Směrnice Rady 93/76/EHS
ze dne 13. září 1993
o omezování emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zvyšování energetické účinnosti (SAVE)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 130s a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesením ze dne 16. září 1986 [4] Rada stanovila nové cíle energetické politiky Společenství na rok 1995 a konvergenci politik členských států;
vzhledem k tomu, že Rada ve složení pro životní prostředí a energetiku se na zasedání dne 29. října 1990 usnesla na tom, že Společenství a členské státy, za předpokladu, že ostatní vedoucí státy přijmou obdobné závazky, a při uznání cílů stanovených řadou členských států zaměřených na stabilizaci a snížení emisí v určitých lhůtách, jsou připraveny přijmout opatření k dosažení stabilizace celkových emisí oxidu uhličitého do roku 2000 na úroveň v roce 1990 ve Společenství jako celku a že členské státy, které vycházejí z poměrně nízké úrovně spotřeby energie, a tím i z nízké úrovně emisí měřených na obyvatele nebo na základě jiného vhodného podkladu, jsou oprávněny sledovat cíle nebo strategie ohledně emisí oxidu uhličitého, jež odpovídají jejich hospodářskému a sociálnímu rozvoji, a přitom usilovat o účinnější využívání energie při výkonu svých hospodářských činností;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/565/EHS [5] přijala Rada program SAVE, zaměřený na podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy je cílem Společenství v oblasti životního prostředí zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů; že tyto přírodní zdroje zahrnují ropné produkty, zemní plyn a pevná paliva, které jsou základními zdroji energie, ale také hlavními zdroji emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že Smlouva neobsahuje zvláštní pravomoci pro vydávání právních předpisů o energetických stránkách programů stanovených v této směrnici, a proto je třeba použít článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že sektor domácností a služeb, jehož hlavní část tvoří domácnosti, představuje více než 40 % konečné spotřeby energie ve Společenství a dále roste, což je spojeno se zvýšením jeho spotřeby energie, a tudíž i zvýšením jeho emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je zachování kvality životního prostředí a zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů, což nespadá do výlučné pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že k omezení emisí oxidu uhličitého a k podpoře racionálního využívání energie je nutné kolektivní úsilí všech členských států, jakož i opatření na úrovni Společenství;
vhledem k tomu, že opatření musí přijmout členské státy, podle zásady subsidiarity, na základě potenciálních zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že energetická certifikace, tím že poskytuje objektivní informace o energetické účinnosti budov, přispěje ke zlepšení přehlednosti trhu s nemovitostmi a povzbudí investice do opatření na úsporu energie;
vzhledem k tomu, že účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu uživatelům budov úměrně ke skutečné spotřebě by mohlo přispět k úsporám energie v sektoru domácností; že by uživatelům mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené a teplé vody; že doporučení a usnesení o účtování nákladů na vytápění a teplou vodu přijatá Radou [6] byla provedena pouze ve dvou členských státech; že značná část nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu je doposud účtována na základě jiných faktorů, než je spotřeba energie;
vzhledem k tomu, že povzbuzování investic do opatření na úsporu energie ve veřejném sektoru vyžaduje nové metody finanční podpory; že by členské státy proto měly umožňovat a plně využívat nabízené možnosti financování třetími osobami;
vzhledem k tomu, že budovy budou mít vliv na dlouhodobou spotřebu energie; že nové budovy by proto měly být vybaveny účinnou tepelnou izolací na základě místních klimatických podmínek; že toto se vztahuje i na budovy orgánů veřejné moci a budovy často navštěvované veřejností, které by měly být příkladem zohlednění environmentálních a energetických hledisek;
vzhledem k tomu, že pravidelná údržba ohřívačů vody a klimatizačních systémů přispívá k udržování jejich správné činnosti v souladu s technickými vlastnostmi výrobku, a tím i k optimálnímu výkonu z hlediska environmentálního a energetického;
vzhledem k tom, že průmysl je všeobecně ochoten využívat energii účinněji s ohledem na své vlastní hospodářské cíle; že zejména v podnicích s vysokou spotřebou energie by měl být podporován energetický audit, aby se v tomto sektoru dosáhlo podstatnějšího zlepšení energetické účinnosti;
vzhledem k tomu, že zlepšení energetické účinnosti ve všech regionech Společenství upevní hospodářskou a sociální soudržnost ve Společenství podle článku 130a Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je, aby členské státy dosáhly cíle v oblasti omezení emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zlepšení energetické účinnosti, zejména vypracováním a prováděním programů v oblastech:
- energetické certifikace budov,
- účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu na základě skutečné spotřeby,
- financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami,
- tepelné izolace nových budov,
- pravidelných inspekcí ohřívačů vody,
- energetických auditů v podnicích s vysokou spotřebou energie.
Součástí programů mohou být zákony, nařízení, ekonomické a administrativní nástroje, informace, vzdělávání a dobrovolné dohody, jejichž dopad může být objektivně odhadnut.
Článek 2
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na energetickou certifikaci budov. Energetická certifikace budov, která pozůstává z popisu jejich energetických vlastností, musí poskytovat možným uživatelům informace týkající se energetické účinnosti budovy.
Pokud je to vhodné, může certifikace také obsahovat návrhy na zlepšení těchto energetických vlastností.
Článek 3
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu, vypočítaných v patřičném poměru ke skutečné spotřebě. Tyto programy umožní rozdělení nákladů na tyto služby mezi uživatele části nebo celé budovy na základě určitého množství tepla a studené a teplé vody, spotřebované každým uživatelem. Toto se vztahuje na budovy nebo jejich části, které mají společné vytápění, klimatizaci nebo domácí zařízení na ohřev vody. Uživatelům těchto budov by mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené nebo teplé vody.
Článek 4
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na umožňování financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami.
Pro účely této směrnice se "financováním třetí osobou" rozumí poskytnutí auditních, instalačních, provozních, údržbářských a finančních služeb pro investice do zlepšení energetické účinnosti, přičemž úplná nebo částečná návratnost nákladů na tyto služby závisí na úrovni úspor energie.
Článek 5
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na to, aby nové budovy měly z dlouhodobého hlediska na základě norem platných v členských státech účinnou tepelnou izolaci na základě místních klimatických podmínek a s ohledem na plánované využití budovy.
Článek 6
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na podporu pravidelných inspekcí kotelen s jmenovitým výkonem vyšším než 15 kW s cílem zlepšení provozních podmínek z hlediska spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého.
Článek 7
Členské státy vypracují a budou provádět programy na podporu pravidelných energetických auditů v průmyslových podnicích s vysokou spotřebou energie s cílem zlepšení jejich energetické účinnosti a omezení emisí oxidu uhličitého a mohou přijmout podobná opatření i pro jiné podniky s vysokou spotřebou energie.
Článek 8
Členské státy určí rozsah programů uvedených v článcích 1 až 7 na základě potenciálního zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí.
Článek 9
Členské státy podají Komisi každé dva roky zprávu o výsledcích opatření přijatých za účelem provádění programů uvedených v této směrnici. Přitom informují Komisi o tom, pro které možnosti se ve svém souboru opatření rozhodnou. Kromě toho poskytnou Komisi na její vyžádání odůvodnění obsahu programů s přihlédnutím k článku 8.
Komisi je při posuzování zpráv členských států nápomocen poradní výbor zřízený rozhodnutím 91/565/EHS postupem podle článku 6 uvedeného rozhodnutí.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nebo jiná opatření podle článku 1 nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí co nejdříve, nejpozději do 31. prosince 1994. Členské státy musí učinit všechna nezbytná opatření, aby splnily cíle této směrnice.
Právní a správní předpisy přijaté členskými státy za tímto účelem musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. Toto se obdobně použije také při provádění programů v jiné formě.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů nebo jiných opatření podle článku 1, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 13. září 1993.
RICHTLIJN 93/76/EEG VAN DE RAAD van 13 september 1993 tot beperking van kooldioxide-emissies door verbetering van de energie-efficiëntie (SAVE)
DE RAAD VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Economische Gemeenschap, inzonderheid op de artikelen 130 S en 235,
Gezien het voorstel van de Commissie (1),
Gezien het advies van het Europees Parlement (2),
Gezien het advies van het Economisch en Sociaal Comité (3),
Overwegende dat de Raad in zijn resolutie van 16 september 1986 nieuwe doelstellingen inzake het energiebeleid van de Gemeenschap voor 1995 en de convergentie van het beleid van de Lid-Staten heeft aangegeven (4);
Overwegende dat de Raad (ministers van Energie en Milieu) op 29 oktober 1990 is overeengekomen dat de Gemeenschap en de Lid-Staten bereid zijn maatregelen te nemen met het doel tegen het jaar 2000 een stabilisatie van de totale kooldioxide-emissies op het niveau van 1990 in de Gemeenschap als geheel te bereiken, waarbij zij ervan uitgaan dat andere belangrijke landen soortgelijke verbintenissen hebben aangegaan, en waarbij zij de doelstellingen onderkennen die door een aantal Lid-Staten zijn geformuleerd met betrekking tot de stabilisatie of vermindering van de emissies vóór bepaalde data; dat eveneens is overeengekomen dat Lid-Staten waarin het aanvankelijk energieverbruik op een betrekkelijk laag niveau ligt en de per hoofd van de bevolking of op een andere geschikte basis gemeten emissies daardoor laag zijn, recht hebben op kooldioxidedoelstellingen en/of -strategieën die overeenkomen met hun economische en sociale ontwikkeling onverminderd de verbetering van de energie-efficiëntie van hun economische activiteiten;
Overwegende dat de Raad bij Beschikking 91/565/EEG (5) het op energie-efficiëntie in de Gemeenschap gerichte SAVE-programma heeft vastgesteld;
Overwegende dat in artikel 130 R van het Verdrag is bepaald dat het optreden van de Gemeenschap op milieugebied een behoedzaam en rationeel gebruik van de natuurlijke hulpbronnen tot doel moet hebben; dat van deze natuurlijke hulpbronnen olieprodukten, aardgas en vaste brandstoffen de essentiële energiebronnen, maar tevens de belangrijkste emissiebronnen van kooldioxide zijn;
Overwegende dat, waar het Verdrag niet elders in de nodige bevoegdheden voorziet voor de regeling van de energieaspecten van de in deze richtlijn neergelegde programma's, ook een beroep moet worden gedaan op artikel 235 van het Verdrag;
Overwegende dat de woon- en de tertiaire sector nagenoeg 40 % van het eindverbruik van energie in de Gemeenschap voor hun rekening nemen en nog in omvang toenemen, een ontwikkeling waardoor het energieverbruik en dus ook de kooldioxide-emissies van deze sectoren nog groter zullen worden;
Overwegende dat met deze richtlijn de handhaving van de kwaliteit van het milieu en het waarborgen van een behoedzaam en rationeel gebruik van de natuurlijke hulpbronnen wordt nagestreefd, hetgeen zaken zijn die niet uitsluitend onder de bevoegdheid van de Gemeenschap vallen;
Overwegende dat een gezamenlijke inspanning van alle Lid-Staten, die maatregelen op communautair niveau impliceert, noodzakelijk is om de kooldioxide-emissies te beperken en een rationeel energiegebruik te bevorderen;
Overwegende dat de maatregelen volgens het subsidiariteitsbeginsel door de Lid-Staten moeten worden vastgesteld op basis van potentiële verbeteringen van de energie-efficiëntie, kostenefficiëntie, technische haalbaarheid en milieueffecten;
Overwegende dat energiecertificatie, door de daarbij te verstrekken objectieve informatie over de energiekenmerken van gebouwen, tot een betere doorzichtigheid in de onroerend-goedmarkt en tot een aanmoediging van investeringen in energiebesparing zal bijdragen;
Overwegende dat facturering aan de bewoners van gebouwen van de kosten van verwarming, klimaatregeling en warm water, op passende wijze proportioneel berekend op basis van het werkelijke verbruik, zal bijdragen tot energiebesparing in de woonsector; dat het wenselijk is dat de bewoners van deze gebouwen in de gelegenheid worden gesteld hun verbruik van warmte en warm en koud water zelf te regelen; dat de door de Raad aangenomen aanbevelingen en resoluties betreffende de facturering van de kosten van verwarming en warm tapwater (6) slechts in twee Lid-Staten ten uitvoer zijn gelegd en dat nog een aanzienlijk deel van de kosten van verwarming, klimaatregeling en warm tapwater op een andere grondslag dan die van het energieverbruik wordt gefactureerd;
Overwegende dat investeringen in energiebesparing in de openbare sector dienen te worden bevorderd door nieuwe mogelijkheden te bieden voor financiële steun en dat het uit dit oogpunt wenselijk is dat de Lid-Staten het gebruik van de mogelijkheden welke de techniek van financiering door derden biedt, toestaan en deze mogelijkheden ten volle benutten;
Overwegende dat gebouwen het energieverbruik op lange termijn beïnvloeden; dat nieuwe gebouwen derhalve van een doeltreffende, aan de plaatselijke klimatologische omstandigheden aangepaste thermische isolatie dienen te worden voorzien; dat dit tevens geldt voor overheidsgebouwen en dat de overheid het voorbeeld dient te geven door milieu- en energieoverwegingen in aanmerking te nemen;
Overwegende dat een regelmatig onderhoud van verwarmingsketels ertoe bijdraagt dat deze juist afgesteld blijven overeenkomstig de produktspecificatie en aldus uit milieu- en energieoogpunt optimaal werken;
Overwegende dat de industrie over het algemeen bereid is tot een efficiënter energiegebruik om haar eigen economische doelstellingen te halen; dat energie-auditing met name in ondernemingen met een hoog energieverbruik dient te worden bevorderd ten einde wezenlijke verbeteringen van de energie-efficiëntie in deze sector mogelijk te maken;
Overwegende dat een verbetering van de energie-efficiëntie in alle regio's van de Gemeenschap de economische en sociale samenhang in de Gemeenschap als bepaald in artikel 130 A van het Verdrag zal versterken,
HEEFT DE VOLGENDE RICHTLIJN VASTGESTELD:
Artikel 1
Deze richtlijn betreft de verwezenlijking door de Lid-Staten van de doelstelling de kooldioxide-emissies te beperken door verbetering van de energie-efficiëntie, met name door middel van de opstelling en tenuitvoerlegging van programma's op de volgende gebieden:
- energiecertificatie van gebouwen,
- facturering van de kosten voor verwarming, klimaatregeling en warm tapwater op basis van het werkelijke verbruik,
- de financiering door derden van investeringen in energie-efficiëntie van de openbare sector,
- thermische isolatie van nieuwe gebouwen,
- periodieke inspectie van verwarmingsketels,
- energie-audits in ondernemingen met een hoog energieverbruik.
Deze programma's kunnen wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen, economische en administratieve instrumenten, voorlichting, opleiding en overeenkomsten op vrijwillige basis omvatten waarvan het effect objectief kan worden beoordeeld.
Artikel 2
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer met betrekking tot de energiecertificatie van gebouwen. De energiecertificatie van gebouwen, die bestaat in de beschrijving van hun energiekenmerken, moet aspirant-gebruikers van een gebouw informatie verschaffen over de energie-efficiëntie van dat gebouw.
In voorkomend geval kan de certificatie tevens voorstellen voor de verbetering van die energiekenmerken behelzen.
Artikel 3
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer met betrekking tot de facturering van de kosten voor verwarming, klimaatregeling en warm tapwater, die in een evenredige verhouding op basis van het werkelijke verbruik dienen te worden berekend. Deze programma's maken het mogelijk de kosten voor deze diensten over de gebruikers van een gebouw of een gedeelte van een gebouw volgens het eigen verbruik van warmte, koeling en warm tapwater van elke bewoner te verdelen. De betrokken gebouwen of gedeelten ervan zijn die welke van een collectieve verwarmings-, klimaatregelings- of warm-tapwaterinstallatie zijn voorzien. De bewoners van die gebouwen dienen in de gelegenheid te worden gesteld hun verbruik van warmte en koud en warm water zelf te regelen.
Artikel 4
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer om de financiering door derden van energie-efficiënte investeringen in de openbare sector toe te staan.
Onder "financiering door derden" in de zin van deze richtlijn wordt verstaan een dienstenpakket van auditing-, installatie-, exploitatie-, onderhouds- en financieringsdiensten voor investeringen voor een betere energie-efficiëntie, waarbij de terugbetaling van de kosten voor deze diensten geheel of gedeeltelijk afhangt van de bereikte energiebesparingen.
Artikel 5
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer die ertoe strekken dat nieuwe gebouwen in een lange-termijnperspectief thermisch adequaat worden geïsoleerd volgens door de Lid-Staten vastgestelde normen die rekening houden met de klimatologische omstandigheden of zones en het beoogde gebruik van het gebouw.
Artikel 6
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer met betrekking tot de periodieke inspectie van verwarmingsinstallaties met een nominaal nuttig vermogen van meer dan 15 kilowatt, ten einde de werking ervan uit het oogpunt van energieverbruik te verbeteren en de kooldioxide-emissies te beperken.
Artikel 7
De Lid-Staten stellen programma's vast en leggen deze ten uitvoer ter bevordering van periodieke energie-audits van industriële vestigingen met een hoog energieverbruik, ten einde de energie-efficiëntie van deze vestigingen te verbeteren en de kooldioxide-emissies te beperken; zij kunnen soortgelijke maatregelen treffen ten aanzien van andere bedrijven met een hoog energieverbruik.
Artikel 8
De Lid-Staten bepalen het toepassingsgebied van de in de artikelen 1 tot en met 7 bedoelde programma's, op basis van de potentiële verbeteringen op het gebied van de energie-efficiëntie, de kosten/batenverhouding, de technische uitvoerbaarheid en het milieueffect.
Artikel 9
De Lid-Staten brengen de Commissie om de twee jaar verslag uit over de resultaten van de tenuitvoerlegging van de in deze richtlijn bedoelde programma's. Daarbij informeren zij de Commissie over de keuzen die zij in hun maatregelenpakket hebben gemaakt. Voorts rechtvaardigen zij ten aanzien van de Commissie desgevraagd de inhoud van hun programma's, met inachtneming van artikel 8.
Voor de bestudering van de verslagen van de Lid-Staten wordt de Commissie bijgestaan door het Raadgevend Comité bedoeld in Beschikking 91/565/EEG, volgens de in artikel 6 van die beschikking aangegeven procedure.
Artikel 10
1. De Lid-Staten doen de nodige wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen en/of andere maatregelen als bedoeld in artikel 1 in werking treden om zo spoedig mogelijk, doch uiterlijk op 31 december 1994, aan deze richtlijn te voldoen. De Lid-Staten treffen de nodige maatregelen om de doelstellingen van deze richtlijn te bereiken.
Wanneer de Lid-Staten wettelijke of bestuursrechtelijke bepalingen daartoe aannemen, wordt in die bepalingen naar de onderhavige richtlijn verwezen of wordt hiernaar verwezen bij de officiële bekendmaking van die bepalingen. De regels voor deze verwijzing worden door de Lid-Staten vastgesteld. Het in deze alinea bepaalde is van overeenkomstige toepassing wanneer voor de programma's een andere vorm is gekozen.
2. De Lid-Staten delen de Commissie de tekst van de bepalingen van intern recht en/of de andere maatregelen als bedoeld in artikel 1 mede die zij op het onder deze richtlijn vallende gebied vaststellen.
Artikel 11
Deze richtlijn is gericht tot de Lid-Staten.
Gedaan te Brussel, 13 september 1993.