ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 3. května 2005
o režimu podpory Německa - Výstavba komunální hospodářské infrastruktury podle části II bodu 7 rámcového plánu společného programu „Zlepšení regionální hospodářské struktury“ - Výstavba nebo rozšíření obchodních, technologických a podnikatelských center, která poskytnou prostory a společné služby malým a středním podnikům 2004-2006
(oznámeno pod číslem K(2005) 1315)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2005/782/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
poté, co Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky podle těchto ustanovení (2) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 19. září 2002, zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 20. září 2002, informovalo Německo Komisi v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES o uvedeném režimu podpory. Ačkoli Německo nepovažovalo toto opatření za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, oznámilo jej z důvodů právní jistoty. Případ byl zaevidován jako státní podpora č. N 644/g/2002. Dopisy ze dne 9. října 2002, 17. ledna 2003, 30. června 2003 a 25. září 2003 požádala Komise o doplňující informace. Ty Německo poskytlo v dopisech ze dne 18. listopadu 2002, 11. a 12. února 2003, 24. července 2003 a 30. října 2003. V dopise ze dne 26. listopadu 2003 Německo souhlasilo s prodloužením dvouměsíční lhůty podle čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 659/1999 do 5. února 2004 a předalo další informace.
(2)
V dopise ze dne 18. února 2004 Komise sdělila Německu své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby v této věci předložily své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 2. listopadu 2004 zaevidovaným dne 3. listopadu 2004 Komise obdržela stanovisko od Spolkového svazu německých inovačních, technologických a podnikatelských center (ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (dále jen „ADT“)). Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Komise zaslala toto stanovisko Německu, které dostalo příležitost na něj reagovat. Německo se však k těmto připomínkám nevyjádřilo.
(5)
Dne 19. března 2004 byly doručeny připomínky Německa. Dne 22. dubna 2004 se uskutečnilo jednání, po kterém na základě dvou výzev Komise ze dne 9. července 2004 a 9. září 2004 Německo zaslalo dopisem ze dne 16. září 2004, který byl zaevidován dne 22. září, doplňující informace. Dne 16. prosince 2004 se konalo další jednání, po kterém na základě výzev Komise ze dne 14. února 2005 Německo zaslalo v dopisech z 3. a 23. března 2005, zaevidovaných ve stejné dny, doplňující informace a změnilo opatření.
II. POPIS OPATŘENÍ
(6)
Opatření financují společně spolková vláda a spolkové země. Je spravováno vládami spolkových zemí, takže opatření budou v jednotlivých spolkových zemích prováděna v určitých detailech s nepatrnými rozdíly.
(7)
Státní podpora je poskytována ve formě dotací zřizovatelům center. Obnáší nejvýše 90 % nákladů na výstavbu a rozšíření center. Z finanční podpory poskytované v rámci opatření by měli mít prospěch uživatelé center. Nelze ji chápat tak, že by zřizovatelé nebo uživatelé center získávali podpory ve výši 90 % nákladů způsobilých k podpoře. Opatření platí jak pro oblasti podle čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) Smlouvy o ES, tak i pro oblasti, které nejsou způsobilé pro podporu (okolo 5 % oblastí, na které se opatření vztahuje). Potrvá do 31. prosince 2006; předpokládané finanční prostředky činí přibližně 120 milionů EUR ročně.
(8)
Opatření je určeno k předkládání určitých nabídek malým a středním podnikům. V první řadě jde o možnost malých a středních podniků najmout si v daném centru prostory. Kromě toho mohou malé a střední podniky využívat v těchto centrech také poradenské služby, výzkumná vybavení a možnosti spolupráce zejména s vysokými školami a výzkumnými ústavy nebo propojení s jinými podniky.
(9)
Malé a střední podniky však nejsou podporovány přímo, nýbrž v rámci souhrnnější struktury. Německo poskytuje odpovědným místům, „zřizovatelům“, finanční prostředky, které mají sloužit jako pobídka k výstavbě a/nebo rozšíření budovy, tj. obchodního, technologického nebo podnikatelského centra, aby poskytovalo uživatelům, tj. malým a středním podnikům, prostory a služby. Zřizovatelé musí zajistit provoz center po dobu minimálně 15 let.
(10)
Zřizovateli center jsou obvykle obce a sdružení obcí, může však jít i o veřejná nebo soukromá nezisková sdružení.
(11)
Centra jsou obecně buď neziskové komunální podniky nebo samostatné neziskové právnické osoby.
(12)
Existují různé druhy center: obchodní centra poskytují obvykle prostory pro všechny druhy malých a středních podniků určitého odvětví nebo všech odvětví, zatímco technologická centra se zaměřují na malé podniky, které provozují výzkumnou činnost; nabízejí těmto podnikům nezbytné vybavení, např. laboratoře, poradenské služby, kontakty na vysoké školy a výzkumné ústavy. Cílovou skupinu podnikatelských center tvoří nově založené podniky, zejména ty nejmenší. Existují ovšem také smíšené formy. Pokud nemohou být všechny prostory pronajaty podnikům z určité cílové skupiny, zaměřují se centra také na jiné cílové skupiny. Technologické centrum by například mohlo být využito částečně jako obchodní centrum.
(13)
Malé a střední podniky, které využívají služby center (dále jen „uživatelé“), platí za pronajaté prostory nájem a příplatky za užívání ostatních zařízení (laboratoří nebo speciálních vybavení) a/nebo případně poradenských služeb. Nájemné a/nebo cena za využívání jiných zařízení/služeb může být nižší než je tržní cena. Nájemci mohou centra využívat obvykle po dobu pěti let (ve výjimečných případech osm let).
(14)
Následující graf znázorňuje fungování opatření:
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(15)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti opatření se společným trhem, neboť Německo neposkytlo dostatek informací. Šlo především o otázky, zda se podpory vztahují na všechny úrovně opatření, zejména, zda jsou zvýhodněni zřizovatelé center a malé a střední podniky, které využívají jejich služeb, nebo zda z celé podpory těží malé a střední podniky.
IV. STANOVISKA ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(16)
ADT prohlásil, že služby, které nabízejí centra, nejsou na trhu dostupné. K nabízeným službám patří podle ADT poradenské služby (vypracování podnikatelských plánů, pomoc s obstaráním počátečního kapitálu atd.), krátkodobé nájemní smlouvy, spolupráce a vytváření seskupení s regionálními výzkumnými zařízeními, vysokými školami nebo jinými podniky a výzkumná vybavení (laboratoře, speciální vybavení atd.).
(17)
Dále ADT poukázal na skutečnost, že přibližně 90 % nově založených podniků v centrech se udrží déle než tři roky, což je velmi mnoho v porovnání s nově založenými podniky kdekoli jinde.
V. STANOVISKO NĚMECKÝCH ORGÁNŮ
(18)
Ve svém původním stanovisku Německo vysvětlilo, že cílem opatření bylo kompenzovat selhání trhu s nemovitostmi, na kterém nebylo pro nově založené podniky možné získat prostory za přijatelnou cenu. Podle zkušeností Německa se soukromý trh zdráhá s nabídkami prostor inovačním nově založeným podnikům, neboť jsou zatíženy vysokým rizikem. Kromě toho nejsou zjevně na trhu k dispozici žádné malé prostory.
(19)
Německo dále prohlásilo, že celá podpora by přinesla užitek uživatelům center. Pokud jde o prvek podpory určený uživatelům prohlásilo Německo nejdříve, že míra podpory nepřesáhne u uživatelů 10-20 % srovnatelných tržních cen. Ve svém dopise ze dne 22. září 2004 naproti tomu uvedlo, že uživatelé obvykle platí tržní ceny (ceny na spodní hranici rozpětí tržních cen) a že podpora ve tříletém období nečiní v žádném případě více než 100 000 EUR (ročně až 23 000 EUR na uživatele v pětiletém období). Německo předalo stanoviska všech spolkových zemí, která odkazují zčásti na studie, ve kterých jsou popsány pozitivní účinky center na uživatele a na regiony. Do tohoto okamžiku se Německo nezavázalo dodržovat všechny podmínky stanovené v nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis (4), a zejména v článku 3 pokud jde o kumulaci a sledování.
(20)
Ve svém posledním stanovisku a především v dopise ze dne 3. března 2005 změnilo Německo původní oznámení; zavázalo se, pokud jde o dotace na poradenství pro malé a střední podniky - uživatele center, že bude uplatňovat článek 5 nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (5). Kromě toho se Německo zavázalo, že bude na všechna ostatní opatření podpory pro malé a stření podniky, zejména na pronájmy prostor a laboratoří, využívání vybavení pro výzkum nebo jiných zařízení, uplatňovat nařízení (ES) č. 69/2001. Ačkoli se na podporu vztahuje výjimka na základě uvedeného nařízení, Německo požádalo z důvodů právní jistoty Komisi o konečné rozhodnutí.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(21)
Komise posoudila opatření ve světle článku 87 a násl. Smlouvy o ES a článku 61 a násl. Dohody o EHP a nařízení (ES) č. 69/2001 a (ES) č. 70/2001.
1. Existence podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES
(22)
Při posouzení opatření ve světle právních předpisů o státních podporách Smlouvy o ES je třeba nejprve přezkoumat, zda se u opatření jedná o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(23)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou státní podpory nebo podpory poskytované v jakékoli formě ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, neslučitelné se společným trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Pojem podpory zahrnuje každé zvýhodnění, které je přímo nebo nepřímo financováno ze státních prostředků a je poskytováno samotným státem nebo subjekty, které jednají na základě zmocnění státu. Za státní podporu se považuje opatření, které splňuje všechna kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(24)
V rámci posouzení, zda se jedná o státní podporu, je u opatření, která jsou poskytována ve formě dotace nebo půjčky, obvykle zřejmé, který podnik potenciálně zvýhodňují. Toto posuzované opatření je však složitější, jelikož německé úřady vytvářejí podněty pro skupinu účastníků trhu (zřizovatele), aby podporovala jinou skupinu (uživatele). Kromě toho opatření předvídá, že bude vytvořena třetí skupina potenciálních účastníků trhu (centra), která bude existovat nezávisle na zřizovatelích a uživatelích. Ačkoli Německo zamýšlí zvýhodnit pouze uživatele, mohou být příjemci státní podpory podniky na všech třech úrovních.
(25)
Existence státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES proto musí být posouzena na třech různých úrovních: na úrovni zřizovatelů, center a uživatelů.
1. První úroveň: Zřizovatelé
(26)
Není sporné, že opatření je financováno ze státních prostředků. Procento státní podpory závisí na skutečnosti, zda je zřizovatelem obec nebo svaz obcí nebo veřejná příp. soukromá nezisková organizace. V prvním případě je na zřízení centra poskytnuto 100 % státních prostředků (až do výše 90 % z prostředků Spolku a spolkových zemí a nejméně 10 % z prostředků obce nebo sdružení obcí). Naproti tomu účastní-li se financování nezisková organizace, musí poskytnout finanční prostředky ve výši nejméně 10 %, zatímco zbylých až 90 % hradí stát. Skutečnými příjemci podpory jsou ovšem malé a střední podniky; státní prostředky jsou nezbytné k pokrytí způsobilých nákladů pro výstavbu budovy a nevypovídají nic o výši poskytnuté podpory malým a středním podnikům.
(27)
Jsou dva druhy zřizovatelů: 1. obce a sdružení obcí, příp. veřejné podniky v jejich vlastnictví a 2. veřejné nebo soukromé neziskové instituce, jako např. vysoké školy nebo výzkumná zařízení. Bez ohledu na právní formu zřizovatelů a na skutečnost, že se jedná o neziskové organizace, zastává Komise názor, který již uvedla ve svém rozhodnutí č. 98/353/ES ze dne 16. září 1997 o státních podporách pro podnik Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6), že zřizovatele je třeba posuzovat jako podniky ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud na trhu vykonávají hospodářskou činnost.
(28)
Obce a sdružení obcí se sice obvykle nepovažují za podniky, přesto však, ačkoli provádějí řadu veřejných úkolů a mohou vykonávat veřejnou moc, mohou podle názoru Soudního dvora Evropských společenství, který vyjádřil ve svém rozsudku ze dne 16. června 1987 ve věci C-118/85 (Komise vs. Itálie) (7), být považovány za podniky, pokud na trhu vykonávají určitou hospodářskou činnost. Platí to především v případech, kdy obce vykonávají činnost prostřednictvím vlastního komunálního podniku.
(29)
V rámci posuzovaného opatření odpovídají zřizovatelé za výstavbu a správu centra. Tím vytvářejí předpoklad pro to, že centrum může malým a středním podnikům pronajímat prostory a/nebo nabízet jiné služby. I když jsou zřizovatelé neziskovými organizacemi, vykonávají hospodářskou činnost, kterou by mohly uskutečňovat například soukromé realitní kanceláře nebo soukromé poradenské společnosti.
(30)
Opatření však nemá zvýhodňovat samotné zřizovatele, neboť státní podpora je určena k nabídce prostor a služeb pro malé a střední podniky. Státní prostředky, které zřizovatelé dostávají k dispozici, mají zajistit hospodářskou výhodu výlučně uživatelům. Aby bylo zajištěno, že zřizovatelům nebude poskytnuta žádná výhoda, jsou stanoveny různé mechanismy.
(31)
V souvislosti s výstavbou nebo rozšířením centra se vypíše nabídkové řízení v souladu s předpisy o zadávání veřejných zakázek.
(32)
Zřizovatelé mají povinnost přenechat uživatelům centra do pronájmu nebo užívání na dobu nejméně 15 let. Během tohoto patnáctiletého období, ve kterém musí budovy sloužit jako centra, nezískávají zřizovatelé žádné výhody.
(33)
Po uplynutí 15 let však budovy zůstávají ve vlastnictví zřizovatelů a nebudou-li muset vyrovnat zůstatkovou cenu, mohla by hodnota centra, které je možné využít k jiným účelům nebo prodat, představovat pro zřizovatele (vlastníky budovy) výhodu. Aby bylo zajištěno, že po uplynutí této doby nevznikne zřizovatelům žádná výhoda, zavázaly se německé orgány v průběhu přezkumu Komisí, že po 15 letech zajistí odčerpání zisku. To proběhne buď formou hodnoty výnosu (metody discounted-cash-flow) nebo v každém případě podle metody, která odpovídá metodě stanovené v čl. 29 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (8). Při ní se spolu se zbytkovou hodnotou budovy zohledňují všechny zisky a ztráty, které vznikly zřizovatelům v patnáctiletém období provozování centra. Proto by měla být podnikatelská činnost center uskutečňována na úrovni zřizovatelů, neboť ti nesou v konečném důsledku riziko spojené s hospodářskou činností centra.
(34)
Zřizovatele nelze považovat za příjemce státních podpor ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jelikož nezískávají žádnou hospodářskou výhodu. Lze je považovat pouze za prostředníky, kteří se starají, aby uživatelům byla prostřednictvím center zajištěna plnění na podporu jejich činností.
2. Druhá úroveň: Centra a jejich provozovatelé
(35)
Státní prostředky poskytované v rámci posuzovaného opatření slouží na výstavbu nebo rozšíření center. Dané opatření nekryje provozní náklady center, neboť způsobilé pro podporu jsou v jeho rámci pouze stavební náklady. To může být zajištěno kontrolami využívání prostředků, tj. sledováním podpory ze strany Německa. Centra, která jsou ve vlastnictví zřizovatelů, slouží výlučně k poskytování prostor a služeb uživatelům.
(36)
Dále se odkazuje na odčerpání zisku uvedené v bodu odůvodnění 33, které se podle slibu Německa uplatní také na úrovni center. Tento postup zajistí, že na úrovni center nezůstane po uplynutí 15 let žádná neoprávněná výhoda.
(37)
Pro případ, že provoz centra bude přebírat třetí strana, Německo slíbilo, že na takový provoz vyhlásí nabídkové řízení v souladu s předpisy o zadávání veřejných zakázek. Provozovatelé centra obdrží pouze odměnu stanovenou v nabídkovém řízení, která je na trhu obvyklá.
(38)
Proto nezískávají ani centra ani jejich vedení hospodářskou výhodu a nelze je považovat za příjemce podpory, nýbrž jen za prostředníky, kteří zajišťují, aby uživatelům byla poskytnuta podpora jejich činností. Na úrovni center a jejich řízení proto nejsou v rámci opatření poskytovány žádné podpory.
3. Třetí úroveň: Uživatelé
(39)
Malé a střední podniky, které si najímají prostory v centrech, jsou zvýhodněny nepřímo státními prostředky prostřednictvím zřizovatelů center a samotných center. Je však třeba zdůraznit, že pro cílovou skupinu malých a středních podniků není stanovena žádná míra podpory ve výši 90 %. Náklady financované až do výše 90 % nebo dokonce až 100 % ze státních prostředků jsou nezbytné k výstavbě centra.
(40)
Centra poskytují malým a středním podnikům řadu služeb (prostory, vybavení, možnosti spolupráce, laboratoře, poradenské a jiné služby). Nájemné, které platí malé a střední podniky za užívání prostor a ceny za další služby (laboratoře, speciální vybavení), se mohou pohybovat pod tržní cenou, neboť tyto podniky mohou mít potíže nalézt podobné prostory a služby na trhu, přinejmenším ne za ceny, které by si mohly finančně dovolit. Výhoda pro malé a střední podniky proto spočívá v levném využívání prostor centra a jiných služeb v porovnání s tržními cenami. Pokud se nájem a/nebo jiné nabídky pohybují pod tržní cenou, domnívá se Komise, že opatření poskytuje malým a středním podnikům výhodu.
(41)
Tímto opatřením je narušena hospodářská soutěž, nebo hrozí její narušení, neboť je zaměřeno na určité podniky, přičemž cílová skupina je určena typem centra. Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 6-14, obchodní centra jsou zaměřena na všechny typy malých a středních podniků, technologická centra na inovační malé a střední podniky a podnikatelská centra na nově založené malé a nejmenší podniky. Samozřejmě existuje také mnoho smíšených forem, takže také nově založené podniky mohou být inovační.
(42)
V rámci opatření není vyloučeno, že se podpora poskytuje podnikům, které vykonávají činnost v hospodářských oblastech, ve kterých se uskutečňuje obchod mezi členskými státy. Proto je třeba předpokládat, že opatření narušuje obchod mezi členskými státy.
(43)
Opatření proto představuje na úrovni uživatelů státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud nebude podle nařízení (ES) č. 69/2001 překročena hranice de minimis ve výši 100 000 EUR na jednoho příjemce podpory v období tří let.
(44)
Ohledně použití horní hranice de minimis na různé nabídky center Komise stanoví:
-
Pokud jde o pronájmy prostor je třeba poznamenat, že se Německo zavázalo dodržovat na úrovni uživatelů center nařízení (ES) č. 69/2001. Předchozí nedostatek transparentnosti opatření je napraven, neboť se Německo zavázalo, že vypočítá prvky podpory obsažené v nájemném za prostory pronajaté malými a středními podniky na základě srovnatelných nájmů podobných prostor, zejména úředních tabulek komerčního nájemného. Tím Německo zajistí, že horní hranice de minimis ve výši 100 000 EUR bude během tříletého období dodržena. Zavazuje se proto, že každému uživateli centra vysvětlí, že využívání služeb centra může obsahovat prvky podpory, které mohou být posouzeny jako podpory de minimis, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 69/2001.
-
Pokud jde o využívání laboratoří a dalšího speciálního vybavení (zejména v technologických centrech) Německo sdělilo, že se veškeré prvky podpory odráží v příplatku k nájemnému, které má uživatel platit. To může proto být od běžného nájemného odděleno. Ohledně těchto příplatků za užívání laboratoří a speciálního vybavení Německo také slíbilo, že bude dodržovat nařízení (ES) č. 69/2001.
-
V případě poradenských služeb nebyl prvek podpory omezen na horní hranici de minimis, a musí být proto posouzen jako státní podpora spadající do oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
2. Legalita opatření
(45)
Německo splnilo svoji povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
3. Slučitelnost opatření se Smlouvou o ES
(46)
Jelikož opatření spadající do režimu podpory ve prospěch malých a středních podniků (jako např. prostory, laboratoře a speciální vybavení), pokud je dodržena horní hranice - de minimis a nařízení (ES) č. 69/2001, nejsou s výjimkou poradenských služeb považována za státní podporu, zbývá posoudit již jen slučitelnost poradenských služeb ve prospěch malých a středních podniků se společným trhem.
(47)
Tento režim má podporovat rozšíření a obchodní využití nového německého a mezinárodního výzkumu a rozvoje v oblasti obecného řízení a rozvoje podnikání. Tím zvýhodňuje transfer technologií a spolupráci mezi podniky.
(48)
Podle článku 157 Smlouvy o ES jsou podpora transferu technologií a spolupráce mezi podniky důležitými cíly Společenství. Do této míry je režim podpory v souladu s cíly uvedenými v článku 157 Smlouvy o ES. Ačkoli jsou taková opatření běžně podporována Evropským fondem pro regionální rozvoj v rámci regionální politiky Společenství, Komise ještě nevypracovala žádná zvláštní kritéria pro posouzení opatření podpory, která jsou zvlášť zaměřená na cíle podle článku 157 Smlouvy o ES.
(49)
V této souvislosti Komise odkazuje na své sdělení jarnímu zasedání Evropské rady „Společně k růstu a zaměstnanosti“ (9), které podtrhuje význam stimulace inovací a uskupení zaměřených na inovaci. Cílovou skupinou posuzovaného opatření jsou tedy výlučně malé a střední podniky zaměřené na inovace a technologie v počáteční fázi; toto je zároveň nejdůležitější cílová skupina, pokud jde o podporu hospodářského růstu a zaměstnanosti.
(50)
Německo se zavázalo že nebude u poradenských služeb poskytovat podpory ve výši přesahující 50 % nákladů způsobilých pro podporu. Proto je podpora poskytovaná na poradenské služby v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001 a zejména článkem 5 uvedeného nařízení.
(51)
Proto by Komise měla opatření posoudit příznivě.
VII. ZÁVĚR
(52)
Na základě změn, které Německo provedlo v průběhu formálního vyšetřovacího řízení, Komise dospěla k tomuto závěru:
(53)
Pokud jde o podporu na pronájem prostor, využívání laboratoří nebo speciálního vybavení a/nebo jiných zařízení poskytovanou určitým malým a středním podnikům v rámci režimu podpory, bere Komise na vědomí příslib Německa, že zajistí dodržování nařízení (ES) č. 69/2001.
(54)
Pokud jsou v rámci režimu podpory poskytovány malým a středním podnikům podpory na „poradenské služby pro malé a střední podniky“ v centrech, Německo se zavázalo, že bude takové prostředky přidělovat v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001 a zejména článkem 5 uvedeného nařízení,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Režim podpory, který Německo zamýšlí provádět v období let 2004-2006 na vybudování komunální hospodářské infrastruktury podle části II bodu 7 rámcového plánu společného programu „Zlepšení regionální hospodářské struktury“ za účelem výstavby nebo rozšíření obchodních, technologických nebo podnikatelských center, které poskytují malým a středním podnikům prostory a služby, nepředstavuje státní podporu v rozsahu oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud Německo dodrží svůj slib, že bude, pokud jde o nájem prostor, laboratoře, speciální vybavení a/nebo jiná zařízení, dodržovat nařízení (ES) č. 69/2001.
2. Režim podpory uvedený v odstavci 1 představuje státní podporu podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, která je slučitelná se společným trhem, pokud Německo dodrží příslib, že každá podpora na poradenské služby malým a středním podnikům, které využívají nabízených služeb v obchodních, technologických nebo podnikatelských centrech bude poskytnuta v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 3. května 2005.
BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE
van 3 mei 2005
betreffende de door Duitsland voorgenomen steunregeling Ontwikkeling van de gemeentelijke economische infrastructuur in het kader van de gemeenschappelijke taak „Verbetering van de regionale economische structuur” overeenkomstig deel II, punt 7 van het kaderplan Aanleg of uitbreiding van industrie-, technologie- en incubatorcentra die gebouwen en gemeenschappelijke diensten aanbieden voor KMO's 2004-2006
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2005) 1315)
(Slechts de tekst in de Duitse taal is authentiek)
(Voor de EER relevante tekst)
(2005/782/EG)
DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, en met name op artikel 88, lid 2, eerste alinea,
Gelet op de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, en met name op artikel 62, lid 1, onder a),
Gelet op Verordening (EG) nr. 659/1999 van de Raad van 22 maart 1999 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van artikel 93 van het EG-Verdrag (1), en met name op artikel 7,
Na de belanghebbenden overeenkomstig de genoemde artikelen te hebben aangemaand hun opmerkingen te maken (2), en gezien deze opmerkingen,
Overwegende hetgeen volgt:
I. PROCEDURE
(1)
Bij brief van 19 september 2002, die op 20 september 2002 bij het secretariaat-generaal van de Commissie werd ingeschreven, heeft Duitsland bovengenoemde steunregeling overeenkomstig artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag bij de Commissie aangemeld. Duitsland beschouwde de maatregel niet als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag, maar heeft deze toch omwille van de rechtszekerheid aangemeld. De steun werd als steungeval N 644/g/2002 ingeschreven. Bij brieven van 9 oktober 2002, 17 januari 2003, 30 juni 2003 en 25 september 2003 verzocht de Commissie om aanvullende informatie. Deze werd door Duitsland bij brieven van 18 november 2002, 11 en 12 februari 2003, 24 juli 2003 en 30 oktober 2003 aan de Commissie toegezonden. Bij brief van 26 november 2003 stemde Duitsland in met verlenging van de termijn van twee maanden overeenkomstig artikel 4, lid 5, van Verordening (EG) nr. 659/1999 tot 5 februari 2004 en deed de Commissie nadere gegevens toekomen.
(2)
Bij schrijven van 18 februari 2004 deelde de Commissie Duitsland mee dat zij had besloten de procedure van artikel 88, lid 2, van het EG-Verdrag in te leiden.
(3)
Het besluit van de Commissie tot inleiding van de procedure is in het Publicatieblad van de Europese Unie (3) bekendgemaakt. De Commissie verzocht belanghebbenden hun opmerkingen kenbaar te maken.
(4)
Bij brief van 2 november 2004, die op 3 november 2004 werd ingeschreven, ontving de Commissie opmerkingen van ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (hierna „ADT”). Zij heeft deze opmerkingen bij brief van 15 november 2004 en voor een reactie aan Duitsland doorgezonden. Duitsland heeft op deze opmerkingen echter niet gereageerd.
(5)
Op 19 maart 2004 werden opmerkingen van Duitsland ontvangen. Op 22 april 2004 had een bijeenkomst plaats, waarna Duitsland na twee herinneringsbrieven van de Commissie van 9 juli en 9 september 2004 bij brief van 16 september 2004, die werd ingeschreven op 22 september, aanvullende informatie zond. Op 16 december 2004 werd een tweede bijeenkomst gehouden, waarna de Duitse autoriteiten, na een herinneringsbrief van de Commissie van 14 februari 2005, bij brieven van 3 en 23 maart 2005, die op dezelfde dag werden ingeschreven, aanvullende informatie toezonden en de maatregel wijzigden.
II. BESCHRIJVING VAN DE MAATREGEL
(6)
De maatregel wordt door de Bondsregering en de deelstaten gezamenlijk gefinancierd. Zij wordt door regeringen van de deelstaten beheerd, wat ertoe leidt dat een aantal details van de maatregel in de individuele deelstaten op licht uiteenlopende wijze worden behandeld.
(7)
De ondersteuning door de staat wordt in de vorm van subsidies aan de voor de centra verantwoordelijke instanties verleend en bedraagt ten hoogste 90 % van de bouw- of uitbreidingskosten van de centra. Het is de bedoeling dat de in het kader van de steunregeling verstrekte financiële steun ten voordele van de gebruikers van de centra komt. Dit moet niet zo worden opgevat dat het zou betekenen dat de voor de centra verantwoordelijke instanties of de gebruikers steun ten belope van 90 % van de subsidiabele kosten ontvangen. De maatregel geldt zowel voor gebieden van artikel 87, lid 3, onder a) en c), als voor niet-gesteunde gebieden (circa 5 % van de gebieden die onder de maatregel vallen). De maatregel loopt tot 31 december 2006 en de uitgetrokken middelen bedragen circa 120 miljoen EUR per jaar.
(8)
Met de maatregel wordt beoogd bepaalde faciliteiten voor kleine en middelgrote ondernemingen (KMO's) te verschaffen. Daarbij gaat het voor KMO's in eerste instantie om de mogelijkheid ruimte in een centrum te huren. Bovendien zullen de KMO's in deze centra van diensten gebruik kunnen maken, zoals consulentendiensten, uitrusting voor onderzoek en mogelijkheden van samenwerking met bijvoorbeeld universiteiten en onderzoeksinstituten of netwerken met andere ondernemingen.
(9)
De KMO's worden echter niet rechtstreeks, doch binnen een complexere structuur ondersteund. Duitsland zal financiële middelen aan de verantwoordelijke instanties ter beschikking stellen om hen ertoe aan te zetten een gebouw, dat wil zeggen een industrie- of technologiepark of een incubatorcentrum, te bouwen en/of uit te breiden zodat aan de gebruikers, te weten KMO's, faciliteiten kunnen worden verhuurd en diensten worden verstrekt. De verantwoordelijke instanties moeten de werking van de centra gedurende minstens 15 jaar waarborgen.
(10)
De voor de centra verantwoordelijke instanties zijn gewoonlijk gemeenten en hun organisaties, maar kunnen ook openbare of particuliere organisaties zonder winstoogmerk zijn.
(11)
De centra zijn doorgaans hetzij gemeentebedrijven in eigen beheer zonder winstoogmerk hetzij afzonderlijke rechtspersonen zonder winstoogmerk.
(12)
Er zijn verschillende soorten centra: Terwijl bedrijvencentra gewoonlijk bedrijfsruimte voor allerlei KMO's van een bepaalde sector of van alle sectoren aanbieden, zijn technologiecentra toegesneden op kleine bedrijven die onderzoeksactiviteiten hebben; zij bieden hun de daartoe noodzakelijke uitrusting, bijvoorbeeld laboratoria, consulentendiensten en contacten met universiteiten en onderzoeksinstituten. Incubatorcentra zijn bedoeld voor pas opgerichte ondernemingen, met name micro-ondernemingen. Mengvormen zijn echter ook mogelijk. Vooral wanneer niet alle ruimte aan de doelgroep kan worden verhuurd, trekken centra doorgaans andere doelgroepen aan. Zo zou een technologiecentrum bijvoorbeeld gedeeltelijk als bedrijvencentrum kunnen worden gebruikt.
(13)
De KMO's die diensten van de centra gebruiken (hierna „de gebruikers”), moeten voor de door hen gehuurde ruimte huur betalen en toeslagen voor het gebruik van andere faciliteiten (zoals laboratoria of specialistische apparatuur) en/of van consulentendiensten, indien beschikbaar. De huur en/of de prijs voor andere faciliteiten/diensten kan onder de marktprijs liggen. Huurders kunnen de centra normaal gesproken gedurende vijf jaar (in uitzonderlijke gevallen acht jaar) gebruiken.
(14)
In onderstaande grafiek wordt geïllustreerd hoe de maatregel werkt.
III. REDENEN VOOR DE INLEIDING VAN DE PROCEDURE
(15)
In haar besluit tot inleiding van de formele onderzoeksprocedure uitte de Commissie twijfels over de vraag of de maatregel verenigbaar is met de gemeenschappelijke markt, aangezien Duitsland op een aantal punten niet voldoende informatie had verschaft, met name over de vraag of er op alle niveaus van de maatregel sprake was van steun en vooral of de voor de centra verantwoordelijke instanties en de KMO's die van de diensten in de centra gebruik maken worden begunstigd dan wel of de steun in zijn geheel aan de KMO's ten goede komt.
IV. OPMERKINGEN VAN BELANGHEBBENDEN
(16)
Het ADT betoogde dat de diensten die door de centra worden geboden, niet op de markt verkrijgbaar zijn. Volgens ADT omvatten de door de centra geboden diensten consulentendiensten (opstellen van bedrijfsplannen, ondersteuning bij het verkrijgen van startkapitaal, enz.), kortlopende huurovereenkomsten, samenwerking en clusters met regionale onderzoeksinstellingen, universiteiten of andere ondernemingen en onderzoekfaciliteiten binnen de centra (laboratoria, specialistische apparatuur, enz.).
(17)
Daarnaast wees ADT erop dat circa 90 % van pas opgerichte ondernemingen in de centra de eerste drie jaar overleven, wat in vergelijking met nieuwe bedrijven elders zeer veel is.
V. OPMERKINGEN VAN DE DUITSE AUTORITEITEN
(18)
In zijn oorspronkelijke opmerkingen betoogde Duitsland dat de maatregel ertoe dient om marktfalen in de onroerendgoedsector, die niet in staat is om met name pas opgerichte ondernemingen faciliteiten tegen voor hen betaalbare prijzen te bezorgen, te compenseren. In de ervaring van Duitsland aarzelt de particuliere markt om innovatieve beginnende ondernemingen faciliteiten te verschaffen aangezien deze bedrijven doorgaans risicovolle ondernemingen zijn. Daarnaast zijn kleinschalige ruimten kennelijk niet op de markt verkrijgbaar.
(19)
Duitsland hield voorts staande dat alle steun aan de gebruikers van de centra ten goede zou komen. Wat het voor de gebruikers bestemde steunelement betreft, stelde Duitsland in eerste instantie dat de steunintensiteit op het niveau van de gebruikers niet meer dan 10-20 % van de vergelijkbare marktprijzen zou bedragen. In zijn brief van 22 september 2004 betoogde Duitsland daarentegen dat de marktprijzen normaal gesproken door de gebruikers worden betaald (prijzen aan de ondergrens van de marktprijsschaal) en dat het steunbedrag in ieder geval onder de 100 000 EUR over een periode van drie jaar ligt (tot 23 000 EUR jaarlijks per gebruiker gedurende een tijdsspanne van vijf jaar). Duitsland deed opmerkingen van iedere lidstaat toekomen, waarvan een aantal naar studies verwezen waarin het positieve effect voor de gebruikers en de positieve regionale effecten van de centra worden beschreven. Tot dat moment had Duitsland nog niet toegezegd alle voorwaarden van Verordening (EG) nr. 69/2001 van de Commissie van 12 januari 2001 betreffende de toepassing van de artikelen 87 en 88 van het EG-Verdrag op de minimis-steun (4), met name artikel 3 betreffende cumulering en controle, te vervullen.
(20)
Ten slotte heeft Duitsland in zijn meest recente opmerkingen en met name bij brief van 3 maart 2005 de oorspronkelijke aanmelding gewijzigd en verplichtte dit land zich ertoe artikel 5 van Verordening (EG) nr. 70/2001 van de Commissie van 12 januari 2001 betreffende de toepassing van de artikelen 87 en 88 van het EG-Verdrag op staatssteun voor kleine en middelgrote ondernemingen (5) ten aanzien van subsidies voor consulentendiensten voor KMO's die de centra gebruiken, in acht te nemen. Ook zegde Duitsland toe Verordening (EG) nr. 69/2001 van de Commissie te zullen toepassen op andere ondersteuningsmaatregelen voor KMO's die de centra gebruiken, met name voor de huur van ruimte en laboratoria en het gebruik van onderzoekfaciliteiten of andere uitrusting. Alhoewel voor de steun op grond van de verordeningen een ontheffing geldt, verzocht Duitsland de Commissie omwille van de rechtszekerheid om een definitieve beschikking.
VI. BEOORDELING VAN DE MAATREGEL
(21)
De Commissie heeft de maatregel onderzocht in het licht van artikel 87 e.v. van het EG-Verdrag en artikel 61 e.v. van de EER-Overeenkomst, alsook in het licht van Verordeningen (EG) nr. 69/2001 en (EG) nr. 70/2001.
1. Bestaan van steun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag
(22)
Bij de beoordeling van de maatregel in het licht van de staatssteunregels van het EG-Verdrag moet allereerst worden nagegaan of het staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag betreft.
(23)
Overeenkomstig artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag zijn steunmaatregelen van de staten of in welke vorm ook met staatsmiddelen bekostigd, die de mededinging door begunstiging van bepaalde ondernemingen of bepaalde producties vervalsen of dreigen te vervalsen, onverenigbaar met de gemeenschappelijke markt, voorzover deze steun het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt. Het begrip staatssteun omvat iedere bevoordeling die direct of indirect wordt gefinancierd uit overheidsmiddelen en die wordt verleend door de staat zelf of door instellingen die hun activiteiten verrichten op grond van een overheidsmandaat. Een maatregel wordt aangemerkt als staatssteun wanneer deze aan alle criteria van artikel 87, lid 1 van het EG-Verdrag beantwoordt.
(24)
Wanneer moet worden beoordeeld of er sprake is van staatssteun bij maatregelen in de vorm van een subsidie of een lening is normaal gesproken duidelijk welke onderneming potentieel de begunstigde is. De steunmaatregel in kwestie is echter gecompliceerder, aangezien de Duitse autoriteiten stimuleringsmaatregelen voor één groep marktdeelnemers (de verantwoordelijke instanties) in het leven roepen om een andere groep (de gebruikers) te steunen. Bovendien wordt door de maatregel een derde groep potentiële marktdeelnemers (de centra) in het leven geroepen, die los van de verantwoordelijke instanties en de gebruikers bestaat. Zelfs indien Duitsland slechts voornemens is de gebruikers een voordeel te geven, kunnen bedrijven op alle drie niveaus mogelijkerwijs ontvangers van staatssteun zijn.
(25)
Het bestaan van staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG Verdrag dient derhalve te worden beoordeeld op drie verschillende niveaus: de verantwoordelijke instanties, de centra en de gebruikers.
1. Eerste niveau: de verantwoordelijke instanties
(26)
Het staat buiten kijf dat de maatregel met staatsmiddelen wordt gefinancierd. Het percentage van de staatssteun hangt af van de vraag of de verantwoordelijke instantie een gemeente, een organisatie van gemeenten of een openbare of particuliere organisatie zonder winstoogmerk is. In het eerste geval is het centrum gebouwd met 100 % financiering met staatsmiddelen (tot 90 % uit middelen van de centrale overheid en van de deelstaten en minstens 10 % afkomstig van de gemeenten of hun organisaties). Wanneer echter een organisatie zonder winstoogmerk deelneemt, moet deze minstens 10 % van de financiering verschaffen, waarbij de staat het resterende bedrag (tot 90 %) voor zijn rekening neemt. Niettemin zijn de eigenlijke begunstigden van de steun KMO's; de staatsmiddelen zijn noodzakelijk om de subsidiabele kosten van de bouw van het gebouw te dekken en zeggen niets over de hoogte van de aan de KMO's verleende steun.
(27)
Er zijn twee soorten verantwoordelijke instanties: 1. gemeenten, hun organisaties en de openbare ondernemingen die in hun bezit zijn, en 2. openbare of particuliere organisaties zonder winstoogmerk zoals universiteiten of onderzoekscentra. Ongeacht de rechtsvorm van de verantwoordelijke instanties en het feit dat zij geen winstoogmerk hebben, is de Commissie, zoals reeds in haar Beschikking 98/353/EG van 16 september 1997 inzake staatssteun ten gunste van Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6) staat, van oordeel dat de verantwoordelijke autoriteiten als ondernemingen in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG Verdrag moeten worden beschouwd indien zij een economische activiteit op de markt uitoefenen.
(28)
Weliswaar worden gemeenten en hun organisaties normaal gesproken niet als ondernemingen beschouwd. Maar, hoewel zij een aantal openbare taken uitvoeren en de functie van openbare macht uitoefenen, kunnen zij, volgens het arrest van het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen van 16 juni 1987 in zaak C-118/85 (Commissie tegen Italië) (7), worden beschouwd als ondernemingen die op de markt een economische activiteit ontplooien. Er moet van worden uitgegaan dat dit hier het geval is, met name wanneer de gemeenten hun activiteiten verrichten via een gemeentebedrijf dat in eigen beheer wordt geëxploiteerd.
(29)
In het kader van de maatregel in kwestie zijn de instanties verantwoordelijk voor de bouw en het beheer van een centrum. Aldus creëren zij de mogelijkheid dat een centrum aan KMO's ruimte kan verhuren en/of andere diensten kan aanbieden. Zelfs wanneer het bij de verantwoordelijke instanties organisaties zonder winstoogmerk betreft, oefenen zij een economische activiteit uit die zou kunnen worden verricht door, bijvoorbeeld, particuliere onroerendgoedbedrijven of particuliere adviesbureaus.
(30)
De verantwoordelijke instanties moeten echter niet zelf van de maatregel profiteren omdat de staatssteun is bedoeld om bedrijfsruimte en diensten aan KMO's beschikbaar te stellen. De staatsmiddelen die aan de verantwoordelijke instanties ter beschikking werden gesteld zijn bedoeld om alleen de gebruikers een economisch voordeel te verschaffen. Verschillende mechanismen zorgen ervoor dat er geen voordeel op het niveau van de verantwoordelijke instanties blijft.
(31)
Voor de bouw of de uitbreiding van een centrum wordt een openbare aanbesteding georganiseerd overeenkomstig de wetgeving inzake overheidsopdrachten.
(32)
De verantwoordelijke instanties zijn verplicht het bezit of gebruik van het centrum voor een periode van minstens 15 jaar aan de gebruikers over te dragen. In zoverre krijgen zij gedurende die periode van 15 jaar, gedurende welke de gebouwen als centra moeten worden gebruikt, geen voordeel.
(33)
Niettemin zou, aangezien de centra na 15 jaar in het bezit van de verantwoordelijke instanties blijven en zolang geen compensatie voor de restwaarde moet worden betaald, hun waarde een voordeel vormen voor de verantwoordelijke instanties (de eigenaren van het gebouw) aangezien het dan voor andere activiteiten kan worden gebruikt of kan worden verkocht. Om te waarborgen dat op het niveau van de verantwoordelijke instanties na 15 jaar geen voordeel overblijft, heeft Duitsland zich, in de loop van het onderzoek van de Commissie, ertoe verbonden ervoor te zorgen dat de winst na die periode wordt afgeroomd. Dit gebeurt hetzij door toepassing van de discounted cash-flow method hetzij, in ieder geval, op basis van een methode die overeenkomt met de in artikel 29, lid 4, van Verordening (EG) nr. 1260/1999 van de Raad van 21 juni 1999 houdende algemene bepalingen inzake de structuurfondsen (8) vastgelegde methode. Daarbij wordt alle winst die door de verantwoordelijke instanties is gemaakt in de 15 jaar waarin zij het centrum hebben geëxploiteerd, alsook de geleden verliezen, in aanmerking genomen, met inbegrip van de restwaarde van het gebouw. Dit wijst erop dat de bedrijfsactiviteit van de centra op het niveau van de verantwoordelijke instanties moet worden geplaatst, aangezien deze het aan het centrum verbonden economisch risico uiteindelijk dragen.
(34)
Aangezien de verantwoordelijke instanties geen enkel economisch voordeel ontvangen, kunnen zij niet als begunstigden van staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG Verdrag worden beschouwd. Zij moeten louter worden gezien als het vehikel dat ervoor zorgt dat via de centra aan de gebruikers ondersteuning ter beschikking wordt gesteld.
2. Tweede niveau: de centra en hun beheerders
(35)
De in het kader van de maatregel in kwestie ter beschikking gestelde staatsmiddelen zijn bestemd voor de bouw of de uitbreiding van de centra. Aangezien alleen de bouwkosten in het kader van de maatregel subsidiabel zijn, worden de exploitatiekosten van de centra in het kader van onderhavige maatregel niet gedekt. Dit kan worden nagegaan door verificatie van het gebruik dat van de middelen is gemaakt (Verwendungsnachweisprüfung), dat wil zeggen toezicht op de steun door Duitsland. De centra die zich in het bezit van de verantwoordelijke instanties bevinden, dienen uitsluitend ertoe aan de gebruikers ruimte en diensten aan te bieden.
(36)
Ook wordt verwezen naar de in overweging 33 genoemde afroming van de winst, die Duitsland heeft toegezegd ook op het niveau van de centra te zullen toepassen. Op deze wijze wordt ervoor gezorgd dat er voor de centra na 15 jaar geen onterecht voordeel overblijft.
(37)
Bovendien heeft Duitsland toegezegd voor het beheer van een centrum overeenkomstig de wetgeving inzake overheidsopdrachten een openbare aanbesteding te zullen uitschrijven indien dit door derden wordt overgenomen. De beheerders van een centrum zullen slechts een marktconforme vergoeding ontvangen die in de uitnodiging tot inschrijving wordt vastgelegd.
(38)
Dientengevolge ontvangen noch de centra noch hun beheerders een economisch voordeel en kunnen zij niet zelf als steunontvangers worden beschouwd maar alleen als vehikel dat ervoor zorgt dat de steun aan de gebruikers ter beschikking wordt gesteld. Derhalve wordt in het kader van de maatregel op het niveau van de centra en hun beheerders geen steun verleend.
3. Derde niveau: de gebruikers
(39)
Via de voor de centra verantwoordelijke instanties en de centra zelf profiteren de KMO's die in de centra faciliteiten huren indirect van staatsmiddelen. Niettemin moet erop worden gewezen dat voor de doelgroep, de KMO's, in de regeling geen steunintensiteit van 90 % is voorzien. De kosten die tot 90 % of zelfs voor 100 % met staatsmiddelen worden gefinancierd, zijn noodzakelijk om een centrum te kunnen bouwen.
(40)
De centra bieden KMO's velerlei faciliteiten (bedrijfsruimte, apparatuur, mogelijkheden voor samenwerking, laboratoria en consulenten- en andere diensten). De huur die de KMO's voor de ruimte betalen en de prijzen die zij betalen voor de overige faciliteiten (zoals laboratoria en specialistische apparatuur) kunnen onder de marktprijs liggen, aangezien het voor sommige KMO's bijzonder moeilijk zou zijn dergelijke bedrijfsruimte en faciliteiten op de markt te vinden, althans voor prijzen die zij zich financieel kunnen veroorloven. Het voordeel voor de KMO's bestaat dan ook in het gebruik - tegen geringe kosten in vergelijking met de marktprijzen - van de ruimte van het centrum, de toegang tot andere diensten daarbij inbegrepen. De Commissie gaat ervan uit dat de maatregel in zoverre aan de KMO's-gebruikers een voordeel verleent dat de huur en/of de overige faciliteiten onder de marktprijs liggen.
(41)
De concurrentie wordt door de maatregel ongunstig beinvloed of mogelijkerwijze ongunstig beïnvloed, aangezien zij gericht is op bepaalde bedrijven, waarbij de doelgroep door het soort centrum wordt bepaald. Zoals in de overwegingen 6 tot en met 14 werd gesteld, zijn bedrijvencentra voornamelijk op alle soorten KMO's ingesteld, terwijl technologiecentra op innovatieve KMO's zijn gericht en incubatorcentra op pas opgerichte kleine en micro-ondernemingen. Er is natuurlijk ook een groot aantal mengvormen: zo kunnen bijvoorbeeld pas opgerichte ondernemingen ook innovatief zijn.
(42)
In het kader van de maatregel wordt niet uitgesloten dat de steun aan ondernemingen wordt verleend die activiteiten hebben in economische sectoren waar intracommunautair handelsverkeer plaatsvindt. Derhalve moet worden aangenomen dat de maatregel het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt.
(43)
Derhalve is de maatregel op het niveau van de gebruikers staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag in zoverre het de minimis-plafond van 100 000 EUR per begunstigde gedurende een periode van drie jaar overeenkomstig Verordening (EG) nr. 69/2001 niet wordt overschreden.
(44)
Wat de toepassing betreft van het de minimis-plafond op de diverse faciliteiten die door de centra worden geboden, stelt de Commissie het volgende vast:
-
Wat de huur van bedrijfsruimte betreft, heeft Duitsland zich ertoe verbonden de bepalingen van Verordening (EG) nr. 69/2001 op het niveau van de gebruikers van de centra te zullen naleven. Het eerdere gebrek aan transparantie van de maatregel wordt gecorrigeerd aangezien Duitsland zich ertoe heeft verbonden de in de huurprijs voor de door de KMO's gehuurde ruimte vervatte steunelementen te berekenen op basis van vergelijkbare huurprijzen voor soortgelijke bedrijfsruimten, en met name de officiële tabellen waarin de commerciële huurprijzen worden aangegeven (Gewerbemietspiegel). Op deze wijze zal Duitsland ervoor zorgen dat het de minimis-plafond van 100 000 EUR gedurende een periode van drie jaar in acht wordt genomen. Duitsland verbindt zich er daarom toe, aan iedere gebruiker van een centrum duidelijk te maken dat het gebruik van de diensten van het centrum steunelementen zou kunnen bevatten, die gelden als de minimis-steun, waarop de bepalingen van Verordening (EG) nr. 69/2001 van toepassing zijn.
-
Wat het gebruik van laboratoria en andere specialistische apparatuur betreft (met name in technologiecentra), deelde Duitsland mee dat eventuele steunelementen in een toeslag bij de door de gebruiker te betalen huur zijn weerspiegeld. Dit kan derhalve van de gewone huur worden gescheiden. Er wordt op gewezen dat Duitsland ook ten aanzien van deze toeslag voor het gebruik van laboratoria en specialistische apparatuur Verordening (EG) nr. 69/2001 in acht zal nemen.
-
Ten aanzien van de consulentendiensten echter is het steunelement niet beperkt tot het de minimis-plafond en moet dit derhalve als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG Verdrag worden beoordeeld.
2. Rechtmatigheid van de maatregel
(45)
Duitsland heeft zijn verplichting met betrekking tot artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag nageleefd.
3. Verenigbaarheid van de maatregel met het EG-Verdrag
(46)
Aangezien de in het kader van de steunregeling mogelijke maatregelen ten behoeve van KMO's (bv. ruimte, laboratoria en specialistische apparatuur), met uitzondering van consulentendiensten, niet als staatssteun worden beschouwd in zoverre het de minimis-plafond en de bepalingen van Verordening (EG) nr. 69/2001 in acht worden genomen, moeten alleen nog de consulentendiensten voor KMO's op verenigbaarheid met de gemeenschappelijke markt worden beoordeeld.
(47)
Met de steunregeling wordt beoogd de verspreiding en het commercieel gebruik van nieuw Duits en internationaal onderzoek en ontwikkeling op het gebied van algemeen management en ontwikkeling van ondernemingen te stimuleren. Zij bevordert derhalve technologieoverdracht en samenwerking tussen ondernemingen.
(48)
Overeenkomstig artikel 157 van het EG-Verdrag zijn de bevordering van technologie-overdracht en samenwerking tussen ondernemingen twee van de belangrijkste doelstellingen van de Gemeenschap. In zoverre draagt de steunregeling bij aan de doelstellingen van artikel 157. De Commissie heeft echter nog geen specifieke criteria opgesteld voor de beoordeling van steunmaatregelen die specifiek op die doelstellingen zijn toegesneden, ook al worden dit soort maatregelen dikwijls in het kader van het regionaal beleid van de Gemeenschap via het Europees Fonds voor Regionale Ontwikkeling bevorderd.
(49)
In dit verband wijst de Commissie tevens naar haar mededeling aan de Europese Voorjaarsraad „Samen werken aan werkgelegenheid en groei” (9), waarin het belang van het stimuleren van innovatie en innovatieclusters wordt onderstreept. De doelgroep voor de hier te onderzoeken maatregel omvat innovatieve technologiegeoriënteerde KMO's in de startfase; dit is tevens de belangrijkste doelgroep voor het stimuleren van de economische groei en werkgelegenheid.
(50)
Wat de consulentendiensten betreft, moet erop worden gewezen dat Duitsland zich ertoe heeft verbonden geen steun van meer dan 50 % van de subsidiabele kosten te verlenen. De steun voor consulentendiensten is derhalve in overeenstemming met Verordening, (EG) nr. 70/2001, en met name artikel 5.
(51)
De maatregel dient derhalve door de Commissie gunstig te worden beoordeeld.
VII. CONCLUSIE
(52)
Na de door Duitsland tijdens de formele onderzoeksprocedure aangebrachte wijzigingen komt de Commissie tot de volgende conclusie.
(53)
Wat de steun betreft die in het kader van de regeling aan een aantal KMO's wordt verleend voor het huren van bedrijfsruimte en het gebruik van laboratoria, specialistische apparatuur en/of andere faciliteiten, neemt de Commissie kennis van de toezegging van Duitsland ten aanzien van de regeling in kwestie Verordening (EG) nr. 69/2001 in acht te nemen.
(54)
Voorzover in het kader van de steunregeling voor de KMO's steun voor consulentendiensten voor KMO's in de centra wordt verleend, heeft Duitsland zich ertoe verbonden dit soort steun in overeenstemming met Verordening, (EG) nr. 70/2001, en met name artikel 5, te verlenen,
HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN:
Artikel 1
1. De steunregeling die Duitsland voornemens is in de periode 2004-2006 in te voeren voor de ontwikkeling van de gemeentelijke economische infrastructuur in het kader van de gemeenschappelijke taak „Verbetering van de regionale economische structuur” voor de aanleg en uitbreiding van industrie-/technologieparken die gebouwen en gemeenschappelijke diensten aanbieden voor nieuw opgerichte kleine ondernemingen, overeenkomstig deel II, punt 7 van het kaderplan, is geen steun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag voorzover Duitsland zijn toezegging om voor de huur van bedrijfsruimte, laboratoria, specialistische apparatuur en/of andere faciliteiten Verordening (EG) nr. 69/2001 in acht te nemen, nakomt.
2. De in lid 1 genoemde steunregeling is steun die verenigbaar is met de gemeenschappelijke markt overeenkomstig artikel 87, lid 3, onder c), van het EG-Verdrag voorzover Duitsland zijn toezegging nakomt om alle steun voor consulentendiensten ten behoeve van kleine en middelgrote ondernemingen die gebruikmaken van de diensten welke worden geboden in bedrijven-, technologie en incubatorcentra in overeenstemming met Verordening (EG) nr. 70/2001 te verlenen.
Artikel 2
Deze beschikking is gericht tot de Bondsrepubliek Duitsland.
Gedaan te Brussel, 3 mei 2005.