadsetest lõivudest, millest rahastatakse abikava, mille alusel saavad abi ainult oma riigi ettevõtjad. Euroopa Kohus analüüsis seda kohtuasjas Régie Networks tehtud otsuse punktis 115.
(31)
Komisjon on seisukohal, et kui maksust ei vabastata raadioteenuste osutajaid, kelle jaamad paiknevad teistes liikmesriikides ning kes ei saa kasu teavitatud kava raames antud abist, siis see mõjutab kaubandustingimusi ebasoovitavalt määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Isegi kui teatatud kavaga ettenähtud abi abisaajatele on õiguspärane ja seda võiks käsitleda siseturuga kokkusobivana, ei kehti sama siiski kõnealuse kava rahastamisviisi suhtes.
6. JÄRELDUSED
(32)
Nimetatud tingimuste alusel järeldab komisjon, et abikava võib kuulutada kokkusobivaks siseturuga, eelkõige arvestades Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud kriteeriume. Komisjon ei saa aga kiita heaks kõnealuse kava rahastamisviisi.
(33)
Sellega seoses täheldas komisjon, et - nagu märgiti Prantsusmaa ametiasutuste 23. aprilli 2003. aasta kirjas - on võimatu teha kindlaks (abikava rahastamiseks sisse seatud maksutaolise lõivu maksjate hulgas) Prantsusmaal kõnealuse abikavaga hõlmatud ajavahemikul raadioteenuseid osutanud välisettevõtjaid, kelle jaamad või stuudiod asusid teistes liikmesriikides. Komisjon tunnistab, et nende kindlakstegemine võib olla keeruline halduslikest aspektidest lähtuvalt, sest juhtunust on möödunud palju aega. Siiski ei näi aja möödumine olevat Prantsusmaa ametiasutuste esitatud selgituste põhjal kõnealusel juhul ületamatu takistus maksukohustuslaste kindlakstegemisel. Prantsusmaa ametiasutused on aga märkinud, et nende käsutuses olevate andmete põhjal ei ole võimalik alati kindlaks teha, kas maksukohustuslaste jaamad edastasid saateid Prantsusmaa või teiste liikmesriikide territooriumilt. Sellisel juhul peavad nad kuue kuu jooksul alates käesolevast otsusest teavitamisest maksukohustuslast teavitama individuaalselt tema õigusest saada hüvitist, kui ta edastas saateid Prantsusmaale teisest liikmesriigist. Maksuhaldur peab kasutama kõiki tema käsutuses olevaid vahendeid, et maksukohustuslased kindlaks teha. Seega, kuna ei ole kindel, et Prantsusmaa ametiasutused suudavad kindlaks teha kõik kõnealuse maksu kohustuslased, peavad nad tagasimaksmise meetmetest piisavalt teavitama, nii et asjaomased ettevõtjad võiksid endast märku anda.
(34)
Miski ei takista Prantsusmaal tegelikult anda tundmatutele ettevõtjatele teada nende õigusest nõuda ajavahemikus 1997-2002 põhjendamatult makstud maksud tagasi. Prantsusmaa saab heastada abikava rahastamisviisi kokkusobimatuse siseturuga nii, et maksab tagasi siseturuga kokkusobimatud maksud, täites järgmised tingimused:
-
Prantsusmaa ametiasutused peavad teavitama individuaalselt kõiki asjaomaseid ettevõtjaid, keda on võimalik kindlaks teha, nende õigusest nõuda makstud maks tagasi, ning nad peavad ka avaldama nõuetekohased teated kõikjal Euroopa Liidus ilmuvates erialaajakirjades (14);
-
maksukohustuslastel peab olema tagastusnõude esitamiseks alates nõuetekohase teate ilmumisest aega kolm aastat (15);
-
tagasimaksmine peab toimuma hiljemalt kuue kuu jooksul alates nõude esitamisest (16);
-
tagastatavatele summadele tuleb liita tegelikult kogunenud intress alates maksu maksmise kuupäevast kuni tegeliku tagasimaksmise kuupäevani, see arvutatakse liitintressina, kasutades viitemäärana piirmäära analoogselt sellele, mis on esitatud komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) artiklis 9 (17);
-
Prantsusmaa ametiasutused peavad nõustuma igasuguse mõistliku tõendiga, mida asjaomased ettevõtjad maksu maksmise tõendamiseks esitavad;
-
tagasimakse õigust ei saa seada sõltuvusse teistest tingimustest;
-
Prantsusmaa ametiasutused saadavad tagasimaksmise menetluse seisu kohta komisjonile korrapäraseid aruandeid iga kuue kuu järel alates käesolevast otsusest teatavakstegemisest,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Prantsusmaa rakendatud abikava sobib kokku siseturuga artikliga 2 ette nähtud tingimustel.
Artikkel 2
Selleks et lõpetada nende välismaiste ringhäälinguettevõtjate diskrimineerimine, kes maksid Prantsuse riigile ringhäälingureklaami maksu, ilma et neil oleks olnud võimalus saada abikavast kasu, peavad Prantsusmaa ametiasutused maksma välisettevõtjatele tagasi ajavahemikus 1997-2002 kogutud maksutaolise lõivu. Nad peavad hiljemalt kuue kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemist teavitama maksu tagasimaksmisest kõiki maksukohustuslasest ettevõtjaid kõikidel juhtudel, mil neil on võimalik nad kindlaks teha, ning avaldama nõuetekohase teate, et asjaomased ettevõtjad võiksid endast märku anda, andes neile tagastusnõude esitamiseks aega kolm aastat (18). Pärast sellise teate avaldamist ja kõnealuste ettevõtjate esitatud tõendite põhjal peab Prantsusmaa hiljemalt kuue kuu jooksul alates tagastusnõude esitamisest tagasi maksma siseturuga kokkusobimatu maksu, millele on juurde liidetud tegelikult kogunenud intress, mis arvutatakse liitintressina, kasutades viitemäärana piirmäära analoogselt sellele, mis on esitatud määruse (EÜ) nr 794/2004 artiklis 9.
Artikkel 3
Kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse teatavakstegemist teatab Prantsusmaa komisjonile meetmed, mida on võetud otsuse järgmiseks.
Ta saadab komisjonile iga kuue kuu järel alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest korrapäraseid aruandeid artiklis 2 osutatud tagasimaksmise menetluse seisu kohta kuni kolmeaastase tähtaja möödumiseni artiklis 2 osutatud viimaste asjakohaste teavitusmeetmete võtmisest.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.
Brüssel, 29. september 2010