ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
KOMISJONI OTSUS,
12. juuni 2012,
meetme SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) kohta, mida Soome andis äriühingule Osuuskunta Karjaportti
(teatavaks tehtud numbri C(2012) 3249 all)
(Ainult soome- ja rootsikeelne tekst on autentsed)
(EMPs kohaldatav tekst)
(2013/8/EL)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,
võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud sätetele ja võttes nende märkusi arvesse (1)
ning arvestades järgmist:
1. MENETLUS
(1)
15. jaanuari 2009. aasta kirjaga teavitas Soome komisjoni äriühingule Osuuskunta Karjaportti (edaspidi „Karjaportti”; teatamise ajal oli äriühingu nimetus Järvi-Suomen Portti Osuuskunta) päästmisabi andmisest garantii ja võlgade ümberkorraldamise näol. Soome esitas komisjonile lisateavet 5. veebruari 2009. aasta, 11. veebruari 2009. aasta, 16. veebruari 2009. aasta ja 20. veebruari 2009. aasta kirjadega.
(2)
8. aprilli 2009. aasta kirjaga teatas komisjon Soomele, et ta on otsustanud algatada teatatud meetmete ja mitme varasema meetme suhtes Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse (2). Pärast kõnealust menetluse algatamise otsust esitas Soome komisjonile lisateavet 13. mai 2009. aasta kirjaga.
(3)
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (3). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama abimeetmete kohta oma märkusi.
(4)
Komisjonile esitas märkusi üks huvitatud isik. Komisjon edastas need märkused Soomele ja andis talle võimaluse esitada oma märkused. Kõnealused märkused saadi 28. augusti 2009. aasta kirjaga. Soome esitas lisateavet 3. novembri 2009. aasta e-kirjaga.
(5)
15. detsembri 2009. aasta kirjaga teatas komisjon Soomele, et ta on otsustanud laiendada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse varem võimaldatud täiendavatele abimeetmetele. Soome esitas lisateavet 12. veebruari 2010. aasta kirjaga.
(6)
Komisjoni otsus menetluse laiendamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas (4). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama abimeetmete kohta oma märkusi. Huvitatud isikud ei esitanud komisjonile täiendavaid märkusi.
(7)
1. märtsil 2010 teatas Soome komisjonile, et ta on võtnud tagasi Karjaporttile garantii andmist käsitleva teatise. 26. märtsi 2010. aasta kirjaga teavitas komisjon Soomet, et ta analüüsib garantiid käsitlevat teatist lõplikus otsuses koos muude hinnatavate meetmetega. Peale selle esitas komisjon Soomele küsimused, millele Soome vastas 22. aprilli 2010. aasta kirjas. Komisjon saatis Soomele 15. juulil 2010 teabepäringu, millele Soome vastas 20. augustil 2010. Komisjon saatis 28. septembril 2010 teise teabepäringu, millele Soome vastas 29. novembril 2010. Lõpuks palus komisjon lisateavet 16. novembri 2011. aasta kirjas. Soome esitas kõnealuse teabe 16. detsembril 2011.
2. ABISAAJA
2.1. Kooperatiiv Karjaportti
(8)
Karjaportti on Mikkelis asuv kooperatiiv, millel on tootmisrajatised Mikkelis ja Kouvolas, mis mõlemad asuvad Ida-Soomes (Itä-Suomi), st piirkonnas, millel on õigus saada regionaalabi vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c. Kooperatiiv asutati 1914. aastal. 1950. aastal nimetati see ümber Osuusteurastamo Karjaporttiks, alates 31. detsembrist 2002 tunti seda nime all Järvi-Suomen Portti Osuuskunta ja alates 14. detsembrist 2010 on selle nimi Karjaportti. Praegu on Karjaporttil 300 alalist töötajat ning kevaditi ja suviti veel 100-120 hooajalist töötajat.
(9)
Karjaportti tegeleb toiduainete tootmisega, täpsemalt liha töötlemisega sellisteks toodeteks nagu lihapallid ja vorstid. Peale selle müüb kooperatiiv pakendatud liha, lihatükke ja rümpasid. Karjaportti eksport teistesse liikmesriikidesse on väike.
2.2. Karjaportti finantsolukord
(10)
Alates 1. detsembrist 2004 korraldatakse Karjaporttit kohtu järelevalve all ümber äriühingute ümberkorraldamise seaduse nr 47/1993 (5) alusel (edaspidi „kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine”, põhjalikum teave kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise kohta on esitatud põhjendustes 31-43).
(11)
Järgmises tabelis on esitatud üksikasjalikud andmed Karjaportti finantsolukorra kohta enne kohtu järelevalve all toimuvat ümberkorraldamist ja selle jooksul:
Tabel 1
Karjaportti põhilised finantsandmed (eurodes)
Aasta
Käive
Kasum põhitegevusest
Puhaskasum / -kahjum
Varasemate aruandeperioodide puudujääk
Osakapital / reserv jm rahalised vahendid
Omakapital
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
8 696 269
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
2008. aastal esitas Soome maksuhaldur kahel korral taotluse kuulutada välja Karjaportti pankrot. Esimeses, 7. oktoobril 2008. aasta taotluses tegi maksuhaldur ettekirjutuse maksta 461 579 eurot. Hiljem võttis maksuhaldur taotluse tagasi. 1. detsembril 2008 esitati uus taotlus koos ettekirjutusega tasuda 981 658 eurot. Karjaportti suhtes alustatud pankrotimenetlus lõpetati 2009. aasta juunis, sest kooperatiiv tasus maksuhaldurile oma võla.
3. MEETMETE KIRJELDUS
(13)
Uuritavad meetmed hõlmavad meetmeid, mille võimaldasid Mikkeli linn, kus Karjaportti asub, ja äriühing Finnvera Oyj (edaspidi „Finnvera”). Finnvera on Soome riigile kuuluv spetsialiseerunud finantseerimisettevõte ja Soome ametlik ekspordikrediidiasutus (6). Järgnevalt kirjeldatakse kõigepealt Mikkeli linna võimaldatud meetmeid (jagu 3.1) ja seejärel Finnvera võimaldatud meetmeid (jagu 3.2.).
3.1. Mikkeli linna võimaldatud meetmed
3.1.1. 12. juunil 2000 antud garantii (1. meede) ja maa eraldamine (2. meede)
(14)
1. meede. 12. juuni 2000. aasta otsusega andis Mikkeli linnavolikogu Karjaporttile solidaarkohustusena garantii („takaus”), mis kattis 100 % tulevasest 25 miljoni Soome marga (ligikaudu 4,2 miljoni euro (7)) suurusest laenust. Kümneaastase, 5,35 % fikseeritud intressimääraga laenu andis Karjaporttile 2000. aasta septembris Tapiola Pankki Oy (edaspidi „Tapiola”). Samal ajal andis Mikkeli linnavalitsus garantii, allkirjastades garantiilepingu. Garantii anti ilma garantiitasuta ja solidaarkohustusena, mille puhul garantii andja vastutab laenu põhisumma tasumise eest nii, nagu oleks tegemist garantii andja enda laenuga, mis tähendab seda, et laenu põhisumma tagasimaksmise tähtaja saabudes võib võlausaldaja nõuda garantii andjalt laenu põhisumma tasumist. Garantiiga seotud laen anti selleks, et rahastada tootmisrajatise ehitamist Mikkeli linna Tikkalasse (8).
(15)
Garantii tagatiseks olid juba olemasolevad kinnisvarahüpoteegid, mille registreeritud väärtus oli 7,5 miljonit Soome marka (1 261 409 eurot) (9). 1. meetme võimaldamise ajal oli tagatisena võimalik kasutada ligikaudu 3 miljoni Soome marga väärtuses kinnisvarahüpoteeke. Peale selle oli garantii tagatud ka Karjaportti vallasvarale seatud kommertspantidega (10), mille registreeritud väärtus oli vastavalt 25 miljonit Soome marka ja 30,5 miljonit Soome marka.
(16)
Kui 2004. aasta detsembris algas kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine, nõudis Tapiola Mikkeli linnalt garantii alusel sisse Karjaportti võla jäägi. Pärast Tapiolale kõnealuste maksete tegemist sai Tapiola asemel Mikkeli linnast Karjaportti võlausaldaja (vt põhjendus 34).
(17)
2. meede. 2000. aastal eraldas Mikkeli vald (11) Karjaporttile ka maatüki Tikkala tootmisrajatise ehitamiseks. Maatüki suurus oli 152 366 m2 ning Mikkeli linn andis selle Karjaporttile tasuta, st selle eest ei makstud ostuhinda. Peale selle kohustus Mikkeli linn andma maatüki üle ehitustöödeks ettevalmistatud kujul. Selleks hüvitas Mikkeli linn Karjaporttile maa tasandamise kulud summas 2 000 000 Soome marka (ligikaudu 336 376 eurot) (12).
(18)
Karjaporttile võimaldati Tikkalasse tootmisrajatise ehitamiseks ka muid meetmeid. Finnvera andis äriühingule 20 000 000 Soome marga (ligikaudu 3 363 759 euro) ulatuses laene ja tagatisi ning Soome tööhõive- ja majandusministeerium (tol ajal kaubandus- ja tööstusministeerium) andis otsetoetust 15 000 000 Soome marga (ligikaudu 2 552 819 euro) ulatuses.
(19)
Kokku oli põhjendustes 14-18 kirjeldatud ja Tikkala tootmisrajatise ehitamiseks ettenähtud meetmete nimiväärtus 63 783 719 Soome marka (ligikaudu 10 757 652 eurot). Vastavalt järgnevas tabelis esitatud ülevaatele moodustas võimaldatud meetmete brutotoetusekvivalent kokku 3 617 143 eurot.
Tabel 2
Võimaldatud meetmete brutotoetusekvivalent (eurodes)
Meede
Summa
Brutotoetusekvivalent
Mikkeli linna garantii
4 204 698
345 786
Mikkeli linna eraldatud maa
300 000
300 000
Mikkeli linna tasutud maa tasandamine
336 376
336 376
Finnvera laen
1 681 879
82 162
Kaubandus- ja tööstusministeeriumi otsetoetus
2 552 819
2 552 819
KOKKU
10 757 652
3 617 143
(20)
Mikkeli linna antud garantii brutotoetusekvivalendi arvutamiseks võrdles Soome võrreldava garantii turuhinda (1,75 %) Mikkeli linna poolt tegelikult sissenõutud garantiipreemiaga (0 %). Garantii abielement võrdub kahe garantii preemiate vahega, st 1,75 %. Kui Mikkeli linn oleks nõudnud sellele määrale vastavat garantiipreemiat, oleks ta garantii kümneaastase kehtivusaja jooksul saanud preemiatena 2 406 250 Soome marka, mis garantii andmise kuupäeval 5,7 % võrra diskonteerituna teeb 1 055 949 Soome marka (ligikaudu 345 786 eurot).
(21)
Finnvera laenu brutotoetusekvivalendi arvutamiseks võrdles Soome Finnvera kohaldatud laenuintressi (kuue kuu EURIBOR pluss 1,75 %) laenu andmise ajal kehtinud viiteintressimääraga vastavalt komisjoni teatisele viite- ja diskontomäärade kehtestamise meetodi kohta (13). Abielement võrdub nende kahe määra vahega laenu kestuse vältel (kümme aastat). Tulemusest lahutati vahendustasu, mida Karjaportti laenu eest pidi maksma (0,5 %). Laenu andmise kuupäeval 5,7 % võrra diskonteerituna oli abielement 82 162 eurot.
(22)
Abikõlblikud investeerimiskulud arvutati soetushindadega seotud kulude põhjal, mille jagunemine on esitatud järgmises tabelis.
Tabel 3
Soetushindadega seotud projektikulude jagunemine (eurodes)
Maa ja hooned
14 208 192
Masinad ja seadmed
11 155 379
Kontori inventar / tarkvara
572 356
KOKKU
25 935 928
(23)
3 617 143 euro suurune abielement tähendab seda, et abi osatähtsus on 13,95 % kõikidest abikõlblikest kuludest, mis moodustavad kokku 25 935 928.
(24)
Karjaportti taotles Mikkeli linna võimaldatud meetmeid enne investeerimisprojekti käivitamist (14). Soome võttis kõnealused meetmed regionaalarengu edendamiseks. Uus tootmisrajatis peaks suurendama töökohtade arvu selles piirkonnas ligikaudu 400st kuni 550 või 600ni.
3.1.2. Maa ostmine (3. meede)
(25)
28. veebruaril 2002 ostis Mikkeli linn Karjaporttilit kuus kinnistut ja ühe hoone koos vastavate rendilepingutega. Makstud ostuhind oli 6 646 787 eurot (15). Ajal, mil Mikkeli linn sõlmis kinnistute ostutehingu, ja ühe kinnistu puhul ajal, mil see läks Mikkeli linna valdusesse, ei olnud kinnistutele seatud hüpoteeke.
3.1.3. 8. märtsil 2004 antud garantii (4. meede)
(26)
Oma 8. märtsi 2004. aasta otsusega andis Mikkeli linnavolikogu garantii, mis kattis 100 % Tapiola antavast 607 054 euro suurusest laenust. Kümneaastane ja 4 % fikseeritud intressimääraga laen anti 14. aprillil 2004. Garantii anti ilma garantiitasuta ja solidaarkohustusena. Laenu ja vastava garantii andmise eesmärk oli asendada Tapiola antud laen, millele Mikkeli linn oli andnud algse garantii oma 2. novembri 1992. aasta otsusega. Algse 4,5 % intressiga laenu summa oli 7,5 miljonit Soome marka (1 261 409 eurot) ning see oli antud kümneks aastaks.
(27)
Garantii tagati Tikkala tootmisrajatisele seatud kinnisvarahüpoteekidega, mida juba kasutati 1. meetme tagatisena. Peale selle oli Mikkeli linnal kommertspant, mille kommertspandiregistris registreeritud väärtus oli 25 miljonit Soome marka. Ka kõnealust kommertspanti kasutati juba 1. meetme tagatisena.
(28)
Kui 2004. aasta detsembris algas kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine, nõudis Tapiola Mikkeli linnalt garantii alusel sisse Karjaportti võla jäägi. Pärast Tapiolale kõnealuste maksete tegemist sai Mikkeli linnast Tapiola asemel Karjaportti võlausaldaja (vt põhjendus 34).
3.1.4. 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(29)
Oma 10. mai 2004. aasta otsusega andis Mikkeli linnavolikogu solidaarkohustusena garantii, mis kattis 100 % Tapiola antavast 1,7 miljoni euro suurusest laenust. Pärast seda otsustas Tapiola 8. juunil 2004 anda 1,7 miljoni euro suuruse kolmeaastase investeerimislaenu muutuva intressimääraga 12 kuu EURIBOR pluss fikseeritud 0,3 % marginaal. Garantii anti ilma garantiitasuta ja solidaarkohustusena. Garantii oli tagatud sama Tikkala tootmisrajatisele seatud kinnisvarahüpoteegiga kui 1. ja 4. meede ning sama Mikkeli linna heaks seatud kommertspandiga (16). Peale selle sai Mikkeli linn eripandina uue tagatise Tikkala tootmisrajatisele seatud 1 135 268 euro suuruse hüpoteegi näol.
(30)
Kui 2004. aasta detsembris algas kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine, nõudis Tapiola Mikkeli linnalt garantii alusel sisse Karjaportti võla jäägi. Pärast Tapiolale kõnealuste maksete tegemist sai Tapiola asemel Mikkeli linnast Karjaportti võlausaldaja (vt põhjendus 34).
3.1.5. Kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames võetud meetmed (6. meede)
(31)
17. novembril 2004 esitas Karjaportti koos oma võlausaldajatega, kes olid äriühingud Nordea Bank Finland Abp (edaspidi „Nordea pank”), Nordea Rahoitus Suomi Oy (edaspidi „Nordea Rahoitus”) ja OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (alates 1. märtsist 2008 on selle äriühingu nimi Pohjola Pankki Oyj; edaspidi „OKO/Pohjola pank”), Mikkeli ringkonnakohtule taotluse kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algatamiseks. Soome õiguse kohaselt võib vastava menetluse algatada selleks, et taastada raskustes oleva võlgniku elujõuline äritegevus, tagada tema jätkuv elujõulisus ja saavutada kokkulepped seoses tema võlgadega (17). Mikkeli ringkonnakohtu 1. detsembri 2004. aasta otsusega algatati Karjaportti suhtes kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine. Seaduse kohaselt ei tohi võlgnik alates menetluse algatamisest maksta tagasi ümberkorraldusvõlgu ega anda sellistele võlgadele tagatisi (18). Ümberkorraldusvõlad on kõik enne menetluse algatamise kuupäeva kogunenud võlad.
(32)
Seejärel esitati ringkonnakohtule 23. juunil 2005 ümberkorralduskava ja 30. novembril 2005 läbivaadatud ümberkorralduskava. Ringkonnakohus kiitis 30. jaanuaril 2006 heaks ümberkorralduskava, mille kestus oli kümme aastat (kuni 1. juulini 2015). Aastatel 2004-2008 lõpetas Karjaportti 372 töölepingut ning tellis osa toimingutest, näiteks hanked, tapamaja- ja lõikamisteenused, väljastpoolt.
(33)
Kokkuvõttes moodustas võlg eraõiguslikele võlausaldajatele ligikaudu [30-70] (19) % kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega hõlmatud ümberkorraldusvõlast. Kõnealusest võlast suurima osa moodustasid võlad eespool nimetatud Nordea Pangale ja OKO/Pohjola pangale ning Nordea Rahoitusele.
(34)
6. detsembril 2004 nõudis Tapiola seoses kõnealuse kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega Mikkeli linnalt, et see tasuks veel võlgnetavad summad seoses punktides 3.1.1, 3.1.3 ja 3.1.4 kirjeldatud kolme laenuga, millele Mikkeli linn oli andnud garantii. Pärast Tapiolale kõnealuste maksete tegemist sai Tapiola asemel Mikkeli linnast Karjaportti võlausaldaja seoses kolme laenu jäägiga, mille kogusumma oli 5 356 895 eurot. Laenud olid tagatud põhjendustes 15, 27 ja 29 kirjeldatud tagatisega.
(35)
Peale selle esitas Mikkeli linn kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames 682 087 euro suuruse nõude, mis koosnes linna kinnisvarahalduse, veemajanduse ja jäätmemajanduse osakondadele võlgnetavatest tasudest. Ka see nõue oli tagatud põhjendustes 15, 27 ja 29 kirjeldatud tagatisega.
(36)
Laene ja muid võlgu (maksmata tasusid) Mikkeli linna ees käsitati kohtu järelevalve all toimuvas ümberkorraldamises suurte tagatud võlgadena (20). Ülejäänud suured tagatud nõuded kuulusid eraisikutest võlausaldajatele (Nordea pank, Nordea Rahoitus, OKO/Pohjola pank) ning Finnverale (21).
Tabel 4
Suured tagatud võlad (eurodes)
Suure tagatud võla võlausaldaja
Summa
Osa (%)
Nordea pank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Rahoitus
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola pank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Mikkeli linn - täidetud garantiidest tulenevad laenud
[…]
[10-40] %
Mikkeli linn - muud võlad (maksmata tasud)
[…]
[0-20] %
KOKKU
24 579 150
100 %
(37)
Seoses laenude ja muude võlgadega (maksmata tasudega) Mikkeli linna ees nähti ümberkorralduskavaga ette järgmised meetmed.
(38)
Mikkeli linnalt saadud 5 356 895 euro suurust laenu käsitati tagatud võlana ning see jagati kaheks osaks. Ümberkorralduskava kohaselt vähendati mõlema osa suhtes kehtivaid intressimäärasid: 4,0 miljoni euro suuruse osa puhul moodustas intressimäär […] EURIBOR miinus […] % (see määr ei olnud eeldatavalt siiski rohkem kui […] % ega vähem kui […] %) kuni 31. detsembrini 2010. Pärast seda kuupäeva kohaldatav intressimäär oli […] EURIBOR. Ülejäänud 1 356 895 euro suuruse osa suhtes kehtis intressimäär […] EURIBOR (22). Sarnaselt laenudega käsitati ka 682 087 euro suurusi maksmata tasusid tagatud võlana ning nende intressimäära vähendati […] EURIBORini (23).
(39)
Ümberkorralduskavaga nähakse ette ka […] EURIBORiga võrdne intressimäär eraõiguslikele võlausaldajatele võlgnetavatelt summadelt. Igale võlausaldajale (välja arvatud […]) võlgnetava summa teatava osa suhtes nähti kuni 31. detsembrini 2010 ette vähendatud intressimäär, mis võrdus […] EURIBORiga miinus […] %, kusjuures intressimäär oli minimaalselt […] % ja maksimaalselt […] %. Pärast 31. detsembrit 2010 on kõikide tagatud võlgade intressimäär olnud […] EURIBOR.
Tabel 5
Suurtelt tagatud võlgadelt nõutavad intressimäärad (eurodes)
Suure tagatud võla võlausaldaja
Intressimäär […] EURIBOR miinus […] % kuni 31. detsembrini 2010; pärast seda kuupäeva intressimäär […] EURIBOR järgmiselt summalt:
Intressimäär […] EURIBOR järgmiselt summalt:
Nordea pank ja Nordea Rahoitus
[…]
[…]
OKO/Pohjola pank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkeli linn - täidetud garantiidest tulenevad laenud
[…]
[…]
Mikkeli linn - muud võlad (maksmata tasud)
[…]
(40)
Mikkeli linn nõustus eespool nimetatud võlgade maksmise edasilükkamisega. Ümberkorralduskava kohaselt on Mikkeli linna tagatud nõuete tagasimaksmine ette nähtud 2015. aastaks. Esimene osamakse tuli tasuda 1. juulil 2009, alates 2010. aastast oli ette nähtud kaks makset aastas ning 2015. aastal tuli maksta tagatud võlgade ülejäänud, suurem osa, see tähendab vastavalt […] eurot täidetud garantiidest tulenevate laenude eest ja […] eurot muude võlgade (maksmata tasude) eest.
(41)
Ka eraõiguslikud võlausaldajad nõustusid enda tagatud nõuete maksmise edasilükkamisega.
Tabel 6
Maksete edasilükkamine (eurodes)
Suure tagatud võla võlausaldaja
Võlg
1.7.2009 ja 2.1.2010 ja 1.7.2010 tasutav osamakse
% võlgade kogusummast
2.1.2011 ja 1.7.2011 tasutav osamakse
% võlgade kogusummast
Ajavahemikul 2.1.2012 kuni 2.1.2015 iga kuue kuu tagant tasutav osamakse
% võlgade kogusummast
1.7.2015 tasutav osamakse
% võlgade kogusummast
Nordea pank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Rahoitus
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola pank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli linn
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli linn
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Kokku
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Ümberkorralduskava kohaselt peaksid laenud ja Mikkeli linnale maksmata tasud olema tagasi makstud 2015. aastaks, kusjuures suurem osa võlgnetavast summast tuleb maksta 2015. aastal. Kui Karjaportti ei vasta 2015. aastal kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise lõpus teatavatele majanduslikele nõuetele (kohustuste ja tegevuskasumi marginaali vaheline suhe üle 4), loobub Mikkeli linn sisse nõudmast võla jäägist maksimaalselt [0-3] miljoni eurot.
(43)
Kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise lõpus vähendatakse ka teiste võlausaldajate nõudeid. Nordea pank loobub maksimaalselt [0-3 miljoni] euro ja Nordea Rahoitus maksimaalselt [0-2 miljoni] euro sissenõudmisest. Finnvera nõudeid vähendatakse maksimaalselt [0-2 miljoni] euro võrra. […] nõuet ei vähendata. Ümberkorralduskava kohaselt põhinevad summad, mille võrra tagatud võlgu vähendatakse, tagatud laenude tagatiste väärtusel kahe eri stsenaariumi puhul: esimese stsenaariumi kohaselt jätkab Karjaportti tegevust ning teise stsenaariumi kohaselt muudab Karjaportti oma tegevust või lõpetab selle, mis tähendab, et tagatised tuleb realiseerida. Kõnealused kaks väärtust määrati kindlaks kahe sõltumatu hindamise käigus (24). Seejärel tehti iga võlausaldaja puhul eraldi kindlaks konkreetne summa, mille võrra tagatud võlga vähendatakse, võttes arvesse võlausaldaja kohta järjestuses ja võrreldes väärtusi kahe eri stsenaariumi puhul.
3.1.6. Karjaporttilt osakute ostmine (7. meede)
(44)
2. septembril 2005 müüs Karjaportti 50 % oma osakuid kinnisvaraettevõttes Kiinteistö Oy Suksimäki Mikkeli linnale kuuluvale äriühingule ostuhinnaga 860 000 eurot.
3.1.7. Tasumata intressi konverteerimine laenudeks (8. meede)
(45)
Karjaportti ei maksnud Mikkeli linna tagatud nõuetelt ajavahemikul 16. detsembrist 2004 kuni 19. detsembrini 2005 kogunenud intressi (25). Kõnealune intressisumma oli 281 982 eurot ning Mikkeli linnavolikogu 19. detsembri 2005. aasta otsusega konverteeriti see laenuks; laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni. Laenu intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 0,3 %. Tagasimaksmine pidi algama 2009. aasta märtsis ja koosnema neljast võrdsest osamaksest, mis tasutakse kaks korda aastas, see tähendab 144 991 eurot 2009. aastal ja 144 991 eurot 2010. aastal (26). Võlgnetavate summade tagasimaksmine lükati vähemalt osaliselt edasi (vt 12. meede).
(46)
Tasumata intressi laenudeks konverteerimine 2005. aastal oli põhimõtteliselt ette nähtud ümberkorralduskavaga. Kava kohaselt tuli sellega seoses kohelda ühtemoodi kõiki tagatud nõudega võlausaldajaid, mitte üksnes Mikkeli linna. Sellest tulenevalt konverteeris [üks eraõiguslik võlausaldaja] 28. detsembril 2005 intressi laenuks, mille summa oli ligikaudu 1 623 000 eurot ja laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni. Laenu intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 1,5 %. Tagasimaksmine pidi algama 2009. aastal. 29. detsembril 2005 konverteeris [teine eraõiguslik võlausaldaja] intressid laenuks, mille summa oli ligikaudu 1 532 500 eurot ja laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni. Laenu intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 2 %. Tagasimaksmine pidi algama 2009. aastal.
3.1.8. Võlgade mahakandmine 2006. aasta raamatupidamisaruannetes (9. meede)
(47)
Oma 5. veebruari 2007. aasta otsusega nõustus Mikkeli linnavalitsus kustutama 2006. aasta raamatupidamisaruannetes Karjaporttilt saadaoleva 274 023 euro suuruse summa. Võla mahakandmine raamatupidamisaruannetes ei mõjutanud võlausaldaja ja võlgniku vahelist õiguslikku suhet ning sellest tulenevalt jätkas Mikkeli linn võlgade sissenõudmist.
3.1.9. Võlgade mahakandmine 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (10. meede)
(48)
Mikkeli linn kustutas oma 2008. aasta raamatupidamisaruannetes ebakindla nõude Karjaportti vastu, mille summa oli 5,7 miljonit eurot. Võla mahakandmine raamatupidamisaruannetes ei mõjutanud võlausaldaja ja võlgniku vahelist õiguslikku suhet ning sellest tulenevalt jätkas Mikkeli linn võlgade sissenõudmist.
3.1.10. 2009. aastaks kavandatud rakendamata jäänud garantii (11. meede)
(49)
8. detsembril 2008 otsustas Mikkeli linn anda 2,75 miljoni euro suuruse garantii solidaarkohustusena, et katta Tapiola tulevane laen Karjaporttile. Linnavolikogu andis linnavalitsusele volituse määrata kindlaks kõnealuse garantiiga seotud üksikasjalikud tingimused ehk siis anda garantii. Teatise kohaselt pidi laenusumma olema 5 819 807 eurot intressimääraga 3,65 %. Teatatud meetme kohaselt tuli garantii eest maksta ühekordne 4 % tasu ning garantii anti kümneks aastaks (27).
(50)
Mikkeli linnavolikogu otsus ei jõustunud, sest Kuopio halduskohtule (Kuopion Hallinto-Oikeus) esitati kaebus. Kõnealuse kaebuse tagajärjel tegi kohus Mikkeli linnale korralduse garantii andmine peatada ja taotleda komisjonilt abi heakskiitmist.
(51)
Kuna Mikkeli linnavolikogu otsus garantii andmise kohta ei jõustunud, keeldus Tapiola Karjaporttile laenu andmast. Lõpuks võttis Soome 2010. aasta märtsis tagasi garantii andmist käsitleva teatise, sest Karjaportti võttis tagasi garantiitaotluse ning 22. veebruaril 2010 otsustas linnavalitsus linnavolikogu jätta otsuse ellu viimata.
3.1.11. Võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede)
(52)
Tagatud võlgade tagasimaksmise edasilükkamine. Kooskõlas kohtu heakskiidetud ümberkorralduskavaga pidi Karjaportti maksma tagatud võlgade jäägist tagasi […] eurot 2009. aastal ja […] eurot 2010. aastal (vt tabel 6). Teatise kohaselt kavatseti lükata kõnealuste summade tagasimaksmine edasi hiljemalt 1. juulini 2015.
(53)
2005. aastal antud laenu tagasimaksmise edasilükkamine (tasumata intressi konverteerimine). Laenuks konverteeritud intresside jäägist pidi Karjaportti maksma tagasi 140 991 eurot 2009. aastal ja sama suure summa 2010. aastal (vt põhjendus 40). Teatise kohaselt kavatseti lükata kõnealuste summade tagasimaksmine edasi aastatele 2011-2013 (28).
(54)
4. veebruaril 2009 keelas Kuopio halduskohus (Kuopion Hallinto-Oikeus) võla ümberkorraldamist käsitleva linnavolikogu otsuse täitmise. Tundub aga, et võla ümberkorraldamine leidis siiski aset. Alates 2009. aasta maist tegi Karjaportti Mikkeli linnale ja oma teistele võlausaldajatele korrapäraselt ettepanekuid lükata maksmisele kuuluvate võlgade tasumine edasi, et kooperatiivil oleks võimalik oma tegevust jätkata (29). Mikkeli linnavalitsus kiitis kõnealused ettepanekud heaks.
3.2. Finnvera võimaldatud meetmed
(55)
Soome esitatud teabe kohaselt andis Finnvera Karjaporttile aastatel 2004-2008 mitu laenu ja garantiid.
(56)
Finnvera on Soome riigile kuuluv spetsialiseerunud finantseerimisettevõte ja Soome ametlik ekspordikrediidiasutus. Finnvera juhindub oma tegevuses riigi kehtestatud tööstus- ja omandipoliitika eesmärkidest. Kõnealused eesmärgid hõlmavad alustavate äriühingute arvu suurendamist, VKEde ees seisvate muudatuste rahastamise võimaldamist ning äriühingute kasvu, rahvusvaheliseks muutumise ja ekspordi soodustamist. Finnveralt oodatakse tema tegevuses majandusliku jätkusuutlikkuse põhimõtte järgimist. Soome kannab aga osa Finnvera krediidi ja garantiide andmisest tulenevast kahjumist; riik vastutab otseselt Finnvera antud riigisiseste garantiide ja ekspordikrediidigarantiide eest ning annab ise garantiisid Finnvera enda vahendite hankimiseks. Riigi sellised meetmed Finnvera suhtes jäävad väljapoole käesoleva otsuse käsitlusala, ent komisjon jätab endale õiguse hinnata neid hiljem. Finnvera suhtes kohaldatakse haldusmenetluse seadust nr 434/2003.
(57)
Seoses Finnvera juhtimisega esindab äriühingu omanikku (Finnvera puhul riiki) haldusnõukogu, kes teostab järelevalvet selle üle, kuidas juhivad äriühingut juhatus ja tegevdirektor. Haldusnõukogu liikmed valitakse poliitiliste parteide parlamendifraktsioonide hulgast vastavalt nende esindatusele Soome parlamendis. Peale selle kuuluvad Finnvera haldusnõukogusse äriühingu tööstuspoliitika eesmärkidega seotud organisatsioonide esindajad. 6-9 liikmest ja kahest asendusliikmest koosnev juhatus kinnitab äriühingu strateegia, kiidab heaks raamatupidamisaruanded ja vahearuande, edendab äriühingu arengut ning tagab, et selle tegevus oleks seaduspärane ja täidaks omaniku kehtestatud eesmärke. Neli juhatuse liiget ja kaks asendusliiget valitakse mitme ministeeriumi nimetatud kandidaatide hulgast. Äriühingu juhtimise eest vastutab tegevdirektor.
(58)
Alates 25. septembrist 2007 on Finnvera vabastatud tulumaksu maksmisest. Komisjon on selle maksuvabastuse heaks kiitnud. Heakskiitmisotsus aluseks on Soome ametiasutuste võetud kohustus, et Finnvera tegevus piirdub riigiabikavade haldamisega (30).
3.2.1. 17. märtsil 2004 antud garantii (13. meede)
(59)
17. märtsil 2004 andis Finnvera 91 000 euro suurusele laenule 100 % garantii, mille garantiitasu oli 3 % aastas. Kõnelause laenu andis Tapiola; selle laenuperiood oli kolm aastat ja selle suhtes kehtis fikseeritud intressimäär [2-5] % aastas. Laen ja vastav garantii anti 1992. aastal Tapiola antud laenu asendamiseks.
3.2.2. 12. jaanuaril 2006 antud laen (14. meede)
(60)
12. jaanuaril 2006 andis Finnvera 180 000 euro suuruse laenu intressimääraga kuue kuu EURIBOR pluss 2 % aastas. Laen on seotud ümberkorraldusprotsessi käigus ajavahemikul 2. detsembrist 2004 kuni 28. veebruarini 2008 kogunenud intressiga, mis konverteeriti uueks laenuvõimaluseks. Laen oli tagatud Tikkalas, Lappeenrantas ja Kouvolas asuvatele kinnistutele seatud hüpoteekidega ning osakutega äriühingus […]. Laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni ja tagasimaksmine pidi algama 2009. aastal. 23. novembril 2011 oli laenu põhisummast tasumata veel […] eurot. Samal ajal konverteerisid intressi laenudeks ka eraõiguslikud võlausaldajad […] ja […].
(61)
28. detsembril 2005 konverteeris [eraõiguslik võlausaldaja] intressi ligikaudu 1 623 000 euro suuruseks laenuks, mille laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni. Laenu intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 1,5 %. Tagasimaksmine pidi algama 2009. aastal.
(62)
29. detsembril 2005 konverteeris [teine eraõiguslik võlausaldaja] intressi ligikaudu 1 532 500 euro suuruseks laenuks, mille laenuperiood kestis 2010. aasta lõpuni. Laenu intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 2 %. Tagasimaksmine pidi algama 2009. aastal.
3.2.3. 14. septembril 2006 antud garantii (15. meede)
(63)
14. septembril 2006 andis Finnvera äriühingule […] 300 000 euro suuruse vastugarantii, mille eest Karjaportti maksis aastas 1,65 % garantiitasu. […] omalt poolt andis Karjaporttile sama summa kohta garantii, mille intressimäär oli 1,25 %. See garantii ja vastugarantii katsid 16,7 % 1,8 miljoni euro suurusest summast, mis oli seotud […] ja Karjaportti vahelise allhankelepinguga. Finnvera garantii kehtivusaeg oli kaheksa kuud. Allhankelepingu ülejäänud osa oli kaetud garantiidega, mille andsid […] ja […] (vastavalt 825 000 eurot ja 675 000 eurot), kes nõudsid 1,75 % garantiitasu. Finnvera ei olnud kõnealuste garantiide andmisega seotud, st nendele garantiidele ei antud vastugarantiisid. Finnvera vastugarantii aegus 30. juunil 2007, ilma et seda oleks kasutatud. Seetõttu ei tekkinud Finnveral asjaomase garantii tagajärjel mingeid maksekohustusi.
3.2.4. 6. juulil 2007 antud laen (16. meede)
(64)
6. juulil 2007 andis Finnvera 250 000 euro suuruse laenu, mille intressimäär oli kuue kuu EURIBOR pluss 2,5 % aastas. Laenuperiood oli kuus kuud ning laen oleks tulnud tagasi maksta 15. jaanuariks 2008. Seni on tagasi makstud ainult osa laenust (23. novembri 2011. aasta seisuga oli tasumata summa […] eurot).
(65)
Samal ajal andsid eraõiguslikud võlausaldajad […] ja […] vastavalt 800 000 euro ja 650 000 euro suurused laenud samuti kuueks kuuks. Kõnealuste laenude intressimäär oli ühe kuu EURIBOR pluss 2 %. Ka nende laenude tagasimaksmine on edasi lükkunud (23. novembri 2011. aasta seisuga olid tasumata summad […] ja […] eurot).
(66)
Nendele kahele laenule ja Finnvera antud laenule andis Karjaportti järgmised tagatised: kommertspant registreeritud väärtusega 1 850 067 eurot, osakud äriühingus […] ja pangakonto. Asjaomased tagatised jaotati Finnvera, […] ja […] vahel vastavalt sellele, milline oli nende risk seoses laenudega. Tegelikult olid kõik kolm võlausaldajat järjestuselt samaväärsed ning nad jagasid tagatise protsentuaalselt (Finnvera [0-30] %, [esimene eraõiguslik võlausaldaja] [10-50] % ja [teine eraõiguslik võlausaldaja] [10-50] %).
3.2.5. 9. jaanuaril 2008 antud garantii (17. meede)
(67)
9. jaanuaril 2008 andis Finnvera äriühingule […] 280 000 euro suuruse vastugarantii, mille eest Karjaportti maksis aastas 2,5 % garantiitasu. Vastugarantii kattis 80 % 350 000 euro suurusest garantiist, mille […] andis Karjaporttile 11. jaanuaril 2008 ning mis oli seotud […] ja […] vahelise allhankelepinguga. […] nõudis [0-3] % suurust garantiitasu. Finnverale anti tagatisena Karjaportti osalus äriühingus […]. Finnvera 8. jaanuaril 2008 koostatud hinnangu kohaselt oli kõnealuste osakute tagatisväärtus Finnvera jaoks vastugarantii andmise ajal […] eurot. Vastugarantii aegus 28. veebruaril 2011, ilma et selle alusel oleks makseid tehtud.
4. MENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED
(68)
Nagu on kirjeldatud põhjendustes 2, 3 ja 6, otsustas komisjon 8. aprillil 2009 algatada ametliku uurimismenetluse (edaspidi „esimene menetluse algatamise otsus”). 15. detsembril 2009 laiendati see ametlik uurimismenetlus mitmele täiendavale meetmele (edaspidi „teine menetluse algatamise otsus”).
4.1. Mikkeli linna võimaldatud meetmed
4.1.1. 12. juunil 2000 antud garantii (1. meede)
(69)
Esimeses menetluse algatamise otsuses seadis komisjon kahtluse alla, kas kõnealused meetmed on kooskõlas turumajandusliku erainvestori põhimõttega. Esiteks võib vastavalt meetmete andmise ajal kehtinud komisjoni teatisele EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta garantiidena antava riigiabi suhtes (31) (edaspidi „2000. aasta garantiisid käsitlev teatis”) meede kujutada endast riigiabi, sest garantii kattis asjaomasest laenust 100 %. See järeldus jääks samaks ka praegu kehtiva 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise alusel (32). Peale selle ei saa pidada turuosalise käitumiseks garantii andmist ilma vahendustasuta, mis sisuliselt tähendab finantsriski võtmist, saamata selle eest vastu mitte mingit hüvitist.
(70)
Seoses kokkusobivusega oli komisjonil kahtlusi seoses sellega, kas garantii suhtes võiks kehtida erand ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alusel, sest esialgse hinnangu kohaselt ei tundunud olevat täidetud raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitlevates ühenduse suunistes (33) (edaspidi „1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunised”) sätestatud tingimused.
4.1.2. Maa eraldamine (2. meede)
(71)
Teises menetluse algatamise otsuses väljendas komisjon kahtlust selle suhtes, kas müük toimus kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, sest täidetud ei olnud komisjoni teatises ametivõimude korraldatavas maa ja hoonete müügis sisalduvate riigiabi elementide kohta (34) sätestatud nõuded. Leiti, et turuhinda ei makstud, sest maa eraldati Karjaporttile tasuta. Peale selle ei pidanud Karjaportti tasuma kinnistu tasandamise kulusid.
4.1.3. Maa ostmine (3. meede)
(72)
Teises menetluse algatamise otsuses väljendas komisjon kahtlust seoses sellega, kas ostutingimused vastasid turumajandusliku investori põhimõttele, sest Soome ei esitanud selle kohta, et kinnisvara ostmine toimus turutingimustel, mingeid tõendeid, näiteks sõltumatu eksperdi hinnangut kinnisvara kohta.
4.1.4. 8. märtsil 2004 antud garantii (4. meede)
(73)
Teises menetluse algatamise otsuses seadis komisjon kahtluse alla selle, kas kõnealune meede on kooskõlas turumajandusliku erainvestori põhimõttega. Vastavalt garantii andmise ajal kehtinud 2000. aasta garantiisid käsitlevale teatisele võib meede esiteks kujutada endast riigiabi, sest garantii kattis asjaomasest laenust 100 %. See järeldus jääks samaks ka praegu kehtiva 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise alusel. Peale selle ei saa pidada turuosalise käitumiseks garantii andmist ilma vahendustasuta, mis sisuliselt tähendab finantsriski võtmist, saamata selle eest vastu mingit hüvitist, eriti olukorras, kui äriühing oli juba raskustes.
(74)
Seoses meetme kokkusobivusega ei esitatud komisjonile piisavalt teavet, mis võimaldaks tal kindlaks teha, kas 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes sätestatud tingimused olid täidetud.
4.1.5. 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(75)
Komisjonil olid samasugused kahtlused nagu 8. märtsil 2004 antud garantii puhul.
4.1.6. Nõustumine kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega (6. meede)
(76)
Esimeses menetluse algatamise otsuses kahtles komisjon, kas ümberkorraldamise ajal võetud meetmed olid kooskõlas turumajandusliku erainvestori põhimõttega.
(77)
Esiteks nõustus Mikkeli linn vähendama tagatud võlgade intressimäärasid, mille tagajärjel olid kohaldatavad intressimäärad palju väiksemad Soome suhtes tol ajal kehtinud viiteintressimäärast. Kuna viiteintressimäära peetakse heas majanduslikus olukorras olevate äriühingute turuintressimääraks ning kuna Karjaportti oli asjaomasel ajal raskustes, oli komisjoni arvates ebatõenäoline, et eraõiguslik võlausaldaja oleks andnud laenu sellise madala intressimääraga.
(78)
Seoses meetmete kokkusobivusega oli komisjonil menetluse algatamise ajal üksnes piiratud teave ümberkorraldusmeetmete kohta, mida Karjaportti oli alates 2004. aastast võtnud. Leiti, et pideva ümberkorraldamisega ei olnud edu saavutatud, sest 2008. aasta detsembris esitas maksuhaldur taotluse kuulutada välja Karjaportti pankrot. Seega kahtles komisjon, kas võetud ümberkorraldusmeetmete abil on võimalik saavutada äriühingu pikaajalist elujõulisust. Seoses muude 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste (35) kohaste ümberkorraldusabi kriteeriumitega ei olnud komisjonil teatise ja ümberkorralduskava puudumise tõttu võimalik hinnata, kas 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste ülejäänud nõuded on täidetud.
4.1.7. Karjaporttilt osakute ostmine (7. meede)
(79)
Teises menetluse algatamise otsuses kahtles komisjon, kas kõnealune meede on kooskõlas turumajandusliku erainvestori põhimõttega, sest Soome ei esitanud tõendeid selle kohta, et osakute ostmine toimus turutingimustel.
4.1.8. Tasumata intressi konverteerimine laenuks (8. meede)
(80)
Seoses tasumata intressi laenuks konverteerimisega oli Mikkeli linn nõus kohaldama laenu suhtes väga väikest intressimäära. Tegelikult saavutasid tasumata intressi laenuks konverteerinud eraõiguslikud võlausaldajad läbirääkimiste käigus suuremad intressimäärad, millest tulenevalt komisjon kahtleb, kas selline lähenemisviis oli kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega.
4.1.9. Võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (9. ja 10. meede)
(81)
Teises menetluse algatamise otsuses leidis komisjon, et kui võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes hõlmas ka õiguslike kohustuste lõppemist, andis võlgade mahakandmine Karjaporttile eelise. Komisjoni seisukohast oli kaheldav, kas turumajanduslik erainvestor oleks käitunud samamoodi.
4.1.10. 2009. aastaks kavandatud rakendamata jäänud garantii (11. meede)
(82)
Esimeses menetluse algatamise otsuses kahtles komisjon, kas Mikkeli linn tegutses garantiid andes turumajandusliku erainvestorina, ning leidis esialgu, et garantii hõlmas riigiabi. Seoses kokkusobivusega oli komisjonil kahtlusi selle suhtes, kas garantii vastab 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistele, sest ilmselt ei olnud täidetud ühekordse abi põhimõtet. Peale selle olid garantiitasu ja laenu intressimäär liiga väikesed, et vastata suuniste punkti 25 alapunktile a, ning garantii ei olnud kooskõlas suuniste punkti 25 alapunktiga c, sest see ei piirdunud kuue kuuga.
4.1.11. Võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede)
(83)
Esimeses menetluse algatamise otsuses kahtles komisjon, kas Mikkeli linn tegutses võlgade ümberkorraldamisega nõustudes eraõigusliku võlausaldajana, ning leidis esialgu, et meede hõlmas riigiabi. Seoses kokkusobivusega oli komisjonil kahtlusi selle suhtes, kas võlgade ümberkorraldamine vastab 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistele, sest ilmselt ei olnud täidetud ühekordse abi põhimõtet. Peale selle ei vastanud võlgade ümberkorraldamine päästmisabi suhtes kehtivatele nõuetele. See ei piirdunud kuue kuuga ega olnud seetõttu kooskõlas suuniste punkti 25 alapunktiga c.
4.2. Finnvera võimaldatud meetmed (13.-17. meede)
(84)
Teises menetluse algatamise otsuses leidis komisjon, et kõnealused meetmed anti riigi ressurssidest ja on seostatavad riigiga, sest Finnvera kuulub 100 % Soomele. Seoses laenudega kahtles komisjon, kas kohaldatavad intressimäärad ületasid vastavaid viiteintressimäärasid. Peale selle ei olnud komisjonil piisavalt teavet, et hinnata, kas meetmed anti koos erainvestoritega ja nendega samadel tingimustel. Garantiide puhul oli komisjonil kahtlusi seoses sellega, kas need anti kehtivate kavade alusel, sest suurele raskustes olevale äriühingule antavad garantiid ei jää selliste kavade raamesse. Kui meetmed anti väljaspool kehtivat abikava, kahtles komisjon selles, et need vastasid turumajandusliku investori põhimõttele.
5. SOOME MÄRKUSED
5.1. Mikkeli linna võimaldatud meetmed
5.1.1. 12. juunil 2000 antud garantii (1. meede)
(85)
Soome väitel ei tuleks garantiid käsitada riigiabina, sest Karjaportti oleks tõenäoliselt suutnud saada samasuguse garantii erakapitaliturgudelt. Soome viitab asjaolule, et Tapiola antud laen, mis tagati kõnealuse garantiiga, moodustas osa 25 miljoni euro suurusest rahastamispaketist, mis oli ette nähtud investeeringuteks Tikkala tootmisrajatisse. Rahastamises osalesid ka teised isikud. Riigi toetus kõnealusele investeeringule hõlmas Mikkeli linna poolset maa eraldamist ja kinnistu tasandamise kulude kandmist (vt põhjendused 89 ja 90), Finnvera antud laene ja garantiisid ning kaubandus- ja tööstusministeeriumi antud otsetoetusi.
(86)
Peale selle väidab Soome, et Mikkeli linn kohtles kõiki garantiisid taotlenud äriühinguid võrdsetel alustel.
(87)
Kui meedet käsitatakse riigiabina, siis oli selline abi Soome arvamuse kohaselt siseturuga kokkusobiv põhjusel, et see anti kooskõlas piirkondliku riigiabi andmise juhendiga (36) (edaspidi „1998. aasta piirkondliku abi juhend”). Suured äriühingud on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel regionaalabi meetmete saamiseks abikõlblikud juhul, kui sellised meetmed ei ületa 24 % abikõlblikest netokuludest. Need tingimused olid täidetud. Eelkõige esitas Soome arvutused, mille kohaselt brutotoetusekvivalent jääb alla 24 % ka juhul, kui arvesse võetakse kogu riigi toetust kõnealusele investeeringule.
5.1.2. Maa eraldamine (2. meede)
(88)
Soome väidab, et maatüki praegune arvestuslik väärtus ei ole võrreldav näitaja, mille põhjal teha kindlaks maatüki väärtus selle üleandmise ajal. Mikkeli linna hinnangul oli maa väärtus selle eraldamise ajal 300 000 eurot. Soome sõnade kohaselt moodustasid maa tasandamise kulud 2 miljonit Soome marka (336 376 eurot).
(89)
Soome on seisukohal, et maatüki üleandmine ja maa tasandamise kulude kandmine on kooskõlas 1998. aasta piirkondliku abi juhendiga (vt põhjendus 87).
5.1.3. Maa ostmine (3. meede)
(90)
Soome sõnade kohaselt oli kinnistute ostmine 2002. aastal seotud Tikkala tootmisrajatise ehitusprojektiga, milleks Karjaportti vajas rahastamist. Soome väidab, et kinnistud osteti turuhinnaga. Hindamisel võeti arvesse asjaolu, et kinnistud osteti eesmärgiga muuta need detailplaneeringu muutmise teel peamiselt elamumaaks, jättes samas teatava osa maast ärimaaks. Peale selle olid kinnistud kaetud eraõiguslike võlausaldajate suhtes seatud hüpoteekidega, kusjuures kuuest kinnistust ühele seatud hüpoteegi kogusumma oli ligikaudu 9,6 miljonit eurot, mis näitab, et kinnistute väärtus oli nende ostuhinnast suurem. Seega järgis Mikkeli linn turumajandusliku investori põhimõtet ning maa ostmine ei kujutanud endast riigiabi.
5.1.4. 8. märtsil 2004 antud garantii (4. meede)
(91)
Soome väidab, et garantiiga laen anti varasema, 1992. aastal väljastatud pensionilaenu asendamiseks. Pensionilaenule oli asjaomasel ajal andnud garantii Mikkeli linn ja temaga koos Finnvera ja […]. Vastutagatisena sai Mikkeli linn 7,5 miljoni Soome marga (1 261 409 euro) suuruse hüpoteegi Karjaportti kinnisvarale. 8. märtsi 2004. aasta garantiid andes säilitas Mikkeli linn selle tagatise.
(92)
Soome väitel anti algne garantii enne Soome ühinemist Euroopa Liiduga. Kui Mikkeli linn andis 8. märtsil 2004 uue garantii, ei antud sellega uut abi, sest kehtiv algne garantii muudeti uueks garantiiks, säilitades piisavad vastutagatised. Peale selle andsid Karjaporttile samal ajal laenu ka teised 1992. aasta algse pensionilaenu garantiiandjad.
(93)
Lõpuks vaidlustab Soome väite, et 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses oli Karjaportti 2004. aasta kevadel raskustes. Soome väitel olid majandusprognoosid 2004. aasta esimesel poolel rahuldavad ning Karjaportti eelarves oli prognoositud 2004. aasta kasumiks 3 miljonit eurot. Peale selle suutis Karjaportti 2004. aasta kevadel ja suvel saada suhteliselt väikeste intressimääradega laene eraõiguslikelt võlausaldajatelt. Lõpuks peeti Karjaporttit 2004. aasta detsembris elujõuliseks äriühinguks, kui võlausaldajad kiitsid ümberkorraldamise heaks, hoolimata tema pikaajalistest finantsraskustest. Vastasel korral oleks välja kuulutatud Karjaportti pankrot.
5.1.5. 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(94)
Soome seisukohast jätkati garantiiga rahastamist, mille Mikkeli linn oli 2000. aastal ette näinud Tikkala tootmisrajatisse investeerimiseks. Garantii anti 2000. aastal käivitatud algse investeerimiskava lõpuleviimiseks. Garantii andmise ajal ei olnud Karjaportti 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses raskustes, nagu on juba selgitatud seoses 2004. aasta märtsis antud garantiiga (vt põhjendus 93).
(95)
Soome sõnade kohaselt oli garantii ka juhul, kui see hõlmas riigiabi, siseturuga kokkusobiv, olles kooskõlas 1998. aasta piirkondliku abi juhendiga. Suured äriühingud on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel regionaalabi meetmete saamiseks abikõlblikud juhul, kui sellised meetmed ei ületa 24 % abikõlblikest netokuludest. Need tingimused olid täidetud, sest garantii abielement oli ainult 57 835 eurot, samas kui Karjaportti koguinvesteering Tikkalasse moodustas […] eurot.
5.1.6. Kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine (6. meede)
(96)
Soome väidab, et kõik võetud meetmed olid seotud kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise alustamisega. Kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu kohtupraktikaga ei õigusta kohtu järelevalve all rakendatavaid taastumiskavasid käsitlevad õigusaktid iseenesest selliste õigusaktide käsitamist abina (37).
(97)
Teiseks ei antud menetluste käigus uusi laene, vaid vastavalt äriühingute ümberkorraldamist käsitlevatele siseriiklikele õigusaktidele korraldati ümber enne ümberkorraldamist antud võlgade tagasimaksmine, koheldes kõiki võlausaldajaid võrdsetel alustel. Lisaks Mikkeli linna nõuetele korraldati ümber ka eraõiguslike osalejate nõuded. Karjaportti võlausaldajad jagati mitmesse rühma. Iga võlausaldajate rühma nõuete suhtes kohaldati võrdseid ja ühesuguseid tingimusi. Soome juhib tähelepanu asjaolule, et eelkõige kehtib see Mikkeli linna tagatud võlgade suhtes. Seega tundub, et kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega nõustudes käitus Mikkeli linn turumajandusliku erainvestorina.
(98)
Peale selle juhib Soome tähelepanu asjaolule, et Mikkeli linn pidas võlgade ümberkorraldamist kasulikumaks kui Karjaportti pankroti väljakuulutamist ja tema tegevuse alalist lõpetamist, mida tõendab ka ümberkorralduskavale lisatud likvideerimisbilanss.
(99)
Seoses meetmete kokkusobivusega 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel väidab Soome, et äriühingut, mille suhtes on käimas ümberkorraldusmenetlus, tuleks suuniste tähenduses üldiselt lugeda raskustes olevaks. Seejärel kordab Soome, et ümberkorraldamine ei hõlmanud riigiabi ning et Mikkeli linn ei rakendanud ümberkorraldamise ajal toetusmeetmeid.
(100)
Järgnevalt esitab Soome argumendid iga võimaldatud meetme kohta. Seoses 2000. aastal saadud laenule antud Mikkeli linna garantii kasutamisega väidab Soome, et Mikkeli ei andnud Karjaporttile uusi laene, vaid lihtsalt vastas võlausaldajana Tapiola nõudmisele, mille viimane esitas kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise alguses; tegemist on sellise ümberkorraldamise puhul tavapärase meetmega. Seoses laenu tagasimaksmise tingimustega märgib Soome, et need olid täpsustatud ümberkorralduskavas ja võrdsed kõikide samasse võlausaldajate rühma kuuluvate võlausaldajate jaoks.
(101)
Seoses maksmata tasudega selgitab Soome, et kõnealused summad võlgnetakse linna kinnisvarahalduse, veemajanduse ja jäätmemajanduse osakondadele. Nõuded hõlmavad enne kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algust tekkinud maksmata tasusid. Mikkeli linn ei andnud nende maksmata summade kohta mingeid garantiisid, kuna tegemist oli linna nõuetega. Seega kui kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine algas, kanti need ümberkorralduskavasse ühe summana.
5.1.7. Karjaporttilt osakute ostmine (7. meede)
(102)
Soome väidab, et kinnisvaraettevõtte Kiinteistö Oy Suksimäki osakud osteti Karjaporttilt turuhinnaga. Soome esitas sõltumatu hindaja avalduse, mille kohaselt oli osakute väärtus kehtiva renditaseme põhjal ligikaudu üks miljon eurot. Seda väärtust korrigeeriti tegeliku kehtiva renditasemega, mille tagajärjel osteti osakud 860 000 euro eest. Seega ei hõlmanud kõnealune kinnisvaratehing abielementi.
5.1.8. Tasumata intressi konverteerimine laenuks (8. meede)
(103)
Seoses tasumata intressi laenuks konverteerimisega väidab Soome kõigepealt, et intressi tasumata jätmine on kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise puhul tavapärane meede. Sellise tasumata intressi konverteerimine laenudeks, mis on teiste laenudega võrreldes eelisolukorras, on ette nähtud Soome õigusaktidega. Peale selle leiab Soome, et tasumata intressi laenuks konverteerimine toimus kooskõlas turumajandusliku erainvestori põhimõttega, sest koos Mikkeli linnaga konverteerisid saadaoleva tasumata intressi laenuks ka eraõiguslikud võlausaldajad.
5.1.9. Võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (9. ja 10. meede)
(104)
Soome kinnitab, et võlgade kajastamine kahjumina on üksnes võlausaldaja poolne raamatupidamistoiming, mis teostati kooskõlas konservatiivsuse printsiibi ja raamatupidamisseaduse nr 1336/1997 vastavate sätetega. Soome väitel ei mõjutanud võlgade mahakandmine võlausaldaja ja võlgniku vahelist õiguslikku suhet, st võlgade sissenõudmisest ei loobutud. Mikkeli linn on kinnitanud, et ta ei ole kahjumina kajastatud võlgadest loobunud ja jätkab nende sissenõudmist. Kõnealune võlg moodustab osa kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega seotud tagatud võlast.
5.1.10. 2009. aastaks kavandatud rakendamata jäänud garantii (11. meede)
(105)
Enne garantii andmist käsitleva teatise tagasivõtmist 2010. aasta märtsis väitis Soome, et 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt on garantii siseturuga kokkusobiv. Võttes arvesse teatise tagasivõtmist, jäetakse Soome väited üksikasjalikumalt esitamata.
5.1.11. Võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede)
(106)
Soome väitel on võlgade ümberkorraldamine kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise olemuslik osa ega hõlma riigiabi. Soome sõnade kohaselt olid Karjaportti võlausaldajad üksmeelsel seisukohal, et võlgade ümberkorraldamine on mõistlik alternatiiv nende nõuete kaitsmiseks. Soome teatas komisjonile, et teatatud võlgade ümberkorraldamist ei toimunud, sest Kuopio halduskohus (Kuopion Hallinto-Oikeus) peatas selle rakendamise. Soome selgitab, et sellele vaatamata toimus Karjaportti võlgade ümberkorraldamine pärast mitut ettepanekut, mille Karjaportti esitas aastatel 2009-2011 ning millega Mikkeli linn nõustus. Soome sõnade kohaselt oli see hilisem ümberkorraldamine kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, sest Mikkeli linn ja kõik teised võlausaldajad korraldasid võlad ümber võrdsetel tingimustel.
5.2. Finnvera võimaldatud meetmed
5.2.1. 17. märtsil 2004 antud garantii (13. meede)
(107)
Soome leiab, et kõnealune garantii anti kooskõlas 2000. aasta garantiisid käsitleva teatisega. Igal juhul ei hõlmanud garantii riigiabi. Esiteks ei kasvanud Finnvera võetud risk, sest asjaomase garantiiga asendati Finnvera varem (1992. aastal) pensionilaenule antud garantii. See laen asendati 2004. aastal uue pensionilaenuga, millele Finnvera andis kõnealuse garantii. Peale selle andsid kaks eraõiguslikku võlausaldajat Karjaporttile samal ajal laenuvõimaluse 2004. aasta maksete edasilükkumise rahastamiseks. Lisaks nõuti garantii eest suurt garantiitasu ning garantii abielement jäi alla vähese tähtsusega abi piirmäära. Lõpuks olid Karjaportti prognoosid garantii andmise ajal head.
5.2.2. 12. jaanuaril 2006 antud laen (14. meede)
(108)
Soome leiab, et 2006. aastal antud laen ei hõlmanud riigiabi, sest Finnvera tegutses eraõigusliku võlausaldajana, konverteerides tasumata intressid kooskõlas ümberkorralduskavaga uueks laenuks. Peale selle konverteerisid eraõiguslikud võlausaldajad oma tasumata intressid samasugustel tingimustel uuteks laenudeks vahetult enne Finnverat.
5.2.3. 14. septembril 2006 antud tagatis (15. meede)
(109)
Soome arvamuse kohaselt anti kõnealune garantii kooskõlas 2000. aasta garantiisid käsitleva teatisega. Igal juhul ei hõlma garantii riigiabi, sest sellega kaeti 1,8 miljoni euro suurusest laenust üksnes 16,7 % ning selle summa ülejäänud osa katsid garantiidega eraõiguslikud võlausaldajad.
5.2.4. 6. juulil 2007 antud laen (16. meede)
(110)
Soome seisukohast ei hõlmanud 2007. aastal antud laen riigiabi, sest Finnvera tegutses koos kahe eraõigusliku võlausaldajaga, kes andsid uued laenud samal ajal ning samasugustel tingimustel. Peale selle oli laen tagatud väärtuslike hüpoteekide ja kommertspantidega.
5.2.5. 9. jaanuaril 2008 antud garantii (17. meede)
(111)
Soome leiab, et vastugarantii anti kooskõlas 2000. aasta garantiisid käsitleva teatisega. Igal juhul ei hõlma see riigiabi, sest teine sellega seotud isik oli eraõiguslik laenuandja ning Finnvera kohaldatud garantiitasu oli oluliselt suurem eraõigusliku laenuandja nõutud garantiitasust.
6. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
(112)
Huvitatud isikud esitasid märkusi 1., 2., 3., 5., 7., 9. ja 10. meetme kohta.
6.1.1. 12. juunil 2000 antud garantii (1. meede)
(113)
Huvitatud isiku sõnade kohaselt anti kõnealune garantii 25 miljoni Soome marga suuruse laenu saamiseks, mis kavatseti investeerida uude tootmisrajatisse.
6.1.2. Maa eraldamine (2. meede)
(114)
Huvitatud isik väidab, et Karjaporttile eraldati maatükk ning Mikkeli linn kohustus teostama linnaehitus- ja muid vajalikke tehnilisi töid, mille kulud moodustasid kokku 2,5 miljonit Soome marka. Karjaportti maksis maatüki eest 1,2 miljonit Soome marka. Karjaportti raamatupidamisaruannetes on maatüki väärtuseks märgitud 403 000 eurot ning huvitatud isik küsib, kas maa eraldamise näol võis olla tegemist riigiabiga.
6.1.3. Maa ostmine (3. meede)
(115)
Huvitatud isiku väitel ostis Mikkeli linn Mikkelis kuus mahajäetud tehasehoonet ja maksis nende eest kokku 6,7 miljonit eurot. Turumajandusliku investori põhimõtet järgiv investor ei oleks tõsistes rahalistes raskustes olevalt äriühingult sellise hinna eest kinnisvara ostnud.
6.1.4. 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(116)
Huvitatud isik väidab, et Karjaportti oli garantii andmise ajal tõsistes raskustes. Äriühingul olid juba olulised võlad Mikkeli linna ja Mikkeli linnale kuuluvate äriühingute ees.
6.1.5. Karjaporttilt osakute ostmine (7. meede)
(117)
Huvitatud isiku väitel ületas kinnisvaraettevõtte osakute eest makstud hind kõnealuste osakute arvestuslikku väärtust.
6.1.6. Võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (9. ja 10. meede)
(118)
Huvitatud isik esitas koopia Mikkeli linnavalitsuse 5. veebruari 2007. aasta koosoleku protokollist; kõnealusel koosolekul tehti otsus võlgade mahakandmine kohta 2006. aasta raamatupidamisaruannetes. Peale selle rõhutab huvitatud isik, et Karjaportti miljonite eurodeni küündiva võla mahakandmine Mikkeli linna 2008. aasta raamatupidamisaruannetes on vähemalt ebatavaline, ning seab kahtluse alla eelkõige asjaolu, et Mikkeli linn oli samal ajal valmis andma Karjaporttile täiendavaid garantiisid.
7. HINDAMINE
(119)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud, et igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ning kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust, on siseturuga kokkusobimatu.
(120)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimused on kumulatiivsed ja seega selleks, et meedet saaks käsitada riigiabina, peavad need kõik olema samaaegselt täidetud.
(121)
Kui ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikega 1 on ette nähtud Euroopa Liidus riigiabi andmise üldine keeld, siis lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 on kehtestatud erandid ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud üldreeglist, mille kohaselt on selline abi siseturuga kokkusobimatu.
(122)
Järgmistes jagudes hindab komisjon riigiabi olemasolu kõikide kirjeldatud meetmete puhul eraldi. Kui meetme näol on tegemist riigiabiga, hindab komisjon seejärel abimeetme kokkusobivust siseturuga. Komisjon eristab tühistatud meetmeid, Mikkeli linna võimaldatud meetmeid ja Finnvera võimaldatud meetmeid. Esmajärjekorras hinnatakse, millisel ajal võib Karjaporttit pidada raskustes olevaks äriühinguks.
7.1. Raskustes olev äriühing
(123)
Nii riigiabi olemasolu kui ka kõnealuste meetmete kokkusobivuse puhul on oluline asjaolu, kas abisaaja oli meetmete võimaldamise ajal raskustes. Küsimust, kas Karjaporttit võib käsitada raskustes oleva äriühinguna, tuleb hinnata 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel kuni 9. oktoobrini 2004, mil kõnealused suunised kaotasid kehtivuse (38). Alates 10. oktoobrist 2004 kohaldatakse 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunised (39).
(124)
1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt võib äriühingut lugeda raskustes olevaks juhul, kui see vastab kõnealuste suuniste punktis 5 sätestatud nn põhikriteeriumitele, see tähendab kui ta on kaotanud üle poole oma osa- või aktsiakapitalist või kui tema suhtes võidaks siseriikliku õiguse kohaselt kohaldada kõiki võlakohustusi hõlmavat maksejõuetusmenetlust. Kui need põhikriteeriumid ei ole täidetud, võivad äriühingul 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 6 kohaselt siiski olla „raskustes oleva äriühingu tavatunnused”, näiteks suurenev kahjum, vähenev käive, kasvav laoseis, ülevõimsus, kahanev rahakäive, kasvav võlg, suurenevad intressinõuded ning vähenev või puuduv varade puhasväärtus (nn pehmed kriteeriumid). 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes on sarnased põhikriteeriumid ja pehmed kriteeriumid esitatud punktides 10 ja 11.
(125)
Seda arvesse võttes märgib komisjon, et 2000. aastal ei kaotanud Karjaportti kapitali ning tal puudusid raskustes oleva äriühingu „tavatunnused”. Tundub tõepoolest, et aastatel 2000-2002 oli Karjaportti heas majanduslikus olukorras olev äriühing, millel oli suur käive, tegevuskasum, stabiilne osakapital ja suhteliselt kõrgel tasemel varud (vt ka tabel 1).
(126)
Järgmistel aastatel olukord halvenes. Aastatel 2003-2004 kahanes käive ja suurenes märgatavalt kahjum. Võlad kasvasid ning juba 2004. aasta alguses hakkas abisaaja võlgu ümber korraldama ja oli sunnitud võlausaldajatelt paluma tasumisele kuuluvate maksete edasilükkamist (40). Ühtlasi tundub, et Karjaporttil tekkis teatav ülevõimsus. Peale selle tuleb arvesse võtta, et juba 2004. aastal ei olnud ettenägematute kulude reserv enam piisav Karjaportti kahjumi katmiseks (vt tabel 1).
(127)
Karjaportti raamatupidamisaruannete kohaselt kaotas äriühing 2004. aastal pea täielikult oma osakapitali, sest see kahanes järsult kuni vähem kui kümnendikuni selle 2003. aasta väärtusest. Kui mitte arvestada 2006. aastat, on Karjaportti alates 2003. aastast olnud kahjumis. 2006. aasta kasumit ei saa käsitada äriühingu taastumise märgina, sest see kasum ei tulnud tema põhitegevusest. Sarnaselt eelnevatele ja järgnevatele aastatele teenis Karjaportti tegevuskahjumit. 2006. aasta kasum ei olnud piisav varasematel aruandlusperioodidel kogunenud puudujäägi korvamiseks ja negatiivse omakapitali kompenseerimiseks. Üldiselt oli Karjaportti finantsolukord jätkuvalt äärmiselt ebasoodne. 2008. aastal taotles maksuhaldur kahel korral Karjaportti pankroti väljakuulutamist.
(128)
Põhjendustes 125-127 kirjeldatud asjaolude põhjal võib järeldada, et Karjaporttit saab pidada raskustes olevaks äriühinguks 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 5 alusel ning alates 2004. aasta algusest 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 11 alusel. 2008. aastal, kui Karjaportti suhtes oli algatatud pankrotimenetlus, sai teda pidada raskustes olevaks äriühinguks ka 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 10 alapunkti c alusel.
7.2. Tühistatud meetmed
7.2.1. 2009. aastaks kavandatud rakendamata jäänud garantii (11. meede)
(129)
Kooskõlas nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (41) (edaspidi „menetlusmäärus”) artikliga 8 võib liikmesriik teatise pärast ametliku uurimismenetluse algatamist tagasi võtta, enne kui komisjon on teinud otsuse teatatud meetmega kaasneva abi olemuse kohta. Sellisel juhul otsustab komisjon kõnealuse menetluse lõpetada, sest puudub alus selle jätkamiseks.
(130)
Kuna Mikkeli linnavolikogu otsus Karjaporttile garantii andmise kohta ei jõustunud ja linnavolikogu otsustas 2010. aasta veebruaris garantiid mitte anda, võttis Soome garantiid käsitleva teatise 2010. aasta märtsis tagasi. Seega puudub seoses kõnealuse garantiiga alus uurimise jätkamiseks.
7.3. Mikkeli linna võimaldatud meetmed
7.3.1. 12. juunil 2000 antud garantii (1. meede) ja maa eraldamine (2. meede)
(131)
Garantii (1. meede). Nagu on kirjeldatud põhjendustes 14-16, andis Mikkeli linn 2000. aasta juunis garantii ja tegi 2004. aasta detsembris garantiist tulenevaid makseid. Pärast seda, kui Mikkeli linnast oli saanud Karjaportti võlausaldaja, muudeti laenu tingimusi kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise käigus (üksikasjalik teave on esitatud põhjendustes 34-39).
(132)
Seetõttu tuleb eristada mitut etappi. Kuna abi antakse riigigarantii andmise ajal, ei tule garantii tingimustele vastavaid riigi makseid käsitada riigiabi andmisena (42). Teiselt poolt võib laenutingimuste muutmine pärast seda, kui riiklikust garantiiandjast on saanud võlausaldaja, hõlmata riigiabi. Allpool analüüsitakse, kas 2000. aasta juunis antud garantii kujutab endast riigiabi. Küsimust, kas laenutingimuste muutmine võis hõlmata riigiabi, hinnatakse 6. meetme analüüsimise raames (vt põhjendused 188-195).
(133)
Garantii andis Mikkeli linn ning seetõttu hõlmab see riigi ressursse ja on seostatav riigiga.
(134)
Selleks, et meede hõlmaks riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab see andma eelise, mida äriühing ei oleks saanud tavapärastel turutingimustel. Kõnealuse analüüsi teostamisel tugineb komisjon 2000. aasta garantiisid käsitlevale teatisele. Meetme võimaldamise ajal oli 2000. aasta garantiisid käsitlev teatis kehtiv. Ent nagu Euroopa Kohtu praktikas on selgelt viidatud, siis küsimusele, kas abi on riigiabi asutamislepingu tähenduses, saab vastata lähtuvalt objektiivsest olukorrast, „mida tuleb hinnata hetkel, kui komisjon oma otsuse teeb” (43). Sellest tulenevalt tugineb komisjon käesolevas analüüsis 2008. aasta garantiisid käsitlevale teatisele.
(135)
2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 kohaselt saab riigi antavate üksikgarantiide puhul välistada riigiabi, kui on täidetud neli kumulatiivset tingimust: „a) laenusaaja ei ole finantsraskustes […]. b) Garantii ulatust on võimalik selle andmisel nõuetekohaselt mõõta […]. c) Garantii ei kata rohkem kui 80 % tasumata laenust või muust rahalisest kohustusest […]. d) Garantii eest on makstud turupõhist hinda […]”.
(136)
Käesoleval juhul ei olnud laenuvõtja garantii andmise ajal finantsraskustes (vt põhjendused 123-128). Hinnatav garantii hõlmab aga 100 % laenust.
(137)
Peale selle anti garantii ilma garantiitasuta, kuigi garantii andnud asutus leidis ise, et sellega kaasneb suur risk (44). Kuigi Soome väitel oleks Karjaportti saanud turul samasuguse garantii, on komisjon seisukohal, et nullmääraga garantiipreemiat ei saa käsitada garantii andmise ajal turul kehtivatele garantiipreemiatele vastavana. Garantii kattis 100 % asjaomasest laenust, mis tähendab seda, et garantii andnud asutus kandis abisaaja lepinguliste kohustuste täitmatajätmise riski üksi, ning garantii anti solidaarkohustusena, mille puhul garantii andja vastutas laenu põhisumma tasumise eest nii, nagu oleks tegemist garantii andja enda laenuga, ning laenu põhisumma tagasimaksmise tähtaja saabudes võis võlausaldaja nõuda garantii andjalt laenu põhisumma tasumist.
(138)
Sellest tulenevalt ei saa komisjoni arvamuse kohaselt vastupidiselt Soome seisukohale käesoleval juhul leida, et meede ei hõlma abi.
(139)
Soome väite, mille kohaselt meede võimaldati koos teiste isikutega, võib tagasi lükata, sest Soome esitatud teabe kohaselt kuulusid ka teised investeerimises osalenud isikud riigile. Seetõttu leitakse, et kõnealune meede andis Karjaporttile eelise.
(140)
Selleks et meedet käsitataks riigiabina, peab see olema konkreetne või valikuline, soodustades ainult teatavaid äriühinguid või teatavate kaupade tootmist. Kõnealune meede võimaldati Karjaporttile, ühele konkreetsele äriühingule. Seepärast leiab komisjon, et võetud meetmega antakse abisaajale valikuline eelis.
(141)
Lõpuks peab komisjon kaaluma, kas meede, mille Mikkeli linn Karjaportti heaks võttis, tõenäoliselt moonutab konkurentsi ja kahjustab kaubandust liikmesriikide vahel, andes kõnealusele äriühingule eelise (võimalike) konkurentide ees, kellele riigi toetust ei anta. Liikmesriikide vahel toimub kauplemine lihatoodetega, st valdkonnas, kus abisaaja tegutseb. Soome andmetel ekspordib Karjaportti oma tooteid peamiselt Venemaale, aga ka liikmesriikidesse. Seepärast leiab komisjon, et võetud meede moonutab tõenäoliselt konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(142)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et asjaomane meede kujutab endast riigiabi.
(143)
Maa eraldamine (2. meede). Soome ei eita, et kõnealune meede võib kujutada endast riigiabi. Abisaajale anti ilmselgelt eelis, sest ta ei pidanud maa eraldamise eest midagi maksma. Peale selle hüvitas Mikkeli linn abisaajale kinnistu tasandamise kulud. Sellest tulenevalt leiab komisjon, et meetmega antakse Karjaporttile eelis, mida ta vastasel korral ei oleks turul saanud.
(144)
Lisaks sellele vastab meede ka kõikidele muudele riigiabi olemasolu tingimustele. Nagu on üksikasjalikult kirjeldatud põhjendustes 133, 140 ja 141, hõlmab ka maa eraldamine riigi ressursse ja on seostatav riigiga, on valikuline ning moonutab konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(145)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et asjaomane meede kujutab endast riigiabi.
(146)
Soome väidab, et garantii andmine koos maa eraldamisega tootmisrajatise ehitamiseks Tikkalasse on regionaalabina siseturuga kokkusobivad. 1. ja 2. meetme võimaldamise ajal, st 2000. aastal, kehtis 1998. aasta piirkondliku abi juhend (45). Uuritavaid meetmeid ei antud kava alusel, vaid sihtotstarbeliste üksikmaksetena. Kuna need võimaldati valdkonnas, mille suhtes kohaldatakse 1998. aasta piirkondliku abi juhendit, jäävad meetmed põhimõtteliselt 1998. aasta piirkondliku abi juhendi reguleerimisalasse. Nagu on kirjeldatud eespool põhjendustes 123-128, ei olnud abisaaja meetmete võimaldamise ajal raskustes ning tema asukoht on Ida-Soomes, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt piirkondliku abi saamiseks abikõlblik piirkond. Seepärast hindas komisjon projekti 1998. aasta piirkondliku abi juhendi alusel. Kõnealuse hinnangu tulemusel tehti järgmised tähelepanekud.
(147)
1998. aasta piirkondliku abi juhendi 2. jao kohaselt võib piirkondlik abi olla kokkusobiv üksnes juhul, kui on tagatud tasakaal sellest tulenevate konkurentsimoonutuste ja vähemsoodsate piirkondade arenguga seotud eeliste vahel. Sellega seoses märgib komisjon, et kõnealune investeerimisprojekt pidi piirkondlikku arengut eeldatavalt positiivselt mõjutama. See aitas kaasa majandustegevuse edasisele arendamisele ning uute ja kaudsete töökohtade loomisele. Nagu on kirjeldatud põhjenduses 24, peaks uus tootmisrajatis tõepoolest suurendama töökohtade arvu asjaomases piirkonnas 400st kuni 550-600ni.
(148)
1998. aasta piirkondliku abi juhendi 4. jaos on sätestatud siseturuga kokkusobiva piirkondliku abi andmise tingimused.
(149)
Esiteks on 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punkti 4.1 kohaselt piirkondliku abi eesmärk tagada kas tootlikud investeeringud (alginvesteeringud) või investeeringutega seotud töökohtade loomine. Vastavalt 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punktile 4.4 tähendab alginvesteering investeeringut põhikapitali seoses uue tootmisüksuse rajamise, olemasoleva tootmisüksuse laiendamise või tegevuse alustamisega olemasoleva tootmisüksuse toodete või tootmismenetluste põhjalikuks muutmiseks. Uuritavaid meetmeid kasutati uue tootmisrajatise ehitamiseks, mille näol on tegemist alginvesteeringuga 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punkti 4.4. tähenduses.
(150)
Teiseks peab abi osatähtsus jääma allapoole regionaalabi ülemmäära, milleks on 24 % (46). Abi osatähtsuse arvutamiseks tuleb kindlaks määrata uuritavate meetmete abielement.
a)
Seoses investeeringu väärtusega võivad abikõlblikud kulud kooskõlas 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punktiga 4.5 siinkohal hõlmata kulutusi maale, hoonetele ja seadmetele. Ostmise puhul tuleb võtta arvesse üksnes kõnealuse vara ostuga seotud kulutusi. Soome arvutas abikõlblikud kulud tõepoolest vastavalt kõnealustele sätetele, saades tulemuseks 25 935 928 euro suuruse summa (vt põhjendus 22 ja tabel 3).
b)
Abielemendi kohta esitas Soome arvutused, mille usaldusväärsuse kinnitamiseks teostas komisjon ristkontrolli. 1. meetme - Mikkeli linna antud garantii - puhul saab abielemendi kvantifitseerimiseks kasutada 2000. aasta garantiisid käsitlevat teatist. Abielemendi kvantifitseerimiseks on ette nähtud kolm meetodit, millest üks seisneb selle arvutamises „mis tahes muul objektiivselt põhjendatud ning üldtunnustatud viisil” (2000. aasta garantiisid käsitleva teatise punkt 3.2). Soome võrdles võrreldava garantii turumäära garantiipreemiaga, mida Mikkeli linn tegelikult nõudis, mis tõepoolest tundub olevat objektiivselt põhjendatud ja üldtunnustatud meetod. 2. meetme puhul koosneb abielement maa väärtusest, millele lisanduvad kinnistu tasandamise kulud, mis on samuti vastuvõetav. Seoses Finnveralt ning kaubandus- ja tööstusministeeriumilt saadud rahaliste vahenditega, mida käesolevas otsuses ei käsitleta, tuleb juhul, kui leitakse, et need vahendid hõlmavad riigiabi, arvesse võtta ka seda abielementi. Soome esitas Finnvera laenus sisalduva abielemendi kohta arvutused, mida peetakse usaldusväärseteks. Kaubandus- ja tööstusministeeriumi otsetoetuse puhul võeti arvesse kogu summat. Arvestades Mikkeli linna, Finnvera ning kaubandus- ja tööstusministeeriumi võimaldatud meetmetega seotud abielementi, moodustab (brutotoetusekvivalendina arvutatud) abielement kokku 3 617 143 eurot (vt tabel 2).
(151)
3 617 143 euro suurune abielement tähendab seda, et abi osatähtsus kõikides abikõlblikes kuludes (25 935 928 eurot) oli 13,95 %. Abi osatähtsus jääb seega allapoole 24 % ülemmäära.
(152)
Kolmandaks on 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punkti 4.10 kohaselt alginvesteeringuteks ettenähtud abi eelduseks kõnealuse investeeringu säilitamine vähemalt viie aasta jooksul. Soome kinnitas, et kõnealust investeeringut kavatseti säilitada vähemalt viis aastat.
(153)
Neljandaks peab vastavalt 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punktile 4.2 abisaaja osa investeeringu finantseerimises olema vähemalt 25 %. Soome kinnitusel vastab see tõele.
(154)
Viiendaks märgib komisjon, et kooskõlas 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punktiga 4.2 esitati abitaotlus enne projekti algust ja järgiti abi kumuleerumist käsitlevaid eeskirju, nagu on ette nähtud 1998. aasta piirkondliku abi juhendi punktiga 4.18, ning et piirkondliku abi ülemmäärasid ei ületatud.
(155)
Eespool esitatud argumentide põhjal järeldab komisjon, et 1. ja 2. meede vastasid 1998. aasta piirkondliku abi juhendis sätestatud tingimustele ning on seega siseturuga kokkusobivad.
7.3.2. Maa ostmine (3. meede)
(156)
Põhimõtteliselt kohaldatakse turumajandusliku investori põhimõtet ka juhul, kui riik ostab maad või muud vara. Selline ost loetakse riigiabi hõlmavaks juhul, kui seda ei saa pidada tavapäraseks äritehinguks. Isegi kui ametiasutused ostavad kaupu ja teenuseid turuhinnaga, võib see siiski hõlmata riigiabi, kui selgub, et riigil puudus tegelik vajadus kõnealuse maa või vara järele (47).
(157)
Sellest tulenevalt peab komisjon hindama, kas maa ostmist võib pidada tavapäraseks äritehinguks. Selleks tuleb kaaluda, kas Mikkeli linna tasutud ostuhind kajastas ostetud kinnistute ja hoone väärtust.
(158)
Huvitatud isiku sõnade kohaselt ei oleks turumajanduslik erainvestor nõustunud maksma 6,7 miljonit eurot tehasehoonete eest, mille Mikkeli linn sellise hinnaga ostis.
(159)
Soome omalt poolt esitas komisjonile hinnangu kinnistute väärtuse kohta. Soome väitel kuulus erapangale […] ostutehingu ajal ühe kinnistu hüpoteek, mille summa oli 7,5 miljonit eurot (48).
(160)
Soome teatas komisjonile, et maa väärtuse kohta ei ole hinnangut koostatud. Komisjon leiab, et erapangale kuuluva hüpoteegi väärtus võib viidata kinnistu väärtusele. Tegelikult hindab pank enne tagatistega nõustumist asjaomase kinnistu väärtust, nii et kui võlgnikul ei ole võimalik võlga tasuda, saab pank hüpoteegi realiseerimise teel oma raha tagasi.
(161)
Kõnealuste kinnistute eest maksis Mikkeli linn ostuhinda 6 646 787 eurot, mis on väiksem ühele kinnistule enne müügitehingut seatud ja eraisikule kuuluva hüpoteegi registreeritud summast. Lisaks kõnealusele kinnistule müüdi Mikkeli linnale veel viis kinnistut ja üks hoone. Peale selle täheldab komisjon, et Mikkeli linn ostis kinnistud eesmärgiga muuta maa detailplaneeringu muutmise teel elamumaaks; kinnistud asusid kesklinna läheduses atraktiivses elamurajoonis.
(162)
Eespool kirjeldatut arvesse võttes on kõrvaldatud kahtlused, mille komisjon tõstatas menetluse algatamise otsuses seoses kinnistute ja hoone eest makstud ostuhinnaga. Leitakse, et Mikkeli linn ostis kinnistud ja hoone hinnaga, mis kajastas nende väärtust ning vastas seega turumajandusliku investori põhimõttele. Seepärast järeldab komisjon, et kõnealune meede ei hõlma riigiabi.
7.3.3. 8. märtsil 2004 antud garantii (4. meede) ja 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(163)
Seoses 2000. aasta juunis antud garantiiga tuleb eristada mitut etappi (garantii andmine, garantii alusel maksete tegemine, laenutingimuste muutmine; vt põhjendus 132). Seega uuritakse allpool, kas 2004. aasta märtsis ja mais antud garantiide näol on tegemist riigiabiga. Küsimust, kas laenutingimuste muutmine võis hõlmata riigiabi, hinnatakse 6. meetme uurimise raames (vt põhjendused 188-195).
(164)
4. meede. Vastupidiselt põhjenduses (92) esitatud Soome argumentidele leiab komisjon, et olemasolevate kohustuste konverteerimine uueks garantiiks võib kujutada endast riigiabi. Sellega seoses tuleb eristada olemasolevat abi ja uut abi. Olemasoleva abi määratlus hõlmab üksikuid abimeetmeid, mis kehtisid enne asutamislepingu jõustumist (menetlusmääruse artikli 1 punkt b). Vastupidiselt sellele on uus abi, „kogu abi […], mis ei ole olemasolev abi, sealhulgas olemasoleva abi muudatused” (menetlusmääruse artikli 1 punkt c). Vastavalt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999 (49), tähendab muudatus „mis tahes muutust, välja arvatud puhtalt formaalsed või halduslikud muudatused, mis ei mõjuta toetusmeetme ühisturule vastavuse hindamist”.
(165)
Tegelikult andis Mikkeli linn 8. märtsil 2004 uue garantii, millega tagati Tapiolalt 14. aprillil 2004 saadud uus laen. Uut garantiid ei saa käsitada varasema garantii jätkamisena, sest see anti uue laenu jaoks, millel olid uued tingimused. Tõsiasi, et selle laenuga asendati Tapiola 1992. aastal antud laen, millele Mikkeli linn oli juba andnud garantii, ei mõjuta komisjoni seisukohta. Kuigi on tõsi, et uue laenu summa vastas varasema laenu jäägile ning intressimäär oli Karjaportti jaoks soodsam (4,5 % aastas vana laenu puhul; 4 % aastas uue laenu puhul), muudeti laenu kestust (vana laen oleks tulnud tagasi maksta kümne aasta jooksul pärast selle andmist, st 2002. aasta novembris, samas kui uue laenu tagasimaksmiseks oli aega kuni 2014. aastani). Kokkuvõttes oli uue laenu summa (põhiosa pluss intressid aastatel 2004-2014) suurem kui vana laenu summa. Sellest tulenevalt kasvas uue garantii andmisega Mikkeli linna risk ja seetõttu ka meetme summa võrreldes varasema garantiiga. Uue garantii andmist tuleb käsitada varasema garantii muutmisena, mille tõttu saab uut garantiid pidada uueks abiks. Seetõttu võib tagasi lükata Soome väite, mille kohaselt vana garantii anti enne Soome ühinemist, mistõttu võib seda käsitada olemasoleva abina, ning uue garantii puhul ei saa leida, et see hõlmas uue abi andmist.
(166)
Küsimust, kas garantiiga anti abisaajale eelis, võib hinnata 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise põhjal. Meetme võimaldamise ajal kehtis 2000. aasta garantiisid käsitlev teatis. Ent nagu on selgitatud põhjenduses (134), lähtub komisjon meetme hindamisel 2008. aasta garantiisid käsitlevast teatisest. 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 kohaselt saab riigi antavate üksikgarantiide puhul välistada riigiabi, kui on täidetud neli kumulatiivset tingimust (vt põhjendus 135). Hinnatav garantii kattis laenust 100 %. Sellest piisab väitmaks, et riigiabi ei saa 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 alusel välistada. Peale selle leiab komisjon vastupidiselt Soome väidetele, et Karjaportti oli juba 2004. aasta märtsis 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses raskustes (vt põhjendused 123-128), mis on veel üks põhjus, miks garantii ei kuulu 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 alla.
(167)
Peale selle anti garantii ilma garantiitasuta, kuigi äriühing oli raskustes ja Mikkeli linna riski võis pidada suureks. Garantii kattis 100 % asjaomasest laenust, mis tähendab seda, et garantii andnud asutus kandis abisaaja lepinguliste kohustuste täitmatajätmise riski üksi, ning garantii anti solidaarsuskohustusena, mille puhul garantii andja vastutas laenu põhisumma tasumise eest nii, nagu oleks tegemist garantii andja enda laenuga, ning laenu põhisumma tagasimaksmise tähtaja saabudes võis võlausaldaja nõuda garantii andjalt laenu põhisumma tasumist.
(168)
Lisaks usub Soome, et meede on kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, eelkõige seetõttu, et selles osalesid ka eraisikud. Selle väite võib tagasi lükata. Esiteks ei andnud eraisikud Soome esitatud teabe kohaselt abisaajale mitte garantiisid, vaid laene. Teiseks ei andnud eraisikud laene samal ajal, kui anti garantiiga kaetud pensionilaenud. Kolmandaks oli intressimäär, mida vähemalt üks eraisik laenu eest nõudis, juba suurem kui pensionilaenu intressimäär. Veelgi olulisem on asjaolu, et eraisikud nõustusid andma üksnes lühiajalisi, mitmekuulisi laene, samal ajal kui Mikkeli linna antud garantii kattis kümneaastase kestusega laenu.
(169)
Eespool kirjeldatut arvesse võttes leitakse, et meetmega antakse Karjaporttile eelis. Peale selle vastab 4. meede ka kõikidele teistele riigiabi olemasolu tingimustele. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 133, 140 ja 141, hõlmab ka asjaomane garantii riigi ressursse ja on seostatav riigiga, on valikuline ning moonutab konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(170)
5. meede. Tagasi võib lükata Soome väite, mille kohaselt meede võimaldati 2000. aastal alustatud investeeringute jätkamiseks, sest ilmselgelt oli garantii näol tegemist uue meetmega.
(171)
2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 kohaselt saab riigi antavate üksikgarantiide puhul välistada riigiabi, kui on täidetud neli kumulatiivset tingimust (vt põhjendus 135). Sarnaselt 4. meetmega kattis kõnealune garantii 100 % laenust ning juba 2004. aasta mais oli Karjaportti 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses raskustes (vt põhjendused 123-128). Seetõttu ei saa garantii kuuluda 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 alla.
(172)
Ühtlasi anti garantii sarnaselt 4. meetmega ilma garantiitasuta, kuigi äriühing oli raskustes ja Mikkeli linna riski võis pidada suureks. Garantii kattis 100 % asjaomasest laenust ja see anti solidaarkohustusena. Sellest tulenevalt leiab komisjon käesoleval juhul vastupidiselt Soome seisukohale, et meetmega anti Karjaporttile eelis.
(173)
Peale selle vastab 5. meede ka kõikidele teistele riigiabi olemasolu tingimustele. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 133, 140 ja 141, hõlmab ka asjaomane garantii riigi ressursse ja on seostatav riigiga, on valikuline ning moonutab konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(174)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et 4. ja 5. meede kujutavad endast riigiabi.
(175)
Soome ei esitanud mingeid argumente 4. meetme siseturuga kokkusobivuse kohta. 5. meetme puhul tugines Soome ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile a ja 1998. aasta piirkondliku abi juhendile (vt põhjendus 95). 1998. aasta piirkondliku abi juhendit ei saa aga kokkusobivuse alusena kasutada, sest Karjaportti oli kahe meetme võimaldamise ajal raskustes (vt põhjendused 123-128). 1998. aasta piirkondliku abi juhendi kohaselt tuleb raskustes olevatele äriühingutele antavat abi hinnata päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel (50). Seepärast hindab komisjon kõigepealt seda, kas 4. ja 5. meede on päästmis- ja ümberkorraldamisabina siseturuga kokkusobivad päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel. Garantiide andmise ajal kehtisid 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunised (51).
(176)
1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt peab päästmisabi vastama teatavatele tingimustele, mis kõik ei ole uuritavate meetmete puhul täidetud.
a)
Esiteks, kuigi meede koosneb garantiidena antud likviidsustoetusest (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt a), ei võetud vastavate garantiidega kaetud laenudelt intressi, mis oli vähemalt võrreldav heas majanduslikus olukorras olevatelt äriühingutelt võetava intressimääraga (Soome viiteintressimäär 2004. aasta märtsis: 4,43 % pluss 100 baaspunkti; Soome viiteintressimäär 2004. aasta mais: 4,43 % pluss 100 baaspunkti).
b)
Teiseks ei olnud garantiid seotud laenuga, mis tuli tagasi maksta hiljemalt kaheteistkümne kuu jooksul pärast viimase osamakse tegemist kõnealusele äriühingule (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt b).
c)
Kolmandaks ei esitanud Soome mingit teavet selle kohta, et abi oli põhjendatud tõsiste sotsiaalsete raskustega ja sellel ei olnud lubamatut kahjulikku kõrvalmõju teistele liikmesriikidele (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt c).
d)
Neljandaks ei olnud garantiid kuue kuu jooksul lõppenud ning ei olnud esitatud ümberkorralduskava 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt d).
e)
Lõpuks ei viita miski sellele, et garantiid piirdusid summaga, mis oli vajalik äriühingu tegevuse jätkamiseks ajavahemikul, milleks abi oli lubatud (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt e).
(177)
4. ja 5. meede ei vasta ka kõikidele 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes ümberkorraldamisabi suhtes kehtestatud tingimustele.
a)
Esiteks ei olnud abi andmise tingimuseks seatud ümberkorralduskava rakendamist (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 31). Märgitakse, et koostatud ei ole ümberkorralduskava 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 32 ja järgnevate punktide tähenduses.
b)
Teiseks oodatakse abisaajalt omavahenditest tehtavat olulist makset ümberkorralduskava heaks (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 40) ning uuritavate meetmete puhul ei viita miski abisaaja enda maksele.
c)
Kolmandaks tuleb põhjendamatute konkurentsimoonutuste vältimiseks võtta kompenseerivaid meetmeid (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 37). Selliseid meetmeid ei ole ette nähtud.
(178)
Seetõttu leiab komisjon, et meetmeid ei võimaldatud kooskõlas 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistega.
(179)
Järgnevalt tuleb kaaluda, kas 4. ja 5. meede võivad olla siseturuga kokkusobivad mõne muu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandi põhjal.
(180)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 sätestatud erandid ei ole käesoleval juhul kohaldatavad, sest kõnealuste meetmete näol ei ole tegemist sotsiaalabiga, neid ei võimaldatud üksiktarbijatele ega loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks ning neid ei võimaldatud Saksamaa jagamisest kahjustatud Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondade majandusele.
(181)
Täiendavad erandid on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3.
(182)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada „abi majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus”. Abi andmise ajal asus Karjaportti sellises piirkonnas.
(183)
4. ja 5. meetme võimaldamise ajal oli abi saavatele piirkondadele antava riigiabi kokkusobivus reguleeritud 1998. aasta piirkondliku abi juhendiga. Asjaomase juhendi kohaselt ei ole raskustes olevad äriühingud piirkondliku abi saamiseks abikõlblikud. Sellest tulenevalt järeldab komisjon eespool kirjeldatut arvesse võttes, et kõnealuse abi suhtes ei saa kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandit.
(184)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada „abi üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või mõne liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks”. Komisjon märgib, et kõnealuse abi eesmärk ei olnud edendada mõne üleeuroopalist huvi pakkuva projekti elluviimist ning samuti ei leidnud komisjon mingeid tõendeid selle kohta, et see kavandati tõsise häire kõrvaldamiseks Soome majanduses. Eespool kirjeldatut arvesse võttes järeldab komisjon, et kõnealuse abi suhtes ei saa kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b sätestatud erandit.
(185)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis d on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada abi kultuuri edendamiseks ja kultuuripärandi säilitamiseks, kui niisugune abi ei kahjusta kaubandustingimusi ja konkurentsi liidus määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Ilmselgelt ei ole kõnealune säte käesoleval juhul kohaldatav.
(186)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktiga c lubatakse anda riigiabi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Komisjon on koostanud mitu suunist ja teatist, milles on selgitatud, kuidas komisjon kohaldab selles sättes sisalduvat erandit. Komisjoni seisukohast on aga abi olemuse ja tunnuste tõttu iseenesest mõistetav, et kõnealustest suunistest ja teatistest tulenevad erandid ei ole käesoleval juhul kohaldatavad.
(187)
Eespool esitatud argumentide põhjal leiab komisjon, et 4. ja 5. meede hõlmavad riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.
7.3.4. Kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine (6. meede)
(188)
Nagu on kirjeldatud põhjendustes 96-98, on Soome põhiargument asjaolu, et Mikkeli linna nõuded ei olnud äriühingu teiste võlausaldajate nõuetest soodsamad, vaid linn tegutses koos abisaaja eraõiguslike võlausaldajatega ning nendega samadel tingimustel. Seetõttu käitus ta ümberkorralduskavaga nõustudes turumajandusliku erainvestorina.
(189)
Esimene küsimus, mida tuleb sellega seoses kontrollida, on see, kas turumajandusliku investori põhimõte kehtib olukordades, kus üks või mitu avalik-õiguslikku üksust, kelle käitumine on seostatav riigiga, võtavad ühe äriühingu suhtes mitu meedet. Üldkohus on seda küsimust arutanud kohtuasjas BP Chemicals vs. komisjon (52). Kohtu väitel ei tähenda ainuüksi asjaolu, et riigi osalusega äriühing on juba teinud tütarettevõtjasse kapitalipaigutusi, mida liigitatakse abina, automaatselt seda, et hilisemat kapitalipaigutust ei saa pidada investeeringuks, mis vastab turumajandusliku erainvestori kriteeriumitele. Komisjon peab aga kindlaks tegema, kas ühe äriühingu kasuks võetud mitut meedet on võimalik üksteisest eristada ja käsitada iseseisvate meetmetena. Sellega seoses tuleb kohtu sõnade kohaselt arvesse võtta kõnealuste meetmete ajalist järgnevust, nende eesmärki ja tütarettevõtja olukorda ajal, kui võeti vastu kõik asjaomaste investeeringute tegemise otsused (53).
(190)
Käesoleval juhul peab komisjon kindlaks tegema, kas 2004. aasta märtsis ja mais antud garantiisid (4. ja 5. meede) saab eristada kohtu järelevalve all toimuvast ümberkorraldamisest (6. meede). Kuigi vastab tõele, et otsus kõigi kolme meetme kohta tehti samal aastal, täheldab komisjon, et neid rakendati erinevates kontekstides. Vahepeal algatati kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine, milles osalesid kõik äriühingu võlausaldajad. Seega ei olnud 6. meetme eesmärk enam võimaldada äriühingul taastada oma elujõulisus ilma pankrotti välja kuulutamata, hankides uusi rahalisi vahendeid erapankadelt. Pigem oli nii Mikkeli linna kui ka kõikide teiste võlausaldajate eesmärk riigi pankrotiseaduse piires neile võlgnetavad summad võimalikult suures ulatuses tagasi saada. Seepärast leiab komisjon, et 6. meedet on võimalik eristada 4. ja 5. meetmest.
(191)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 31, esitas Karjaportti koos oma eraõiguslike võlausaldajatega Mikkeli ringkonnakohtule taotluse kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algatamiseks kooskõlas äriühingute ümberkorraldamise seadusega nr 47/1993. Kohtule esitati ümberkorralduskava, mis hõlmas üksikasjalikku kirjeldust meetmete kohta, mida praegu hinnatakse. Pärast teabe kontrollimist kiitis kohus ümberkorralduskava heaks. Komisjon märgib, et Karjaportti suhtes algatati kohtu järelevalve all toimuv ümberkorraldamine kooskõlas Soome õigusega. Tegelikult on sellise kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise eesmärk taastada raskustes oleva võlgniku elujõuline äritegevus, tagada tema jätkuv elujõulisus ja saavutada kokkulepped seoses tema võlgadega. Seepärast leiab komisjon, et meetmeid, mille Mikkeli linn võttis kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise jooksul, võib hinnata kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega.
(192)
Vastavalt otsusele kohtuasjas Magefesa (54) võivad kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames võetavad meetmed kujutada endast riigiabi juhul, kui riigi pakutavad tingimused on äriühingu teiste võlausaldajate pakutavatest tingimustest soodsamad. Sellest tulenevalt kontrollib komisjon, kas ümberkorraldusmenetluses koheldi eraõiguslikke ja avalik-õiguslikke võlausaldajaid tõepoolest võrdselt.
(193)
Esiteks märgitakse, et üldkokkuvõttes võlgnetakse eraõiguslikele võlausaldajatele […] ümberkorraldusega seotud võlgadest (ligikaudu [30-70] %). Peamised eraõiguslikud võlausaldajad on Nordea pank, Pohjola pank ja Nordea Rahoitus. Teiseks tuleb arvesse võtta, et Karjaportti võlausaldajad jagati vastavalt nende järjestusele mitmesse rühma. Koos eraõiguslike võlausaldajate Nordea panga, OKO/Pohjola panga ja Nordea Rahoitusega ning riigile kuuluva spetsialiseerunud finantseerimisettevõtte Finnveraga kuulus Mikkeli linn suurte tagatud võlgade võlausaldajate rühma. Nagu ilmneb tabelist 4, oli Mikkeli linna osa kõnealustest suurtest tagatud võlgadest [10-40] %, samas kui eraõiguslike võlausaldajate osa moodustas kokku [30-70] %. Finnvera osa neist võlgadest oli [10-40] %.
(194)
Järgnevalt on üksikasjalikumalt eraldi hinnatud kõiki Mikkeli linna võetud meetmeid.
(195)
Tagatud võlgade intressimäära vähendamine. Nagu ilmneb tabelist 5, olid suurte tagatud võlgadena käsitatud laenude ja muude võlgade (maksmata tasude) intressimäärad ühtemoodi väikesed nii eraõiguslike kui ka avalik-õiguslike võlausaldajate, välja arvatud […] puhul. Kõnealusele võlausaldajale maksti alates ümberkorraldamise algusest kõikidelt võlgnetavatelt summadelt intressimäära […] EURIBOR, samas kui teistele võlausaldajatele maksti kuni 2010. aastani osa võlgnetava summa eest ainult […] EURIBORi miinus […] %. Selline erinevus tulenes asjaolust, et […] oli seoses Karjaportti antud tagatisega võlausaldajate järjestuses kõrgem koht. Leitakse, et […] kõrgem koht järjestuses õigustab erinevusi kohaldatud intressimäärades.
(196)
Laenude ümberkorraldamine. Mikkeli linna nõuded lükati edasi samas ulatuses kui teiste tagatud võlgade võlausaldajate nõuded. Nagu on näha tabelist 6, pidi Karjaportti tegema kõikidele tagatud nõudega võlausaldajatele osamakseid 2009. aasta juulist kuni 2015. aastani, mil tuleb tasuda suurim osamakse (43 % iga tagatud võla põhiosast). Kõikidele võlausaldajatele tasutavate osamaksete osakaal vastava võlausaldaja nõude kogusummast oli ühesugune (esimesed kolm osamakset moodustasid võlgnetavast summast 2 %, järgmised kaks osamakset 4 % ja järgmine osamakse 6 %). Viimane osamakse moodustas 43 % igale tagatud nõudega võlausaldajale võlgnetavast summast. Seetõttu ei koheldud Mikkeli linna vähem soodsalt samasuguses olukorras olevatest eraõiguslikest võlausaldajatest.
(197)
Tingimustega loobumine võlgade sissenõudmisest. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 42 ja 43, arvutatakse ümberkorralduskava kohaselt summad, mille sissenõudmisest teatavate majanduslike nõuete mittetäitmise korral kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise lõpus loobutakse, võrreldes tagatise väärtust juhul, kui Karjaportti jätkab tegevust, ja tagatise väärtust selle realiseerimise korral, mis määratakse kindlaks iga asjaomase võlausaldaja kohta, võttes arvesse nende vastavat järjestust. Tagatise väärtuse kõnealuse kahe stsenaariumi korral määrasid ümberkorralduskava koostamise ajal kindlaks kaks sõltumatut hindajat, tuginedes võrreldavatele hindadele ja rendiandmetele. Seda arvesse võttes ei pea […] kohtu järelevalve all toimuva ümberkorralduskava lõppedes võlgade sissenõudmisest loobuma, sest tal on võlausaldajate järjestuses kõrgeim koht. Teiste võlausaldajate summad määrati samuti kindlaks sama metoodika kohaselt, saades tulemuseks põhjenduses 43 esitatud summad. Asjaomaste summade arvutamisel kasutatud metoodikat võib pidada usaldusväärseks, eelkõige kuna selle puhul on järjestus seotud vastava tagatise väärtusega mõlema stsenaariumi korral. Tegelikkuses olid arvutuste aluseks kaks sõltumatut eksperdihinnangut ning kõikide võlausaldajate puhul tugineti samadele põhimõtetele, et määrata kindlaks need summad, mille võrra ümberkorraldusvõlgu võib kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise lõppedes maksimaalselt vähendada. Seda arvesse võttes võib järeldada, et kõiki võlausaldajaid koheldi võrdsetel alustel.
(198)
Kokkuvõttes leiab komisjon, et Mikkeli linna ei koheldud kohtu järelevalve all toimuvas ümberkorraldamises vähem soodsalt kui eraõiguslikke võlausaldajaid. Kui teiste võlausaldajatega võrreldes esineski erinevusi, siis olid need põhjendatud vastavatele võlausaldajatele antud tagatiste erineva väärtusega. Seepärast tuleb eespool kirjeldatut arvesse võttes järeldada, et abisaaja ei saanud kohtu järelevalve all toimuvast ümberkorraldamisest eelist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Kahtlused, mille komisjon menetluse algatamise otsuses tõstatas, on kõrvaldatud ning põhjendustes 31-43 kirjeldatud meetmete näol ei ole tegemist riigiabiga.
7.3.5. Osakute ostmine (7. meede)
(199)
Esiteks märgib komisjon, et osakute ostmine ei moodustanud osa kohtu järelevalve all toimuvast ümberkorraldamisest.
(200)
Soome väidab, et osakuid ostes käitus Mikkeli linn kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega. Kohtuasjas BP Chemicals kasutatud arutluskäiku (vt põhjendused 189-191) järgides tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas 7. meetme suhtes saab kohaldada turumajandusliku investori põhimõtet, sest Mikkeli linn oli Karjaporttile juba varem abimeetmeid võimaldanud. Sellega seoses märgib komisjon, et 4. ja 5. meede võeti enne kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algust, samas kui osakute ostmine toimus alles pärast seda. Pealegi kui 4. ja 5. meetme eesmärk oli võimaldada abisaajale jätkuv juurdepääs likviidsusele, siis pärast kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algust oli selge, et kõnealused vajadused lahendatakse asjaomase menetlusega. Seepärast leitakse, et 7. meedet on võimalik eristada 4. ja 5. meetmest ning põhimõtteliselt on 7. meetme suhtes kohaldatav turumajandusliku investori põhimõte.
(201)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 156, kohaldatakse turumajandusliku investori põhimõtet juhul, kui riik ostab maad või muud vara. Soome esitas Helsingis tegutseva kinnisvarahaldusettevõtte […] (55) koostatud hinnangu osakute väärtuse kohta. 29. märtsil 2005 koostatud hinnangu kohaselt jäi kinnisvaraettevõtte osakute väärtus vahemikku 1 miljon kuni 1,1 miljonit eurot. Hinnang põhines äriühingule kuuluva kinnisvara väärtusel. Kõnealuse väärtuse kindlaksmääramiseks kasutati kaht meetodit: kapitalimaksumus vastavalt turu rendihindadele (Soome statistikaameti koostatud eluasemestatistika põhjal) ja edasimüügiväärtus (küsitud hindade põhjal).
(202)
Osakute müügi ajal oli kinnisvara üürile antud turu renditasemest madalama hinnaga. Hinnangu kohaselt oli aastase maksimaalse rendihinna tõstmise korral võimalik saavutada turu renditase kahe aastaga. Sellest tulenevalt korrigeeriti ostmise ajal kinnisvara väärtust ning lõpuks ostis Mikkeli linn osakud 860 000 euro eest.
(203)
Hinnangu koostas sõltumatu ekspert. Eespool kirjeldatud kasutatud metoodika kohaselt kontrolliti kõigepealt kapitalimaksumust vastavalt turu rendihindadele ja seejärel edasimüügiväärtust. Mõlemad väärtused põhinesid turuteabel ja neid kasutati osakute väärtuse kindlaksmääramiseks, mida ühtlasi kohandati nende ostmise ajal kehtiva renditasemega. Sellist metoodikat peetakse veenvaks. Komisjon järeldab, et äriühingu Kiinteistö Oy Suksimäki osakud osteti turuhinnaga ning et asjaomase meetmega ei antud Karjaporttile eelist.
(204)
Eespool kirjeldatut arvesse võttes on kahtlused, mille komisjon menetluse algatamise otsuses tõstatas, kõrvaldatud ning järeldatakse, et kõnealune meede ei hõlma riigiabi.
7.3.6. Tasumata intressi konverteerimine laenudeks (8. meede)
(205)
Soome väidab, et tasumata intressi konverteerimine laenudeks on kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise puhul tavapärane meede. Vastab tõele, et sellist meedet võib käsitada kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamisega seotud meetmena. Käesoleval juhul oli suurte tagatud nõuetega võlausaldajate puhul ([kaks eraõiguslikku võlausaldajat] ja Finnvera) tasumata intressi laenudeks konverteerimine 2005. aastal põhimõtteliselt ette nähtud juba ümberkorraldamiskavaga. Seda arvesse võttes ei ole tõsiasi, et intress konverteeriti laenudeks, komisjoni seisukohast iseenesest riigiabi. Tuleb aga kontrollida, kas intressimäär, mida Mikkeli linn Karjaporttilt nõudis, hõlmas viimasele eelise andmist.
(206)
Sellega seoses on Soome arvamusel, et Mikkeli linn käitus kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, sest koos Mikkeli linnaga konverteerisid intressid laenudeks ka eraõiguslikud võlausaldajad. Leitakse, et samamoodi kui kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise puhul saab 8. meetme suhtes põhimõtteliselt kohaldada turumajandusliku erainvestori põhimõtet, sest kõnealust meedet on võimalik eristada 4. ja 5. meetmest (vt põhjendused 189-191). Käesoleva juhtumi suhtes turumajandusliku erainvestori põhimõtet kohaldades täheldab komisjon järgmist: kuigi on tõsi, et konverteerimises ei osalenud mitte üksnes Mikkeli linn, vaid ka [eraõiguslikud võlausaldajad], ei olnud laenudelt nõutud intressimäär ühesugune. Tegelikult oli [ühe eraõigusliku võlausaldaja] nõutav intressimäär kolme kuu EURIBOR pluss 1,5 % ning [teise eraõigusliku võlausaldaja] nõutav intressimäär kolme kuu EURIBOR pluss 2 %, samas kui Mikkeli linn nõudis ainult kolme kuu EURIBORi pluss 0,3 %. Seega oli intressimäär, mida Mikkeli linn nõustus laenult saama, 1,2 % väiksem [ühe eraõigusliku investori] nõutud intressimäärast ja 1,7 % väiksem [teise eraõigusliku investori] nõutud intressimäärast. Seepärast võib tagasi lükata väite, et Mikkeli linn tegutses eraõiguslike investoritega samadel tingimustel. Intressimäärade erinevusi arvesse võttes võib samuti välistada selle, et Mikkeli linn nõudis laenu eest turuintressimäära. Sellest tulenevalt anti Mikkeli linna antud laenuga, milleks tasumata intressid konverteeriti, Karjaporttile eelis.
(207)
Peale selle vastab 8. meede kõikidele muudele riigiabi olemasolu tingimustele. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 133, 140 ja 141, hõlmab laen riigi ressursse ja on seostatav riigiga, on valikuline ning moonutab konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(208)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et 8. meede kujutab endast riigiabi.
(209)
Soome ei esitanud mingeid argumente 8. meetme siseturuga kokkusobivuse kohta. Kuna Karjaportti oli tasumata intressi laenuks konverteerimise ajal raskustes (vt põhjendused 123-129), hindab komisjon kõigepealt seda, kas 8. meede on päästmis- ja ümberkorraldamisabina siseturuga kokkusobiv päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel. Meetme võimaldamise ajal olid kohaldatavad 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunised (56).
(210)
2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt peab päästmisabi vastama teatavatele tingimustele, mis kõik ei ole kõnealuse meetme puhul täidetud.
a)
Esiteks, kuigi meede koosneb laenuna antud likviidsustoetusest (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt a), ei olnud nõutud intressimäär vähemalt võrreldav heas majanduslikus olukorras olevatelt äriühingutelt võetava intressimääraga (Soome viiteintressimäär 2005. aasta detsembris oli 4,08 % pluss 100 baaspunkti, samas kui laenult nõutud intressimäär oli kolme kuu EURIBOR pluss 0,3 %, mis 19. detsembri 2005. aasta seisuga tähendas 2,486 % pluss 30 baaspunkti).
b)
Teiseks ei võtnud Soome endale kohustust edastada kuue kuu jooksul alates abi andmisest ümberkorralduskava ning meetme kestus ei olnud piiratud kuue kuuga (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunktid a ja c).
c)
Kolmandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt e), sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(211)
Kõnealune meede ei vasta ka kõikidele 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes ümberkorraldamisabi suhtes kehtestatud tingimustele.
a)
Esiteks ei olnud meetme võimaldamise tingimuseks seatud ümberkorralduskava rakendamist (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 34). Kuigi vastab tõele, et kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise käigus koostati Karjaportti ümberkorralduskava, ei vasta see 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punktis 35 sätestatud nõuetele (kümneaastane kestus, puudub tundlikkusanalüüs, pikaajalist elujõulisust ei taastata mõistliku aja jooksul).
b)
Teiseks oodatakse abisaajatelt omavahenditest tehtavat olulist makset ümberkorraldamiskava heaks (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 43) ning uuritava meetme puhul ei viita miski abisaaja enda panusele.
c)
Kolmandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet, sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(212)
Seetõttu leiab komisjon, et meetme võimaldamine ei olnud kooskõlas 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistega.
(213)
Järgnevalt tuleb analüüsida, kas 8. meede võib olla siseturuga kokkusobiv mõne muu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandi põhjal. Samadel põhjustel, mis on eespool esitatud 4. ja 5. meetme puhul (vt põhjendused 179-186), leiab komisjon, et ühegi erandi tingimused ei ole täidetud. Seepärast järeldab komisjon, et 8. meede hõlmab riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.
7.3.7. Võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (9. ja 10. meede)
(214)
Esiteks tuleb kontrollida, kas võlgade mahakandmine võis anda Karjaporttile eelise. See kehtiks juhul, kui Mikkeli linn loobus kõnealuste võlgade sissenõudmisest, see tähendab kui ta kõnealused võlad kustutas.
(215)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 104, kinnitas Soome, et võlgade mahakandmine oli üksnes raamatupidamismeede, mis ei mõjuta võlausaldaja ja võlgniku vahelist õiguslikku suhet, st võlgade sissenõudmisest ei loobutud. Soome esitatud dokumentide kohaselt jätkab Mikkeli linn võlgade sissenõudmist.
(216)
Kooskõlas heast raamatupidamistavast tuleneva konservatiivsuse printsiibiga ja vastavalt raamatupidamisseadusele nr 1336/1997 ei tohi bilanssi kantud saadaolevate nõuete väärtus ületada nende tõenäolist väärtust. Sellest tulenevalt kantakse saadaolevad summad, mida tõenäoliselt ei ole võimalik sisse nõuda, kasumiaruandesse kuluna.
(217)
Eespool kirjeldatut arvesse võttes leiab komisjon, et võlgade mahakandmine Mikkeli linna raamatupidamisaruannetes toimus üksnes kooskõlas raamatupidamisstandarditega ning kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise käigus jätkatakse vastavate summade sissenõudmist.
(218)
Kahtlused, mille komisjon menetluse algatamise otsuses tõstatas, on kõrvaldatud ning võib järeldada, et kõnealuste meetmetega ei antud Karjaporttile eelist. Seepärast ei hõlma 9. ja 10. meede riigiabi.
7.3.8. Võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede)
(219)
Soome väite, mille kohaselt kõnealune meede on kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise olemuslik osa ega hõlma riigiabi, võib tagasi lükata. Esiteks ei nähtud esialgse ümberkorraldamiskavaga ette võlgade ümberkorraldamist 2009. aastal ning teiseks ei ole tõsiasi, et selline ümberkorraldamine toimub kooskõlas siseriiklike õigusaktidega, riigiabi välistamiseks piisav (57).
(220)
Põhimõtteliselt võib riigiabina käsitada ka meetmeid, millega leevendatakse tavapäraselt äriühingu eelarves sisalduvaid tasusid. Seoses võlgade ümberkorraldamisega hindab komisjon sellist tegevust, lähtudes eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumist (58). Selle kohaselt käsitatakse riiki avalik-õigusliku võlausaldajana, kes sarnaselt eraõiguslikule võlausaldajale püüab saada tagasi talle võlgnetavad summad, sõlmides selleks võlgnikuga kokkulepped, mille kohaselt kogunenud võlad korraldatakse tagasimaksmise hõlbustamiseks ümber või tasutakse osamaksetena (59). ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses on soodsama kohtlemisega tegemist juhul, kui võlgnetava summa saab tagasi maksta soodsamatel tingimustel kui need, mida võimaldaks eraõiguslik võlausaldaja. Komisjon võtab arvesse Soome väidet, et ümberkorraldamist ei viidud ellu, sest Kuopio halduskohus (Kuopion Hallinto-Oikeus) keelas selle rakendamise. Ent nagu Soome märgib, on võlgade tagasimaksegraafikut siiski pikendatud, mille tagajärjel on tasumisele kuuluvad maksed edasi lükatud. Sellega seoses täheldab komisjon, et tegelikult elluviidud ümberkorraldamine erineb algselt kavandatust nii summade kui ka ajakava poolest. Summa, mille tagasimaksmise Mikkeli linn tegelikult ümber korraldas, on algselt teatatud summast väiksem ning ümberkorraldamine lubati vaid algselt teatatust lühemaks ajaks. Seda arvesse võttes leitakse, et teatatud meedet rakendati teatavate muudatustega. Kõnealustest muudatustest hoolimata märgib komisjon, et käesolevas põhjenduses esitatud põhjustel ei oleks ükski eraõiguslik võlausaldaja mitte mingitel tingimustel nõustunud võlgade mis tahes vormis ümberkorraldamisega.
(221)
Tavaliselt nõuaks eraõiguslik võlausaldaja oma nõuded sisse, kui ta on varem sõlminud võlgade ümberkorraldamist käsitleva kokkuleppe, millest võlgnik ei ole kinni pidanud (60). Mikkeli linn aga nõustus võlgade hilisema ümberkorraldamisega pärast seda, kui Karjaportti ei olnud kinni pidanud kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise käigus kokku lepitud võlgade ümberkorraldamise tingimustest. Peale selle puuduvad võlgade sissenõudmisest loobumiseks konkreetsed põhjused, näiteks Mikkeli linnale antud suuremad tagatised. Lõpuks leiab komisjon seoses äriühingu tulevase kasumlikkuse ja elujõulisuse väljavaadetega, et tema finantsolukord ei andnud alust uskuda, et investeeringud saavutaksid mõistliku aja jooksul vastuvõetava kasumlikkuse taseme. Meetme võimaldamise ajal oli Karjaportti suhtes käimas pankrotimenetlus ja lisaks oli alates 2004. aastast käimas äriühingu ümberkorraldamine kohtu järelevalve all. Seda arvesse võttes märgib komisjon, et võimalik eraõiguslik võlausaldaja ei oleks nõustunud võlgade jätkuva ümberkorraldamisega.
(222)
Sellega seoses väidab Soome, et Mikkeli linn tegutses võrdsetel tingimustel Karjaportti teiste võlausaldajatega.
(223)
Seoses teatatud võlgade ümberkorraldamisega oli Soome sõnade kohaselt Mikkeli linna nõusolek tegelikult eraõiguslike võlausaldajatega sõlmitud kokkuleppe tingimus. Teiseks tundub, et võlgade kavandatava ümberkorraldamisega ei nähtud kõikide tagatud nõudega võlausaldajate jaoks ette ühesuguseid tingimusi. Kui Mikkeli linn oleks tagasimaksmata võlgade maksmise edasi lükanud 2011. aastani, siis eraõiguslikud võlausaldajad oleksid saanud makse 2009. aastal. Seda arvesse võttes võib Soome esitatud väite tagasi lükata.
(224)
Eespool kirjeldatut arvesse võttes järeldab komisjon, et kõnealune meede ei vasta eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumile ja annab Karjaporttile eelise.
(225)
Seoses muude riigiabi olemasolu tingimustega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses märgib komisjon, et võlgade ümberkorraldamisega nõustus Mikkeli linn ning seetõttu on selle näol tegemist riigi ressurssidega ja see on seostatav riigiga. Peale selle võib meedet pidada valikuliseks. Lõpuks moonutab see konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust, nagu on üksikasjalikumalt kirjeldatud põhjendustes 133, 140 ja 141.
(226)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et asjaomane meede kujutab endast riigiabi.
(227)
Soome peamine väide on see, et kõnealune meede ei hõlmanud riigiabi; Soome oli aga teatanud 12. meetmest kui päästmisabist (vt põhjendus 1). Tegelikult oli Karjaportti ajal, mil Mikkeli linn nõustus võlgade ümberkorraldamisega, raskustes 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 10 alapunkti c tähenduses (vt põhjendused 123-129). Seepärast tuleb asjaomase meetme kokkusobivust hinnata 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel.
(228)
2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt peab päästmisabi vastama teatavatele tingimustele, mis kõik ei ole kõnealuse meetme puhul täidetud.
a)
Esiteks ei moodustu meede likviidsustoetusest laenugarantiide või laenudena (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt a), vaid maksete edasilükkamisest.
b)
Teiseks ei võtnud Soome endale kohustust edastada kuue kuu jooksul alates abi andmisest ümberkorralduskava ning meetme kestus ei olnud piiratud kuue kuuga (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunktid a ja c).
c)
Kolmandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt e), sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(229)
Kõnealune meede ei vasta ka kõikidele 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes ümberkorraldamisabi suhtes kehtestatud tingimustele.
a)
Esiteks ei olnud abi andmise tingimuseks seatud ümberkorralduskava rakendamist (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 34). Märgitakse, et koostatud ei ole ümberkorralduskava 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 35 tähenduses.
b)
Teiseks oodatakse abisaajatelt omavahenditest tehtavat olulist makset ümberkorraldamiskava heaks (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 43) ning uuritava meetme puhul ei viita miski abisaaja enda panusele.
c)
Kolmandaks tuleb põhjendamatute konkurentsimoonutuste vältimiseks võtta kompensatsioonimeetmeid (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 38). Selliseid meetmeid ei olnud ette nähtud.
d)
Neljandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet, sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(230)
Seetõttu leiab komisjon, et meetme võimaldamine ei olnud kooskõlas 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistega.
(231)
Järgnevalt tuleb kaaluda, kas 12. meede võib olla siseturuga kokkusobiv mõne muu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandi põhjal.
(232)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 sätestatud erandid ei ole käesoleval juhul kohaldatavad, sest kõnealuse meetme näol ei ole tegemist sotsiaalabiga, seda ei võimaldatud üksiktarbijatele ega loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste tekitatud kahju korvamiseks ning seda ei võimaldatud Saksamaa jagamisest kahjustatud Saksamaa Liitvabariigi teatud piirkondade majandusele.
(233)
Täiendavad erandid on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 3.
(234)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada „abi majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus”. Abi andmise ajal asus Karjaportti sellises piirkonnas.
(235)
Abi saavatele piirkondadele antava riigiabi kokkusobivus on reguleeritud 1998. aasta piirkondliku abi juhendiga. Asjaomase juhendi kohaselt ei ole raskustes olevad äriühingud piirkondliku abi saamiseks abikõlblikud. Sellest tulenevalt järeldab komisjon, et kõnealuse abi suhtes ei saa kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandit.
(236)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada „abi üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projekti elluviimiseks või mõne liikmesriigi majanduses tõsise häire kõrvaldamiseks”. Komisjon märgib, et kõnealuse abi eesmärk ei olnud edendada mõne üleeuroopalist huvi pakkuva projekti elluviimist ning samuti ei leidnud komisjon mingeid tõendeid selle kohta, et see kavandati tõsise häire kõrvaldamiseks Soome majanduses. Eespool kirjeldatud kaalutlusi arvesse võttes järeldab komisjon, et kõnealuse abi suhtes ei saa kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis b sätestatud erandit.
(237)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis d on sätestatud, et siseturuga võib kokkusobivaks pidada abi kultuuri edendamiseks ja kultuuripärandi säilitamiseks, kui niisugune abi ei kahjusta kaubandustingimusi ja konkurentsi liidus määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Ilmselgelt ei ole kõnealune säte käesoleval juhul kohaldatav.
(238)
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktiga c lubatakse anda riigiabi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. Komisjon on koostanud mitu suunist ja teatist, milles on selgitatud, kuidas komisjon kohaldab selles sättes sisalduvat erandit. Komisjoni seisukohast on aga abi olemuse ja tunnuste tõttu iseenesest mõistetav, et kõnealustest suunistest ja teatistest tulenevad erandid ei ole käesoleval juhul kohaldatavad.
(239)
Eespool esitatud argumentide põhjal leiab komisjon, et 12. meede hõlmab riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.
7.4. Finnvera võimaldatud meetmed
(240)
Sissejuhatava märkusena tuletab komisjon meelde, et Soome on seoses riigiabi käsitleva otsusega N 715/2006 võtnud kohustuse, mille kohaselt Finnvera tegevus piirdub riigiabikavade haldamisega. Selle põhjal otsustas komisjon 25. septembril 2007 (komisjoni otsuse kuupäeval), et Finnvera vabastamine tulumaksust ei kujuta endast riigiabi. 13.-17. meede võimaldati enne komisjoni otsust juhtumi N 715/2006 kohta. 18. meede võimaldati pärast komisjoni otsust juhtumi N 715/2006 kohta. Seepärast peab komisjon arvestama Soome ametiasutuste võetud kohustust 18. meetme hindamisel.
7.4.1. 17. märtsil 2004 antud garantii (13. meede)
(241)
Selleks, et meedet käsitataks riigiabina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab see otseselt või kaudselt hõlmama riigi ressursse ja olema seostatav riigiga. Soome ei ole vaidlustanud asjaolu, et Finnvera võimaldatud meetmed koosnevad riigi ressurssidest ja on seostatavad riigiga. Kohtupraktika kohaselt tuleb äriühingute vahendeid pidada riigi ressurssideks juhul, kui riigil on oma valitseva mõju rakendamise teel selliste äriühingute suhtes võimalik suunata nende vahendite kasutamist (61). Sellise spetsialiseerunud finantseerimisettevõtte võimaldatud meetmed, keda võib tema põhikirja kohaselt pidada avalik-õiguslikuks asutuseks, on üldiselt seostatavad riigiga (62). Euroopa Kohus on seostatavuse küsimust täiendavalt selgitanud oma kohtuasjas Stardust Marine tehtud otsuses (63). Kohus täpsustas järgmised näitajad, mille põhjal on võimalik seostatavust kindlaks teha: riigi osalusega äriühingu integreeritus riigiasutuste süsteemi, tema tegevuse laad ja asjaolu, kas äriühing tegutseb turul tavapärastes konkurentsitingimustes kõrvuti eraõiguslike äriühingutega, äriühingu õiguslik seisund (st kas selle suhtes kohaldatakse avalikku õigust või tavapärast äriühinguõigust) ja riigi ametiasutuste järelevalve intensiivsus äriühingu juhtimise üle. Sellega seoses täheldab komisjon, et Finnvera tegevuse suhtes kohaldatakse haldusõigust, mis näitab, et äriühing on tihedalt seotud avaliku haldusega. Finnvera on 100 % riigile kuuluv spetsialiseerunud äriühing, millele laieneb riigi garantii ning mis pakub peamiselt riigiabi ja selliseid rahalisi vahendeid, mis ei ole turul vabalt kättesaadavad, näiteks ekspordikrediiti. Seepärast ei tegutse ta tavapärastes konkurentsitingimustes kõrvuti eraõiguslike äriühingutega, kuigi tema tegevus võib piiratud ulatuses kattuda kommertspankade tegevusega. Ta on asutatud tavapärase äriühinguõiguse alusel, samas teostab riik tema üle ranget järelevalvet, nimetades haldusnõukogu liikmed poliitiliste parteide parlamendifraktsioonide hulgast vastavalt nende esindatusele Soome parlamendis. Enamik juhatuse liikmeid tuleb valida mitme ministeeriumi nimetatud kandidaatide hulgast (vt põhjendused 56-57). Seda arvesse võttes leiab komisjon, et Finnvera võetud meetmete näol on tegemist riigi ressurssidega ja need on seostatavad Soome riigiga.
(242)
Seoses küsimusega, kas 13. meetmega antakse abisaajale eelis, ei võimaldatud meedet vastupidiselt Soome väidetele koos eraõiguslike võlausaldajatega ja nendega samadel tingimustel. Kuigi vastab tõele, et nii […] kui ka […] andsid mõlemad Karjaporttile 2004. aastal laenu, puuduvad komisjonil andmed selle kohta, et nad oleksid andnud ka garantiid. Peale selle andsid kaks eraõiguslikku võlausaldajat laenud alles 2004. aasta suvel, see tähendab paar kuud pärast seda, kui Finnvera oli võimaldanud 13. meetme, ja seetõttu ei saa leida, et Finnvera oleks tegutsenud nendega koos. Samuti saab tagasi lükata Soome väite, et garantii anti kooskõlas 2000. aasta garantiisid käsitleva teatisega. Esiteks, nagu on selgitatud eespool, lähtub komisjon meetme hindamisel 2008. aasta garantiisid käsitlevast teatisest (vt põhjendus 134). 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 kohaselt saab üksikgarantiide puhul riigiabi välistada juhul, kui laenusaaja ei ole finantsraskustes. Kuna komisjon leiab, et 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses oli Karjaportti 2004. aasta märtsis juba raskustes (vt põhjendused 123-128), võib välistada garantiisid käsitleva teatise kohaldamise. Ühtlasi väidab Soome, et garantiilt nõuti suurt garantiitasu. Garantii andmise aegseid Karjaportti finantsraskusi arvesse võttes leitakse aga, et Finnvera nõutud garantiitasu näol ei olnud tegemist turul kehtiva garantiitasuga. Koos garantiitasuga moodustasid abisaaja laenu rahastamise kulud tegelikult kokku [5-8] %, samas kui asjaomasel ajal kohaldatav viiteintressimäär oli 4,43 %, millele tuleb abisaaja finantsraskusi arvestades lisada vähemalt 400 baaspunkti. Eespool kirjeldatut arvesse võttes leitakse, et asjaomase meetmega anti Karjaporttile eelis.
(243)
Lisaks peab meede selleks, et seda käsitataks riigiabina, olema konkreetne või valikuline, soodustades ainult teatavaid äriühinguid või teatavate kaupade tootmist. 13. meede võimaldati Karjaporttile, ühele konkreetsele äriühingule. Seepärast leiab komisjon, et sellega antakse abisaajale valikuline eelis.
(244)
Peale selle peab komisjon kaaluma, kas 13. meede tõenäoliselt moonutab konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust. Sellega seoses väidab Soome, et garantii abielement jäi alla vähese tähtsusega abi piirmäära. 13. meetme võimaldamise ajal kohaldati komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määrust (EÜ) nr 69/2001, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (64) (edaspidi „2001. aasta vähese tähtsusega abi käsitlev määrus”) (65). Üks 2001. aasta vähese tähtsusega abi käsitleva määruse kohaldamise tingimus on see, et ühele äriühingule antava vähese tähtsusega abi kogusumma ei tohi ületada kolme aasta jooksul 100 000 eurot. Hinnatava garantii summa oli üksnes 91 000 eurot, mis tähendab seda, et see oleks jäänud 100 000 euro suuruse ülemmäära piiresse isegi juhul, kui abielemendina oleks arvestatud kogu summat. Tuleb aga kindlaks teha, kas 13. meedet peaks hindama koos 4. meetmega, st garantiiga, mille Mikkeli linn andis 2004. aasta märtsis ainult üheksa päeva enne 13. meedet ehk Finnvera antud garantiid. Kuigi asjaomased garantiid andsid kaks erinevat üksust ning need katsid kaht eraldi ja erineva kestusega laenu, asendati kõnealuste laenudega üks laen, mille Tapiola oli andnud 1992. aastal. Seepärast võib leida, et 4. ja 13. meede anti samal eesmärgil, see tähendab selleks, et Tapiola 1992. aastal antud laenu saaks konverteerida uuteks laenudeks. Võttes arvesse sellist tihedat seost kahe meetme vahel, leiab komisjon, et 2001. aasta vähese tähtsusega abi käsitlevas määruses sätestatud 100 000 euro suuruse piirmäära kohaldamisel tuleb 4. ja 13. meedet käsitada ühe meetmena. Üheskoos arvestatuna ületab kahe meetme abielement 100 000 eurot. Seepärast järeldab komisjon, et 13. meede ei jää 2001. aasta vähese tähtsusega abi käsitleva määruse reguleerimisalasse.
(245)
Lõpuks väidab Soome, et 13. meetmega jätkati juba kehtivaid kohustusi ja seetõttu ei suurenenud Finnvera risk. Soome esitas sama argumendi ka seoses 4. meetmega. Lähtudes samast arutluskäigust kui 4. meetme puhul, ei pea komisjon 13. meedet üksnes varem võimaldatud meetme jätkamiseks (vt põhjendused 164-165).
(246)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et 13. meede kujutab endast riigiabi.
(247)
Soome ei esitanud mingeid argumente 13. meetme siseturuga kokkusobivuse kohta. Kuna Karjaportti oli Finnvera garantii andmise ajal raskustes (vt põhjendused 123-128), hindab komisjon kõigepealt seda, kas see meede on päästmis- ja ümberkorraldamisabina siseturuga kokkusobiv päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel. Garantii andmise ajal olid kohaldatavad 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunised (66).
(248)
1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt peab päästmisabi vastama teatavatele tingimustele, mis kõik ei ole uuritavate meetmete puhul täidetud.
a)
Esiteks ei olnud garantii seotud laenuga, mis tuli tagasi maksta hiljemalt kaheteistkümne kuu jooksul pärast viimase osamakse tegemist kõnealusele äriühingule (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt b).
b)
Teiseks ei esitanud Soome mingit teavet selle kohta, et abi oli põhjendatud tõsiste sotsiaalsete raskustega ja sellel ei olnud lubamatut kahjulikku kõrvalmõju teistele liikmesriikidele (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt c).
c)
Kolmandaks ei olnud garantii kuue kuu jooksul lõppenud ning ei olnud esitatud ümberkorralduskava 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt d).
d)
Lõpuks ei viita miski sellele, et abi piirdus summaga, mis oli vajalik äriühingu tegevuse jätkamiseks ajavahemikul, milleks abi oli lubatud (1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 23 alapunkt e).
(249)
Samadel põhjustel, mida on kirjeldatud eespool 4. ja 5. meetme puhul (vt põhjendused 177-178), leiab komisjon, et 13. meede ei vasta ka kõikidele 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes ümberkorraldamisabi suhtes kehtestatud tingimustele. Seetõttu leiab komisjon, et meedet ei võimaldatud kooskõlas 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistega.
(250)
Järgnevalt tuleb kaaluda, kas 13. meede võib olla siseturuga kokkusobiv mõne muu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandi põhjal. Samadel põhjustel, mida on kirjeldatud eespool 4. ja 5. meetme puhul (vt põhjendused 179-186), leiab komisjon, et ühegi erandi tingimused ei ole täidetud. Seepärast järeldab komisjon, et 13. meede hõlmab riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.
7.4.2. 12. jaanuaril 2006 antud laen (14. meede)
(251)
Soome väidab, et meede oli ette nähtud kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames koostatud ümberkorraldamiskavaga ning et Finnvera võimaldas asjaomase meetme koos eraõiguslike võlausaldajatega.
(252)
Vastab tõele, et meede oli ümberkorralduskavaga ette nähtud nii seoses Karjaportti eraõiguslike kui ka avalik-õiguslike võlausaldajatega. Soome esitatud dokumentide kohaselt toimus intresside konverteerimine tegelikult 2005. aasta lõpus ja 2006. aasta alguses. Ka eraõiguslikud võlausaldajad konverteerisid neile võlgnetavad intressid laenudeks.
(253)
Kohtuasjas BP Chemicals kasutatud arutluskäiku (vt põhjendused 189-191) järgides tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas 14. meetme suhtes saab kohaldada turumajandusliku investori põhimõtet. Sellega seoses täheldab komisjon, et 4., 5. ja 13. meede võeti enne kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise algust, samas kui 14. meede võeti kõnealuse ümberkorraldamise jooksul. Eespool põhjendustes 189-191 kirjeldatud põhjustel leiab komisjon, et 14. meedet on võimalik eristada 4., 5. ja 13. meetmest. Peale selle oli 14. meede ette nähtud juba ümberkorralduskavaga, mille eesmärk oli taastada äriühingu normaalne olukord.
(254)
Teiseks leiab komisjon seoses turumajandusliku investori põhimõtte kohaldamisega asjaomase meetme suhtes, et eraõiguslike võlausaldajate […] ja […] antud laenud olid võrreldavad Finnvera antud laenuga. Olles kohtu järelevalve all toimuvas ümberkorraldamises tagatud nõudega võlausaldajad, on kõik äriühingud sarnases olukorras. Arvestades asjaolu, et kõnealused laenud anti samasugustel tingimustel kui Finnvera laen (sama laenuperiood, võrreldav tagasimaksmise aeg) ning et Finnvera nõutud intressimäär oli tema jaoks isegi soodsam (1. jaanuaril 2006 oli kuue kuu EURIBOR pluss 2 % kokku 4,643 %) kui eraõiguslike võlausaldajate nõutud intressimäär (1. jaanuaril 2006 oli kolme kuu EURIBOR pluss 1,5 % kokku 3,988 % ning kolme kuu EURIBOR pluss 2 % oli 4,488 %), leiab komisjon, et asjaomase meetmega ei antud Karjaporttile eelist.
(255)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldatakse, et kõnealune meede ei hõlma riigiabi.
7.4.3. 14. septembril 2006 antud vastugarantii (15. meede)
(256)
Esiteks leiab komisjon, et kõnealuse meetme puhul oli abisaaja Karjaportti, kuigi vastugarantii anti äriühingule […]. Väike garantiitasu, mida […] Karjaporttilt nõudis, näitab, et […] andis garantii ainult tänu Finnvera antud garantiile. Tegelikult maksabki Finnvera vastugarantii eest garantiitasu Karjaportti, mitte […].
(257)
Soome leiab igal juhul, et Finnvera tegutses samadel tingimustel kui eraõiguslikud võlausaldajad […] ja […]. Vastab tõele, et […] ja […] olid Finnveraga sarnases olukorras. Kõik kolm äriühingut on kohtu järelevalve all toimuvas ümberkorraldamises tagatud nõuetega võlausaldajad. Nad kõik on Karjaporttile varem laene ja garantiisid andnud ([…]).
(258)
Samamoodi kui 14. meetme puhul ning kohtuasjas BP Chemicals kasutatud arutluskäiku (vt põhjendused 189-191) järgides leitakse, et turumajandusliku investori põhimõtet saab 15. meetme suhtes kohaldada, sest kõnealust meedet on võimalik eristada 4., 5. ja 13. meetmest (vt põhjendus 253).
(259)
Kõnealuse meetme puhul oli laenusumma, millele garantii anti, kokku 1,8 miljonit eurot. Finnvera andis äriühingule […] vastugarantii, mis kattis ainult 16,7 % sellest summast (300 000 eurot). Ülejäänud osa laenust oli kaetud […] ja […] garantiidega (vastavalt 825 000 eurot ja 675 000 eurot), millele Finnvera vastugarantiid ei andnud. Abisaaja Karjaportti seisukohast olid vastugarantiiga garantii kogukulud suuremad kui […] ja […] antud garantiide kulud. Kui kaks viimast nõudsid Karjaporttilt garantiitasu 1,75 %, siis moodustasid vastugarantii rahastamise kulud Karjaportti jaoks kokku 2,9 % (1,65 % […] garantii eest pluss 1,25 % vastugarantii eest). Sellest järeldub, et Finnvera võetud meetmega ei antud Karjaporttile eelist.
(260)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldatakse, et kõnealune meede ei hõlma riigiabi.
7.4.4. 6. juulil 2007 antud laen (16. meede)
(261)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 110, väidab Soome, et kõnealune laen ei hõlmanud riigigarantiid, sest see anti laiema rahastamismeetme raames, milles osalesid ka eraõiguslikud võlausaldajad.
(262)
Samamoodi kui 14. meetme puhul ning kohtuasjas BP Chemicals kasutatud arutluskäiku (vt põhjendused 189-191) järgides leitakse, et turumajandusliku investori põhimõtet saab 16. meetme suhtes kohaldada (vt põhjendus 253).
(263)
Nagu on kirjeldatud põhjenduses 254, leiab komisjon, et […] ja […] on Finnveraga võrreldavas olukorras. Konkreetse uuritava meetme puhul on tõsi, et Finnvera andis laenu samal ajal ja samadel tingimustel kui […] ja […]. Kõikidelt võlausaldajatelt saadud laenude kestus oli kuus kuud ning kõikide laenude puhul lükati makseid edasi samas proportsioonis (kõikide võlausaldajate saadaolev summa on ligikaudu […] % algsest summast). Kõik kolm laenu olid tagatud sama tagatisega, nagu on kirjeldatud põhjenduses 66, ning tagatis jaotati võlausaldajate vahel vastavalt sellele, milline oli asjaomase võlausaldaja risk seoses tema antud laenuga. Intressimäära puhul tundub, et Finnvera nõutud intressimäär oli tema jaoks isegi soodsam (6. juulil 2007 oli kuue kuu EURIBOR pluss 2,5 % kokku 6,847 %) kui eraõiguslike võlausaldajate nõutud intressimäär (9. juulil 2007 oli ühe kuu EURIBOR pluss 2 % kokku 6,105 %). Sellest tulenevalt võib leida, et laen vastas turumajandusliku investori põhimõttele ega sisaldanud riigiabi.
(264)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldatakse, et kõnealune meede ei hõlma riigiabi.
7.4.5. 9. jaanuaril 2008 antud garantii (17. meede)
(265)
Kõigepealt tuleb kindlaks teha, kes kõnealusest meetmest kasu saab - kas […] või Karjaportti. Finnvera andis vastugarantii […], Karjaportti peamisele pangale. […] omakorda andis garantii Karjaporttile. […] nõudis Karjaporttilit garantii eest väga väikest tasu, mis näitab, et […] andis Karjaporttile garantii ainult seetõttu, et see oli kaetud Finnvera antud vastugarantiiga. Ühtlasi märgib komisjon, et Finnverale maksab vastugarantii eest garantiitasu Karjaportti, mitte […]. Seda arvesse võttes leiab komisjon, et meetmest saab kasu Karjaportti.
(266)
Teiseks tuleb hinnata, kas meede annab Karjaporttile eelise. Sellega seoses väidab Soome, et vastugarantii ei hõlma riigiabi, sest asjaomases kokkuleppes osales veel üks eraisik. Selle väite võib tagasi lükata, sest Finnvera andis kaasatud eraisiku garantiile vastugarantii, mis tähendab seda, et Finnvera ja eraisik ei olnud üldsegi ühesuguses olukorras.
(267)
Seda arvesse võttes hindab komisjon meedet 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise põhjal. Kuigi on tõsi, et Finnvera vastugarantii ei kata rohkem kui 80 % […] antud garantiist, siis oli abisaaja Karjaportti garantii andmise ajal raskustes, nagu on täpsemalt kirjeldatud põhjendustes 123-128. Sellest tulenevalt ei saa riigiabi olemasolu 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 3.2 alusel välistada.
(268)
Isegi kui garantii ei vasta kõikidele 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punktis 3.2 sätestatud nõuetele, võib garantii eest makstud tasu siiski õigustada järeldust, et garantii ei hõlma riigiabi. Igal juhul on komisjon vastupidiselt Soome seisukohale käesoleva juhtumi puhul arvamusel, et meedet ei saa käsitada abi mitte sisaldavana. Garantii anti väikese garantiitasu eest, kuigi äriühingul oli raskusi (vt põhjendused 123-128) ning Finnvera riski võis pidada märkimisväärseks. Sellega seoses täheldab komisjon ka seda, et vastavalt kohustustele, mille Soome ametiasutused võtsid juhtumi N 715/2006 raames, ei olnud Finnveral lubatud pakkuda turupõhist rahastamist.
(269)
Peale selle vastab kõnealune meede kõikidele muudele riigiabi olemasolu tingimustele. Nagu on kirjeldatud põhjenduses 241, hõlmavad Finnvera võimaldatud meetmed riigi ressursse ja on seostatavad riigiga. Ühtlasi on 17. meede valikuline, sest Karjaportti on ainuke äriühing, kes sellest kasu saab. Lõpuks moonutab see konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
(270)
Eespool kirjeldatu põhjal järeldab komisjon, et asjaomane meede kujutab endast riigiabi.
(271)
Soome ei ole väitnud, et 17. meede on siseturuga kokkusobiv. Tegelikult oli Karjaportti ajal, mil Finnvera asjaomase meetme võimaldas, 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses raskustes (vt põhjendused 123-128). Seepärast võib meede olla siseturuga kokkusobiv ainult päästmis- ja ümberkorraldusabina 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel.
(272)
2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohaselt peab päästmisabi vastama teatavatele tingimustele, mis kõik ei ole uuritava meetme puhul täidetud.
a)
Esiteks ei lõppenud garantii hiljemalt kuue kuu pärast alates esimese väljamakse tegemist (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt a).
b)
Teiseks ei edastanud Soome kuue kuu jooksul pärast meetme esmakordset rakendamist ümberkorralduskava või likvideerimiskava või tõendeid garantii lõppemise kohta (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt c).
c)
Kolmandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 25 alapunkt e), sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(273)
Kõnealune meede ei vasta ka kõikidele 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistes ümberkorraldamisabi suhtes kehtestatud tingimustele.
a)
Esiteks ei olnud abi andmise tingimuseks seatud ümberkorralduskava rakendamist (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 34). Märgitakse, et koostatud ei ole ümberkorralduskava 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 35 tähenduses.
b)
Teiseks oodatakse abisaajatelt omavahenditest tehtavat olulist makset ümberkorraldamiskava heaks (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 43) ning uuritava meetme puhul ei viita miski abisaaja enda panusele.
c)
Kolmandaks tuleb põhjendamatute konkurentsimoonutuste vältimiseks võtta kompensatsioonimeetmeid (2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 38). Selliseid meetmeid ei olnud ette nähtud.
d)
Neljandaks ei ole järgitud ühekordse abi põhimõtet, sest äriühing oli juba varem raskustes olles saanud siseturuga kokkusobimatut ja ebaseaduslikku riigiabi.
(274)
Seetõttu leiab komisjon, et meetme võimaldamine ei olnud kooskõlas 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suunistega.
(275)
Järgnevalt tuleb kaaluda, kas 17. meede võib olla siseturuga kokkusobiv mõne muu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandi põhjal. Samadel põhjustel, mida on kirjeldatud eespool 4. ja 5. meetme puhul (vt põhjendused 179-186), leiab komisjon, et ühegi erandi tingimused ei ole täidetud. Seepärast järeldab komisjon, et 17. meede hõlmab riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.
8. TAGASINÕUDMINE
(276)
Vastavalt ELi toimimise lepingule ja Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale on komisjon pädev otsustama, et asjaomane riik peab abi andmise lõpetama või seda muutma, kui on leitud, et abi on siseturuga kokkusobimatu (67). Samuti on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et riigi kohustus lõpetada sellise abi andmine, mida komisjon peab siseturuga kokkusobimatuks, on kehtestatud selleks, et taastada eelnev olukord (68). Sellega seoses on Euroopa Kohus sätestanud, et kõnealune eesmärk on saavutatud, kui abisaaja on ebaseadusliku abina saadud summad tagasi maksnud ja seega loobunud eelistest, mis tal turul konkurentide ees olid, ja on taastatud abi andmisele eelnenud olukord (69).
(277)
Eespool nimetatud kohtupraktikat järgides on menetlusmääruse artiklis 14 sätestatud, et „[k]ui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada”.
(278)
Seega tuleb ebaseadusliku ja kokkusobimatu abina käsitada kuut meedet:
-
garantii, mille Mikkeli linn andis 8. märtsil 2004 (4. meede);
-
garantii, mille Mikkeli linn andis 10. mail 2004 (5. meede);
-
tasumata intressi konverteerimine laenudeks (8. meede);
-
võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede);
-
garantii, mille Finnvera andis 17. märtsil 2004 (13. meede);
-
garantii, mille Finnvera andis 9. jaanuaril 2008 (17. meede).
(279)
Seepärast tuleb asjaomane abi tagasi nõuda, et taastada enne abi andmist turul valitsenud olukord. Abi tuleks tagasi nõuda alates ajast, mil abisaaja sai eelise, st mil abi läks abisaaja käsutusse, ning abisaajal tuleb maksta intressi kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.1. Garantiidena antud abi tagasinõudmine
(280)
Kahe garantii puhul, mille Mikkeli linn andis 2004. aastal (4. ja 5. meede), ning garantiide puhul, mille Finnvera andis 2005. aastal (13. meede) ja 2008. aastal (17. meede), arvutatakse kokkusobimatu abielement vastavalt järgmistele põhimõtetele.
(281)
Põhimõtteliselt võib riigigarantii kujutada endast abi kogu laenusumma ulatuses, mis sellega kaetakse, kui abisaajal puudub sõltumatu juurdepääs finantsturgudele (70). Käesoleval juhul tõendas aga Soome, et Karjaporttil oli 2004. aastal garantiide andmise ajal jätkuvalt juurdepääs finantsturgudele, esitades teavet laenude kohta, mida abisaajale andsid eraõiguslikud võlausaldajad (vt põhjendus 93). On vähe teavet selle kohta, kas Karjaporttil oli juurdepääs turgudele ka 2008. aastal, mil võimaldati 17. meede. Sellega seoses märgib komisjon, et Finnvera antud vastugarantii kattis üksnes 80 % eraõigusliku võlausaldaja antud garantiist, mis tähendab seda, et 20 % ulatuses jäi risk eraõigusliku võlausaldaja kanda. Seda arvesse võttes võib leida, et äriühingul oli ilma 2008. aasta garantiita jätkuvalt juurdepääs finantsturgudele.
(282)
Arvestades aga Karjaportti finantsraskusi meetmete võtmise ajal, oleksid kommertspangad nõudnud vastavalt suuremat intressimäära kui tänu riigigarantiidele kohaldatud intressimäär, sest viimased kujutasid endast pankade jaoks lisatagatist. Seetõttu on komisjon arvamusel, et Karjaportti sai kasu väiksemate intressimäärade näol, mida kohaldati tema suhtes tänu garantiidele.
(283)
2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punkti 4.2 kohaselt tuleb turul kehtiva võrreldava garantiitasu puudumisel võrrelda tagatud laenu finantseerimise kogukulusid (intressimäär pluss garantiitasu) turul kehtiva intressimääraga sarnase laenu puhul, millel ei ole riigigarantiid. Sageli ei ole selline teave turuintressimäära kohta kättesaadav. Seepärast on komisjon oma teatises viite- ja diskontomäärade kindlaksmääramise meetodi läbivaatamise kohta (71) (edaspidi „2008. aasta viitemäärade teatis”) töötanud välja finantsmetoodika, mida saab 2008. aasta garantiisid käsitleva teatise punktis 4.2 sätestatud põhjustel kasutada turuintressimäära indikaatorina.
(284)
Käesoleva juhtumi puhul puuduvad andmed selle kohta, mida Karjaportti oleks maksnud võrreldava garantiita laenu eest. Peale selle anti asjaomased kolm garantiid enne majandus- ja finantskriisi. Lisaks on komisjon seisukohal, et meetmete võimaldamisest möödunud aja tõttu oleks keeruline arvutada n-ö tegelikku turuintressimäära Soome lihatootja jaoks. Seepärast kasutab komisjon turuintressimäära indikaatorina vastavat viitemäära.
8.1.1. 8. märtsil 2004 antud garantii (4. meede)
(285)
4. meetme puhul võis Karjaportti laenude tagatiste taset pidada 2008. aasta viitemäärade teatise kohaselt tavapäraseks. Karjaportti andis 4. meetme tagatiseks kinnisvarahüpoteegi ja kommertspandi. Kõnealuse kahe tagatise registreeritud väärtus oli suhteliselt suur (vt põhjendus 27). Arvesse tuleb aga võtta seda, et sama tagatist kasutati juba Mikkeli linna muude nõuete (näiteks 1. meetme) tagamiseks, seega ei olnud kogu summat võimalik kasutada asjaomase meetme jaoks. Samuti tuleb arvestada, et nii kinnisvarahüpoteegi kui ka kommertspandi tegelik väärtus sõltub koormatud vara väärtusest ja Mikkeli linna kohast võlausaldajate järjestuses.
(286)
Sellega seoses märgitakse, et Soomel ei olnud võimalik esitada hinnangut tagatise väärtuse kohta garantii andmise ajal. Soome esitas aga tagatiste kohta kaks üldist sõltumatut hinnangut, mida kasutati 15. veebruari 2005. aasta ümberkorralduskava koostamiseks, mis on garantii andmisele ajaliselt suhteliselt lähedal (vt põhjendus 43). Siinkohal märgitakse, et arvestades Mikkeli linna kõrget kohta järjestuses, võib kinnisvarahüpoteek kinnisvara kasutamise jätkamise korral olla piisav tema nõuete katmiseks; juhul kui Karjaportti tuleb likvideerida, võib kinnisvara väärtus olla liiga väike ühegi Mikkeli linna nõude katmiseks. Kommertspant võib katta ainult osa Mikkeli linna nõuetest. Seda arvesse võttes tundub olevat põhjendatud käsitada kõnealuseid tagatisi tavapärase kvaliteediga tagatisena.
(287)
Seepärast on intressimäär, mida Karjaportti oleks pidanud ilma garantiita laenu eest turutingimustel maksma, viiteintressimäär ehk 4,43 % pluss 650 baaspunkti suurune riskipreemia, mis kajastab tavapäraseid tagatisi andva raskustes äriühingu suhtes kohaldatavat riskipreemiat. Seega tuleb abisumma arvutada sellise teoreetilise turuintressimäära ning garantiiga laenult tegelikult nõutud intressimäära (4 %) vahena, arvates sellest eelnevalt maha garantii eest tegelikult makstud hinna (s.o 0 baaspunkti). Kõnealuste intressimäärade vahe arvutatakse ajavahemiku kohta, mil tegelikult nõutud intressimäära kohaldati.
(288)
Abisummalt nõutakse intressi, mida arvutatakse alates hetkest, mil teoreetilise intressimäära ja garantiiga laenult tegelikult nõutava intressimäära vahe oleks tulnud sisse nõuda, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.1.2. 10. mail 2004 antud garantii (5. meede)
(289)
5. meetme puhul võis Karjaportti laenude tagatiste taset pidada 2008. aasta viitemäärade teatise kohaselt tavapäraseks. Karjaportti andis sama tagatise kui 4. meetme puhul, see tähendab Tikkalas asuvale tootmisrajatisele seatud kinnisvarahüpoteegi ja kommertspandi. Peale selle anti n-ö eripant Tikkala tootmisrajatise eest, mille registreeritud väärtus oli 1 135 268 eurot (vt põhjendus 29). Kõikide nimetatud tagatiste puhul kasutatakse sama arutluskäiku kui eespool seoses 4. meetmega, ning seega tundub olevat põhjendatud käsitada kõnealuseid tagatisi tavapärase kvaliteediga tagatistena.
(290)
Intressimäär, mida Karjaportti oleks pidanud ilma garantiita laenu eest turutingimustel maksma, on samamoodi viiteintressimäär 4,43 % pluss 650 baaspunkti suurune riskipreemia. Seega tuleb abisumma arvutada sellise teoreetilise turuintressimäära ning garantiiga laenult tegelikult nõutud intressimäära (12 kuu EURIBOR pluss 0,3 %) vahena, arvates sellest eelnevalt maha garantii eest tegelikult makstud hinna (s.o 0 baaspunkti). Kõnealuste intressimäärade vahe arvutatakse ajavahemiku kohta, mil tegelikult nõutud intressimäära kohaldati.
(291)
Abisummalt nõutakse intressi, mida arvutatakse alates hetkest, mil teoreetilise intressimäära ja garantiiga laenult tegelikult nõutava intressimäära vahe oleks tulnud sisse nõuda, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.1.3. 17. märtsil 2004 antud garantii (13. meede)
(292)
Komisjonil puudub üksikasjalik teave 13. meetme eest antud tagatiste kohta ja seepärast saab ta üksnes kirjeldada meetodit, mille kohaselt tagasinõudmine tuleb ellu viia. Kui 13. meetme eest oli tõepoolest antud tagatisi, tuleb esimese sammuna määrata kindlaks selliste tagatiste väärtus vastavalt viitemäärade teatisele.
(293)
Intressimäär, mida Karjaportti oleks pidanud ilma garantiita laenu eest turutingimustel maksma, on samamoodi viiteintressimäär 4,43 % pluss tagatiste väärtust kajastav riskipreemia. Seega tuleb abielement arvutada sellise teoreetilise turuintressimäära ning garantiiga laenult tegelikult nõutud intressimäära ([2-5] %) vahena, arvates sellest eelnevalt maha garantii eest tegelikult makstud hinna (s.o 3 %). Kõnealuste intressimäärade vahe arvutatakse ajavahemiku kohta, mil tegelikult nõutud intressimäära kohaldati.
(294)
Abisummalt nõutakse intressi, mida arvutatakse alates hetkest, mil teoreetilise intressimäära ja garantiiga laenult tegelikult nõutava intressimäära vahe oleks tulnud sisse nõuda, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.1.4. 9. jaanuaril 2008 antud garantii (17. meede)
(295)
17. meetme puhul võis Karjaportti laenude tagatiste taset pidada 2008. aasta viitemäärade teatise kohaselt tavapäraseks. Karjaportti andis tagatiseks oma osaluse teatavas äriühingus, mille tagatisväärtuseks hindas Finnvera […] eurot, nagu on üksikasjalikumalt kirjeldatud põhjenduses (67). Intressimäär, mida Karjaportti oleks pidanud ilma garantiita laenu eest turutingimustel maksma, on samamoodi viiteintressimäär 5,19 % pluss 650 baaspunkti suurune riskipreemia. Seega tuleb abisumma arvutada sellise teoreetilise turuintressimäära ning garantiiga laenult tegelikult nõutud intressimäära ([0-3] % pluss allhankelepingute alusel tasumata summade intress) vahena, arvates sellest eelnevalt maha garantii eest tegelikult makstud hinna (s.o 250 baaspunkti). Kõnealuste intressimäärade vahe arvutatakse ajavahemiku kohta, mil tegelikult nõutud intressimäära kohaldati.
(296)
Abisummalt nõutakse intressi, mida arvutatakse alates hetkest, mil teoreetilise intressimäära ja garantiiga laenult tegelikult nõutava intressimäära vahe oleks tulnud sisse nõuda, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.2. Tasumata intressi laenuks konverteerimise teel antud abi tagasinõudmine (8. meede)
(297)
Kindlaks tuleb määrata 8. meetme, st Mikkeli linna antud laenu kokkusobimatu abielement. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 45-46, andis Mikkeli linn Karjaporttile laenu väiksema intressimääraga kui eraõiguslikud võlausaldajad. Laenu puhul arvutatakse abielement põhimõtteliselt laenu suhtes tegelikult kohaldatud intressimäära ja turuintressimäära vahena. Käesoleval juhul andsid koos Mikkeli linnaga laene ka eraõiguslikud võlausaldajad. Eraõiguslike võlausaldajate nõutud intressimäära võib käsitada turuintressimäära indikaatorina.
(298)
Seega tuleb abisumma arvutada eraõiguslike investorite antud laenude suhtes kohaldatud keskmise intressimäära (kolme kuu EURIBOR pluss 2 % ja kolme kuu EURIBOR pluss 1,5 %) ja laenu eest tegelikult nõutud intressimäära (kolme kuu EURIBOR pluss 0,3 %) vahena.
(299)
Kõnealuste intressimäärade vahe arvutatakse ajavahemiku kohta, mil tegelikult nõutud intressimäära kohaldati.
(300)
Abisummalt nõutakse intressi, mida arvutatakse alates hetkest, mil teoreetilise intressimäära ja garantiiga laenult tegelikult nõutava intressimäära vahe oleks tulnud sisse nõuda, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
8.3. Võlgade ümberkorraldamise teel alates 2009. aastast antud abi tagasinõudmine (12. meede)
(301)
Kindlaks tuleb määrata 12. meetme, st võlgade ümberkorraldamise, mille Mikkeli linn teostas alates 2009. aastast, kokkusobimatu abielement. Nagu on kirjeldatud põhjendustes 219-226, toimus võlgade teatatud ümberkorraldamine teatavate muudatustega. Kuna komisjonil puudub üksikasjalik teave tegelikult rakendatud ümberkorraldamise kohta, saab ta üksnes kirjeldada meetodit, mille kohaselt tagasinõudmine tuleb ellu viia.
(302)
Abi anti äriühingu käsutusse alates ajast, mil äriühing Osuuskunta Karjaportti kaldus kõrvale 2006. aastal kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise käigus kokku lepitud maksegraafikust. Komisjon leiab, et abi andmise ajal ei olnud Karjaporttil enam juurdepääsu finantsturgudele. Seepärast on abi samaväärne ümberkorraldatud võlasummaga. Seega võrdub tagasinõutav summa Mikkeli linna ümberkorraldatud nõuetega. Tagasinõutavast summast võib aga maha arvatud juba tehtud maksed.
(303)
Abisummalt nõutakse intressi alates kuupäevast, mil abi äriühingu käsutusse anti, kuni abi tegeliku tagasimaksmiseni.
9. JÄRELDUS
(304)
Komisjon märgib, et kooskõlas menetlusmääruse artikliga 8 puudub alus jätkata ametlikku uurimismenetlust seoses 2,75 miljoni euro suuruse garantiiga, millest Soome teatas, kuid mille kohta esitatud teatise ta hiljem tagasi võttis.
(305)
Seoses 2000. aastal antud garantiiga ja samal aastal Mikkeli linna eraldatud maaga leiab komisjon, et kõnealuste meetmete näol on tegemist riigiabiga, mis on 1998. aasta piirkondliku abi juhendi alusel investeerimisabina siseturuga kokkusobiv.
(306)
2002. aastal Mikkeli linna teostatud maa ostmise puhul leitakse, et see toimus turutingimustel ega sisaldanud seetõttu abi.
(307)
Mikkeli linna 2004. aasta märtsis ja mais antud garantiisid võib pidada riigiabiks, arvestades asjaolu, et garantiide andmise ajal oli Karjaportti raskustes olev äriühing 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses. Kõnealused meetmed ei ole siseturuga kokkusobivad, sest ükski ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigete 2 ja 3 tingimus ei ole täidetud.
(308)
Mikkeli linn võttis kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames võimaldatud meetmed koos võrreldavate eraõiguslike võlausaldajatega ja nendega sarnastel tingimustel. Sellest tulenevalt järeldab komisjon, et järgiti turumajandusliku investori põhimõtet ning seega ei hõlma meetmed riigiabi.
(309)
Nii Mikkeli linna teostatud osakute ostmise kui ka võlgade mahakandmise puhul 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes võib leida, et need ei sisaldanud abi.
(310)
Mikkeli linna poolset tasumata intresside konverteerimist laenuks 2005. aasta detsembris võib käsitada riigiabina, arvestades asjaolu, et meetme võimaldamise ajal oli Karjaportti raskustes olev äriühing 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses. Kõnealused meetmed ei ole siseturuga kokkusobivad, sest ükski ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigete 2 ja 3 tingimus ei ole täidetud.
(311)
Seoses võlgade ümberkorraldamisega, millega Mikkeli linn nõustus 2009. aastal, märgitakse, et tegemist on võlgade hilisema ümberkorraldamisega. Seda arvesse võttes leiab komisjon, et eraõiguslik võlausaldaja ei oleks nõustunud sellise võlgade ümberkorraldamisega ning et meetme näol on tegemist riigiabiga. Karjaportti oli raskustes olev äriühing 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses, seega võib meede olla kokkusobiv ainult kõnealuse suuniste alusel. Kuna kõik nõuded ei ole täidetud, järeldatakse, et meede kujutab endast siseturuga kokkusobimatut riigiabi.
(312)
Ka Finnvera 17. märtsil 2004 antud garantii sisaldab riigiabi, mis ei ole 1999. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel siseturuga kokkusobiv. Finnvera 12. jaanuaril 2006 antud laenu näol ei ole tegemist riigiabiga, sest see anti koos võrreldavate eraõiguslike võlausaldajatega ning nende sarnastel tingimustel. Sama kehtib ka Finnvera 2006. aasta septembris antud garantii ja 2007. aasta juulis antud laenu kohta.
(313)
Lõpuks võib Finnvera 9. jaanuaril 2008 antud garantiid käsitada riigiabina, arvestades asjaolu, et garantii andmise ajal oli Karjaportti raskustes 2004. aasta päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses. Meede ei ole siseturuga kokkusobiv, sest ükski ELi toimimise lepingu artikli 107 lõigete 2 ja 3 tingimus ei ole täidetud,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Lõpetatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohane ametlik uurimismenetlus seoses 2,75 miljoni euro suuruse garantiiga (11. meede), millest Soome teatas, kuid mille kohta esitatud teatise ta hiljem tagasi võttis.
Artikkel 2
Meetmed, mida Soome rakendas äriühingu Osuuskunta Karjaportti suhtes ja mis hõlmavad järgmist:
-
maa ostmine 2002. aastal (3. meede);
-
kohtu järelevalve all toimuva ümberkorraldamise raames võetud meetmed (6. meede);
-
äriühingult Osuuskunta Karjaportti osakute ostmine (7. meede);
-
võlgade mahakandmine 2006. ja 2008. aasta raamatupidamisaruannetes (9. ja 10. meede);
-
laen, mille Finnvera andis 2006. aasta juunis (14. meede);
-
vastugarantii, mille Finnvera andis 2006. aasta septembris (15. meede) ja
-
laen, mille Finnvera andis 2007. aasta juulis (16. meede),
ei ole riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 3
Riigiabimeetmed, mida Soome rakendas äriühingu Osuuskunta Karjaportti suhtes ja mis hõlmavad järgmist:
-
2000. aasta juunis antud garantii (1. meede) ja
-
maa eraldamine samal aastal (2. meede),
on siseturuga kokkusobivad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a tähenduses.
Artikkel 4
Riigiabimeetmeid, mida Soome rakendas äriühingu Osuuskunta Karjaportti suhtes ja mis hõlmavad järgmist:
-
garantii, mille Mikkeli linn andis 8. märtsil 2004 (4. meede);
-
garantii, mille Mikkeli linn andis 10. mail 2004 (5. meede);
-
tasumata intressi konverteerimine laenudeks (8. meede);
-
garantii, mille Finnvera andis 17. märtsil 2004 (13. meede);
-
garantii, mille Finnvera andis 9. jaanuaril 2008 (17. meede);
-
võlgade ümberkorraldamine alates 2009. aastast (12. meede),
rakendas Soome ebaseaduslikult, rikkudes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõiget 3, ja need ei ole siseturuga kokkusobivad.
Artikkel 5
1. Soome nõuab abisaajalt tagasi artiklis 4 viidatud abi.
2. Tagasinõutavatelt summadelt arvestatakse intressi alates kuupäevast, mil need anti abisaaja käsutusse, kuni nende tegeliku tagasimaksmiseni.
3. Intress arvutatakse liitintressina vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 V peatükile.
4. Soome tühistab kõik artiklis 4 viidatud abi väljamaksmata jäänud maksed alates käesoleva otsuse teatavakstegemise kuupäevast.
Artikkel 6
1. Artiklis 4 viidatud abi nõutakse tagasi viivitamata ja tõhusalt.
2. Soome tagab käesoleva otsuse täitmise nelja kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest.
Artikkel 7
1. Soome esitab komisjonile kahe kuu jooksul alates käesoleva otsuse teatavakstegemisest järgmise teabe:
a)
abisaajalt tagasinõutava abi kogusumma (põhisumma ja intressid);
b)
käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete üksikasjalik kirjeldus;
c)
dokumendid, millega tõendatakse, et abisaajale on antud korraldus abi tagasi maksta.
2. Soome teavitab komisjoni käesoleva otsuse täitmiseks võetud meetmete rakendamisest, kuni artiklis 4 osutatud abi on täielikult tagasi makstud. Soome esitab komisjoni taotlusel viivitamata teabe käesoleva otsuse täitmiseks juba võetud ja kavandatud meetmete kohta. Ta esitab ka üksikasjalikud andmed abisaajalt juba tagasi saadud abisummade ja intresside kohta.
Artikkel 8
Käesolev otsus on adresseeritud Soome Vabariigile.
Brüssel, 12. juuni 2012