ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 8. července 2008
o opatřeních C 58/02 (ex N 118/02), která provedla Francie ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(oznámeno pod číslem K(2008) 3182)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2009/611/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 18. února 2002 oznámila Francouzská republika Komisi plán podpory restrukturalizace ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“) (2), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím společnosti Compagnie Générale Maritime et Financière (dále jen „CGMF“) (4) o částku 76 mil. EUR.
(2)
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES uvedené v článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (5).
(3)
Dne 8. října 2002 (6) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (7).
(4)
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
(5)
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (8) a od skupiny Stef-TFE dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy z 13. a 16. ledna a z 5. a 21. února 2003 předala Komise tyto připomínky Francii k vyjádření.
(6)
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společeností CFF a Stef-TFE dne 13. února 2003 (9) a dne 27. května 2003 (10).
(7)
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
(8)
V dopise ze dne 10. února 2003 (11) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (12) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(9)
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (13) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a skupinu Stef-TFE.
(10)
Rozhodnutím 2004/166/ES ze dne 9. července 2003 (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) (14) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. Jedna část činí 66 mil. EUR, druhá dosahuje maximální výše 10 mil. EUR a určí se v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému došlo po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
(11)
Dne 13. února 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Soud“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
(12)
Dne 8. září 2004 se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněná provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za slučitelné se společným trhem podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 (15).
(13)
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 mil. EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69 292 400 EUR.
(14)
Dne 15. června 2005 zrušil Soud rozhodnutí z roku 2003 ve věci T-349/03 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory. Důsledkem tohoto rozsudku se Komise znovu vrátila do fáze formálního vyšetřovacího řízení zahájeného rozhodnutím ze dne 19. srpna 2002 a byla zrušena rozhodnutí ze dne 8. září 2004 a 16. března 2005, která byla založena na zrušeném rozhodnutí z roku 2003.
(15)
Dne 25. října 2005 (16) předaly francouzské orgány Komisi informace o finanční situaci společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
(16)
Dne 17. listopadu 2005 (17) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (18).
(17)
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány (19) Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát. Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (20). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání veřejné služby“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 mil. EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není podporou, na základě judikatury ve věci Altmark (21), nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(18)
Dne 21. dubna 2006 byl oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (22) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně získají kontrolu nad společností SNCM (23), podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (24). Dne 29. května 2006 (25) přijala Komise rozhodnutí, kterým toto spojení schválila.
(19)
Dne 21. června 2006 (26) předaly francouzské orgány Komisi nařízení ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností CGMF, výnos č. 2006-606 ze dne 26. května 2006 o převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru a nařízení ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností SNCF.
(20)
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (27).
(21)
Dne 13. září 2006 se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, týkající se nových opatření provedených ve prospěch společnosti SNCM a zahrnujících plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 (28) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
(22)
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své přípomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (29).
(23)
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (30), Komise rozhodla udělit tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (31).
(24)
Komise dostala připomínky od společností CFF (32) a STIM Orbigny (dále jen „STIM“) (33) a zaslala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale stáhla je dne 28. května 2008.
(25)
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (34).
(26)
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Týká se článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 mil. EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za povinnosti vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože není oznamována Komisi.
(27)
Protože byl jistý počet informací předán Komisi až po uplynutí termínu původně stanoveného na 13. únor 2007 (35), Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit termín podávání připomínek stran do 14. března 2008.
(28)
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
2. URČENÍ PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
(29)
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), do které patří několik poboček v námořním odvětví a která se zabývá námořní osobní dopravou, přepravou automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií, Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
(30)
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní kontuinuity s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obsluhy Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
(31)
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
(32)
Hlavními pobočkami společnosti SNCM jsou společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (36), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) a Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (43) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (44), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (45) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), které vyplouvají převážně z Nice (46)), z nichž sedm přímo vlastní (47).
(34)
Pro úplnost je nutné připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována jako veřejná služba, pro kterou společnosti SNCM a CNM byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové smlouvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (48) a na základě evropského nabídkového řízení (49) vyhlášené korsickými samosprávnými orgány (50) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
(35)
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (51) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
(36)
Souběžně mají ostatní provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto trasách jsou obyvatelé Korsiky a jiné kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (52) a z 24. dubna 2007 (53).
3. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
(37)
Společnost SNCM provozuje jak přepravu cestujících, tak nákladní dopravu na dvou odlišných trzích: na jedné straně zajišťuje dopravu z Francie na Korsiku a do zemí Maghrebu a na druhé straně příležitostně do Itálie a Španělska.
3.1 Doprava na Korsiku
(38)
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček. Například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrná míra obsazení je proto poměrně nízká.
(39)
Společnost SNCM je zavedeným provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
(40)
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost Corsica Ferries France (CFF) je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o […] (54) a tento růst pokračuje. Dnes tak téměř […] osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři volí plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] použije plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] připadá na společnosti CMN.
(41)
Pozici, kterou za sedm let získala společnost CFF na dotčeném trhu, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnost CFF na trhu se zvýšil z 45 % v roce 2000 na […] % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období snížil z 53 % na […] %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram 1
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
(42)
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
(43)
V posledních dvou létech se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o […] % (- […] % pro spojení z Nice a - […] % u spojení z Marseille).
(44)
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že jen velmi obtížně se zpět získává důvěra uživatelů, silně otřesená stávkami a zmatky provázejícími sociální konflikty v létech 2004 a 2005 především u příležitosti privatizace společnosti. Získání důvěry je přitom nezbytnou podmínkou zastavení snižování podílu společnosti SNCM na trhu, jak se projevilo v posledních létech. Nárůst obchodního obratu v roce 2007 je za těchto okolností povzbudivým příznakem životaschopnosti společnosti, přestože přenechala značnou část trhu svému jedinému opravdovému konkurentu, jehož podíl na trhu je dnes jednoznačně vyšší.
(45)
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl v posledních 15 létech průměrně o 4 % ročně. Tento růst by měl pokračovat se zvýšením o […] % očekávaném v roce 2008 a mírnějším nárustem v následujících létech. Přesto se zdá, že nové subjekty se nesnaží na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
(46)
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, společnost CFF, mezi léty 1999 a 2007 výrazně zvýšila svou nabídku míst z 500 000 na […] mil. (z toho o […] % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z […] mil. v roce 2005 na […] mil. v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem […] procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 2007 […] %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
(47)
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu přibližně […] % na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou.
(48)
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN v de facto monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
(49)
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, mezi jednotlivými dopravci cestujících existuje konkurence. Společnosti SNCM a CMN mají v přepravě tohoto doprovázeného zboží většinu. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
(50)
Pokud jde o doprovázená poháněná plavidla (55) nakládaná na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku v tomto segmentu a získala přibližně […] % podílu na trhu.
3.2 Doprava do zemí Maghrebu
(51)
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zde představuje Alžírsko významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících a Tunisko trh méně významný s řádově 250 000 cestujících.
(52)
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu zaznamenal v posledních létech trvalý růst, a to řádově o 13 % v období mezi roky 2001 a 2005. Vzhledem k potenciálu růstu turistiky do této oblasti lze očekávat, že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
(53)
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). Podíl na trhu společnosti SNCM se v roce 2005 změnil z 24 % na […] %.
(54)
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM hned za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, přičemž tento podíl klesl ze 44 % na […] % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení ([…] %).
4. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
4.1 Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
4.1.1 Popis
(55)
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (56) oznámily francouzské orgány dne 18. února 2002 Komisi návrh podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 mil. EUR, přičemž 46 mil. EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (57). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní kapitál společnosti SNCM z 30 mil. na 106 mil. EUR.
(56)
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (58) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a přesun plavidel na různé spoje (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu) (59),
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 mil. EUR v hotovosti,
iii)
prodej části nemovitého majetku,
iv)
snížení počtu zaměstnanců (60) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 mil. EUR v roce 2001 na průměrně […] mil. EUR v létech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 mil. EUR v roce 2001 na […] mil. EUR ve stejném období,
v)
zrušení dvou z poboček, společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
(57)
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky,
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů,
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
(58)
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
(59)
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních údajů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměných (61). Finanční výhledy mimo jiné ukazují návrat ke kladným běžným výsledkům počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
(v milionech EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Skutečnost
Skutečnost
Plán
Skutečnost
Plán
Plán
Plán
Plán
Plán
Obchodní obrat
204,9
204,1
178
205,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Finanční ukazatele
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek / obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál / zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM.
(60)
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 mil. EUR a návrat k provozní výnosnosti předpokládané počínaje rokem 2003 umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 mil. EUR v roce 2001 na 120 mil. EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na […] mil. EUR na konci plánu (2006-2007). To mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 mil. EUR v roce 2002 na úroveň […] až […] mil. EUR v létech 2003 až 2005. V posledních létech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně, v plném vlastnictví, jednoho nebo dvou plavidel.
(61)
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukazují, že by se společnost SNCM měla vrátit na cestu výnosnosti ve všech uvažovaných případech.
4.1.2 Určení výše navýšení kapitálu
(62)
Metoda, kterou zvolily francouzské orgány (62) k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu čistých výpůjček na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Takové výše vlastních zdrojů má být dosaženo navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která jsou součástí plánu restrukturalizace.
4.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
4.2.1 Předběžná poznámka
(63)
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (63) a zvýšení ceny pohonných hmot.
(64)
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 mil. EUR v roce 2004 a - 25,8 mil. EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 mil. EUR v roce 2004 a - 28,8 mil. EUR v roce 2005.
(65)
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv převedených společností SNCM od roku 2002 (64)
Čistý výnos převodu
Datum
Převody navržené v oznámení z roku 2002 (v EUR)
25 165 000
Aliso (náhrada za plavidlo Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8.9.2004)
(…)
30.9.2004
Napoléon
(…)
6.5.2002
Monte Rotondo
(…)
31.7.2002
Liberté
(…)
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
(…)
20.1.2003
Dodatečné převody vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9.7.2003 (v EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
(…)
24.6.2003
Southern Trader
(…)
22.7.2003
Someca
(…)
30.4.2004
Amadeus
(…)
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Dodatečné převody provedené od rozhodnutí z července 2003 (v mil. EUR)
12,6
Asco
(…)
24.5.2005
Sud Cargos
(…)
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM (dříve obývané zaměstnanci společnosti SNCM)
(…)
Září 2003 až 2006
Celkem (v milionech EUR)
42,385
4.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(66)
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení (66) bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým subjektem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco společnost BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Stát se především vůči zaměstnancům zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (67). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM obchodní plán, který byl postoupen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
(67)
Memorandum o porozumění, na jehož základě je 75 % kapitálu společnosti převedeno na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
(68)
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že společnost CGMF se zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM o celkovou částku 142,5 mil. EUR.
(69)
Po navýšení kapitálu se plánuje snížit rušením akcií základní kapitál společnosti SNCM na minimum stanovené zákonem pro akciové společnosti, které se neobrací na spoření formou veřejných výzev.
(70)
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 mil. EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě snižování počtu zaměstnanců nabyvateli (68). Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili společnost a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
(71)
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převede na soukromé nabyvatele své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti a […] na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
(72)
Část III memoranda o porozumění také stanoví, že nabyvatelé a společnost CGMF upíší společně a zároveň nové akcie v celkové částce 35 mil. EUR a společnosti BCP/VT vloží na běžný účet částku 8,75 mil. EUR, která bude sloužit společnosti SNCM k řešení požadavků na hotovost. Odstavec III.2.7 memoranda o porozumění stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace.
(73)
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje rozvazující doložku převedení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí v míře, která by mohla zpochybnit jejich podnikatelský záměr a návrat společnosti k životaschopnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro odbobí, které začíná dnem 1. ledna 2007 […],
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Soudu či Soudního dvora jako zákaz některé činnosti nebo vnucení podmínek, které mají zásadní dopad na hodnotu společnosti […].
(74)
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM v nákladech vzájemných pojišťovacích organizací jejích důchodců, a to ve výši 15,5 mil. EUR a ode dne převedení vlastnictví podniku.
(75)
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
(76)
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda převedení SNCM a výše uvedená opatření.
(77)
Ve světle předcházejícího obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, která opravňují prověření z hlediska předpisů Společenství o státních podporách.
-
převedení 100 % podílu společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 mil. EUR a úhrada nákladů na vzájemné pojištění ve výši 15,5 mil. EUR),
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 mil. EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM,
-
navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR upsané společností CGMF společně a současně s vkladem ve výši 26,25 mil. EUR společností VT a BCP.
5. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
(78)
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření prováděných Francií ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
kapitálového vkladu společnosti CGMF do společnosti SNCM ve výši 76 mil. EUR v roce 2002 (z toho 53,48 mil. EUR za závazky veřejné služby a zbytek jako podpory na restrukturalizaci),
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 mil. EUR,
-
vkladu společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR,
-
převzetí některých dodatkových sociálních opatření ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF.
(79)
Toto rozhodnutí se netýká prověření minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení.
6. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ KOMISE V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.1 Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
(80)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
(81)
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o vazbách mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
(82)
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
(83)
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
6.2 Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
(84)
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
(85)
Komise napřed vzala v potaz výzvu francouzských orgánů ze dne 7. dubna 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), aby prověřila část kapitálového vkladu z roku 2002 ve světle jurisdikce ve věci Altmark, a v této souvislosti vyjádřila pochybnosti o dodržení podmínek (především druhé a čtvrté) stanovených soudcem Společenství v tomto rozsudku (69).
(86)
Za předpokladu, že by tato částka mohla být chápána jako podpora v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise ve svém rozhodnutí z roku 2006 vyjádřila přesvědčení, že nová výše podpory vyhodnocená s přihlédnutím k pokynům pro podpory na restrukturalizaci by měla být 15,81 mil. EUR. Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna vyrovnání požadovaná po společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
(87)
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu spojení na Korsiku.
(88)
Pokud jde o zápornou cenu převodu společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před převedením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila své pochybnosti obzvláště, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
(89)
Komise zpochybnila, že by se finanční opatření mohla odvolávat na pokyny pro podpory na záchranu a na restrukturalizaci.
(90)
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, pokud jde o současnost soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
(91)
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti o tom, zda dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR určená na podporu ve prospěch osoby nemohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
7. STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
7.1 Navýšení kapitálu z roku 2002
7.1.1 Částka 53,48 mil. EUR ve světle juridikatury ve věci Altmark
7.1.1.1 Dodržení čtyř kritérií Altmark
(92)
V dopise ze dne 7. dubna 2006 a v rámci připomínek předložených v návaznosti na rozhodnutí z roku 2006 vyzvaly francouzské orgány Komisi, aby shledala, že kvůli povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ za období 1991-2001 se nejedná u části navýšení kapitálu z roku 2002, přesněji u částky 53,48 mil. EUR, podle juridikatury ve věci Altmark o státní podporu, a vyjádřily přesvědčení, že v tomto případě jsou splněny čtyři podmínky stanovené uvedenou judikaturou.
(93)
Pokud jde přesněji o druhou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že podle rozsudku ve věci Altmark musí být předem stanoveny objektivně a jasně pouze parametry výpočtu. A v tomto konkrétním případě upřesňují, že částka 53,48 mil. EUR byla vyplacena v listopadu 2003 na základě výpočtových parametrů stanovených před dotčeným obdobím (1991-2001) (70).
(94)
Tím pádem podle Francie skutečnost, že k vyplacení částky přehodnocené kvůli nedostatečnému vyrovnání došlo až poté, nezpochybňuje její závěr, podle kterého výpočtové parametry sloužící k výpočtu vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR byly jasně a objektivně stanoveny před provedením úkolů vyplývajících z veřejné služby.
(95)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány se domnívají, že tato podmínka stanoví vlastnosti podniku pověřeného veřejnou službou jako kvalifikovaného a průměrně dobře hospodařícího, ale v žádném případě nezmiňuje požadavek průměrné nebo minimální výnosnosti dotčeného podniku.
(96)
V tomto smyslu se francouzské orgány domnívají, že společnost SNCM může za období od roku 1991 do roku 2001 uplatnit „presumpci dobrého hospodaření“ a že jí nemůže být přisuzována „presumpce špatného hospodaření“ jen kvůli finančním ztrátám, které utrpěla v období 1991-2001. Podle francouzských orgánů nelze ztráty společnosti SNCM přisuzovat jejímu špatnému hospodaření, nýbrž nepružnosti smluv uzavřených v roce 1991 a v roce 1996 a náhlé proměně dřívějšího trhu této společnosti, kde přešla z monopolního postavení do silně konkurenčního prostředí. Společnost SNCM se tedy údajně chovala jako průměrně dobře spravovaný podnik.
(97)
Francie zdůrazňuje, že veřejný subjekt byl jediným podnikem schopným plnit své povinnosti ohledně celoroční pravidelnosti a četnosti služeb, a to přes zahájení činnosti soukromého subjektu v roce 1996, který provozoval jen jistá spojení, a to pouze v hlavní sezóně. Ostatně údajně neexistuje v přesném slova smyslu podnik, který by mohl posloužit jako měřítko při rozhodování, zda výše vyrovnání udělená společnosti SNCM převyšuje náklady nutně vzniklé při výkonu povinností vyplývajících ze zajišťování veřejné služby, či ne. Podle francouzských orgánů by proto bylo choulostivou záležitostí provést srovnání mezi strukturou nákladů společnosti SNCM a jiných námořních dopravců vzhledem ke zvláštnostem činnosti SNCM a trhu, na kterém provozuje svoji činnost.
(98)
Přes faktickou nemožnost nalézt podnik, který by mohl sloužit jako měřítko pro dané období, se Francie domnívá, že se během jednání s Komisí v létech 2005 a 2006 snažila předložit objektivní a oprávněné podklady, které umožnily prokázat, že společnost SNCM je „středně velkým podnikem dobře spravovaným a vybaveným odpovídajícím způsobem“ a že je tedy splněna čtvrtá podmínka stanovená rozsudkem ve věci Altmark (71).
(99)
Francie se mimoto domnívá, že srovnání založené na dostupných informacích o struktuře nákladů společností CFF a SNCM zdaleka nevyvrací presumci dobrého hospodaření společnosti SNCM, a to především proto, že neumožňuje zohlednit značnou část nákladů spojených se zajišťováním veřejné služby v oblasti nákladní přepravy.
(100)
Francie dále tvrdí, že v daném případě je nutné chápat judikaturu vedoucí k rozsudku ve věci Altmark (a především rozsudek ve věci Ferring) jako ověření omezené na kontrolu, zda nedošlo k nadměrnému vyrovnání. V této souvislosti francouzské orgány uvádějí, že přidělené dotace nepřesáhly skutečné náklady společnosti SNCM spojené s jejími povinnostmi zajišťovat veřejnou službu, jak na to poukázala Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 (72).
(101)
Francouzské orgány dále tvrdí, že skutečnost uplatňování judikatury ve věci Altmark na smlouvu o pověření veřejnou službou pro období 2001-2006 by měla odstranit pochybnosti o uplatňování této judikatury na vyrovnání nákladů na veřejnou službu v období 1991-2001. Podle Francie byla vyrovnání přiznaná v obdobích 1991-2001 a 2002-2006 stejné povahy, protože parametry použité pro jejich vyměření, tedy náročné požadavky veřejné služby, přítomnost pouze jednoho podniku schopného je zajistit a schéma zohlednění provozních nákladů, byly stejné.
(102)
V důsledku toho se Francie domnívá, že existence závazků veřejné služby ve spojení s neexistencí nadměrných vyrovnání v období 1991-2001 potvrzují dodržení čtyř podmínek judikatury ve věci Altmark.
7.1.1.2 Slučitelnost částky 53,48 mil. EUR s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(103)
Pokud by Komise měla dojít k závěru, že tento zásah představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, domnívají se francouzské orgány, že je toto samostatné opatření nezávislé na plánu restrukturalizace z roku 2002 v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, přičemž tento soulad Soud ve svém rozsudku z roku 2005 nezpochybnil.
(104)
Francouzské orgány zdůrazňují, že v tomto případě je dotčená částka opatřením, které by nemělo být posuzováno podle pokynů pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 1999 nebo z roku 2004, a zejména by dotčená částka neměla být zohledňována při posuzování podmínek stanovených plánem z roku 2002. Podle Francie nemohou pokyny pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 2004 (bod 68) odůvodnit začlenění 53,48 mil. EUR do státních podpor na restrukturalizaci.
(105)
V tomto ohledu Francie tvrdí, že částka 53,48 mil. EUR pokrývající vyrovnání za náklady na veřejné služby za období 1991 až 2001 nepředstavuje opatření povolené během restrukturalizace, ať jde o plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 nebo o jeho aktualizaci, ale o opatření předcházející zmíněnému plánu restrukturalizace. Francouzské orgány mimoto uvádějí, že opatření, jehož cílem je vyrovnat náklady podniku vzniklé na základě jeho povinností vyplývajících z veřejné služby, nemají povahu podpory na restrukturalizaci, jak je definována v hlavních pokynech.
(106)
Francouzské orgány se domnívají, že přestože tato částka byla oznámena v rámci celkové finanční injekce jako podpora na restrukturalizaci, není Komise vázána označeními přijatými členskými státy a jejím úkolem naopak je, aby opatření nově označila jako opatření, které není státní podporou, nebo případně jako opatření státní podpory, přestože dotčený členský stát ho tímto způsobem nepředstavil.
7.1.2 Zůstatek oznámený jako státní podpora na restrukturalizaci
(107)
S ohledem na výše uvedené se Francie domnívá, že pokud je částka 53,48 mil. EUR považována za částku bez prvků podpory, nebo pokud je označena za podporu slučitelnou s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, nečinila by částka podpory, která má být považována za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002, 76 mil. EUR, nýbrž 15,81 mil. EUR.
7.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(108)
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v letech 2004/2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (73).
7.2.1 Záporná prodejní cena společnosti SNCM
(109)
Uplatňováním judikatury Společenství v této věci francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
(110)
Francie úvodem uvedla, že konečná cena 158 mil. EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a proto představuje tržní cenu.
(111)
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena tržní cenou.
(112)
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu 158 mil. EUR proběhnout v souladu s judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato negativní cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
(113)
Tento závěr by se nabízel jak při uplatňování přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (74)), tak i při uplatňování přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (75)).
(114)
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (76).
(115)
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (77) a kabinetu Oddo-Hastings (78) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně […] mil. EUR ke dni 30. září 2005 (79).
(116)
Pokud proto stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za své dluhy jen do výše likvidační hodnoty jeho aktiv (judikatura ve věci „Hytasa“ (80)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně […] mil. EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena 158 mil. EUR.
(117)
V případě druhé metody Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise právě v tomto rozhodnutí uznává platnost určitého počtu nákladů, které mohly vzniknout vyrovnáním pasiva věřiteli nebo likvidací v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
(118)
Na základě výše uvedených zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že všechny skutečné náklady, který by jako akcionář musela nést Francouzská republika, by se pohybovaly mezi […] a […] mil. EUR ke dni 30. září 2005.
(119)
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud byl nucen považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko vyrovnání pasiv nemůže být vyloučeno zejména s ohledem na předchozí případ posuzovaný Kasačním soudem ve Francii (81). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem, a že by měl být zohledněn ve výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(120)
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) po zaplacení přednostních pohledávek činila […] mil. EUR. Mezi ostatní náklady zohledněné v souladu s vyrovnáním pasiv státem patří zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a platba dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši […] mil. EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení […] až […] % této částky.
(121)
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (82) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soudce nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Podle této judikatury se francouzské orgány domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soudce stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
(122)
Při uplatnění judikatury ve věci Aspocomp v tomto konkrétním případě se Francie domnívá, že by stát musel zaplatit dodatečné náhrady za propuštění v celkové hodnotě pohybující se mezi […] a […] mil. EUR, což by nakonec vedlo k celkovým likvidačním nákladům hrazeným státem ve výši […] až […] mil. EUR.
(123)
Podle tohoto přístupu ukazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady státu při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
(124)
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
7.2.2 Společný kapitálový vklad akcionářů
(125)
Francie se domnívá, že se prostřednictvím této účasti chovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a menšinově po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie uvádí, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (83). Francie nicméně upřesňuje, že v případě ozdravného plánu, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
7.2.3 Doplňková sociální opatření (podpora ve prospěch osoby)
(126)
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, zejména na případ společnosti SFP - Société française de production (84), a domnívá se, že toto financování představuje podporu ve prospěch osoby, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila úhradu běžných dávek, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
7.2.4 Závěr
(127)
Pokud by Komise nicméně měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření zajištěním životaschopnosti společnosti SNCM umožnila zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, zejména na trhu zajišťujícím dopravní obslužnost Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (odstavec 283 jejího zrušeného rozhodnutí) a Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005. Soud zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na daných trzích.
(128)
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu zajištujícím dopravu na Korsiku (85).
(129)
Podle francouzských orgánů odpovídá plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě požadavkům slučitelnosti stanovených Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM údajně také umožní obnovit od konce roku 2009 dlouhodobou životaschopnost společnosti SNCM a jsou omezena na minimum nutné k návratu k této životaschopnosti.
7.3 Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
(130)
Francouzské orgány připomínají, že na jedné straně byly v období 2003-2006 provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky státní podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 mil. EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutné zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
8. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
8.1 Rozhodnutí z roku 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení
8.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(131)
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (86), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (87), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
(132)
Pokud jde o otázku snížení nákladů, společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (88).
(133)
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka 76 mil. EUR je fiktivní (89), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány, jí připadá nadhodnocený (90). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou nutné pro činnosti námořní společnosti (91).
(134)
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, kdyby společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
8.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE (92)
(135)
Skupina Stef-TFE zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN musí být analyzován jako čistě finanční aktiva. Podle skupiny Stef-TFE jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a konkurují si, pokud jde o spojení z Marseille, přestože obě společnosti jsou smluvními stranami smlouvy o pověření veřejnou službou.
(136)
Dopis uvádí, že skupina Stef-TFE by se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 mil. EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
8.1.3 Připomínky zástupců místních samospráv
(137)
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
(138)
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že podle něj existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
(139)
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
8.1.4 Připomínky Korsického dopravního úřadu
(140)
Korsický dopravní úřad (OTC) (93) zdůrazňuje, že do nabídkového řízení vyhlášeného za účelem uzavření smlouvy o pověření veřejnou službou přišla pouze jedna nabídka, a to nabídka podaná seskupením společností CMN a SNCM. Ve snaze zajistit kvalitní spolehlivou dopravní obslužnost začlenily korsické územní samospráva do své smlouvy vyrovnávací nebo opravné finanční mechanismy v závislosti na účinnosti a spolehlivosti služby. Poukázala také na skutečnost, že územní samospráva Korsiky zohlednila vývoj nabídky na dopravní obslužnost z přístavů kontinentální Francie od roku 1996 a závazky veřejné služby neomezila jen na spojení z Marseille.
(141)
OTC rovněž uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících, a její zánik by proto „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
8.2 Rozhodnutí z roku 2006 o prodloužení formálního vyšetřovacího řízení
8.2.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(142)
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(143)
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nedovolená opatření umožnila společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od doby svého fungování ztrácí část trhu.
(144)
Společnost CFF se domnívá, že existují alternativní možnosti přítomnosti společnosti SNCM na všech dotčených spojích, ať už v rámci pověření veřejnou službou nebo bez něj, což by znamenalo řadu výhod jak pro společnost SNCM, tak i pro hospodářskou soutěž všeobecně. Pokud jde o pověření veřejnou službou (94), společnost CFF se domnívá, že by společnost SNCM měla omezit svoji nabídku na spojeních poskytovaných v rámci pověření veřejnou službou, a tak by se zabránilo zneužívání jejího dominantního postavení na tomto trhu, zamezilo by se novým investicím a omezil by se sociální plán na 120 sezónních pracovních míst bez nákladného vypovídání smluv na dobu neurčitou. Pro spojení mimo pověření veřejnou službou společnost CFF navrhuje, aby společnost SNCM stáhla jednu sezónní loď.
8.2.1.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(145)
Pokud jde o částku 53,48 mil. EUR, společnost CFF si klade otázky o jejím možném dvojím zahrnutí do výpočtu vyrovnání ve výši 787 mil. EUR schválené rozhodnutím Komise z roku 2001.
(146)
Společnost CFF se domnívá, že judikatura rozsudku ve věci Altmark vznikla sice až po podpisu pověření veřejnou službou, ale vyrovnání vyplácená na jejím základě musí být prověřována s ohledem na kritéria uvedené judikatury. V tomto bodě se společnost CFF domnívá, že kromě prvního kritéria nejsou ostatní kritéria Altmark splněna.
(147)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium Altmark, společnost CFF pochybuje stejně jako Komise, zda je možné společnost SNCM považovat za v minulosti dobře řízený a odpovídajícím způsobem vybavený podnik. V tomto ohledu společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že více než 50 % ztrát společnosti SNCM pocházelo údajně z let 2000 a 2001, což by mohlo vézt k úvaze, že ztráty společnosti SNCM nesouvisejí pouze se závazky veřejné služby.
(148)
Pokud jde o možnost vyhodnotit tuto částku s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, společnost CFF se domnívá, že Soud vyzval Komisi k posouzení omezenému na kvalifikaci této částky jako státní podpory, a ne k jejímu odůvodnění podle výše uvedeného článku. Komise měla ověřit, zda tato částka není příliš vysoká v poměru k vícenákladům vzniklým plněním závazků veřejné služby.
8.2.1.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(149)
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává operační řízení společnosti SNCM a svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, která by měla celé operaci dominovat.
(150)
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 mil. EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v daném případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou operaci za akci státu souběžně probíhající s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (95).
(151)
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné, zdůrazňuje společnost CFF významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolávala Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje (96).
(152)
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si snížil možnosti budoucího zisku.
(153)
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit cenu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvateli na 640 až 755 mil. EUR (97) vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 mil. EUR k srpnu 2006.
(154)
Pokud jde posouzení opatření uskutečněných po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že splnila-li společnost SNCM podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 mil. EUR, pro období předcházejícímu druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR se toto označení stává značně sporným, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
(155)
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný s ohledem na zrušující doložku vyjednanou s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty v otázce vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (98). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání lodní flotily společnosti SNCM (99), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
(156)
Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti ke skutečnosti, že by nové státní podpory byly omezeny na minimum, jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM ze dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila v letech 2006 a 2007 ke krytí provozních ztrát společnosti. Společnost CFF se rovněž domnívá, že noví vlastníci společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
(157)
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (100). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003 (101).
(158)
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nových vlastníků, přísně spojený s prvním navýšením kapitálu o 142,5 mil. EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nových vlastníků nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami států, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti menšinového podílu společnosti CGMF.
(159)
Pokud jde o sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory ve prospěch osoby. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména uklidnění sociálních vztahů.
8.2.2 Připomínky společnosti STIM z Orbigny (skupina Stef-TFE)
8.2.2.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(160)
Společnost STIM zdůrazňuje, že vyplacením částky 53,48 mil. EUR jako vyrovnání za veřejnou službu stát odškodnil společnost SNCM dvakrát za stejné závazky veřejné služby. Společnost STIM se také domnívá, že uvedená platba neodpovídá kritériím stanoveným judikaturou rozsudku Altmark.
(161)
Pokud jde zejména o druhé a čtvrté kritérium Altmark, společnost STIM popírá jednak existenci předem objektivně a transparentně vytvořených kritérií a jednak srovnatelnost ukazatelů společností SNCM a CMN v období 1991-2001 (102). V tomto ohledu tvrdí, že údaje poskytnuté Komisi byly zjevně překroucené (103).
8.2.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(162)
Pokud jde o negativní prodejní cenu 158 mil. EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že přeceněná čistá účetní aktiva by umožnila likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 mil. EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
(163)
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na přehnanost zrušující doložky převodu do soukromého sektoru.
(164)
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná o likvidaci obtížnou ze sociálního hlediska.
(165)
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil., společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nerespektuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství s ohledem na nedostatečné záruky návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že u tohoto vkladu jde o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (104). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad představuje záruku francouzské vlády novým vlastníkům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
(166)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR podpory ve prospěch osoby, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
8.2.2.3 Slučitelnost s pokyny z roku 2004
(167)
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nových vlastníků k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možné odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost přidělených podpor v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
(168)
Společnost STIM se domnívá, že vyplacené částky jsou v rozporu se zásadou jednotnosti zavedenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální spory nelze analyzovat jako výjimečné, nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst na vrub podniku přijímajícímu podporu.
(169)
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje 98,25 mil. EUR, prostřednictvím prodeje dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tyto podíly nejsou strategické ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci, neboť nejsou „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemají povahu nepřevoditelných aktiv.
(170)
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMM neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil Odvolací soud v Paříži.
8.2.3 Připomínky společnosti SNCM
(171)
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko právního posouzení tohoto zásahu jako zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
(172)
Kancelář […], kterou konzultovala společnost SNCM, dospěla k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (105) (106) (107). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (108). Ve stejné zprávě se píše, že […].
(173)
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospěl k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností přijal označení francouzského státu za skutečného jednatele.
(174)
Kromě toho z faktů, obsažených ve zprávách Účetního dvora, údajně vyplývá, že chyby v řízení způsobené francouzským státem (109), jakožto skutečným manažerem společnosti SNCM, přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Újma, kterou způsobily chyby státu v řízení, je odhadována na […].
(175)
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že francouzský stát by byl odsouzen v soudním řízení o vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
(176)
Na základě odpovídající judikatury došel odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních dluhů společnosti SNCM. Následkem toho by akcionářský stát musel uhradit odhadem […] až […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku mezi […] a […] mil. EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 mil. EUR, se tedy francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
9. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
9.1 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení z roku 2002
9.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries
(177)
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
(178)
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány připomínají, že velká část programu snižování nákladů (110) již byla provedena. Kromě toho společnost SNCM v roce 2001 uvolnila částku 21,3 mil. EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
(179)
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že podíl vlastního kapitálu na celkovém zadlužení ve výši 0,79 je s výjimkou zvláštních případů (111) typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností.
9.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE
(180)
Francouzské orgány se domnívají, že skupina Stef-TFE popisuje vztahy mezi společnostmi SNCM a CMN v rámci výkonu smlouvy o pověření veřejnou službou způsobem, který neodpovídá skutečnosti.
(181)
Podle francouzských orgánů a v rozporu s připomínkami společnosti Stef-TFE volba dočasného seskupení podniků, v němž jsou společnosti SNCM a CMN společně pověřenými a ne vzájemně se podporujícími subjekty, v ničem „nutně nevyplynula z globální povahy nabídkového řízení“. Rozhodnutí vytvořit seskupení společností SNCM-CMN je výsledkem analýzy provedené oběma společnostmi, podle níž pokračování historického a přirozeného partnerství v této podobě a v rámci nabídkového řízení jim přinese jenom výhody - zejména pokud jde o konkurenceschopnost. Vstup společnosti CMN do tohoto seskupení je tedy výsledkem uváženého rozhodnutí společnosti CMN, založeného na posouzení vlastních zájmů, a ne na nutnosti vyplývající z podoby nabídkového řízení.
(182)
Francouzské orgány upřesňují, že v rozporu s připomínkami skupiny Stef-TFE nejsou společnosti SNCM a CMN ani nezávislé, ani v přímé konkurenci. Takováto situace by byla v rozporu se samotnou zásadou výlučné smlouvy o pověření veřejnou službou, kterou obě společnosti spolupodepsaly.
(183)
Francouzské orgány trvají na tom, že podíl společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí skupina Stef-TFE. Francie zastává stanovisko, že podíl společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
9.1.3 Vyjádření Francie k připomínkám zástupců místních orgánů
(184)
Francie obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, přesto by ale chtěla uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (112), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu (price leader).
9.2 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí z roku 2006
(185)
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti Komisi předložily už v roce 2003. Zejména zdůrazňují, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Soudem.
(186)
Pokud jde o pověření veřejnou službou pro spojení Marseille-Korsika, Francie odmítá jakýkoliv argument pro tvrzení, že zadávací řízení u smlouvy o pověření veřejnou službou nebylo regulérní. Ze skutečnosti, že tato národní řízení jsou před vnitrostátními soudci jakožto soudci Společenství na základě společného práva, podle Francie vyplývá, že se Komise nemůže odvolávat na zájem Společenství a prověřovat otázky týkající řízení při udělování smluv o pověření veřejnou službou.
9.2.1 Předběžné provádění opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
(187)
K obecné poznámce o předběžném provádění opatření označených Francií za podpory, francouzské orgány odpovídají, že dotčené provádění je odůvodněné zvláštními souvislostmi postupu, to znamená zrušením v roce 2005 schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat své povinnosti vyplývající ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijatých od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
(188)
Pokud jde o poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje, a tím pádem není důvod přerušit jejich provádění.
9.2.2 Navýšení kapitálu v roce 2002
(189)
Francouzské orgány především upřesňují, že nezpochybnily použitelnost rozsudku Altmark, a naopak upozorňují na některé nesnáze spojené s prováděním testu uloženého tímto rozsudkem, jelikož dotčená částka pocházela z předcházejícího období, a nemohla proto zohlednit nová kritéria.
(190)
Francie upřesňuje, že dotčených 53,48 mil. EUR je součástí 69,3 mil. EUR prohlášených Komisí v roce 2003 za slučitelné. Pochybnosti, které vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení z roku 2006, se tedy netýkají slučitelnosti těchto opatření, která není zpochybněna, jak to zřejmě tvrdí společnost STIM ve svých připomínkách, ale týkají se povahy podpory této částky udělené jako vyrovnání za náklady spojené se zajišťováním veřejné služby.
(191)
Podle Francie připomínky společností CFF a STIM nezpochybňují použitelnost první a druhé podmínky Altmark na tento konkrétní případ.
(192)
Pokud jde o třetí kritérium Altmark, francouzské orgány vyvracejí argument předložený společnostmi CFF a STIM, podle nějž platba této částky by nutně vedla k nadměrnému vyrovnání, neboť Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 povolila platbu 787 mil. EUR jakožto vyrovnání za náklady spojené s veřejnou službou. V tomto ohledu Francie upřesňuje, že Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 uznala, že tyto závazky byly vyrovnány nedostatečně a že částka 53,48 mil. EUR byla oprávněná jakožto vyrovnání za veřejnou službu.
(193)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že navzdory nepřítomnosti referenčního podniku, a tedy nemožnosti provést souhrnné srovnání společnosti SNCM a jiných podniků, což rovněž uvedla společnost CFF, francouzské orgány usilovaly o předložení podkladů umožňujících co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společnostmi STIM a CFF, podle nějž provozní náklady společnosti SNCM jsou vyšší než náklady společnosti CMN. I kdyby tomu tak bylo, francouzské orgány se domnívají, že míra produktivity společnosti SNCM se velmi blíží míře produktivity společnosti CMN. Z uvedeného plyne závěr, že společnost SNCM byla spravována stejně dobře jako společnost CMN, kterou společnost STIM ani jednou neoznačila za špatně spravovaný podnik.
(194)
Francie upřesňuje, že ztráty z období 1991 až 2001 nesouvisely pouze s výkonem veřejné služby, jak tvrdí společnost CFF, ale že závazky veřejné služby společnosti SNCM zabránily přizpůsobit se změnám konkurenčního prostředí. Francouzské orgány rovněž upřesňují, že tyto ztráty nejsou soustředěny do období 2000-2001, ale že se v tomto období urychlily z důvodu zvýšeného počtu plaveb společnosti CFF.
(195)
Pokud jde o slučitelnost 53,48 mil. EUR vyplacených jako vyrovnání za náklady veřejné služby podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, francouzské orgány připomínají, že jednak Komise již ve svém rozhodnutí z roku 2003 tuto částku prohlásila za slučitelnou s uvedeným článkem, jednak ji Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 nezpochybnil.
9.2.3 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(196)
Pokud jde o průběh prodeje, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně navržené pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský projekt, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát dokonce šel nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti, stanovené pro prodej veřejných podílů. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních podmínek a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky operace (kromě rozdělení kapitálu).
(197)
Pokud jde o zápornou cenu 158 mil. EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě dražší likvidace.
(198)
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého by společnost SNCM měla být prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě (113).
(199)
Francouzské orgány rovněž vyvracejí argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu loďstva společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila mezi 406,5 mil. EUR a 426,5 mil. EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM k 30. září 2005 přímo vlastnila. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel by se nezohlednily souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
(200)
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho podílu, čímž se ve stejné míře snížily možnosti zisku, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena 158 mil. EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
(201)
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, založeným především na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci soudního řízení o vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek Odvolacího soudu v Rouen ze dne 22. března 2005). Přestože se francouzské orgány domnívají, že jejich chování jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L.651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla použitelná na tento případ.
(202)
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměr, kterou obdržel stát přes společnost CGMF.
(203)
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM, a ne v rámci navýšení kapitálu o 35 mil. EUR, který následoval.
(204)
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nových vlastníků, jelikož s investicí nových vlastníků (26,25 mil. EUR) se může porovnávat pouze částka 8,75 mil. EUR. Posouzení prvního navýšení o 142,5 mil. EUR se pak může provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
(205)
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé vlastníky, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění přepravy na Korsiku. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou služby neumožňuje zvýšit výnosnost této investice.
(206)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR na sociální opatření, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou ve prospěch osob a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož jdou nad rámec zákonných a dojednaných povinností společnosti SNCM. Mimo jiné Francie připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
(207)
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 mil. EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení již bylo provedeno, přestože k tomu došlo se zpožděním. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
9.2.4 Slučitelnost s pokyny
(208)
Francie se domnívá, že s ohledem na výše uvedené částka podpory určená k posouzení s ohledem na pokyny činí 15,81 mil. EUR.
(209)
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 prvním navýšením kapitálů, přestože společnosti SNCM umožnilo obnovit vlastní kapitál, neztratila společnost SNCM povahu podniku v obtížích, protože cílem tohoto navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
(210)
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční „injekce“ vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla požádat o bankovní úvěr. Francouzské orgány připomínají, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout nové finance ve prospěch společnosti SNCM, a proto se tedy jedinými možnostmi staly privatizace nebo likvidace podniku.
(211)
Francie nesouhlasí s argumenty předloženými společnostmi CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl proveden i přes určité zpoždění a umožnil dosáhnout cílů v roce 2005. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM způsobené faktory mimo podnik si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a zavedení nových opatření.
(212)
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní návrat k životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně […] obratu společnosti SNCM) a s ohledem na důležitost fixních nákladů a potíže s přesuny 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
(213)
Pokud jde o omezení podpory na minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na striktní minimum, aby umožnila realizaci restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 mil. EUR, jak uznala Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM v částce 12,2 mil. EUR činí celkový vlastní příspěvek podniku 42,4 mil. EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, která nakonec činila 15,81 mil. EUR, jelikož ostatní opatření nepatří mezi státní podpory.
9.2.5 Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
(214)
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržovaly všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003 a závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
(215)
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci bude nadále činit 15,81 mil. EUR místo 69,3 mil. EUR.
(216)
V tomto ohledu Francie popírá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej svého podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá argument předložený společností STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
(217)
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF a jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika - Maghreb) netrpí nadkapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku a z ní jak v rámci, tak mimo pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
(218)
Pokud jde o argument předložený společností CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie-Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, kde společnost CFF má většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na dotčeném trhu.
10. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(219)
Čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(220)
Pro označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES musí být splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (114).
(221)
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové částce 274,54 mil. EUR prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
(222)
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené evropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(223)
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž)) (115), neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemní moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(224)
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto data změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechno subjekty Společenství. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi (116).
(225)
Komise se tudíž domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tří poslední kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES uvedená v bodě 220 tohoto rozhodnutí splněna. Následující části postupně posuzují, zda jednotlivá opatření představovala selektivní hospodářské zvýhodnění a případně zda jsou opatření posouzená jako státní podpora slučitelná se společným trhem.
10.1 Kapitálový vklad 53,48 mil. EUR jakožto vyrovnání za poskytování veřejných služeb
(226)
Přestože Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 přiznala části ze 76 mil. EUR, tj. 53,48 mil. EUR, povahu vyrovnání za závazky veřejné služby za přepravu na Korsiku v letech 1991 až 2001, přesto posoudila celý kapitálový vklad, tj. 76 mil. EUR, jako podporu na restrukturalizaci, jelikož tuto částku oznámily francouzské orgány z tohoto titulu. Ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005, který zrušil rozhodnutí Komise z roku 2003, soudce Společenství vyzval Komisi, aby částku 53,48 mil. EUR prověřila s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003 ve věci Altmark.
(227)
Francouzské orgány mimoto požádaly Komisi, aby část podpory na restrukturalizaci z roku 2002 nepovažovala z důvodu její povahy „vyrovnání za poskytování veřejných služeb“ za podporu s ohledem na judikaturu ve věci Altmark.
(228)
Vzhledem k tomu že se francouzské orgány odvolávaly v tomto případě na judikaturu ve věci Altmark a případně na odchylku stanovenou čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, musí se Komise v tomto ohledu vyjádřit, protože tyto argumenty jsou velmi důležité v argumentaci Francie (117).
10.1.1 Předběžné poznámky
(229)
Úvodem Komise připomíná, že navzdory skutečnosti, že rozsudek ve věci Altmark byl vynesen až po provedení uvedeného opatření, jsou kritéria stanovená soudcem Společenství v tomto rozsudku použitelná na tento případ.
(230)
Jak nedávno připomněl Soud (118), Soudní dvůr časově neomezil působnost vyjádření uvedených v rozsudku Altmark. V případě neexistence takovéhoto časového omezení jsou vyjádření vyplývající z výkladu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES plně použitelná na skutkovou a právní situaci této věci.
(231)
Nejprve je třeba poznamenat, že společnost SNCM vykazovala v letech 1991 až 2001 značné schodky u veškeré dopravní obslužnosti Korsiky podléhající závazkům veřejných služeb jako celku, a to navzdory státním dotacím povoleným rozhodnutím Komise z roku 2001 (119). Komise zjistila v odstavci 105 uvedeného rozhodnutí, že kumulovaná ztráta před zdaněním za období 1991-1999 za provozování služeb na Korsiku (120), jak ji stanovila zpráva odborného znalce pověřeného Komisí, činila včetně obdržených dotací 217 milionů francouzských franků, to znamená 33,08 mil. EUR.
(232)
Pokud jde o roky 2000 a 2001 (121), Komise uplatnila stejný přístup jako výše uvedená odborná zpráva a na základě poskytnuté výsledovky v analytickém členění přepočítala výsledek před zdaněním, od něhož odečetla rezervy na restrukturalizaci, které jsou již do oznámených nákladů na restrukturalizaci započteny. Komise mohla ostatně podle ročních závěrek ověřit, že během těchto dvou let nedošlo k prodeji plavidel.
(233)
Komise se domnívá, že ztráta z roku 2002 na spoji Marseille-Korsika nemůže být brána v úvahu s ohledem na skutečnost, že od 1. ledna 2002 byly provozní ceny za spojení z Marseille na Korsiku a výše finančního vyrovnání na rozdíl od úmluv z roku 1991 a z roku 1996 stanoveny veřejnými orgány a společností SNCM na smluvním základě.
(234)
Tím v souladu s přístupem a odůvodněním rozhodnutí z roku 2001 Komise dospívá k následujícím závěrům:
Tabulka č. 3
Výsledovka v analytickém členění za období 1991-2001
Síť Korsika
2001
2000
1991-1999 (122)
Celkem 1991-2001
Mil. FRF
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Výsledek před zdaněním
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Tvorba rezerv / opravná položka Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Tvorba rezerv / sociální plán
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Oprava výnosu (PH) u plavidel
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Hospodářský výsledek před zdaněním vyjma PH a vyjma restrukturalizace
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Celková úhrnná ztráta zaznamenaná společností SNCM na spoji Marseille-Korsika, kromě státních dotací povolených rozhodnutím z roku 2001, opravená o výnosy z lodí prodaných v tomto období a o náklady na restrukturalizaci, činí 53,48 mil. EUR za celé období 1991-2001.
(236)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že z kapitálového vkladu 76 mil. EUR oznámeného v roce 2002 (124) může být 53,48 mil. EUR ohodnoceno jako vyrovnání za veřejnou službu.
10.1.2 Existence hospodářské výhody s ohledem na judikaturu ve věci Altmark
(237)
Podle Soudního dvora, pokud má být státní zásah považován za vyrovnání představující protiplnění za služby provedené přijímacím podnikem v rámci plnění závazků veřejné služby, musí být proveden tak, aby dotčený podnik nebyl ve skutečnosti finančně zvýhodněn a aby tento zásah neuvedl dotčený podnik do konkurenčně výhodnějšího postavení oproti konkurenčním podnikům. V tom případě spadá takový zásah pod čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(238)
Nicméně aby tato náhrada nebyla považována za státní podporu, musí být splněn určitý počet kumulativních podmínek (viz poznámka pod čarou 68 tohoto rozhodnutí).
(239)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium, které Soudní dvůr uvedl v rozsudku Altmark, je třeba uvést, že společnost SNCM nebyla vybrána na základě postupu pro zadávání veřejných zakázek umožňujícího vybrat kandidáta schopného poskytovat tyto služby za co nejmenší náklady pro územní správní celek.
(240)
Pokud se postup pro zadávání veřejných zakázek neuskutečnil, Komise se domnívá, že je na členském státu, aby prokázal v souladu s požadavky judikatury Soudního dvora, že výše vyrovnání vyplaceného společnosti SNCM nepřevyšuje náklady vynaložené středně velkým, dobře spravovaným a odpovídajcím způsobem vybaveným podnikem při zohlednění příslušných příjmů a přiměřeného zisku z plnění závazků.
(241)
V tomto konkrétním případě francouzské orgány samy ve svém dopise ze dne 16. listopadu 2006 uznávají, že je v podstatě nemožné najít podnik, který by mohl sloužit jako referenční bod za období 1991-2001, a to kvůli závazkům veřejné služby, které váží společnost SNCM jako jediný podnik schopný jim dostát. Za těchto okolností se francouzské orgány snažily dodat podklady umožňující co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Přitom ale zdůrazňovaly, že tyto podniky neprovozují svou činnost ve stejných podmínkách jako společnost SNCM, která musela dodržovat podmínky vyplývající ze smlouvy o poskytování veřejných služeb v letech 1991 až 2001.
(242)
V tomto ohledu se Komise domnívá, že francouzské orgány ve své argumentaci neprokázaly, v čem představují referenční bod požadovaný judikaturou Společenství podniky, které ony samy považují za podobné. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že údaje poskytnuté Francií a týkající se těchto podniků jí neumožňují vyhodnotit uváděný stupeň podobnosti a ani analyzovat vliv odlišnosti zmiňovaných provozních podmínek na porovnání, které by mělo být provedeno za účelem uplatnění výše uvedeného čtvrtého kritéria.
(243)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že na základě informací a údajů poskytnutých francouzskými orgány v rámci tohoto řízení, nejsou tyto orgány schopny prokázat splnění čtvrtého kritéria Altmark.
(244)
S ohledem na předcházející vývoj se Komise domnívá, že dotčené opatření poskytlo společnosti SNCM hospodářské zvýhodnění. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto pouze společnosti SNCM, je toto hospodářské opatření selektivní. Proto náhrada poskytnutá společnosti SNCM v rámci smluv z let 1991 a 1996 ve výši 53,48 mil. EUR představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.1.3 Slučitelnost dotčeného opatření se společným trhem podle č. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(245)
Vzhledem k tomu, že se francouzské orgány odvolaly na odchylky podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise použije k vyhodnocení dotčeného opatření stejný přístup a stejné odůvodnění jako v rozhodnutí z roku 2001.
(246)
Podle tohoto článku se vyplacení státní podpory může vyhnout zákazu stanovenému článkem 87 Smlouvy o ES, pokud cílem dotčené podpory je pouze vyrovnat vícenáklady vzniklé plněním zvláštního úkolu svěřeného podniku, který byl pověřen zajištěním služby obecného hospodářského zájmu, a pokud se podpora jeví jako nutná, aby tento podnik mohl dostát svým závazkům veřejné služby v podmínkách hospodářské rovnováhy.
(247)
S ohledem na judikaturu použitelnou na období 1991-2001 (125) je úkolem Komise, jak to učinila ve svém rozhodnutí z roku 2001:
-
ověřit, zda lze služby, jejichž správa byla svěřena společnosti SNCM, označit za služby obecného hospodářského zájmu a
-
prověřit přiměřenost výše dotací poskytnutých společnosti SNCM v rámci závazků veřejné služby v oblasti námořní dopravní obslužnosti Korsiky vzhledem k vícenákladům, které vznikly společnosti SNCM plněním požadavků smlouvy o poskytování veřejné služby.
(248)
Pokud jde v tomto konkrétním případě o vyrovnání vyplacená za období 1991-2001, jak Komise konstatovala ve svém rozhodnutí z roku 2001, závazky veřejné služby uložené společnostem SNCM a CMN vyplývají ze dvou pětiletých smluv podepsaných společností SNCM a korsickým úřadem Office de transport de la Corse (OTC). Tyto smlouvy, jejichž právním základem je rámcová smlouva 1976-2001, upřesnily způsoby výkonu veřejné služby pro období 1991-1996 a 1996-2001. Stanovily také zásady vyplácení paušální částky vyrovnání čerpané z dotací určených na zajištění územní kontinuity jako protiplnění za uložené závazky.
(249)
Pokud jde o otázku, zda tyto závazky odpovídají skutečné potřebě veřejné služby, Komise ve výše zmíněném rozhodnutí z roku 2001 uvedla, že rámcová smlouva a pětileté smlouvy odpovídají zásadě územní kontinuity, jejímž cílem je omezit nevýhody vyplývající z ostrovní povahy a zajistit dopravu na Korsiku způsoby, které se co nejvíce blíží čistě kontinentálním spojům. Komise rovněž poznamenává, že tohoto cíle, který patří mezi oprávněné veřejné zájmy, nebylo historicky nikdy dosaženo pouhým působením tržních sil (126).
(250)
Komise se proto domnívá, že dopravní systém navržený v rámcové smlouvě a v pětiletých smlouvách odpovídá skutečné potřebě veřejné služby.
(251)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001, obdržela společnost SNCM v souladu s výše uvedeným právním rámcem v období 1991-2001 paušální roční dotaci, jejíž výše byla stanovena na pět let a upravována každý rok podle vývoje hrubého domácího produktu, informací a analytických účetních výkazů předkládaných společností SNCM.
(252)
V bodě 30 svého rozhodnutí z roku 2001 bere Komise na vědomí skutečnost, že „ (127) je částka ročních dotací vyplácena ve formě dvanácti stejně velkých měsíčních záloh. Aby bylo možné vyplatit zůstatek dotace, musí společnost SNCM předložit nejpozději k 1. červenci každého roku své hospodářské výsledky za uplynulý rozpočtový rok potvrzené státním kontrolorem. Případné přeplatky vyplacené společnosti SNCM se odečítají ze zálohy či záloh běžného účetního období. Mechanismus opravy záloh počítá také s případnými doplatky vyplacenými státem. Následně uzavřené smlouvy stanoví také pokuty, pokud během jednoho roku počet základních spojení neuskutečněných společnosti SNCM přesáhne 2 % počtu základních spojení stanovených ve smlouvě. Schvalující orgán může taktéž společnosti SNCM oznámit pozastavení paušálních dotací za zajištění územní kontinuity v případě významných událostí, které by způsobily přerušení veřejné služby.“
(253)
V bodě 82 téhož rozhodnutí Komise uvádí, že druhá část bodu IV stanoví, že „v případě, že hospodářské podmínky a zejména provozní náklady a úroveň provozu sloužící jako základ pro výpočet dotací by se výrazným způsobem zhoršily, společnosti SNCM a OTC se sejdou, aby společně prostudovaly opatření, která bude třeba provést v oblasti obslužnosti, cen nebo navýšení dotací s cílem obnovit finanční rovnováhu společnosti.“
(254)
S ohledem na výše uvedené a s ohledem na závěry svého rozhodnutí z roku 2001 se Komise domnívá, že vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacená státem není paušální z důvodu mechanismu umožňujícího upravit finanční nerovnováhu vzniklou nesouladem mezi skutečnými provozními náklady a náklady, které sloužily jako základ pro výpočet dotace.
(255)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001 (128), vyrovnávací platby obdržené v daném období v souladu s pětiletými smlouvami z roku 1991 a 1996 neumožnily společnosti SNCM zcela vyrovnat ztráty spojené s plněním závazků veřejných služeb. Komise se domnívala, že toto nedostatečné vyrovnání činilo 53,48 mil. EUR.
(256)
Komise dospěla k závěru, že částka 53,48 mil. EUR vyplacená státem se rovná nedostatečnému vyrovnání zjištěnému v období 1991-2001, a proto je přiměřená s ohledem na čisté náklady způsobené úkolem veřejné služby, který byl svěřen společnosti SNCM.
10.1.4 Závěr
(257)
Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že dotčené opatření představuje státní podporu slučitelnou se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Vzhledem k tomu, že opatření bylo provedeno dne 14. listopadu 2003, Komise uvádí, že tato státní podpora je protiprávní.
(258)
V této souvislosti částka podpory považovaná za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002 činí 22,52 mil. EUR (129). Tato částka se přidá k opatřením oznámeným v roce 2006, pokud jejich součástí jsou podpory na restrukturalizaci (viz oddíl 10.5 tohoto rozhodnutí).
10.2 Prodej společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu 158 mil. EUR
(259)
Komise musí v tomto konkrétním případě posoudit, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR poskytnutý před prodejem společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, tedy v konečném důsledku záporná prodejní cena podniku za stejnou částku, je prosta prvků státní podpory.
(260)
Otevřené, transparentní a nediskriminační výběrové řízení, na jehož základě stát prodal podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce vyšší než prodejní cena), neumožňuje s jistotou vyloučit existenci podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (130).
10.2.1 Výchozí právní rámec
(261)
Aby bylo možné ověřit, zda podnik nepožívá ekonomické výhody vzniklé kapitálovým vkladem státu, Komise v podstatě uplatňuje kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“). Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem, který vyplývá z článku 295 Smlouvy o ES. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku v souvislostech odpovídajících obvyklým tržním podmínkám považovat za státní podporu (131).
(262)
Pro tento účel může Komise rovněž vyhodnotit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými perspektivami návratnosti investovaného kapitálu. Tento přístup uznal platným soudce Společenství v rámci několika věcí (132).
(263)
Podle ustálené judikatury kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv perspektivy zisku, i dlouhodobé, představuje státní podporu (133).
(264)
Soudce Společenství rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými perspektivami výnosnosti by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (134).
(265)
Přesněji řečeno, Soud ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory: „je třeba posuzovat, zda by bylo možné soukromého investora velikosti srovnatelné s orgány spravujícími veřejný sektor za podobných okolností přimět k tomu, aby provedl stejně velký vklad kapitálu v rámci prodeje dotčeného podniku, nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (135).
10.2.2 Uplatňování na tento případ
(266)
S ohledem na výše uvedené a s cílem určit povahu podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a v poměru k ostatním řešením, včetně řešení žádný zásah nepodniknout, řešením nejlevnějším, což by vedlo, pokud tomu tak je, k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (136).
10.2.2.1 Dodržování zásady soukromého investora v tržním hospodářství
(267)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že se velké skupiny podniků v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společnosti nemohou nezajímat o sociální důsledky způsobené zavřením nebo zrušením.
(268)
Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům zahrnujícím opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, která jdou často dále, než stanoví zákon a kolektivní smlouvy.
(269)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že společnost SNCM je společností kontrolovanou státem prostřednictvím skupiny CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
Komise se domnívá, že za předpokladu likvidace společnosti SNCM (137) by taková opatření byla zavedena vedle těch vyplývajících ze zákonných požadavků s cílem nepoškodit pověst značky holdingu, k němuž patří, a jméno jeho konečného akcionáře (138).
(271)
Komise připomíná, že vidina likvidace podniku v roce 2004 vyvolala řadu významných sociálních nepokojů. Vyhrocený sociální konflikt v září 2004 například zablokoval loďstvo společnosti SNCM na 16 dnů. Komise doplňuje, že francouzské orgány na základě číselných údajů prokázaly, že stávky v roce 2004 zhoršily obraz příslušného holdingu u zákazníků, a způsobily tak újmu, neboť snížily počet cestujících přepravených společností SNCM a tím obrat společnosti. Komise mimoto zdůrazňuje, že se v důsledku zhoršených sociálních vztahů v létě 2004 zhoršila finanční situace společnosti SNCM a akcionář společnosti zavedl po konzultaci s odborovými organizacemi na jaře roku 2005 sociální plán pozastavený v dubnu 2005. Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že se prokázalo, že by v případě likvidace společnosti SNCM nepřevzetí odpovědnosti skupinou CGMF za doplňkové náhrady za propuštění jistě poškodilo pověst holdingu, ke kterému společnost patří, a jeho konečného akcionáře.
(272)
Proto se Komise domnívá, že náklady spojené s těmito opatřeními musí být započteny do výpočtu nákladů na likvidaci. Uvedené náklady by byly připsány k likvidační hodnotě společnosti SNCM, pokud by byla pozitivní a/nebo by byly uhrazeny přímo společností CGMF/státem, jakožto akcionářem. Komise se domnívá, že všechna ostatní řešení by nezohlednila sociální skutečnost, jíž v dnešní době čelí velké skupiny podniků (139).
(273)
Pro vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře zvolila Komise minimální předoklad, to znamená pouze doplňkové náhrady za propuštění.
(274)
V tomto ohledu se francouzské orgány domnívají, že na základě sociálního plánu z roku 2005, založeného na sociálním plánu z roku 2002, je nutné vycházet z rozpětí od […] do […] EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR. Francouzské orgány upřesňují, že nejnižší hranice uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny s ohledem na velký podíl zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti související s likvidací společnosti a s propuštěním všech zaměstnanců nelze srovnávat s úpravou počtu zaměstnanců, která umožňuje pokračování v činnosti, jak tomu je v referenčním sociálním plánu.
(275)
Odborný znalec Komise provedl srovnávací analýzu číselných údajů poskytnutých francouzskými orgány se sociálními plány nedávno provedenými ve Francii. Sociální plán společnosti Hewlett Packard v roce 2003 stál 214 000 EUR na osobu a v roce 2005 mezi 50 000 a 400 000 EUR. Sociální plán z roku 2004 provedený společností Péchiney po sloučení se společností Alcan stál 128 000 EUR na osobu. Během sociálního plánu společnosti Giat Industries v roce 2004 byly celkové náklady na zaměstnance přibližně 162 000 EUR, zatímco u společnosti Gemplus v roce 200 271 000 EUR a u společnosti Danone (výroba oplatek) v roce 200 169 000 EUR. Společnost Yves Saint Laurent Haute Couture oznámila v roce 2002 sociální plán s náklady 115 000 EUR na zaměstnance. Plán Power 8 oznámený společností Airbus France v únoru 2007 počítal s náklady 68 000 EUR na zaměstnance (140). V roce 2008 činily náklady sociálního plánu společnosti Michelin 157 400 EUR na zaměstnance.
(276)
Pokud jde o přístavní dělníky, Komise upřesňuje, že Účetní dvůr ve své veřejné tematické zprávě z července 2006 nazvané „Francouzské přístavy čelí změnám v námořní dopravě: neodkladnost kroků“ připomíná, že celkové náklady na osobu podle sociálního plánu z roku 2004 činily 145 000 EUR za odchod v případě samostatných přístavů a 209 000 EUR u odchodu z přístavu v Marseille.
(277)
Komise připomíná, že její rozhodnutí ze dne 17. července 2002 týkající se společnosti Société Française de Production umožní nastínit velkorysost nákladů v případě privatizace podniku v obtížích. Velkorysost tak stála stát 43,1 mil. EUR (což je 151 000 EUR na zaměstnance, přičemž plán počítal s odchodem 285 zaměstnanců), které se připočítají k nákladu 5,3 mil. EUR za zákonné a smluvní závazky (což představuje celkové náklady 169 000 EUR na zaměstnance).
(278)
S ohledem na tuto srovnávací analýzu se Komise domnívá, že předpokládaná částka […] EUR vyplacená každému zaměstnanci jako doplňková náhrada za propuštění odpovídá nákladům na zaměstnance propuštěného v rámci sociálních plánu provedených soukromými akcionáři ve stejném období.
(279)
Komise se domnívá, že předpoklad propustit všechny zaměstnance společnosti SNCM v rámci likvidace společnosti je tím nejpravděpodobnějším předpokladem zejména proto, že přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 ještě nebylo předmětem nabídkového řízení, a tudíž ani konečného rozhodnutí. Kromě toho je vzhledem ke znepokojující finanční situaci společnosti SNCM nepravděpodobné, že by byl vypracován plán pokračování činnosti, aby se společnost mohla stát subjektem řízení kvůli platební neschopnosti a aby se mohlo předejít propouštění z práce.
(280)
S ohledem na výše uvedené informace Komise bere za svou celkovou částku […] mil. EUR, kterou by společnost CFMF (stát) bývala musela věnovat na doplňkové náhrady za propuštění.
(281)
V této fázi analýzy Komise musí stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez doplňkové náhrady za propuštění. Je to totiž právě rozdíl mezi touto likvidační hodnotou, pokud by byla pozitivní, a doplňkovými náhradami za propuštění, který musí být porovnán se zápornou prodejní cenou, aby bylo možné ověřit, zda se stát choval jako soukromý investor v tržním hospodářství. Komise proto vychází z výpočtu nově oceněných čistých aktiv. Podle metody nově oceněných čistých aktiv je nedostatečnost aktiv uznána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle větší než čistá účetní hodnota) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
(282)
Aby bylo možné konstatovat nedostatečnost aktiv v tomto konkrétním případě, Komise za pomoci svého odborného znalce (141) ověřila, jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM do té míry dostatečná, aby šlo uspokojit přednostní a nepřednostní věřitele (včetně zaměstnanců v rámci klasických pohledávek).
(283)
Komise se domnívá, že metoda ocenění čistých aktiv je metodou běžně používanou k ocenění společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, jelikož její hlavní akcionář má jako náhradní možnost k prodeji pouze vyhlášení úpadku společnosti, která by byla likvidována.
(284)
Pokud jde o další metody ocenění, a to zejména o metodu diskontovaných volných provozních peněžních toků, se Komise domnívá, že se pro tento případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což není případ SNCM.
(285)
Komise zvolila jako referenční datum pro ocenění společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
(286)
Komise bere na vědomí zejména skutečnost, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young kvantifikaci likvidačních nákladů podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila i společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na […] mil. EUR.
(287)
Pokud jde o ocenění přímo vlastněného loďstva (142), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM stanovena specializovaným makléřem BRS na […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila loďstvo společnosti SNCM na […] mil. EUR po diskontu (143), provizi za zprostředkování (144) a nákladech spojených s právním rizikem (145).
Tabulka č. 4
Scénáře ocenění aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
Hodnota aktiva
znalec Komise
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
-
Přímo vlastněná plavidla
(…)
(…)
-
Budovy (146)
(…)
(…)
Dlouhodobé investice (147)
(…)
(…)
Dlouhodobá aktiva
(…)
(…)
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky
(…)
(…)
Ostatní pohledávky (148)
(…)
(…)
Čistá finanční disponibilita
(…)
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
(…)
(…)
Aktiva celkem
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
(288)
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem ocenění aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty k odmítnutí ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
(289)
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise belgická státní společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, například prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech jsou podobné diskontům uplatňovaným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
(290)
Pokud jde o právní rizika, se Komise vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, domnívá, že argumenty odůvodňující uplatňování právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
(291)
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění dlouhodobých investic, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z […] mil. EUR na […] mil. EUR). V této souvislosti a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za […] mil. EUR poskytnutou Komisi v rámci tohoto šetření se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku […] mil. EUR je v podmínkách likvidace společnosti rozumné.
(292)
Pokud jde o ocenění ostatních položek aktiv, znalec Komise neměl zvláštní připomínky. Nepřijal ale položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka by měla být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
(293)
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
(294)
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na […] mil. EUR a na […] mil. EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo doplňkovou náhradu za propuštění).
(295)
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na […] mil. EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statusu a uplatňované kolektivní smlouvy (plavební personál, pozemní personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([…] mil. EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([…] mil. EUR), zákonné odškodnění za propuštění ([…] mil. EUR) a příspěvek Delalande ([…] mil. EUR) (149).
(296)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na […] mil. EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (150) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (151).
(297)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši […] mil. EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále, které bylo stanoveno dotčenou smlouvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná […] % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši […] mil. EUR, to znamená přibližně […] mil. EUR.
(298)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (152), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (153) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši […] mil. EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu ve výši […] mil. EUR.
Tabulka č. 5
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
Hodnota pasiva
znalec Komise
Přednostní závazky, z nichž
-
sociální a daňové závazky
(…)
(…)
-
finanční závazky ručené aktivy (154)
(…)
(…)
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody
(…)
(…)
Náklady na připojištění důchodců (155)
(…)
(…)
Náklady na likvidační řízení
(…)
(…)
Provozní ztráty z odstavení lodí (156)
(…)
(…)
Uspokojení přednostních věřitelů
(…)
(…)
Nezajištěné závazky (157)
(…)
(…)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
(…)
(…)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
(…)
(…)
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
(…)
(…)
Uspokojení nepřednostních věřitelů
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborníka Komise.
(299)
Komise poznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o přednostní sociální pasivum, to znamená náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody, znalec Komise ověřil výpočtové vzorce pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neobjevil ani neobvyklé skutečnosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku […] mil. EUR vyplacenou francouzskými úřady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy za přiměřenou.
(300)
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný Obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dvě měsíce s možností dalšího prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů z důvodu jejích závazků při zajišťování veřejné služby.
(301)
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o nezajištěné závazky. Upravil ale částku […] mil. EUR vzniklou přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“ o částku […] mil. EUR. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ocenění aktiv společnosti SNCM.
(302)
Pokud jde o náklady sociálního plánu mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě doplňkového odškodnění za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů právních sporů by mělo být sníženo na […] mil. EUR místo částky […] mil. EUR uváděné francouzskými orgány. V tomto bodě se Komise domnívá, že by sice odborové organizace jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (158), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat (což představuje […] pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezmeme-li v úvahu hrubou měsíční mzdu ve výši […] EUR s odškodněním odpovídajícím platu za 9 měsíců u prvních […] pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a platu za 6 měsíců u […] dalších, dojdeme k částce […] mil. EUR.
(303)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady zřejmě použité pro výpočet jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu hospodářského zájmového sdružení GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V této souvislosti se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu mezi 30. zářím a dnem skutečného prodeje.
(304)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR.
(305)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR) a nepřednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR).
(306)
V souvislosti s nevyrovnáním pasiv (viz níže), vzhledem k bodu 0 tohoto rozhodnutí a kvůli nedostatečnosti aktiv, by se náklady likvidace společnosti SNCM společností CGMF omezily na náklady spojené s doplňkovým odškodněním za propuštění, to znamená na částku […] mil. EUR.
(307)
Z toho plyne, že rozhodnutí francouzských orgánů prodat společnost SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v porovnání s minimálními náklady na její likvidaci ve výši […] mil. EUR lze považovat za shodné s rozhodnutím, které by učinila soukromá skupina podniků v tržním hospodářství.
10.2.2.2 Následky soudní likvidace společnosti SNCM
(308)
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů, podle nějž stát jakožto většinový akcionář by mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku (viz níže). Podle francouzských orgánů se musí v tomto případě při výpočtu nákladů na likvidaci pro akcionářský stát zohlednit vnitrostátní právo, jak to Komise uznala ve svém rozhodnutí ABX Logistic (159), a výpočet musí být vyhodnocován případ od případu s ohledem na zvláštnosti dotčeného odvětví (160) a okolnosti každého jednotlivého případu.
(309)
V tomto konkrétním případě Komise zaznamenává, že francouzské orgány ji dne 28. března 2006 předaly dokumenty potvrzující, že akcionář společnosti SNCM hledal pro něj co nejlevnější řešení a od začátku prověřoval zároveň dvě možnosti, tedy likvidaci podniku a její prodej za zápornou cenu.
(310)
Na základě výše uvedených znaleckých posouzení předaných Komisi se francouzské orgány domnívají, že veškeré skutečné náklady, které by Francouzská republika jako akcionář musela prostřednictvím společnosti CGMF uhradit, by dosáhly ke dni 30. září 2005 částky […] až […] mil. EUR. Tento odhad především zohledňuje riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě doplňkového odškodnění za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je třeba zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(311)
Vyvstává otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jako akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možné určit, jestli by soukromý informovaný akcionář vzhledem k možnosti odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah (161) dal raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu 158 mil. EUR, než by se tomuto riziku vystavil.
a) Možné odsouzení státu k vyrovnání pasiv
(312)
Ve francouzském právu má likvidátor společnosti v likvidaci možnost zahájit řízení ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „řízení o vyrovnání pasiv“, v rámci plánu zachování společnosti, nuceného vyrovnání nebo soudní likvidace (162).
(313)
Zahájení řízení o vyrovnání pasiv vůči bývalým vedoucím společnosti v konkurzu je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů likvidátora.
(314)
Francouzské orgány zastávaly v několika dopisech Komisi názor, že nejpravděpodobnějším scénářem je odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, a že tento předpoklad má být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
(315)
Společnost SNCM zaslala v korespondenci ze dne 28. února 2008 také zprávu odborných znalců, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedeného proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
(316)
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že s ohledem na nedostatečnost aktiv společnosti SNCM (viz výše) a na možné uplatnění občanskoprávní odpovědnosti likvidátora v případě nečinnosti podle zákona z roku 1985 a od roku 2005 práva věřitelů jednat by za předpokladu soudní likvidace společnosti SNCM (163) bylo s největší pravděpodobností proti francouzskému státu zahájeno řízení o vyrovnání pasiv.
(317)
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým zákonným nebo skutečným vedoucím s výhradou splnění čtyř kumulativních podmínek.
i) Uznání státu za zákonný nebo skutečný řídící orgán podniku v soudní likvidaci (164)
(318)
V tomto konkrétním případě Komise poznamenává, že znalec společnosti SNCM poskytl podrobnou analýzu vedoucí k závěru, že francouzský stát by s největší pravděpodobnosti byl označen za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Výše uvedená znalecká zpráva prokázala v souladu s odpovídající judikaturou (165), že stát prováděl po dlouhou dobu aktivní kroky ve správě a vedení společnosti, které zjevně nespadají do rámce administrativní kontroly zavedené zákonem. Podle zprávy znalce společnosti SNCM stát především přijímal rozhodnutí v rámci kontrolních pravomocí, které sám zavedl, čímž je vyžíval k přijímání rozhodnutí ve jménu společnosti místo jejích vedoucích pracovníkům, kterým právo přijímat tato rozhodnutí vlastně náleželo. Navíc se zdá, že řídící orgány společnosti SNCM nebyly při správě podniku na státu vůbec nezávislí. A protože stát sám přijímal strategická rozhodnutí, aniž o tom informoval vedoucí orgány společnosti SNCM, vlastně je nahrazoval.
(319)
Komise shledává, že francouzské orgány ve své korespondenci ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady k označení francouzské státu za skutečného správce společnosti SNCM. V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce by nepochybně označil stát jako akcionáře společnosti SNCM za skutečný řídící orgán podniku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení vynesené v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku požívajícího zmíněných opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
(320)
Za těchto okolností není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení prvků uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž Komise dospěla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem, skutečným řídícím orgánem společnosti v soudní likvidaci
(321)
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát jako skutečný řídící orgán společnosti SNCM dopustil v řízení společnosti chyb.
(322)
Zejména se uvádí, že se francouzský stát dopustil chyb v investicích […]. Stát se údajně rovněž dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti […].
(323)
V tomto ohledu […] (166). V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké s ohledem na kritéria […] posuzování chyb řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce dospěl k závěru, že se vnitrostátní orgány dopustily zmíněných chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
(324)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopady 2006 poskytly ocenění nedostatečnosti aktiv společnosti SNCM na základě výše uvedených znaleckých zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings. Komise bere na vědomí, že znalecké posudek společnosti SNCM týkající se vyrovnání pasiv předané Komisi v únoru 2008 je založené na stejných zprávách a konstatuje nedostatečnost aktiv v případě soudní likvidace společnosti. Zejména zpráva kabinetu Oddo-Hasting poukazuje na nedostatečnost aktiv ve výši […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi hodnotou aktiv společnosti SNCM ([…] mil. EUR) a hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na […] mil. EUR a nepřednostní na […] mil. EUR).
(325)
Komise uvádí, že v souladu s uvedenými francouzskými právními předpisy je shledána nedostatečnost aktiv, jakmile likvidátor společnosti nemá k dispozici dostatečná aktiva, aby mohl uspokojit věřitele, ať už jsou přednostní, nebo ne. Pokud jde zejména o sociální pohledávky podniku, sociální pasiva podniku jsou minimálně tvořena klasickými zaměstnaneckými pohledávkami, tedy pohledávkami, které jsou dány přímo pracovní smlouvou, kolektivní smlouvou nebo zákonem a které likvidátor automaticky zapíše jako pasiva společnosti (167).
(326)
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
(327)
Podle francouzských orgánů není ve francouzském právu úkolem žadatele o vyrovnání pasiv určit částku navýšení pasiv vzniklou chybou řízení řídícího orgánu. Řídící orgán právnické osoby může být na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba v řízení, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (168).
(328)
V tomto konkrétním případě bere Komise na vědomí, že znalec společnosti SNCM považuje zřejmý vztah mezi chybami v řízení a zjištěnou nedostatečností aktiv za zjištěný. Na základě odhadů předložených zmíněným znalcem by finanční škoda vyplývající z neúplného seznamu chyb státu v řízení uvedených v 322. bodě odůvodnění tohoto nařízení činila […] mil. EUR (169).
(329)
Francouzské orgány […] (170).
(330)
Komise mimoto konstatuje, že francouzské orgány v dopisech ze dne 16. listopadu 2006, 27. dubna 2007 a 28. března 2006 […] (171). Francouzské orgány […] (172). Samy francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopadu 2005 přiznaly, že „bylo jasné, že akcionářský stát, jehož by soudce označil za skutečný řídící orgán společnosti SNCM, společnosti s ručením omezením, by byl nejspíš odsouzen podle článku L651-2 obchodního zákoníku, aby uhradil celou nedostatečnost aktiv společnosti SNCM“.
(331)
V okolnostech tohoto konkrétního případu není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení informací uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž dospěla ve výše uvedeném oddíle 0.
b) Odhad celkových nákladů soudní likvidace společnosti SNCM
(332)
S ohledem na výše uvedené není při současné stavu věcí úkolem Komise stanovit skutečné ekonomické náklady spojené s odpovědností akcionáře.
(333)
V tomto ohledu Komise uvádí, že za podobných okolností je na základě článku L624-3 obchodního zákoníku skutečný nebo zákonný řídící orgán společnosti v konkurzním řízení odsuzován k uhrazení části nebo celku zjištěné nedostatečnosti aktiv.
(334)
Komise shledává, že výše uvedený článek ponechává soudcům naprostou svobodu k posouzení, zda je na místě odsoudit vedoucího k zaplacení celého sociálního závazku nebo jen jeho části. Z příslušných judikatur vyplývá, že soudy přihlížejí k chování stíhaných řídících orgánů a upravují rozsudky na základě prokazatelných zjištění.
(335)
Jak bylo uvedeno výše, domnívají se francouzské orgány, že francouzský stát by musel uhradit částku pohybující se přibližně mezi […] a […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená […] mil. EUR až […] mil. EUR.
(336)
Komise zdůrazňuje, že společnost Les Mines de Salsignes, nepřímá dceřiná společnost společnosti BRGM (veřejná průmyslová a obchodní organizace) (173) se ocitla v podobné situaci jako společnost SNCM. V tomto případě obchodní senát Kasačního soudu odsoudil společnost BRGM a její dceřiné společnosti jako skutečné vedoucí orgány solidárně s ostatními vedoucími společnosti Les Mines de Salsignes k uhrazení celé částky nedostatečnosti aktiv (174). Podíl sociálních závazků, který musely uhradit společnosti Coframines a BRGM, a v konečném důsledku tedy stát, činil 73,6 %. Podle tohoto rozsudku soud zjistil, že správní rada společnosti byla postavena do závislého postavení vůči oběma dotčeným subjektům.
(337)
Komise se nicméně domnívá, že francouzské orgány s ohledem na pravidla o státních podporách neprokázaly, v čem jsou výše uvedené chyby státu v řízení, které poškodily podnik, chybami, které by mohl udělat jakýkoliv jiný soukromý akcionář v tržním hospodářství. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pouze tyto řádně stanovené chyby mohou být zohledněny k určení, zda by soukromý informovaný subjekt s ohledem na možnost odsouzení k uhrazení těchto nákladů a vzhledem k jejich rozsahu (tzn. čistá aktualizovaná hodnota rizika budoucího odsouzení) upřednostnil okamžitě zaplatit zápornou cenu 158 mil. EUR nebo zda by se raději vystavil riziku odsouzení. Nelze totiž brát v potaz, že by chyby soukromého investora mohly být důsledkem nepodnikatelské motivace, ale motivace obecnější povahy (jako např. sociální účely nebo regionální rozvoj).
(338)
Komise nepopírá, že některé vnitrostátní právní předpisy umožňují v některých výjimečných případech, aby se třetí osoby obrátily proti akcionářům společnosti v likvidaci, a to zejména pokud lze tyto akcionáře považovat za skutečné nebo zákonné řídící orgány, které se dopustily chyb v řízení, jež poškodily podnik. Přesto, že takovou možnost francouzské právo zná, se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě nevyvrátily francouzské orgány v dostatečné míře její pochybnosti o argumentech založených na riziku možného odsouzení francouzského státu k vyrovnání pasiv společnosti SNCM v případě její likvidace. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
(339)
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (175) odsoudil francouzský stát k uhrazení doplňkové náhrady za propuštění (tzn. k částce […] až […] mil. EUR). Podle francouzských orgánů by se veškeré skutečné náklady, které by jakožto akcionář musela uhradit Francouzská republika, pohybovaly mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR.
(340)
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán kromě nedostatečnosti aktiv k uhrazení také doplňkové náhrady za propuštění vypočítané na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před zahájením likvidace.
(341)
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, z 99 % dceřiná společnost finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu stanovující podmínky náhrad v rámci sociální plánu týkajícího se 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala rovněž o částkách vyrovnávacích a doplňkových náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která tak musela vyhlásit konkurz. Toto rozhodnutí ve skutečnosti dceřiné společnosti zabránilo splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
(342)
V této souvislosti rozsudek Odvolacího soudu v Rouen potvrdil rozhodnutí Conseil des Prud’hommes v Evreux a společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala řízení své dceřiné společnosti, odsoudil k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a doplňkových náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a dále pak náhrady škody za propuštění bez skutečných a závážných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci konkurzu společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost chovala neloajálně a pokáráníhodně.
(343)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že z dokumentů tohoto případu vyplývá, že vyjednaný sociální plán vytvořený na základě sociálního plánu z roku 2002 a prováděný na jaře v roce 2005 byl dne 25. dubna 2005 akcionářem společnosti SNCM pozastaven bez konzultací s vedením společnosti. Komise mimo jiné konstatuje, že sociální plán byl vypracován ještě před rozhodnutím státu o prodeji společnosti.
(344)
Komise se domnívá, že pokud by byla na společnost SNCM likvidována, její zaměstnanci by si jistě nenechali ujít příležitost prosadit uplatnění ustanovení zmíněného sociálního plánu před soudem.
(345)
Aby podobný postup v dotčeném případě mohl být relevantní, musela by Komise posoudit, i) zda by soudce odsoudil členský stát za pozastavení zmíněného sociálního plánu bez porady s vedením podniku, ii) částku, kterou by členský stát musel v tomto případě na základě soudního rozhodnutí zaplatit, a iii) míru pravděpodobnosti této možnosti (176).
(346)
Komise poznamenává, že stejným směrem jako judikatura ve věci Aspocomp se ubírá i rozsudek obchodního senátu Kasačního soudu, v němž soud uvádí, že je připraven přijmout žalobu na odpovědnost dominantní společnosti, která svým chybným chováním způsobila zánik dceřiné společnosti, a tím hromadné propouštění (177).
(347)
V tomto ohledu Komise nicméně shledává, že zásada vyplývající z rozsudku Odvolacího soudu v Rouen nebyla do dnešního dne podpořena jinými stejnými rozsudky. Komise se tak domnívá, že francouzské orgány nedostatečně vyvrátily pochybnosti Komise o skutečnosti, že by byl akcionář společnosti SNCM na základě této judikatury s dostatečnou jistotou volán k odpovědnosti a odsouzen k uhrazení doplňkových náhrad za propuštění. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
10.2.2.3 Závěr
(348)
Komise se domnívá, že na základě výše uvedeného je volba prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v souladu s volbou, kterou by učinila soukromá skupina v tržním hospodářství při zohlednění sociálních nákladů, které by si likvidace podniku vyžádala.
(349)
Komise se ve výše uvedené analýze opírala o předpoklady, které jí připadaly jako rozumné a dostatečně odůvodněné. Tyto odhady vedou k úvaze, že rozdíl mezi scénářem zvoleným francouzskými orgány a alternativní možností by byl přinejmenším […] mil. EUR, což by mělo plně pokrýt případnou chybu v odhadech přijatých po analýze.
(350)
Komise se mimoto domnívá, že záporná cena 158 mil. EUR je výsledkem obchodních vyjednávání mezi státem a novými vlastníky na základě otevřeného, transparentního, nediskriminačního a bezpodmínečného výběrového řízení. V tomto ohledu se Komise domnívá, že tato cena, která je v rámci možností co nejméně záporná, je tržní cenou.
(351)
Navzdory omezením uvedeným v 284. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí Komise uvádí, že znalec Komise prověřil scénáře ocenění společnosti SNCM na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků, které pocházejí ze zprávy banky HSBC objednané francouzskými orgány. Znalec Komise se domnívá, že výpočty banky HSBC byly provedeny správně. Na základě výsledků těchto simulací je možné dojít k závěru, že cena zaplacená za společnost SNCM odpovídá hodnotě podniku oceněné na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků v okamžiku transakce.
(352)
Aniž by bylo nutné dojít k závěru na základě informací uvedených v oddílu 10.2.2.1, vyplývá z výše uvedeného oddílu 10.2.2.2, že toto opatření neposkytuje ekonomické výhody ani společnosti SNCM, ani novým soukromým vlastníkům. Proto kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR provedený před prodejem podniku soukromým nabyvatelům, tedy záporná prodejní cena ve výši 158 mil. EUR, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.3 Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR
10.3.1 Referenční právní rámec
(353)
Pokud k zásahu dotčených orgánů veřejné moci dochází souběžně s významným zásahem soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, je možné ekonomické zvýhodnění (178) rovnou vyloučit.
(354)
Rozhodovací postup Komise, potvrzený soudcem Společenství, za těchto okolností rovnou vylučuje, že kapitálový vklad státu má povahu podpory, jsou-li dodrženy následující tři podmínky:
-
soukromý zásah musí pocházet od hospodářských subjektů. Tak tomu není v případě účasti zaměstnanců na kapitálu dotčeného podniku (179),
-
soukromý zásah musí být významný. Tak tomu není například u soukromého zásahu, který se týká jen 3,3 % dotčené celkové částky (180),
-
soukromý zásah musí proběhnout současně s veřejným zásahem. Soudní dvůr tak potvrdil analýzu Komise, podle níž mohou veřejné vklady představovat státní podporu, pokud soukromé investice do stejného podniku jsou provedeny až po poskytnutí veřejného vkladu (181). Komise občas nicméně souhlasí s tím, že vezme v potaz soukromý zásah, k němuž došlo krátce po veřejném zásahu, a to zejména pokud soukromý investor již v okamžiku veřejného zásahu podepsal prohlášení o úmyslu (182).
10.3.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(355)
Komise nejprve shledává, že akcie společnosti SNCM jsou prodány hospodářským subjektům, společnostem BCP a VT. Souběžně s ukončením prodejní transakce měl stát vložit do podniku částku 8,75 mil. EUR, aby si zachoval 25 % podíl ve společnosti SNCM, jak se tomu zavázal především zaměstnancům.
(356)
Vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR je nutné porovnat s vkladem 26,25 mil. EUR nových soukromých vlastníků. Jak je uvedeno výše, vyplývá toto rozdělení ze závazku francouzských orgánů zachovat si 25 % podíl v dotčeném podniku. Soukromý zásah ve výši 75 % celkové částky považuje Komise za významný. Komise na okraj ještě zdůrazňuje, že soukromí partneři mají pevnou finanční strukturu, nabytí společnosti SNCM dokonale zapadá do jejich podnikatelské strategie a podnikatelský plán zmíněných nabyvatelů počítá s návratem k výnosnosti na konci roku 2009.
(357)
Pokud jde o souběžnost obou operací kapitálového vkladu, znalec Komise ověřil, zda dotčené vklady byly vyplaceny všemi akcionáři společnosti SNCM, včetně společnosti CGMF.
(358)
Ověřil, že správní rada společnosti SNCM dne 31. května 2006 shledala, že všechny výše uvedené transakce proběhly. Zejména dne 31. května 2006 došlo ke společnému a souběžnému navýšení kapitálu všemi akcionáři v hodnotě 35 mil. EUR. Navýšení proběhlo ve dvou souběžných etapách: i) první navýšení kapitálu o […] akcií bylo zcela upsáno nabyvateli nepeněžitými vklady a v nominální hodnotě ([…] EUR), ii) druhé navýšení kapitálu o […] akcií (splatných po čtvrtinách) bylo upsáno částečně nabyvateli ([…] akcií, to znamená ve výši 26,25 mil. EUR) a částečně francouzským státem prostřednictvím společnosti CGMF ([…] akcií, to znamená ve výši 8,75 mil. EUR) za stejných podmínek, tedy upsáním nepeněžitým vkladem ve jmenovité hodnotě […] EUR.
(359)
Veřejné a soukromé kapitálové vklady jsou tak striktně souběžné.
(360)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že jsou splněna kritéria stanovená judikaturou pro to, aby bylo možno rovnou vyloučit povahu podpory u dotčeného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR neposkytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se soukromým vkladem kapitálu ve srovnatelných podmínkách ve smyslu judikatury Společenství.
(361)
V každém případě se Komise domnívá, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu.
(362)
V této souvislosti Komise shledává, že pevný výnos kapitálových investic státu do společnosti SNCM jej zbavuje všech rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu, protože není nijak vázán na výkonnost (vyšší nebo nižší) podniku. Udělení pověření veřejnou službou společnosti SNCM neumožňuje státu zvýšit očekávanou výnosnost svého podílu.
(363)
Znalec Komise dospěl k závěru, že z hlediska rizik se kapitálový vklad francouzského státu spíše podobá dluhopisu s pevnou úrokovou mírou než investici do akcií. Z toho vyplývá, že míru výnosnosti ve výši […] % je nutné porovnávat s mírou výnosnosti dluhopisů francouzského soukromého sektoru v okamžiku transakce. Podle znalce Komise byla tato míra na konci května 2006 4,15 %.
(364)
Komise se domnívá, že zrušující doložka k prodeji společnosti SNCM nezpochybňuje zásadu rovného zacházení s investory. Tato doložka se týká úplného prodeje společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, a ne souběžného investování (35 mil. EUR) ze strany soukromých nabyvatelů (26,25 mil. EUR) a státu (8,75 mil. EUR) do privatizované společnosti SNCM.
(365)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že dotčené opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o EU.
10.4 Opatření podpory ve prospěch osoby (38,5 mil. EUR)
10.4.1 Referenční právní rámec
(366)
Aby bylo možné rozhodnout, zda opatření uděluje podniku hospodářskou výhodu, „je třeba […] určit, zda přijímající podnik získal hospodářskou výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek neobdržel“ (183), nebo naopak zda se pokouší zbavit se „nákladů, které by za běžné situace musel hradit z vlastních finančních zdrojů, a narušit tak běžné fungování tržních sil.“ (184).
(367)
Podle zavedené judikatury je běžným nákladem náklad, který musí podnik obvykle uhradit v rámci svého běžného řízení a svých běžných činností (185). Soudní dvůr přesněji řečeno uvedl, že snížení sociálních nákladů představuje státní podporu, pokud toto opatření je „určeno k částečnému osvobození podniků určitého specifického průmyslového odvětvi od finančních sociálních zatížení vyplývajících z běžného uplatňování obecného systému sociálního zabezpečení, aniž je tato výjimka odůvodněna povahou nebo ekonomií tohoto systému“ (186). Tímto rozsudkem Soudní dvůr jasně uvádí, že ekonomická výhoda musí být prokázána ve vztahu k obecnému systému sociálního zabezpečení, a uplatňuje tak odůvodnění podobné odůvodnění používaného v daňových záležitostech.
(368)
Dne 20. září 2001 Soudní dvůr tento přístup potvrdil: „podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů, zatímco zvláštní zatížení je naopak dodatečným nákladem vůči uvedeným obvyklým nákladům“ (187).
(369)
Aby bylo tedy možné určit, co představuje výhodu ve smyslu judikatury týkající se pojmu státní podpory, je nezbytné stanovit referenční pravidlo nebo obecně použitelný režim v rámci daného právního režimu, podle něhož se bude tato výhoda posuzovat (188). Soudní dvůr v tomto ohledu již ostatně vynesl rozsudek, že určení referenčního rámce nabývá větší důležitosti v případě daňových opatření, jelikož samotná existence výhody může být zjištěna jedině ve vztahu k takzvanému „obvyklému“ zdanění, tedy k sazbě daně platné v referenční zeměpisné oblasti (189).
(370)
Ostatně podle ustálené judikatury „pro účely uplatnění článku 92 Smlouvy je bez významu, že situace předpokládané osoby oprávněné z opatření se zlepšila nebo zhoršila vzhledem k dřívějšímu právnímu stavu, nebo se naopak plynutím času nezměnila […]. Je třeba pouze vymezit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 92 odst. 1 Smlouvy vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením ve srovnatelné skutkové a právní situaci.“ (190).
10.4.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(371)
Z judikatury a z rozhodovacího postupu (191) Komise vyplývá, že aby bylo možné vyloučit povahu podpory dotčeného opatření, Komise musí ověřit, že opatření nesnižuje náklady společnosti SNCM na běžný provoz, tedy náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných na toto odvětví v rámci vypovězení pracovní smlouvy.
(372)
V tomto ohledu Komise shledává, že v souladu s memorandem o porozumění podepsaným stranami může k obstavení účtu dojít pouze s cílem financovat náhrady vyplácené jednotlivcům, jejichž pracovní smlouva se společností SNCM byla předtím přerušena. Cílem ani následkem těchto opatření tak není umožnit odchod zaměstnanců, u nichž náklady s nimi spojené by i v případě neexistence těchto opatření mohla hradit společnost SNCM.
(373)
Komise rovněž poznamenává, že poskytnutí těchto vyrovnání propuštěným zaměstnancům po prodeji společnosti SNCM odsouhlasil stát jakožto veřejná moc, a ne podnik.
(374)
Komise mimo jiné poznamenává, že tato doplňková sociální opatření přesahují náhrady stanovená právními předpisy upravujícími sociální otázky a použitelnými kolektivními smlouvami. Náklady vyplývající z uplatňování kolektivních smluv hradí tedy celé společnost SNCM.
(375)
Komise shledává, že tato doplňková sociální opatření budou prováděna v případě, když noví vlastníci po prodeji společnosti SNCM budou provádět plán na snížení počtu zaměstnanců. Jinými slovy, tato vyrovnání neodpovídají plánům na snížení počtu zaměstnanců předpokládaných v souvislosti s plánem restrukturalizace z roku 2002.
(376)
Komise se proto domnívá, že náklady na doplňkové sociální náhrady se neshodují s náklady sociálních plánů před prodejem, které hradil stát, ale ani se sociálními náklady vyhodnocenými výše v rámci soudní likvidace společnosti SNCM.
(377)
Z toho vyplývá, že doplňková sociální opatření nepředstavují náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných v rámci zrušení pracovní smlouvy.
(378)
Dále Komise shledává, že i kdyby se ke kapitálovému vkladu státu ve výši 142,5 mil. EUR připočetla částka 38,5 mil. EUR, tak by upravená záporná prodejní cena 196,50 mil. EUR byla stále výrazněji nižší než náklady na soudní likvidaci společnosti SNCM (viz bod 3 tohoto rozhodnutí).
(379)
S ohledem na výše uvedené a v souladu s rozhodovacím postupem (192) se Komise domnívá, že provedení doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření snížila běžné náklady zaměstnavatele, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje přímou podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise se domnívá, že nejde ani o nepřímou podporu, jelikož toto opatření je poskytnuto zaměstnancům pouze v případě propuštění.
10.5 Zůstatek 22,52 mil. EUR oznámený jakožto podpora na restrukturalizaci
(380)
Na základě výše uvedeného a v souladu s 258. bodem odůvodnění tohoto rozhodnutí částka dotací k posouzení jako státní podpora mimo vyrovnání za poskytování veřejných služeb činí 22,52 mil. EUR (193) a představuje část kapitálových příspěvků oznámených francouzskými orgány v roce 2002.
(381)
Komise se domnívá, že tato částka uděluje společnosti SNCM selektivní hospodářskou výhodu, a proto tato dotace představuje státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.5.1 Slučitelnost opatření podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci
(382)
Dotčené opatření oznámily francouzské orgány v roce 2002 podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (194).
(383)
Pokyny Společenství pro státní podpory v námořní dopravě (195) v případě hodnocení podpor na restrukturalizaci námořních společností odkazují na výše uvedené pokyny. Podle bodu 19 těchto pokynů „je jediným základem, pomocí něhož lze považovat podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích za slučitelnou, ustanovení čl. 87 odst. 3 písm. c)“.
(384)
Pokud jde o slučitelnost státní podpory na restrukturalizaci s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, vyplývá z judikatury, že rozhodnutí Komise musí uvést důvody, proč se Komise domnívá, že podpory jsou odůvodněné s ohledem na podmínky stanovené pokyny, a to jsou zejména existence plánu restrukturalizace, uspokojivé prokázání dlouhodobé životaschopnosti a přiměřenost podpory v poměru k příspěvku příjemce.
(385)
Podnik může být způsobilý pro udělení podpory na restrukturalizaci, pouze pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu hlavních pokynů z roku 1999 (196).
(386)
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (197), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ohledně plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní závěrky společnosti SNCM za rok 2001.
(387)
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku pro rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (198) zůstává i v roce 2002 záporný ve výši - 26,5 mil. EUR po schodku - 30,7 mil. EUR v roce 2001. Tato čísla představují více jak poloviční snížení základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období 12 měsíců po oznámení. Tím byla ověřena dostatečná a ne nutná podmínka obsažená v bodě 5 písm. a) pokynů.
(388)
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období mezi lety 2001 a 2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty - 5,1 mil. EUR v roce 2001 na hodnotu - 5,8 mil. EUR v roce 2002 a čisté ztráty v roce 2002 mohly být zmírněny jen díky prodeji některých plavidel,
-
kapacita samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 mil. EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 mil. EUR,
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000 až 2002 zvýšily ze 135,8 mil. EUR na 144,8 mil. EUR,
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 mil. EUR v roce 2000 na 9,503 mil. EUR v roce 2002.
(389)
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky odmítají společnosti SNCM půjčit peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
(390)
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nemění. Přestože tato smlouva má ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace společnosti SNCM umožnit dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává skutečností, že akutní nedostatek vlastního kapitálu, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu ji za určitou dobu přivedou do stavu platební neschopnosti.
(391)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že společnost SNCM splňuje jak podmínku uvedenou v bodě 5 písm. a) pokynů z roku 1999, tak podmínku bodu 6. Shledává proto, že společnost SNCM byla v roce 2002 společností v obtížích ve smyslu výše uvedených pokynů.
(392)
V souladu s pokyny z roku 1999 je poskytnutí podpory podmíněné prováděním plánu restrukturalizace předtím schváleného Komisí. Jak bylo uvedeno v bodě 79 rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení z roku 2006 a vzhledem k tomu, že Komise shledala, že opatření prováděná po oznámení z roku 2002 nepředstavují státní podporou, se Komise domnívá, že slučitelnost kapitálového vkladu ve výši 22,52 mil. EUR s pokyny z roku 1999 musí být prověřena na základě plánu restrukturalizace z roku 2002. „Je třeba se přenést do kontextu doby, kdy bylo rozhodnuto o opatřeních finanční podpory […], a vyvarovat se veškerého hodnocení podle pozdější situace“ (199).
(393)
Na základě informací poskytnutých francouzskými orgány Komise shledává, že bez ohledu na skutečnost, že plán restrukturalizace z roku 2002 předpokládal díky krokům rozvrženým hlavně na období 2002 až 2003 návrat k výnosnosti již od roku 2003, dosáhla společnost SNCM „dostatečné“ úrovně kapitálu až okolo let 2005-2006. Komise proto stanoví konec období restrukturalizaci na 31. prosinec 2006.
(394)
S návratem k výnosnosti dopravního spojení mezi Marseille a Korsikou se počítá v blízké budoucnosti a spojení se zeměmi Maghrebu ziskovou činnost již představuje. Nejisté zůstává pouze spojení z Nice, ovšem jeho význam se snižuje a urychlený odpis Liamone v roce 2001 usnadní návrat ke kladným výsledkům na této trase. Komise přijímá argument, podle nějž je i omezená přítomnost společnosti na spojení z Nice nadále důležitá pro zajištění postavení společnosti na celém trhu. Přesun činnosti směrem k zemím Maghrebu přispěje ke snížení závislosti společnosti na zavedených spojích a měl by také přispět k návratu k životaschopnosti s ohledem na […].
(395)
Pokud jde o dlouhodobou životaschopnost, to znamená o období po skončení platnosti nynější smlouvy o pověření veřejnou službou, se Komise domnívá, že provádění plánu má podniku umožnit účinně čelit konkurenci při obnovování smluv. Komise poznamenává, že i v případě částečné ztráty jednoho lodního spoje, tedy jednoho trajektového plavidla, by tato smlouva měla společnosti umožnit zachování kladných výsledků. Pokud by ztráta této smlouvy měla způsobit pokles o 40 % a více příjmů společnosti na jejím historickém trhu, jak předpokládá jiný scénář, Komise se domnívá, že bychom se tím dostali do situace, kterou by jen málo plánů restrukturalizace bylo schopno zvládnout, a to ať už s veřejnou podporou nebo bez ní. V současném stadiu je proto předčasné o tom uvažovat.
(396)
Pokud jde o „reálné předpoklady budoucích provozních podmínek“, Komise považuje studii trhu za spolehlivou a domnívá se, že je dobrým základem pro vytváření scénářů dalšího vývoje společnosti.
(397)
Komise shledává, že pro zajištění návratu k životaschopnosti podniku plán restrukturalizace předpokládá, že východisko zlepšení životaschopnosti spočívá hlavně ve vnitřních opatření, jako jsou lepší kontrola výrobních nákladů a lepší produktivita. Pokud plán restrukturalizace z roku 2002 vidí možnost vylepšení finanční situace společnosti SNCM v přesunu činnosti na spoje se zeměmi Maghrebu vzhledem k růstovému potenciálu tohoto trhu, počítá také s ukončením některých činností, jako například své dceřiné společnosti Corsica Maritima.
(398)
Komise soudí, že dopady opatření oznámeného plánu a jeho úspěch nezávisejí na vývoji trhu s výjimkou posílení spojů se zeměmi Maghrebu, kde jde hlavně o návrat do postavení, které zde společnost SNCM zaujímala až do poloviny devadesátých let.
(399)
Komise zaznamenává, že plán restrukturalizace zohledňuje situaci a předpokládaný vývoj nabídky a poptávky na trhu s dotčenými výrobky a pracuje se scénáři založenými na optimistických, pesimistických a středních předpokladech a na specifických silných a slabých stránkách společnosti SNCM.
(400)
Komise se domnívá, že plán restrukturalizace navrhuje takovou proměnu společnosti SNCM, aby mohla po skončení restrukturalizace čelit všem svým nákladům, včetně amortizace a finančních závazků.
(401)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že na základě informací dostupných v době, kdy opatření o finanční pomoci byla přijata, je kritérium životaschopnosti podniku splněno.
(402)
Podle bodu 35 uvedených pokynů musí být přijata opatření, která nepříznivé důsledky podpory pro konkurenci v největší možné míře zmírní. V opačném případě by podpora musela být považována za odporující obecnému zájmu, a tedy neslučitelnou se společným trhem.
(403)
V tomto konkrétním případě se musí touto podmínkou stát omezení přítomnosti podniku na jeho dřívějším trhu, tedy v zajištění dopravní obslužnosti Korsiky, který je zároveň trhem, kde čelí konkurenci společností sídlících ve Společenství, což není případ dopravní obslužnosti zemí Maghrebu.
(404)
Komise se domnívá, že trh námořní dopravy na Korsiku není vzhledem k silné sezónnosti a výraznému růstu provozu přesycen. Komise také poznamenává, že průměrná obsazenost lodí hlavního konkurenta společnosti SNCM je menší než u veřejné společnosti. Vzhledem k tomu, že trh není přesycen ve smyslu hlavních pokynů, není nutné přistoupit k jeho ozdravění. Prodej lodí - spíše než jejich ničení - představuje ve smyslu hlavních pokynů přijatelné snížení kapacity.
(405)
Nucené omezení nebo snížení přítomnosti na dotčeném trhu nebo trzích, na nichž podnik provozuje svou činnost, představuje pro konkurenty protiplnění, jehož rozsah musí být úměrný důsledkům narušení trhu, které vyvolá nebo může vyvolat podpora na restrukturalizaci.
(406)
Plán restrukturalizace významným způsobem připívá ke snížení přítomnosti podniku na trhu v přímý prospěch jeho konkurentů prováděním následujících kroků:
-
uzavřením dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení Itálie s Korsikou, a tedy odchodem skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou,
-
téměř úplným odchodem společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících,
-
omezením nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 společností SNCM, a to především na spoji mezi Nice a Korsikou,
-
prodejem čtyř lodí.
(407)
V celé oblasti Janovského zálivu a města Toulon snižuje společnost SNCM v porovnání s rokem 2001 svou nabídku v přímý prospěch konkurentů o více než milion míst, tedy o polovinu, přestože jde o spoje s největším růstem.
(408)
Ačkoliv jde o opatření velkého rozsahu, byla doplněna uložením povinnosti společnosti SNCM nepodnikat během restrukturalizace nové investice, s výjimkou nákladů spojených s přesunem činnosti na spojení se zeměmi Maghrebu zahrnutými do plánu restrukturalizace.
(409)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že kritérium zabránění narušení hospodářské soutěže je splněno.
(410)
Výše podpory musí být omezena na přísné minimum nutné k restrukturalizaci s přihlédnutím k dostupným finančním zdrojům společnosti, jejích akcionářů nebo obchodní skupiny, k níž náleží, aniž by se zatížila dluhem pravděpodobnost jejího návratu k životaschopnosti.
(411)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 vyjádřila Komise pochybnosti o metodě výpočtu, kterou použily francouzské orgány pro určení výše podpory. Přestože Francie poskytla doplňková vysvětlení, Komise provedla své vlastní vyhodnocení.
(412)
Pokud jde o přístup zvolený francouzskými orgány, konkrétně přístup založený na poměru vlastního kapitálu k zadlužení, Komise se domnívá, že:
-
seznam pěti podniků předložený francouzskými orgány není dostatečně reprezentativní pro odvětví námořní kabotáže,
-
míra 79 % pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení, ke které se dospělo na základě seznamu podniků, není v žádném případě věrohodným ukazatelem dobrého zdraví podniku,
-
francouzské orgány nevysvětlily, co přímo pokrývá částka finančních dluhů uvedených pěti společností, a nemohly tedy zaručit, že tyto údaje odpovídají složení zadlužení společnosti SNCM, jak je uvedené v plánu restrukturalizace,
-
francouzské orgány neprokázaly, že míra 79 % vyplývající z dotčeného seznamu podniků pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení je skutečně ve finanční části plánu restrukturalizace pro období 2002-2007 dodržena.
(413)
U ostatních přístupů, které Komisi navrhla Francie k prokázání, že kapitálový vklad je omezen na minimum, kritizuje Komise jejich průkaznost (200).
(414)
Komise se domnívá, že prvním účelem kapitálového vkladu nemá být zvýšení vlastního kapitálu podniku (pouhá finanční restrukturalizace), ale podpora podniku při přechodu z monopolní situace v režimu upraveném smlouvou z roku 1976 k situaci konkurenční. Komise proto zaujímá zdrženlivý postoj vůči nastavení podpory pomocí metody zvolené francouzskými orgány kvůli potížím s určením vhodné úrovně vlastního kapitálu společnosti SNCM. Komise poznamenává, že pokud do seznamu vytvořeného francouzskými orgány přidá či odebere některý z podniků, může se průměrný poměr vlastního kapitálu k zadlužení výrazným způsobem měnit.
(415)
Komise se domnívá, že podpora na restrukturalizaci může pokrývat náklady na různé činnosti v rámci plánu restrukturalizace (operační restrukturalizace), kterou si vyžádají změny v právních a konkurenčních souvislostech společnosti. Pokud jde o náklady spojené s operačními restrukturalizačními opatřeními, Komise souhlasí s částkou 47 mil. EUR (viz 55. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) (201).
(416)
Pokud jde o přesný výpočet potřeby podpory společnosti SNCM, Komise připomíná, že „je třeba se přenést do kontextu doby, kdy byla přijata opatření na finanční podporu […], a vyvarovat se veškerého hodnocení vycházejícímu z pozdější situace“ (202).
(417)
V tomto konkrétním případě Komise s ohledem na bod 40 pokynů poznamenává, že k významnému prodeji aktiv, hlavně plavidel, ve výši 26,25 mil. EUR čistého výnosu po odečtení přidružených finančních závazků (203) došlo v období mezi 18. únorem 2002, kdy francouzského orgány oznámily podporu na restrukturalizaci, a 9. červencem 2003, kdy Komise předložila své rozhodnutí o schválení podpory na restrukturalizaci.
(418)
Uvedené prodeje přesto nestačí k obnovení životaschopnosti společnosti SNCM, jejíž finanční situace je po zmíněných transakcích stále ovlivněna významnými pasivy (19,75 mil. EUR). Vzhledem k tomu, že přes nabídku postoupit svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo jinými břemeny jako hypoteční záruku nedokáže společnost SNCM získat bankovní úvěr, domnívá se Komise, že podnik není schopen najít jiné vlastní zdroje pro financování své restrukturalizace.
(419)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že částka 19,75 mil. EUR je oprávněná, aby se podniku umožnilo vrátit se v co nejkratší době na cestu životaschopnosti.
(420)
Komise se tudíž domnívá, že ze zůstatku původně oznámeného jako podpory na restrukturalizaci, tedy 22,52 mil. EUR, pouze 19,75 mil. EUR může být odůvodněno na základě potřeby likvidity společnosti SNCM a prodeje aktiv uskutečněného ke dni 9. červenci 2003, za podmínky zohlednění výnosu z prodeje (viz níže), který byl uložen Komisí jejím rozhodnutím z roku 2003 a který byl dodatkem prodejů plánovaných v rámci plánu restrukturalizace.
(421)
Pokyny (204) stanoví, že společnost, které byla v minulosti poskytnuta podpora na restrukturalizaci, nemůže za běžných podmínek v následujících deseti letech po skončení restrukturalizace obdržet další podporu. Mezi podporami, které obdržela společnost SNCM, není uvedena žádná podpora na restrukturalizaci. Jde o první restrukturalizaci společnosti SNCM od doby jejího vzniku v roce 1976.
10.5.2 Zachování vyrovnávacích opatření
(422)
Jak navrhl Soud v rozsudku z roku 2005 a jak je uvedeno v bodě 137 rozhodnutí o rozšíření z roku 2006, vyvstává vzhledem ke snížení částky podpory schválené na základě hlavních pokynů z roku 1999 otázka zachování vyrovnávacích opatření uložených Komisi rozhodnutím z roku 2003.
(423)
Pro připomenutí: Komise svým rozhodnutím z roku 2003 schválila kapitálový příspěvek ve výši 76 mil. EUR na základě hlavních pokynů z roku 1999 a uložila přitom následující podmínky (205):
i)
zdržení se nabývání nových plavidel a zákaz uzavírání smluv o stavbě, objednávkách nebo nájmu plavidel nových nebo po generální opravě až do 31. prosince 2006,
ii)
výlučné provozování jedenácti plavidel, které společnost SNCM vlastnila až do 31. prosince 2006,
iii)
prodej veškeré přímé a nepřímé účasti ve společnostech Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements a Someca,
iv)
zdržení se až do 31. prosince 2006 jakékoliv sazební politiky u zveřejněných cen, která by měla za cíl nabízet ceny nižší než nabízejí její konkurenti pro stejné destinace za obdobných služeb a ve stejných dnech,
v)
omezení počtu zpátečních plaveb na jednotlivých námořních spojeních na Korsiku až do 31. prosince 2006.
(424)
Znalec Komise prověřil plnění všech podmínek uložených rozhodnutím Komise z roku 2003.
(425)
Potvrdil dodržování podmínek týkajících se nenabývání lodí (výše uvedená podmínka i)). V této souvislosti je třeba zdůraznit, že loď Superfast, přejmenovanou na Jean Nicoli, získala společnost VT a společnost SNCM si ji mohla od února 2007 pronajímat, to znamená po skončení období stanoveného rozhodnutím z roku 2003 (206).
(426)
Pokud jde o provozování stávající flotily společnosti SNCM (výše uvedená podmínka ii)), znalec Komise potvrdil, že společnost SNCM udržovala po výměně plavidla Aliso za Asco v roce 2004 (207) a prodeji Asca dne 24. května 2005 svou flotilu na počtu 10 plavidel, což je méně než 11 stanovených v rozhodnutí z roku 2003.
(427)
Pokud jde o nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco, Komise nejprve poznamenává, že lodě Asco a Aliso jsou dvě „sesterské lodě“, to znamená dvě plavidla zkonstruovaná podle stejných výkresů v téže loděnici. Mají zcela stejné rozměry, stejný vzhled a stejnou kapacitu. Komise se domnívá, že cílem záměny těchto dvou lodí není zvýšit kapacitu společnosti SNCM. Komise připomíná, že ke změně složení povolené flotily společnosti SNCM může dojít jen z důvodů nezávislých na vůli společnosti SNCM. V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že problémy společnosti SNCM při prodeji plavidla Asco nezávisely na vůli společnosti. Komise se rovněž domnívá, že našla-li společnost SNCM místo kupce pro Asco kupce pro Aliso, měl prodej Alisa na kapacitu společnosti SNCM stejný dopad, jaký by měl prodej Asca, a že závazky francouzských orgánů dodržet restrukturalizační plán byly splněny, pokud jde o prodej čtyř plavidel z provozní flotily společnosti SNCM.
(428)
Znalec na základě účetních pokladů shledal, že došlo ke všem prodejům aktiv uloženým rozhodnutím z roku 2003 (výše uvedená podmínka iii)). Čistý výnos z prodeje činí 5,02 mil. EUR (208). Komise zdůrazňuje, že kromě prodejů stanovených plánem restrukturalizace z roku 2002 nebo uložených rozhodnutím z roku 2003 prodala společnost SNCM aktiva (209) v celkové výši 12,6 mil. EUR čistého výnosu, přičemž znalec Komise uskutečnění těchto prodejů ověřil.
(429)
Pokud jde o podmínku neexistence „price leadership“ (210), znalec Komise ověřil, že v rámci společnosti SNCM existuje kontrolní postup ohledně dodržování této podmínky. Prověřil také, zda společnost SNCM uplatňovala tuto podmínku na jednotlivých spojích v období od 16. března 2005 do 31. prosince 2006 (211). Na základě zmíněné prověrky dospěl znalec Komise k závěru, že v […] % případů jízdenky prodané společností SNCM podmínku iv) dodržely. Na základě podkladů poskytnutých francouzskými orgány Komise poznamenává, že společnost SNCM dodržuje ještě dnes podmínky iv) a v), a to přesto, že k 31. prosinci 2006 přestalo rozhodnutí z roku 2003 platit.
(430)
Pokud jde o podmínku v), znalec zjistil, že společnost SNCM v rozpočtových letech 2005 a 2006 počet plaveb dodržela. Avšak v roce 2005 a 2006 překročila na spojích z Marseille normu maximálního počtu nabízených míst a v mnohem menší míře stanovený počet nabízených běžných metrů na spojích z Toulonu v roce 2005 a 2006 a z Marseille v roce 2006.
(431)
K poslednímu bodu Komise poznamenává, že u počtu míst je vzhledem k pojmu výlučné kajuty pro jednu rodinu obtížné překročení přesně určit. Na základě této jediné okolnosti se ale nelze domnívat, že by společnost SNCM nesplnila podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003.
(432)
S ohledem na výše uvedené Komise došla k závěru, že společnost SNCM provedla vyrovnávací opatření uložená rozhodnutím z roku 2003.
10.5.3 Závěr
(433)
Komise shledává, že téměř všechna vyrovnávací opatření rozhodnutí z roku 2003 byla dodržena. S ohledem na významné snížení částky podpory schválené podle hlavních pokynů z roku 1999 v porovnání s částkou schválenou v roce 2003, která vedla Komisi k uložení uvedených podmínek, Komise nepovažuje za nutné uložit doplňkové podmínky a povinnosti, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže tak, aby to bylo v rozporu se společným zájmem.
(434)
S ohledem na výše uvedené a na přesnou částku čistého výnosu z prodejů uložených v okamžiku přijetí rozhodnutí z roku 2005 se Komise domnívá, že státní podpora ve formě kapitálového vkladu ve výši 15,81 mil. EUR (212) je slučitelná s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
11. ZÁVĚR
(435)
Závěrem se Komise domnívá, že opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, nepředstavují státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES nebo jsou podporou slučitelnou se společným trhem.
(436)
Komise vyzývá Francii:
-
aby co nejrychleji a nejpozději do 15 pracovních dnů ode dne přijetí tohoto rozhodnutí upřesnila Komisi skutečnosti, na něž se podle ní má vztahovat služební nebo obchodní tajemství podle článku 25 nařízení Rady (ES) č. 659/1999,
-
aby příjemce podpory co nejrychleji informovala o tomto rozhodnutí a případně pomlčela o některých skutečnostech, u nichž usoudí, že se na ně vztahuje služební a obchodní tajemství, a jejichž sdělení příjemci podpory by mohlo poškodit některé zúčastněné strany, a aby mu v předané verzi případně označila jiné skutečnosti, na které se podle ní profesní tajemství vztahovalo a o kterých nepomlčela.
(437)
Komise připomíná Francii, že podle pokynů není možné za běžných podmínek, s výjimkou výjimečných, nepředvídatelných okolností, které nelze přičíst podniku, uvažovat o druhé podpoře na restrukturalizaci po dobu deseti let po skončení období restrukturalizace, to znamená v tomto konkrétním případě dne 31. prosince 2006,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacené francouzským státem společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 1991-2001 představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, je ale slučitelné se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR, převzetí sociálních opatření ve vztahu k zaměstnancům ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF a společné a současné navýšení kapitálu společnosti SNCM společností CGMF ve výši 8,75 mil. EUR nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Podpora na restrukturalizaci ve výši 15,81 mil. EUR, kterou Francie poskytla ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, která je ale slučitelná se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 8. července 2008.
BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE
van 8 juli 2008
betreffende steunmaatregel C 58/02 (ex N 118/02) die door Frankrijk is toegekend aan Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2008) 3182)
(Slechts de tekst in de Franse taal is authentiek)
(Voor de EER relevante tekst)
(2009/611/EG)
DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, en met name op artikel 88, lid 2, eerste alinea,
Gelet op de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, en met name op artikel 62, lid 1, onder a),
Na de belanghebbenden overeenkomstig de genoemde artikelen te hebben aangemaand hun opmerkingen te maken (1), en gezien deze opmerkingen,
Overwegende hetgeen volgt:
1. PROCEDURE
(1)
Op 18 februari 2002 heeft de Franse Republiek de Commissie in kennis gesteld van haar voornemen herstructureringssteun te geven aan de onderneming Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (hierna: „de SNCM”) (2). Op 3 juli 2002 is een aanvulling op deze kennisgeving toegezonden (3). De aangemelde herstructureringssteun bestond uit een herkapitalisatie van de SNCM via de Compagnie Générale Maritime et Financière (hierna: „de CGMF”) (4) voor een bedrag van 76 miljoen EUR.
(2)
Bij brief van 19 augustus 2002 heeft de Commissie de Franse autoriteiten in kennis gesteld van haar besluit om met toepassing van artikel 88, lid 2, van het EG-Verdrag de formele onderzoeksprocedure in te leiden als bedoeld in artikel 6 van Verordening (EG) nr. 659/1999 van de Raad van 22 maart 1999 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van artikel 93 van het EG-Verdrag (5).
(3)
Op 8 oktober 2002 (6) hebben de Franse autoriteiten hun opmerkingen naar aanleiding van het besluit van 19 augustus 2002 aan de Commissie kenbaar gemaakt (7).
(4)
Op verzoek van de Franse autoriteiten hebben er op 24 oktober 2002, 3 december 2002 en 25 februari 2003 werkbijeenkomsten met de diensten van de Commissie plaatsgevonden.
(5)
In het kader van de ingeleide procedure heeft de Commissie van de zijde van twee ondernemingen opmerkingen ontvangen, te weten op 8 januari 2003 (8) van Corsica Ferries France (hierna: „CFF”) en op 7 januari 2003 van de groep Stef-TFE, alsmede van verschillende Franse plaatselijke autoriteiten, en wel op 18 december 2002 en 9 en 10 januari 2003. Zij heeft deze opmerkingen bij brieven van 13 en 16 januari en 5 en 21 februari 2003 aan de Franse overheid doen toekomen, om haar de gelegenheid te geven hierop te reageren.
(6)
Op 13 februari 2003 (9) et 27 mei 2003 (10) hebben de Franse autoriteiten hun commentaar op de opmerkingen van CFF en Stef-TFE aan de Commissie kenbaar gemaakt.
(7)
Op 16 januari 2003 hebben de diensten van de Commissie om nadere inlichtingen gevraagd, op welk verzoek de Franse autoriteiten bij brief van 21 februari 2003 hebben geantwoord.
(8)
Bij brief van 10 februari 2003 (11) hebben de Franse autoriteiten argumenten aangevoerd ter onderbouwing van hun standpunt dat de voorgenomen steun in alle opzichten voldeed aan de communautaire richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun aan ondernemingen in moeilijkheden (12) (hierna te noemen: „de richtsnoeren van 1999”).
(9)
Op 25 februari 2003 (13) hebben de Franse autoriteiten op verzoek van de Commissie een kopie van het aandeelhouderspact tussen de SNCM en de groep Stef-TFE overgelegd.
(10)
Bij Beschikking 2004/166/EG van 9 juli 2003 (hierna: „de beschikking van 2003”) (14) heeft de Commissie onder bepaalde voorwaarden toestemming gegeven tot het verlenen van herstructureringssteun aan de SNCM in twee termijnen, te weten een eerste betaling van een bedrag van 66 miljoen EUR en een tweede betaling van maximaal 10 miljoen EUR, afhankelijk van de nettoverkoopopbrengst van de na de goedkeuring van de beschikking van 2003 gerealiseerde verkoop van activa.
(11)
Op 13 oktober 2003 heeft CFF het Gerecht van Eerste Aanleg van de Europese Gemeenschap (hierna: „het Gerecht”) verzocht om nietigverklaring van de beschikking van 2003 (zaak T-349/03).
(12)
Op 8 september 2004 heeft de Commissie besloten dat de op 23 juni 2004 door Frankrijk gevraagde wijzigingen, te weten in plaats van het schip Aliso het schip Asco op de lijst van schepen te plaatsen die de SNCM als gevolg van de beschikking van 2003 mocht gebruiken en de verkoop van het schip Aliso in plaats van het schip Asco, niet van dien aard waren dat hierdoor de verenigbaarheid met de gemeenschappelijke markt van de bij de beschikking van 2003 goedgekeurde herstructureringssteun in het geding zou komen (15).
(13)
Bij beschikking van 16 maart 2005 (hierna: „de beschikking van 2005”) heeft de Commissie toestemming gegeven voor de betaling van een tweede termijn aan herstructureringssteun voor een bedrag van 3,3 miljoen EUR, waarmee het totaalbedrag aan goedgekeurde herstructureringssteun op 69 292 400 EUR werd gebracht.
(14)
Op 15 juni 2005 heeft het Gerecht in de zaak T-349/03 de beschikking van 2003 nietig verklaard wegens een beoordelingsfout bij de bepaling van de noodzakelijke minimumsteun. Door dit arrest was de Commissie weer terug in het stadium van de bij besluit van 19 augustus 2002 ingeleide formele onderzoeksprocedure en waren het besluit van 8 september 2004 en de beschikking van 16 maart 2005 nietig, nu deze hun grondslag vonden in de nietig verklaarde beschikking van 2003.
(15)
Op 25 oktober 2005 (16) hebben de Franse autoriteiten de Commissie inlichtingen verstrekt over de financiële situatie van de maatschappij sedert 18 februari 2002, de datum waarop kennisgeving werd gedaan van het voornemen tot het verlenen van herstructureringssteun.
(16)
Op 17 november 2005 (17) hebben de Franse autoriteiten gegevens aangeleverd omtrent de actualisering van het herstructureringsplan van 2002 en het opnieuw samenstellen van het eigen vermogen van de SNCM (18).
(17)
Op 15 maart 2006 hebben de Franse autoriteiten een marktverslag, het businessplan (inkomstendeel) en de voorlopige resultaatrekening aan de Commissie overgelegd (19). Op 28 maart 2006 en 7 april 2006 zijn er overige documenten aan de diensten van de Commissie toegezonden (20). In deze laatste brief hebben de Franse autoriteiten de Commissie overigens in overweging gegeven om, aangezien het hier om compensatie voor een openbare dienst ging, een deel van de herstructureringssteun van 2002, met name het bedrag van 53,48 miljoen EUR, niet aan te merken als een maatregel die is genomen in het kader van een herstructureringsplan maar als geen steun op grond van het Altmark-arrest (21), dan wel als een autonome maatregel die losstaat van het herstructureringsplan op grond van artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag.
(18)
Op 21 april 2006 is met inachtneming van artikel 4 van Verordening (EG) nr. 139/2004 van de Raad (22) bij de Commissie aanmelding gedaan van een voorgenomen concentratie, waarmee de ondernemingen Veolia Transport (hierna: „VT”) (23) en Butler Capital Partners (hierna: „BCP”) gezamenlijk de zeggenschap zouden verkrijgen over de SNCM (24). Bij besluit van de Commissie van 29 mei 2006 is deze concentratie goedgekeurd (25).
(19)
Op 21 juni 2006 (26) hebben de Franse autoriteiten de Commissie het besluit van de minister van Economische zaken, financiën en industrie van 26 mei 2006 doen toekomen, waarin door de maatschappij CGMF gerealiseerde financiële transacties werden goedgekeurd; met decreet nr. 2006-606 van 26 mei 2006 werd de SNCM geprivatiseerd en in het besluit van 26 mei 2006 werden de door de SNCF gerealiseerde financiële transacties goedgekeurd.
(20)
Op 7 juni 2006 (27) zijn er aan de Commissie inlichtingen verstrekt over de delegatie van de openbare dienst en steun van sociale aard voor de lijnverbinding met Corsica.
(21)
Op 13 september 2006 heeft de Commissie besloten tot inleiding van de procedure van artikel 88, lid 2, van het EG-Verdrag ten aanzien van de nieuwe steunmaatregelen ten behoeve van de SNCM, waarbij tevens het in 2002 aangemelde herstructureringsplan werd betrokken (28) (hierna: het besluit van 2006).
(22)
Op 16 november 2006 heeft Frankrijk de Commissie zijn opmerkingen naar aanleiding van het besluit van 2006 doen toekomen (29).
(23)
Aangezien een aantal belanghebbenden had verzocht de termijn voor het indienen van hun opmerkingen met een maand te verlengen (30), heeft de Commissie besloten dit extra uitstel aan alle belanghebbenden te verlenen (31).
(24)
De Commissie heeft van de zijde van CFF (32) en STIM d’Orbigny (hierna: „STIM”) (33) opmerkingen ontvangen, die zij bij brief van 20 februari 2007 aan de Franse autoriteiten heeft doorgezonden. Daarnaast heeft een derde belanghebbende commentaar toegezonden, dat de Commissie eveneens aan de Franse autoriteiten heeft doen toekomen, welk commentaar echter op 28 mei 2008 is ingetrokken.
(25)
Op 30 april 2007 hebben de Franse autoriteiten hun opmerkingen naar aanleiding van het commentaar van de derde belanghebbenden kenbaar gemaakt (34).
(26)
Op 20 december 2007 heeft CFF een klacht ingediend in verband met de aan de SNCM verleende staatssteun, die een aanvulling vormt op de op 15 juni 2007 en 30 november 2007 toegezonden informatie. Deze klacht heeft betrekking op artikel 3 van het nieuwe contract voor de delegatie van de openbare dienst, dat in juni 2007 voor de periode 2007-2013 tussen de territoriale autoriteiten van Corsica en de groep Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM is gesloten. Volgens CFF zouden er door deze bepaling voor het jaar 2007 nog eens 10 miljoen EUR aan nieuwe financiële middelen voor de SNCM vrijkomen. Bovendien zou het bij de aan de SNCM betaalde compensatie voor de uitvoering van openbaredienstverplichtingen om staatssteun gaan, die ook nog eens onrechtmatig zou zijn omdat deze niet was aangemeld bij de Commissie.
(27)
Nu een deel van de informatie eerst na afloop van de aanvankelijk op 13 februari 2007 (35) vastgestelde termijn aan de Commissie is toegezonden, heeft de Commissie de belanghebbenden meegedeeld dat de termijn voor het indienen van opmerkingen door derden tot 14 maart 2008 werd verlengd.
(28)
De Commissie heeft op 26 maart 2008 de opmerkingen van de derde belanghebbenden aan Frankrijk doen toekomen; Frankrijk heeft hierop op 28 maart 2008, 10 april 2008 en 28 april 2008 gereageerd.
2. BEGUNSTIGDE VAN DE STEUNMAATREGELEN WAAROP DE ONDERHAVIGE BESCHIKKING BETREKKING HEEFT
(29)
De begunstigde van de steunmaatregelen waarop de onderhavige beschikking betrekking heeft, is de Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), die een aantal dochtermaatschappijen in de zeevervoersector heeft en zeevervoer van passagiers, auto’s en vrachtwagens verzorgt op de verbindingen tussen het Franse vasteland en Corsica, Italië (Sardinië) en de Maghreb (Algerije en Tunesië).
(30)
De SNCM is een naamloze vennootschap die in 1969 is ontstaan uit een fusie tussen de Compagnie Générale Transatlantique en de Compagnie de Navigation Mixte, beide opgericht in 1850. De oorspronkelijke naam, Compagnie Générale Transméditerranéenne, is in 1976 veranderd in Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée, nadat de Société Nationale des Chemins de Fer (SNCF) een deelneming in het kapitaal had genomen. De maatschappij was door de Franse regering uitgekozen in het kader van de toepassing van het beginsel van territoriale continuïteit met Corsica, te weten de aanpassing van de tarieven voor scheepvaartvervoer aan die van de SNCF voor railvervoer, op basis van een overeenkomst die op 31 maart 1976 voor 25 jaar was gesloten. De Compagnie générale transatlantique was door de Franse regering reeds belast met de vaart op Corsica door middel van een eerdere overeenkomst die op 23 december 1948 was gesloten.
(31)
Op het moment waarop kennisgeving werd gedaan van de herkapitalisatie in 2002 was de SNCM voor 20 % in handen van de SNCF en voor 80 % van de CGMF. Na de openstelling van het kapitaal van de SNCM op 30 mei 2006 (zie punt 18 van deze beschikking) hebben BCP en VT respectievelijk 38 % en 28 % van het kapitaal van de SNCM in handen, terwijl de CGMF een aandeel van 25 % in het kapitaal behoudt (9 % van het kapitaal is voor de werknemers gereserveerd).
(32)
De belangrijkste dochterondernemingen van de SNCM zijn de Compagnie Méridionale de Navigation (hierna: „de CMN”) (36), de Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), de Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) en Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Na de verkoop van de hogesnelheidsvaartuigen Aliso in september 2004 en Asco (43) in mei 2005 bestond de vloot van de SNCM uit tien schepen (vijf autoferry’s (44), vier vrachtpassagiersschepen (45) en een hogesnelheidsvaartuig, dat voornamelijk vanuit Nice afvaarten verzorgt (46)), waarvan er zeven in eigendom van de SNCM zelf zijn (47).
(34)
Volledigheidshalve wordt eraan herinnerd dat de geregelde lijnvaartdiensten tussen de havens van het Franse vasteland en Corsica sinds 1948 worden verzorgd binnen het kader van een openbare dienst, waarvoor de SNCM en de CMN tussen 1976 en 2001 de concessiehouders waren krachtens een kaderovereenkomst die aanvankelijk voor de duur van 25 jaar werd gesloten. Overeenkomstig de geldende communautaire voorschriften (48) en nadat een Europese aanbesteding (49) was uitgeschreven door de territoriale autoriteiten van Corsica (50), hebben de SNCM en de CMN gezamenlijk het contract voor de delegatie van de openbare dienst (hierna: „de DOD”) met betrekking tot de verbinding met Corsica vanaf Marseille in de wacht gesleept, in ruil voor financiële compensatie gedurende de periode 2002-2006.
(35)
Toen de DOD eind 2006 afliep, is de bovengenoemde openbare dienst voor het zeevervoer, nadat ter zake daarvan een Europese aanbesteding was uitgeschreven (51), met ingang van 1 mei 2007 en tot en met 31 december 2013 toegekend aan de groep SNCM-CMN voor een subsidiebedrag van ongeveer 100 miljoen EUR per jaar.
(36)
Tegelijkertijd zijn aan alle exploitanten die vanaf Toulon en Nice verbindingen met het eiland verzorgen, verplichtingen ten aanzien van de frequentie van de diensten opgelegd. Op deze lijnverbindingen genieten inwoners van Corsica alsmede andere categorieën passagiers sinds 2002 tot in 2013 een sociaal tarief dat op grond van de besluiten van de Commissie van 2 juli 2002 (52) en 24 april 2007 (53) is ingevoerd.
3. CONCURRENTIESPEELVELD
(37)
De SNCM is hoofdzakelijk actief op twee verschillende markten, zowel voor wat betreft het passagiers- als het vrachtvervoer: enerzijds is dat de verbinding met Corsica en die met de Maghreb vanaf het Franse vasteland, waarnaast zij anderzijds nog verbindingen met Italië en Spanje verzorgt.
3.1. Lijnverbinding met Corsica
(38)
De lijnverbinding met Corsica voor het passagiersvervoer is een markt die sterk seizoensgebonden is. In het hoogseizoen kan de frequentie namelijk wel tien maal zo hoog zijn als in de slapste maanden, waardoor over een vloot moet worden beschikt die is afgestemd om deze pieken op te vangen. De helft van de omzet wordt in de maanden juli en augustus gerealiseerd. Bovendien is er zelfs in drukke perioden sprake van een onevenwichtige situatie voor wat betreft de richting van het traject: in juli geschiedt het vertrek vanaf het vasteland met volle schepen, terwijl bij de retourvaart nauwelijks passagiers aan boord zijn. Hierdoor is de gemiddelde bezettingsgraad op jaarbasis van de schepen relatief laag.
(39)
De SNCM is van oudsher de maatschappij die de verbinding tussen Corsica en het Franse vasteland verzorgt. Kort gezegd wordt twee derde van de activiteiten van de SNCM gerealiseerd tussen Marseille en Corsica in het kader van de delegatie van de openbare dienst. Het overige deel van haar activiteiten bestaat uit verbindingen tussen andere vertrekpunten en bestemmingen (Nice-Corsica, Toulon-Corsica, internationale verbindingen naar Sardinië of de Maghreb).
(40)
De SNCM heeft voor wat betreft haar belangrijkste activiteit lange tijd in een monopoliepositie verkeerd. Vanaf 1996 heeft zij echter te maken gekregen met een sterk toenemende concurrentie. Zo is de onderneming Corsica Ferries France (CFF) tegenwoordig de belangrijkste speler op de zeeverbindingen tussen het vasteland en Corsica, en dit marktaandeel blijft groeien. CFF is nog maar sinds 1996 op deze markt actief, maar toch heeft zij tussen 2000 en 2005 het aantal door haar vervoerde passagiers zien toenemen met […] per jaar (54), en deze groei zet ook nu nog door. Vandaag de dag doen bijna […] passagiers die de oversteek van het vasteland naar Corsica maken dat met een boot van CFF, terwijl nog maar […] passagiers voor een vaartuig van de SNCM kiezen, en de CMN de overige passagiers voor haar rekening neemt, te weten […] passagiers.
(41)
De positie die CFF zich in zeven jaar op deze markt heeft weten te verwerven, is ook terug te vinden in het aantal vervoerde passagiers per seizoen tussen Corsica en het Franse vasteland. Uit de onderstaande grafiek blijkt dat het marktaandeel van CFF van 45 % in 2000 naar […] % in 2007 is gegaan, en dat van de SNCM van 53 % naar […] % in dezelfde periode, met een verschil van meer dan een miljoen vervoerde reizigers.
Grafiek 1
Aantal vervoerde passagiers per seizoen (mei-september) tussen het Franse vasteland en Corsica - seizoenen 2000 tot en met 2007
(42)
De overige, kleinere concurrenten van de SNCM op de lijnverbinding met Corsica zijn de Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines en TRIS.
(43)
De afgelopen twee jaar zijn zowel het aanbod van de SNCM als haar marktaandeel voor wat betreft de verbindingen met Corsica teruggelopen, met een daling van […] % van het aanbod aan plaatsen (- […] % voor de lijnverbindingen vanuit Nice en - […] % voor de lijnverbindingen vanuit Marseille).
(44)
Uit het feit dat het marktaandeel blijft afnemen, blijkt dat het herstel van het vertrouwen van de passagiers, dat sterk was aangetast door de stakingen en de onrust als gevolg van de sociale conflicten in 2004 en 2005, die met name bij de privatisering van de onderneming ontstonden, maar heel langzaam op gang komt. Dit herstel van vertrouwen is echter absoluut noodzakelijk wil men de in de laatste jaren geconstateerde daling van het marktaandeel van de SNCM een halt toe roepen. In dat verband geeft de verbetering van de omzet in 2007 hoop voor wat betreft de levensvatbaarheid van de onderneming, hoewel zij een aanzienlijk deel van de markt heeft moeten afstaan aan haar enige concurrent, die tegenwoordig een veel groter marktaandeel bezit.
(45)
De markt voor het zeevervoer van passagiers tussen het vasteland en Corsica is in de laatste 15 jaar gemiddeld met 4 % gegroeid. Naar verwachting zal deze groei zich doorzetten, met een verwachte toename over 2008 van […] % en een gematigde groei in de daaropvolgende jaren. Toch lijkt het er niet op dat nieuwe spelers geïnteresseerd zijn in deze markt. Op de door het Office des Transports de Corse uitgeschreven aanbesteding voor het contract voor de delegatie van de openbare dienst betreffende de lijnverbinding met bepaalde havens van Corsica voor de periode 2007-2013 werd slechts ingeschreven door CFF en SNCM-CMN, terwijl het zelfs mogelijk was gedeeltelijk in te schrijven op bepaalde lijnen.
(46)
CFF daarentegen, de belangrijkste concurrent van de SNCM, heeft haar aanbod aan plaatsen sterk uitgebreid, van 500 000 tot […] miljoen tussen 1999 en 2007 (waarvan […]% stijging tussen 2006 en 2007). Hierdoor was zij in staat haar vervoer sterk te laten groeien (van […] miljoen in 2005 tot […] miljoen in 2007), alsmede haar marktaandeel te vergroten. Dit beleid vertaalt zich evenwel in een bezettingsgraad die bij CFF structureel lager is dan bij de SNCM, met een verschil in de orde van grootte van […] procentpunten in 2007. Voor de SNCM was de gemiddelde bezettingsgraad voor 2007 […]%, wat normaal is gezien de sterke seizoensgebondenheid van de markt (zie ook hierboven).
(47)
Voor wat betreft het vrachtvervoer met Corsica had de SNCM in 2005 ongeveer […]% van de markt Marseille-Toulon naar Corsica in handen.
(48)
Voor wat betreft het vervoer van stukgoederen (vervoer zonder begeleiding) hebben de SNCM en de CMN de facto praktisch een monopolie. In het kader van het contract voor de delegatie van de openbare dienst verzorgen de twee ondernemingen frequente scheepvaartdiensten vanaf Marseille naar alle havens van Corsica.
(49)
Voor begeleide trailers, die op ferry’s worden geladen en die globaal gesproken 24 % uitmaken van het vervoer van stukgoederen gemeten in strekkende meters, bestaat concurrentie tussen alle ondernemingen die passagiers vervoeren. De SNCM en de CMN hebben ook het leeuwendeel van dit begeleid vervoer in handen. De andere exploitanten, met name CFF, hebben hierin een aandeel van 10 %, zijnde 2 % van de totale markt.
(50)
Voor wat betreft begeleide vrachtwagencombinaties (55), die op ferry’s worden geladen (ongeveer 24 % van het stukgoederenvervoer in 2003), hebben de SNCM en de CMN ook het grootste deel van de desbetreffende markt in handen. Vanaf 2002 begint CFF zich echter ook op deze markt te ontwikkelen en beheert ongeveer […]% van de markt.
3.2. Lijnverbinding met de Maghreb
(51)
Tunesië en Algerije vormen een belangrijke markt, ongeveer 5 miljoen passagiers, welke markt wordt gedomineerd door het luchtvervoer. Ongeveer 15 % van de vervoersstroom bestaat in dat verband uit zeevervoer. Algerije vertegenwoordigt een belangrijke markt voor het zeevervoer, in de orde van grootte van 560 000 passagiers, terwijl Tunesië een minder belangrijke plaats inneemt, met ongeveer 250 000 passagiers.
(52)
De markt voor het zeevervoer van Frankrijk naar de Maghreb heeft de afgelopen jaren een gestage groei doorgemaakt van ongeveer 13 % tussen 2001 en 2005. Gezien de gunstige vooruitzichten voor wat betreft het toerisme naar deze regio zal het zeevervoer naar verwachting tegen het jaar 2010 een jaarlijkse groei kennen van ongeveer 4 %.
(53)
In Algerije is de SNCM de tweede markspeler, na de Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), een Algerijns staatsbedrijf. Het marktaandeel SNCM is van 24 % in 2001 naar […]% in 2005 gegaan.
(54)
De SNCM neemt op de markt voor vervoer naar Tunesië de tweede plaats in, na de Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Hoewel de SNCM sinds 2001 marktaandeel is kwijtgeraakt aan CTN, van 44 % tot […]% in 2004, is in 2005 weer een verbetering zichtbaar geworden ([…]%).
4. OMSCHRIJVING VAN DE STEUNMAATREGELEN WAAROP DE ONDERHAVIGE BESCHIKKING BETREKKING HEEFT
4.1. De herkapitalisatie van de SNCM in 2002
4.1.1. Omschrijving
(55)
Naar aanleiding van het besluit van de Commissie van 17 juli 2002 tot goedkeuring van de reddingssteun aan de SNCM (56) hebben de Franse autoriteiten de Commissie op 18 februari 2002 in kennis gesteld van hun voornemen herstructureringssteun te geven aan de SNCM. Deze steunmaatregel bestond uit het herkapitaliseren van de SNCM via haar moedermaatschappij, de CGMF, voor een bedrag van 76 miljoen EUR, waarvan 46 miljoen EUR uit herstructureringslasten zou bestaan (57). Doel van deze kapitaalvermeerdering was het eigen vermogen van de SNCM van 30 miljoen EUR naar 106 miljoen EUR te brengen.
(56)
Overeenkomstig de richtsnoeren van 1999 hebben de Franse autoriteiten een herstructureringsplan (58) voor de SNCM aan de Commissie voorgelegd, dat vijf punten behelsde:
i)
afname van het aantal scheepvaartdiensten en heroriëntering van de wijze waarop haar schepen op de verschillende lijndiensten werden ingezet (een afname van het aantal diensten naar Corsica en een toename van het aantal diensten naar de Maghreb) (59);
ii)
de verkoop van vier schepen van haar vloot, hetgeen 21 miljoen aan liquide middelen moest opleveren;
iii)
het afstoten van bepaalde onroerende activa;
iv)
een vermindering van het personeelsbestand (60) met ongeveer 12 %. In combinatie met een gematigd loonbeleid zouden hiermee de bemanningskosten van 61,8 miljoen EUR in 2001 tot gemiddeld […] miljoen EUR in de periode 2003-2006 teruggebracht moeten kunnen worden, en de lasten voor het walpersoneel van 50,3 miljoen EUR in 2001 tot […] miljoen EUR in diezelfde periode;
v)
de afstoting van twee van haar dochtermaatschappijen, de Compagnie Maritime Toulonnaise en de onderneming Corsica Marittima, waarbij de geringe restactiviteiten van deze ondernemingen door de SNCM zouden worden overgenomen.
(57)
Naar aanleiding van de door de Commissie in haar besluit van 19 augustus 2002 geformuleerde opmerkingen hebben de Franse autoriteiten in hun brief van 31 januari 2003 aangegeven welke verbeteringen zij in het herstructureringsplan hebben aangebracht op de volgende punten:
-
verplichtingen en nadere bijzonderheden betreffende het loonbeleid;
-
een plan voor kostenvermindering op het gebied van de intermediaire aankopen;
-
de belofte dat de SNCM geen tarievenoorlog met haar concurrenten op de verbindingen met Corsica in de hand zal werken.
(58)
Voor wat dit laatste punt betreft geven de Franse autoriteiten aan dat: „de SNCM deze verplichting zonder voorbehoud op zich neemt, want zij is van mening dat een tarievenoorlog niet in overeenstemming zou zijn met haar strategische positie, haar eigenbelang, want een tarievenoorlog zou tot een inkomstendaling leiden, haar gebruikelijke praktijken en haar savoir-faire”.
(59)
In hun herstructureringsplan hebben de Franse autoriteiten een gedetailleerd financieel model voor de periode 2002-2007 aan de Commissie gepresenteerd, op basis van neutrale veronderstellingen betreffende een reeks variabelen (61). De financiële ramingen laten onder andere een terugkeer naar positieve bedrijfsresultaten met ingang van 2003 zien.
Tabel 1
Financieel model voor de periode 2002-2007
(in miljoen EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
uit-gevoerd
uit-gevoerd
plan
uit-gevoerd
plan
plan
plan
plan
plan
Omzet
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Exploitatiesubsidies
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
ExploitatiesubsidiesBedrijfsresultaat
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nettoresultaat
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Eigen middelen
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nettofinancieringsschuld (leasing niet inbegrepen)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Financiële ratio’s
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Bedrijfsresultaat/omzet + subsidies
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Eigen middelen/schulden op de balans
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cijfers over 2000, 2001 en 2002 uit de jaarverslagen 2001 en 2002 van de SNCM
(60)
Door de kapitaalinbreng van 76 miljoen EUR en het herstel van de rentabiliteit van de exploitatie, die voor 2003 werd verwacht, zouden volgens de Franse autoriteiten de eigen middelen op korte termijn (2003) van het niveau van circa 30 miljoen EUR tegen het einde van 2001 kunnen toenemen tot 120 miljoen EUR en vervolgens tot […] miljoen EUR aan het einde van het plan (2006-2007). Hierdoor zou een vermindering van de financieringsschuld mogelijk zijn van 145 miljoen EUR in 2002 tot een niveau van […] tot […] miljoen EUR van 2003 tot 2005. In de laatste jaren van het plan werd door de maatschappij een toename van de schuldenlast verwacht in verband met de vernieuwing van een of twee schepen die zij in volledige eigendom heeft.
(61)
De Franse autoriteiten hebben eveneens een studie overgelegd waarin is gekeken naar de gevoeligheid van de geraamde resultaten ten opzichte van de voor het vervoer op de verschillende lijnverbindingen gemaakte werkhypothesen. Op basis daarvan laten de verschillende modellen zien dat de SNCM in de weergegeven denkbeeldige situaties de weg naar rentabiliteit zou moeten terugvinden.
4.1.2. Vaststelling van het bedrag van de herkapitalisatie
(62)
De door de Franse autoriteiten gehanteerde methode (62) om het bedrag van de herkapitalisatie vast te stellen, bestaat in het berekenen van de financieringsbehoefte op basis van de gemiddelde verhouding tussen de eigen middelen en de financieringsschulden, zoals die in 2000 bij vijf Europese scheepvaartmaatschappijen is vastgesteld. Ondanks de verschillen die de balansen van deze ondernemingen vertonen, komt het door de Franse autoriteiten in aanmerking genomen gemiddelde uit op 79 %. De Franse autoriteiten stellen dat de financiële verwachtingen voor de periode 2002-2007 leiden tot een gemiddelde verhouding tussen het eigen vermogen en de financieringsschulden van 77 % over de periode 2002-2007, met een bedrag aan eigen kapitaal dat in 2007 169 miljoen EUR zou belopen. Een dergelijk bedrag aan eigen middelen zou moeten worden verkregen door middel van een herkapitalisatie van 76 miljoen EUR, alsmede door het welslagen van de in het herstructureringsplan genoemde activiteiten.
4.2. Maatregelen na de herkapitalisatie van 2002
4.2.1. Opmerking vooraf
(63)
De herkapitalisatie en het herstructureringsplan van 2002 hebben niet tot de verwachte resultaten geleid, en met ingang van 2004 is de economische en financiële situatie van de SNCM sterk verslechterd. Zowel interne factoren (sociale conflicten, het niet of te laat behalen van de productiviteitsdoelstellingen, verlies van marktaandeel) als factoren waarop de SNCM geen invloed had (het minder aantrekkelijk worden van Corsica als bestemming, door CFF verworven marktaandeel, beheersfouten zijdens de staat (63), alsmede de stijging van de brandstofprijzen hebben bijgedragen aan deze verslechtering.
(64)
Aldus werd het bedrijfsresultaat van de SNCM in 2004 op - 32,6 miljoen EUR en in 2005 op - 25,8 miljoen EUR vastgesteld, en was het nettoresultaat in 2004 - 29,7 miljoen EUR en in 2005 - 28,8 miljoen EUR.
(65)
Gezien de verslechterde economische en financiële situatie van de SNCM hebben de Franse autoriteiten nog meer activa verkocht dan aanvankelijk in het herstructureringsplan van 2002 was voorzien en dan in de beschikking van 2003 werd verlangd, en zijn zij daarnaast op zoek gegaan naar particuliere partners.
Tabel 2
Lijst van door de SNCM verkochte activa sinds 2002 (64)
Netto-verkoop-opbrengst
Datum
In de kennisgeving van 2002 voorgestelde verkopen (in EUR)
25 165 000
Aliso (ter vervanging van de Asco, overeenkomstig het besluit van 8 september 2004 van de Commissie)
[…]
30.9.2004
Napoléon
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
Totaal onroerende activa Schuman
[…]
20.1.2003
Door de Commissie in haar beschikking van 9 juli 2003 verlangde extra verkopen (in EUR)
5 022 600
onroerendgoedmaatschappij Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Extra verkopen sinds de beschikking van juli 2003 (in miljoen EUR)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Verkopen van appartementen behorende tot het onroerendgoedbestand van de SNCM (voorheen bij SNCM-personeel in gebruik)
[…]
September 2003 tot 2006
Totaal (in miljoen EUR)
42,385
4.2.2. De maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend
(66)
Na een open, doorzichtige en niet-discriminatoire selectieprocedure (66) is er op 13 oktober 2005 uiteindelijk een akkoord bereikt tussen de staat, BCP en VT in een zeer moeilijke maatschappelijke en financiële context. Zo is VT de industriële onderneming van de SNCM (deelneming van 28 %), terwijl BCP de referentieaandeelhouder is met een deelneming van 38 %. De staat heeft zich met name ten opzichte van de werknemers verplicht aandeelhouder van de maatschappij te blijven voor 25 % (67). BCP en VT hebben een businessplan voor de SNCM opgesteld, dat op 7 april 2006 aan de Commissie is gepresenteerd.
(67)
Het convenant waarbij 75 % van het kapitaal van de SNCM aan de particuliere investeerders is verkocht, is op 16 mei 2006 tussen partijen (BCP, VT en de CGMF) getekend.
(68)
In sectie II van het convenant is bepaald dat de CGMF zich verplicht tot het goedkeuren, inschrijven op en volledig volstorten van een kapitaalvermeerdering van de SNCM voor een totaalbedrag van 142,5 miljoen EUR.
(69)
Voorts is bepaald dat na de kapitaalvermeerdering het maatschappelijk kapitaal van de SNCM door middel van intrekking van aandelen verminderd zal worden tot het voor niet-beursgenoteerde naamloze vennootschappen geldende wettelijk minimum.
(70)
In aanvulling op de kapitaalvermeerdering verbindt de CGMF zich een bedrag ter hoogte van 38,5 miljoen EUR ter beschikking van de SNCM te stellen, in de vorm van een voorschot in rekening-courant. Dit voorschot in rekening-courant, dat door de SNCM bij een sekwester (de bank CIC) zal worden geplaatst, is bedoeld voor de financiering van de kosten verband houdende met een te verstrekken aanvulling op de bedragen die op grond van de wettelijke en contractuele bepalingen verschuldigd zijn, voor het geval de overnemers voornemens mochten zijn een inkrimping van het personeelsbestand door te voeren (68). De betaling van een compensatie boven op de op grond van de wettelijke en contractuele bepalingen ontvangen vergoedingen geschiedt op individuele basis voor werknemers die de onderneming hebben verlaten en waarvan de arbeidsovereenkomst is beëindigd.
(71)
In sectie III van het convenant is vervolgens bepaald dat de CGMF nadat deze handelingen zijn doorgevoerd, haar aandelen, die 75 % vertegenwoordigen van de aandelen die het maatschappelijk kapitaal van de onderneming vormen, overdraagt aan de particuliere overnemers, en […] bestemd om dat deel van het sociaal plan te financieren dat niet op grond van de wettelijke en contractuele verplichtingen moet worden uitgevoerd.
(72)
In sectie III van het convenant is tevens bepaald dat de overnemers en de CGMF zich verplichten tot gezamenlijke en gelijktijdige inschrijving op nieuwe aandelen voor een totaalbedrag van 35 miljoen EUR en een inbreng in rekening-courant van 8,75 miljoen EUR door BCP/VT, welk bedrag ter beschikking van de SNCM wordt gesteld naar gelang haar behoefte aan liquide middelen. In paragraaf III.2.7 van het convenant is bepaald dat de waarde van de aandelen van de CGMF te allen tijde gelijk is aan de oorspronkelijke nominale waarde vermeerderd met […]% van de volgestorte nominale waarde maal D/365, waarbij D het aantal dagen is dat is verstreken sinds de datum van realisatie, onder aftrek van alle ontvangen bedragen (bijvoorbeeld dividend). Deze voorwaarden zijn niet van toepassing indien aan de onderneming surséance van betaling is verleend of indien deze in staat van faillissement verkeert.
(73)
In het convenant (sectie III.5) is een ontbindende voorwaarde opgenomen, die gelijktijdig door de overnemers kan worden ingeroepen, inhoudende dat de overdracht van de SNCM geen doorgang vindt indien een van de volgende gevallen zich voordoet, voor zover deze tot gevolg zouden hebben dat de geloofwaardigheid van hun businessplan en het herstel van de levensvatbaarheid van de onderneming in gevaar worden gebracht:
-
het niet toekennen van het contract voor de delegatie van de openbare dienst voor de lijnverbinding met Corsica voor de periode ingaande 1 januari 2007 […];
-
elk negatief besluit van de Commissie of een arrest van het Gerecht of het Hof van Justitie, zoals het niet toestaan van de transactie of het opleggen van voorwaarden die een substantiële invloed hebben op de waarde van de onderneming, […].
(74)
In sectie VII van het convenant is bepaald dat de CGMF een deel van de sociale lasten van de SNCM voor haar rekening neemt die verband houden met de mutualiteits- en pensioenverplichtingen van de SNCM voor een geraamd bedrag van 15,5 miljoen EUR te rekenen vanaf de dag van de eigendomsoverdracht van de onderneming.
(75)
De voorwaarden omtrent de governance van de onderneming zijn in sectie IV van het convenant opgenomen. Hierin is bepaald dat de wijze waarop de SNCM beheerd wordt, een wijziging zal ondergaan. De SNCM zal worden omgezet in een naamloze vennootschap met een raad van bestuur en een raad van toezicht. Deze laatste zal aanvankelijk bestaan uit 10 en later uit 14 leden. Het voorzitterschap daarvan zal tijdelijk door een vertegenwoordiger van de staat worden waargenomen. Indien de DOD aan de SNCM wordt toegekend, zal de voorzitter van de raad van toezicht worden vervangen door een vertegenwoordiger van BCP. De raad van bestuur zal op zijn beurt belast zijn met het operationele beheer van de SNCM.
(76)
Op 26 mei 2006 heeft de Franse regering de verkoop van de SNCM alsmede de bovengenoemde maatregelen goedgekeurd.
(77)
In het licht van het bovenstaande zijn in het convenant drie soorten staatsmaatregelen opgenomen die een onderzoek in het kader van de communautaire regeling inzake steunmaatregelen rechtvaardigen:
-
de overdracht van 100 % van de SNCM tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR (kapitaalinbreng van 142,5 miljoen EUR en overname van de mutualiteits- en pensioenlasten voor een bedrag van 15,5 miljoen EUR);
-
het voorschot in rekening-courant door de CGMF voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR ten behoeve van de ontslagen personeelsleden van de SNCM;
-
de kapitaalvermeerdering van 8,75 miljoen EUR, waarop door de CGMF is ingeschreven gezamenlijk en gelijktijdig met de inbreng van 26,25 miljoen EUR door VT en BCP.
5. REIKWIJDTE VAN DE ONDERHAVIGE BESCHIKKING
(78)
De onderhavige definitieve beschikking heeft betrekking op de door Frankrijk ten gunste van de SNCM sinds 18 februari 2002 toegekende steunmaatregelen, te weten:
-
de kapitaalinbreng in 2002 van de CGMF in de SNCM voor een bedrag van 76 miljoen EUR (waarvan 53,48 miljoen EUR in het kader van openbaredienstverplichtingen en het restant als herstructureringssteun);
-
de negatieve verkoopprijs van de SNCM ten laste van de CGMF ten bedrage van 158 miljoen EUR;
-
de inbreng van de CGMF van 8,75 miljoen EUR;
-
de overname door de CGMF van bepaalde aanvullende sociale maatregelen voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR.
(79)
De onderhavige beschikking heeft geen betrekking op het onderzoek van de financiële compensaties die door de SNCM zijn of zullen worden ontvangen in het kader van de openbaredienstverplichtingen voor de periode 2007-2013, die onderwerp van een afzonderlijke procedure zijn.
6. REDENEN DIE HEBBEN GELEID TOT DE DOOR DE COMMISSIE GENOMEN BESLUITEN VAN 2002 EN 2006
6.1. Inleiding van de formele onderzoeksprocedure van 2002
(80)
In haar besluit van 19 augustus 2002 tot inleiding van de onderzoeksprocedure heeft de Commissie, hoewel zij erkende dat de SNCM een onderneming is die in moeilijkheden verkeert, twijfels geuit bij de verenigbaarheid van de aangemelde maatregel met de criteria van punt 3.2.2 van de richtsnoeren van 1999, die op dat moment van toepassing waren.
(81)
De Commissie heeft enkele bezwaren geuit ten aanzien van het herstructureringsplan wegens het ontbreken van een analyse van de oorzaak van de door de onderneming geleden verliezen. Met name heeft de Commissie vragen gesteld over de verbanden tussen de verliezen en de openbaredienstverplichtingen, het effect van het beleid van de SNCM inzake de aankoop van schepen op de resultaatrekeningen en de geplande maatregelen ter verhoging van de productiviteit van de onderneming.
(82)
De Commissie heeft bovendien gewezen op bepaalde lacunes in het herstructureringsplan, met name het ontbreken van concrete maatregelen ter vermindering van de kosten van het intermediaire verbruik en het ontbreken van informatie over het toekomstige tariefbeleid van de SNCM.
(83)
Verder had de Commissie vraagtekens geplaatst bij de juistheid van de berekeningsmethode die de Franse autoriteiten hebben gebruikt om het bedrag van de herkapitalisatie te bepalen en bij bepaalde veronderstellingen die zijn gebruikt in verband met de totstandbrenging van de financiële ramingen.
6.2. Uitbreiding van de formele onderzoeksprocedure van 2006
(84)
Bij besluit van 13 september 2006 heeft de Commissie besloten de formele onderzoeksprocedure van 2002 uit te breiden naar de geplande maatregelen in het kader van de privatisering van de SNCM.
(85)
In de eerste plaats heeft de Commissie, gezien de uitnodiging van de Franse autoriteiten van 7 april 2006 (zie punt 17 van de onderhavige beschikking) om een deel van het bedrag aan kapitaalinbreng van 2002 te onderzoeken in het licht van het Altmark-arrest, in dat opzicht twijfels geuit voor wat betreft de naleving van de voorwaarden die door de communautaire rechter in genoemd arrest zijn gesteld (met name de tweede en de vierde voorwaarde) (69).
(86)
De Commissie heeft in haar besluit van 2006 geoordeeld dat het nieuwe bedrag aan steun dat in het licht van de richtsnoeren voor herstructureringssteun moet worden onderzocht - mocht dit bedrag krachtens artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag worden aangemerkt als verenigbare steun - 15,81 miljoen EUR is. Voor zover het bedrag aan herstructureringssteun duidelijk lager zou zijn dan het bedrag dat in 2002 is aangemeld en in 2003 is goedgekeurd, heeft de Commissie twijfels geuit bij de vraag of alle in de beschikking van 2003 aan de SNCM opgelegde compenserende maatregelen in stand moeten blijven.
(87)
De Commissie heeft eveneens twijfels geuit voor wat betreft de naleving van de in de beschikking van 2003 genoemde voorwaarden, te weten het „priceleadership”-beginsel en het aantal scheepsverbindingen met Corsica.
(88)
Voor wat betreft de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM heeft de Commissie zich afgevraagd of de herkapitalisatie door de staat voorafgaande aan de verkoop van de SNCM in overeenstemming is met het beginsel van de particuliere investeerder in een markteconomie. De Commissie heeft in het bijzonder vraagtekens geplaatst bij de wijze van berekening van de liquidatiekosten die de staat als aandeelhouder zou moeten betalen in geval van liquidatie van de SNCM.
(89)
De Commissie betwijfelde of de financiële maatregelen gerechtvaardigd waren in het licht van de richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun.
(90)
Bovendien heeft zij vraagtekens geplaatst bij de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR voor wat betreft de naleving van het beginsel van gelijktijdigheid van de particuliere en de publieke investering en de vraag hoe de inschrijvingsvoorwaarden eruit zien in het licht van de bestaande rechtspraak.
(91)
De Commissie heeft zich tot slot afgevraagd of de aanvullende sociale maatregelen bestaande uit 38,5 miljoen EUR aan persoonsgebonden steun de onderneming een indirect voordeel zouden kunnen opleveren. Zij heeft er ook op gewezen dat dit mogelijk in tegenspraak is met de omstandigheid dat het overnemen van de kosten van de aanvullende ontslagvergoedingen een onderdeel vormt van de risico’s die een voorzichtige investeerder draagt.
7. STANDPUNT VAN DE FRANSE AUTORITEITEN
7.1. Met betrekking tot de herkapitalisatie van 2002
7.1.1. Met betrekking tot het bedrag van 53,48 miljoen EUR in het licht van het Altmark-arrest
7.1.1.1. Naleving van de vier Altmark-criteria
(92)
In hun brief van 7 april 2006 alsmede in het commentaar dat is gegeven naar aanleiding van het besluit van 2006, hebben de Franse autoriteiten de Commissie in overweging gegeven een deel van de kapitaalvermeerdering van 2002, te weten 53,48 miljoen EUR, op grond van het Altmark-arrest niet als staatssteun te beschouwen, omdat het hier om een „compensatie voor de openbare dienstverplichtingen” voor de periode 1991-2001 zou gaan. De Franse autoriteiten gaan er namelijk van uit dat in het onderhavige geval aan de vier in dat arrest genoemde voorwaarden is voldaan.
(93)
Voor wat betreft meer in het bijzonder de tweede Altmark-voorwaarde benadrukken de Franse autoriteiten dat op grond van het Altmark-arrest alleen de parameters voor de berekening van de compensatie voor de openbaredienstverplichtingen vooraf op objectieve en doorzichtige wijze vastgesteld moeten worden, en dat in casu het bedrag van 53,48 miljoen EUR in november 2003 is overgemaakt op basis van parameters die voorafgaand aan de desbetreffende periode (1991-2001) zijn vastgesteld (70).
(94)
Volgens Frankrijk doet het feit dat de betaling van de correctie voor ondercompensatie achteraf plaatsvond, dan ook niet af aan diens conclusie dat de parameters op basis waarvan de compensatie van 53,48 miljoen EUR is berekend, duidelijk en op objectieve en doorzichtige wijze voorafgaand aan de uitvoering van de openbaredienstverplichtingen waren vastgesteld.
(95)
Als het gaat om de vierde Altmark-voorwaarde zijn de Franse autoriteiten van mening dat in deze voorwaarde een onderneming met een openbaredienstverplichting wordt bedoeld die voldoet aan de kwalificatie van een onderneming die een gemiddeld goed beheer voert, maar dat daarentegen nergens enige vereiste wordt gesteld voor wat betreft de minimale of gemiddelde rentabiliteit van de onderneming in kwestie.
(96)
In dat opzicht zijn de Franse autoriteiten van mening dat aangenomen mag worden dat de SNCM over de periode 1991 tot en met 2001 een goed beheer heeft gevoerd en dat niet van de veronderstelling mag worden uitgegaan dat er bij de SNCM sprake was van wanbeheer, enkel en alleen omdat er in de periode 1991-2001 financiële verliezen zijn geleden. Volgens de Franse autoriteiten zijn de verliezen van de SNCM niet te wijten aan slecht beheer maar aan de starheid van de in 1991 en 1996 gesloten overeenkomsten, alsmede aan de plotselinge verandering van de traditionele markt waarop deze maatschappij opereerde, als gevolg van het feit dat zij altijd in een monopoliepositie had verkeerd en nu ineens met sterke concurrentie te maken kreeg. De SNCM zou zich dus hebben gedragen als een onderneming die gemiddeld goed beheerd werd.
(97)
Frankrijk benadrukt dat het staatsbedrijf de enige onderneming was die aan deze verplichtingen voor wat betreft de jaarlijkse regelmaat en frequentie van de dienst kon voldoen, en zulks ondanks de komst in 1996 van een particuliere onderneming, die slechts enkele lijnverbindingen exploiteerde en dan nog alleen in het hoogseizoen. Strikt genomen zou er overigens geen onderneming bestaan die als referentie gebruikt zou kunnen worden om vast te stellen of de hoogte van de aan de SNCM toegekende compensatie al dan niet hoger is dan de kosten die noodzakelijkerwijs gemaakt moeten worden voor de uitvoering van de openbaredienstverplichtingen. Het zou dus lastig zijn, aldus de Franse autoriteiten, een vergelijking te maken tussen de kostenstructuur van de SNCM en die van andere scheepvaartmaatschappijen, gezien het specifieke karakter van de activiteiten van de SNCM en de markt waarop zij actief is.
(98)
Ondanks het feit dat het praktisch gezien onmogelijk is een onderneming te vinden die als referentie voor die periode gebruikt zou kunnen worden, vindt Frankrijk dat het zijn best heeft gedaan tijdens de uitwisselingen met de Commissie die in 2005 en 2006 hebben plaatsgevonden, objectieve en te verdedigen elementen aan te leveren aan de hand waarvan kon worden vastgesteld dat de SNCM een „gemiddelde, goed beheerde en voldoende uitgeruste onderneming” is en dat aan het vierde criterium uit het Altmark-arrest is voldaan (71).
(99)
Frankrijk is bovendien van oordeel dat een vergelijking gebaseerd op de beschikbare gegevens met betrekking tot de kostenstructuur van CFF en die van de SNCM lang niet in tegenspraak behoeft te zijn met de veronderstelling dat de SNCM een goed beheerde onderneming is, vooral niet omdat met die gegevens in het geheel geen rekening kan worden gehouden met het niet te verwaarlozen deel van de kosten van de openbaredienstactiviteiten dat betrekking heeft op vrachtvervoer.
(100)
Volgens Frankrijk mag in een geval als het onderhavige overigens gesteld worden dat het er in de jurisprudentie die tot het Altmark-arrest heeft geleid (en met name het Ferring-arrest) alleen om ging te kijken of er geen sprake is van overcompensatie. In dat opzicht geven de Franse autoriteiten aan dat de verleende subsidies niet hoger zijn geweest dan de daadwerkelijk door de SNCM gemaakte kosten voor de op haar rustende openbaredienstverplichtingen, zoals de Commissie in haar beschikking van 30 oktober 2001 ook heeft aangegeven (72).
(101)
Tot slot is het volgens de Franse autoriteiten zo dat op grond van het feit dat de door het Altmark-arrest gevormde jurisprudentie van toepassing is op het DOD-contract van 2002-2006 er geen twijfel meer zou moeten bestaan over de vraag of die jurisprudentie van toepassing is op de compensaties voor de openbaredienstverplichtingen over de periode 1991 tot en met 2001. Volgens Frankrijk gaat het bij de in 1991 tot en met 2001 en in 2002 tot en met 2006 toegekende compensaties namelijk om dezelfde aard van compensatie voor zover de parameters voor de vaststelling daarvan, te weten de zware eisen voor wat betreft de openbare dienst, het feit dat er slechts een enkele onderneming is die in staat is daaraan te voldoen en het beheersingsplan voor de exploitatiekosten, gelijk zijn.
(102)
Frankrijk komt dan ook tot de slotsom dat op basis van het feit dat er enerzijds een openbaredienstverplichting bestaat en er anderzijds geen sprake is van overcompensatie over de periode 1991-2001, gesteld kan worden dat inderdaad aan de vierde Altmark-voorwaarde is voldaan.
7.1.1.2. Verenigbaarheid van het bedrag van 53,48 miljoen EUR in het licht van artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag.
(103)
Indien de Commissie tot de conclusie mocht komen dat deze interventie staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag vormt, zijn de Franse autoriteiten van mening dat deze autonome maatregel, die losstaat van het herstructureringsplan van 2002, krachtens artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag verenigbaar is, nu het Gerecht deze verenigbaarheid in zijn arrest van 2005 niet heeft bestreden.
(104)
De Franse autoriteiten benadrukken het feit dat in het onderhavige geval het bedrag in kwestie een maatregel is die niet in het licht van de richtsnoeren voor herstructureringssteun van 1999 of 2004 moet worden bekeken, en met name niet meegenomen moet worden bij het beoordelen van de in het herstructureringsplan van 2002 gestelde voorwaarden. Op grond van de richtsnoeren voor herstructureringssteun van 2004 (punt 68) zou, aldus Frankrijk, het opnemen van het bedrag van 53,48 miljoen EUR in de herstructureringssteun namelijk niet gerechtvaardigd zijn.
(105)
In dat opzicht stelt Frankrijk dat het bedrag van 53,48 miljoen EUR als vergoeding voor de ontoereikende compensaties voor de kosten van de openbare dienst voor de periode 1991 tot en met 2001 geen maatregel is die tijdens de herstructurering is verleend, of het nu om het aangemelde herstructureringsplan van 2002 gaat of om de geactualiseerde versie daarvan, maar een maatregel die voorafgaat aan de herstructureringsplannen in kwestie. Bovendien wijzen de Franse autoriteiten erop dat een maatregel die erop gericht is de kosten te compenseren die ondernemingen moeten maken om aan hun openbaredienstverplichtingen te voldoen, niet kan worden beschouwd als herstructureringssteun in de zin van de richtsnoeren.
(106)
De Franse autoriteiten zijn van mening dat zelfs indien dit bedrag aangemeld is in het kader van een algemene financiële injectie in het kader van herstructureringssteun, de Commissie niet gebonden is aan de door de lidstaten gehanteerde kwalificaties, maar dat het juist aan haar is om zo nodig de maatregel te herkwalificeren als zijnde geen staatssteun of andersom een staatsmaatregel als steun aan te merken, ook als de betrokken lidstaat deze niet als zodanig zou hebben gepresenteerd.
7.1.2. Met betrekking tot het aangemelde restantbedrag in het kader van herstructureringssteun
(107)
In het licht van het voorgaande is Frankrijk van mening dat indien geoordeeld mocht worden dat het bedrag van 53,48 miljoen EUR geen elementen van steun bevat of indien het als verenigbare steun in de zin van artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag mocht worden aangemerkt, de steun die op grond van de kennisgeving van 2002 als herstructureringssteun moet worden beschouwd, niet meer 76 miljoen EUR, maar 15,81 miljoen EUR zou moeten bedragen.
7.2. Met betrekking tot de maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend
(108)
Vooraf brengt Frankrijk in herinnering dat de ernst van de sociale conflicten van 2004/2005 en de verslechtering van de economische en financiële situatie van de SNCM de staat als aandeelhouder ertoe hebben gebracht in januari 2005 op zoek te gaan naar particuliere investeerders en noodmaatregelen in gang te zetten (met name de verkoop van de Asco en de deelneming in Sud-Cargos (73).
7.2.1. Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM
(109)
Gezien de communautaire jurisprudentie op dit gebied geven de Franse autoriteiten de Commissie in overweging in de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM van 158 miljoen EUR geen enkele maatregel te zien die als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag zou kunnen worden beschouwd, nu de Franse overheid zich zou hebben gedragen als een particuliere investeerder in een markteconomie.
(110)
Allereerst wijst Frankrijk erop dat de uiteindelijke prijs van 158 miljoen EUR, die lager is dan de negatieve prijs die de overnemers in eerste instantie na afronding van de audit van de SNCM hadden verlangd, het resultaat is van onderhandelingen over de overdracht van de zeggenschap die werden gevoerd in het kader van een open, doorzichtige en niet-discriminatoire aanbestedingsprocedure, en dat het daarom wel degelijk om een marktprijs gaat.
(111)
Aangezien deze zoektocht naar een particuliere partner voor de SNCM heeft plaatsgevonden in het kader van een open, doorzichtige en niet-discriminatoire aanbestedingsprocedure, waarbij uiteindelijk op het beste bod is ingegaan, is Frankrijk van mening dat de overdrachtsprijs een marktprijs is.
(112)
Volgens de Franse autoriteiten zou de overdracht tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR onder de meest gunstige voorwaarden voor de overheid hebben plaatsgevonden, overeenkomstig de communautaire jurisprudentie en de beschikkingspraktijk van de Commissie, reden waarom hier dus in geen enkel opzicht sprake zou zijn van steun. Frankrijk is namelijk van mening dat deze negatieve prijs lager is dan de liquidatiekosten die de overheid zou hebben moeten maken ingeval de onderneming zijn deuren had moeten sluiten.
(113)
Deze conclusie zou zowel opgeld doen wanneer de jurisprudentie wordt gevolgd van het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen (hierna: Gröditzer-arrest (74)), als wanneer gekeken wordt naar de analyse van de daadwerkelijke liquidatiekosten van de SNCM (ABX-beschikking (75)).
(114)
Voor wat betreft de eerste methode op basis van het Gröditzer-arrest stelt Frankrijk dat dit arrest een bevestiging vormt van de beoordeling van de Commissie zoals neergelegd in haar beschikking van 8 juli 1999, volgens welke „alleen de […] liquidatiewaarde van de activa […] als liquidatiekosten kan worden aangemerkt” (76).
(115)
In dat opzicht wordt in de rapporten van de CGMF (77) en Oddo-Hastings (78) de liquidatiewaarde van de activa per 30 september 2005 op minimaal […] miljoen EUR geschat (79).
(116)
Voor zover de staat als aandeelhouder van een onderneming slechts aansprakelijk is voor de schulden van die onderneming tot het bedrag van de liquidatiewaarde van haar activa (Hytasa-arrest (80)), is Frankrijk in dat verband van mening dat de liquidatiewaarde van de activa van de maatschappij, die op minimaal […] miljoen EUR is geschat, duidelijk hoger is dan de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR.
(117)
Voor wat betreft de tweede methode geeft Frankrijk aan dat deze voortvloeit uit de beschikking van de Commissie betreffende de door België ten uitvoer gelegde staatssteun ten gunste van ABX Logistics, waarin de Commissie onderzoek heeft gedaan naar de negatieve overdrachtsprijs die, net als in het onderhavige geval, de kenmerken van een marktprijs draagt, door deze te vergelijken met de - door een onafhankelijke derde vastgestelde - kosten die de staat als aandeelhouder daadwerkelijk zou hebben moeten dragen in geval van een minnelijke of gerechtelijke vereffening. Volgens Frankrijk erkent de Commissie in deze beschikking onder andere dat een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden zijdens de schuldeisers dan wel de liquidatie zelf inderdaad bepaalde kosten tot gevolg kunnen hebben voor de andere takken van de groep waartoe de geliquideerde dochteronderneming behoort.
(118)
Op basis van de bovengenoemde rapporten van de CGMF en Oddo-Hastings zijn de Franse autoriteiten van mening dat de daadwerkelijke kosten die de Franse republiek als aandeelhouder zou hebben moeten dragen, per 30 september 2005 in totaal tussen de […] en […] miljoen EUR zouden hebben bedragen.
(119)
Bij deze methode is met name rekening gehouden met het risico dat er jegens de Franse staat een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden van de onderneming zou zijn ingediend, wanneer een rechtbank de Franse staat als feitelijk bestuurder van de SNCM had moeten aanmerken. De Franse autoriteiten zijn van mening dat dit risico van een vordering tot aanzuivering van het passief niet uitgesloten kan worden, in het bijzonder niet met het oog op een eerder arrest van het Franse Hof van Cassatie (81). De Franse autoriteiten hebben in verschillende brieven aan de Commissie dan ook aangegeven dat het meer dan waarschijnlijk was dat de staat door een nationale rechter veroordeeld zou worden om de schulden van de door hem bestuurde onderneming aan te zuiveren en dat hiermee zeker rekening moest worden gehouden bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM.
(120)
Per 30 september 2005 zou de boekwaarde van de activa van de SNCM (zijnde […] miljoen EUR) na betaling van de preferente schulden […] miljoen EUR bedragen. De andere elementen die in het kader van de vordering tot aanzuivering van de schulden jegens de staat in de berekening zijn meegenomen, bestaan onder andere uit de kosten van ontbinding van de belangrijkste exploitatiecontracten, de kosten verband houdende met de ontbinding van de leaseovereenkomsten betreffende de schepen en de aflossing van de niet-preferente schulden, hetgeen zou leiden tot een schuldenlast van […] miljoen EUR. De Franse autoriteiten denken dat de staat veroordeeld zou zijn om […] tot […]% van dit bedrag voor haar rekening te nemen.
(121)
Bovendien stellen de Franse autoriteiten dat wegens het feit dat de SNCM ten opzichte van de staat in een afhankelijke positie verkeerde en gelet op een ander Frans arrest (82), de rechter in de liquidatie van de onderneming aanleiding zou hebben kunnen zien de staat te veroordelen tot betaling van een schadevergoeding aan de werknemers. De Franse autoriteiten zijn van oordeel dat het gelet op deze jurisprudentie meer dan waarschijnlijk was dat een rechter het bedrag aan aanvullende schadevergoeding zou hebben vastgesteld op basis van de schadevergoeding die zou zijn uitgekeerd in het kader van een vóór de liquidatie gepresenteerd sociaal plan.
(122)
De Franse autoriteiten denken dat wanneer het Aspocomp-arrest op het onderhavige geval wordt toegepast, de staat waarschijnlijk aanvullende ontslagvergoedingen had moeten betalen voor een totaalbedrag van tussen de […] en […] miljoen EUR, waardoor de totale liquidatiekosten voor de staat uiteindelijk tussen de […] en […] miljoen EUR zouden hebben bedragen.
(123)
Wanneer deze lijn wordt gevolgd zou uit de analyse van de daadwerkelijke kosten die ten laste van de staat als aandeelhouder zouden zijn gekomen, blijken dat de kosten voor de staat als gevolg van de verkoop van de SNCM voor een negatieve prijs van 158 miljoen EUR, lager zijn dat de daadwerkelijke kosten die de staat zou hebben moeten dragen in geval van een gerechtelijke vereffening van de onderneming.
(124)
Tot slot zijn de Franse autoriteiten van oordeel dat dit bedrag niet als staatssteun kan worden aangemerkt.
7.2.2. Met betrekking tot de gezamenlijke kapitaalinbreng door de aandeelhouders
(125)
Frankrijk is van mening dat het zich via deze deelneming heeft gedragen als een voorzichtig investeerder, omdat het hier enerzijds een minderheidsaandeel betrof en Frankrijk gelijktijdig met BCP en VT participeerde, en deze deelneming anderzijds een rendement uit vast kapitaal opleverde van […] % per jaar, waardoor de staat geen risico’s liep voor wat betreft de uitvoering van het businessplan. Frankrijk geeft namelijk aan dat dit rendementspercentage zeer bevredigend is voor een particuliere investeerder (83). Zij benadrukt evenwel dat geen enkele vergoeding verschuldigd zou zijn geweest wanneer surséance van betaling aan de SNCM zou worden verleend of indien zij in staat van faillissement zou worden verklaard, of ingeval de ontbindende voorwaarde zou worden ingeroepen door de overnemers.
7.2.3. Met betrekking tot de aanvullende sociale maatregelen (steun ten behoeve van personen)
(126)
Met verwijzing naar de beschikkingspraktijk van de Commissie, met name in het SFP-dossier (Société Française de Production) (84), is Frankrijk van mening dat deze maatregelen als steun ten behoeve van personen moeten worden beschouwd die de onderneming geen voordeel opleveren. De tenuitvoerlegging van aanvullende sociale maatregelen ten behoeve van ontslagen personeelsleden door middel van overheidsgelden zonder dat de werkgever door deze maatregelen van de normale lasten wordt gevrijwaard, zou daarom onder het sociaal beleid van de lidstaten vallen en geen staatssteun vormen.
7.2.4. Conclusie
(127)
Mocht de Commissie evenwel de nieuwe maatregelen geheel of gedeeltelijk als staatssteun aanmerken, dan wijst Frankrijk de Commissie op het feit dat deze nieuwe maatregelen zorgen voor herstel van de levensvatbaarheid van de SNCM, en dat daarmee de concurrentie op de desbetreffende markt in stand kan worden gehouden, met name op de markt voor de lijnverbinding met Corsica. Dit element is volgens Frankrijk een van de beginselen van de richtsnoeren voor reddingssteun aan ondernemingen die in moeilijkheden verkeren, zoals in het onderhavige dossier ook wordt aangegeven door de Commissie (in lid 283 van de nietig verklaarde beschikking) en het Gerecht (in zijn arrest van 15 juni 2005). Met name heeft het Gerecht eraan herinnerd dat de Commissie er in de uitoefening van haar ruime beoordelingsvrijheid van mocht uitgaan, dat de aanwezigheid van een onderneming noodzakelijk was om een versterking van de oligopolistische structuur van de betrokken markten te voorkomen.
(128)
Voor wat betreft de vaststelling van de eventueel aan de SNCM op te leggen compenserende maatregelen stelt Frankrijk de Commissie voor rekening te houden met de marktstructuur. Zo zou een inkrimping van de capaciteit van de SNCM kunnen leiden tot versterking van de dan dominante positie van CFF op de markt voor de lijnverbinding met Corsica (85).
(129)
Volgens de Franse autoriteiten zou het geactualiseerde herstructureringsplan voldoen aan de door de Commissie in de richtsnoeren van 1999 en 2004 genoemde verenigbaarheidscriteria. Het geheel van maatregelen die in het kader van de privatisering van de SNCM uiteengezet zijn, zou ook vanaf eind 2009 voor herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn van de SNCM zorgen, en beperkt blijven tot het voor dit herstel van de levensvatbaarheid benodigde minimum.
7.3. Met betrekking tot het opheffen van de beperkingen als genoemd in de nietig verklaarde beschikking van 2003
(130)
De Franse autoriteiten herinneren er enerzijds aan dat over de periode 2003-2006 alle voorwaarden die in de beschikking van 2003 zijn gesteld, zijn uitgevoerd en nagekomen. Anderzijds zijn de Franse autoriteiten van mening dat deze maatregelen niet meer nodig zijn om verstoring van de concurrentie te voorkomen en dat het vasthouden aan deze maatregelen in strijd met het evenredigheidsbeginsel zou zijn, nu het bedrag van de herstructureringssteun teruggebracht is tot 15,81 miljoen EUR. In het bijzonder zijn de Franse autoriteiten van oordeel dat de voorwaarden die nog toepassing zouden kunnen vinden, te weten de bepalingen omtrent het verbod om de vloot van de SNCM te moderniseren, het nakomen van het „priceleadership”-beginsel voor wat betreft de tarieven en de instandhouding van een bepaalde frequentie, opgeheven zouden moeten worden.
8. OPMERKINGEN VAN DE BELANGHEBBENDEN
8.1. Met betrekking tot het besluit tot inleiding van de formele onderzoeksprocedure van 2002
8.1.1. Opmerkingen van Corsica Ferries (CFF)
(131)
In de eerste plaats bestrijdt CFF dat de SNCM een onderneming in moeilijkheden is in de zin van de richtsnoeren (86), en ten tweede zet Corsica Ferries vraagtekens bij het vermogen van de SNCM om de niet-gesubsidieerde lijnen rendabel te exploiteren. Corsica Ferries constateert verder dat, in tegenstelling tot wat wordt aangekondigd in het herstructureringsplan (87), de lijnverbinding met Livorno nog steeds wordt onderhouden.
(132)
Corsica Ferries betreurt het geen toegang te hebben tot bepaalde onderdelen van het herstructureringsplan die betrekking hebben op de kwestie van de vermindering van de kosten; de vertegenwoordigers van CFF hadden kritiek geuit op dit plan (88).
(133)
Volgens Corsica Ferries is de berekening die resulteert in een bedrag van 76 miljoen EUR zuiver fictief (89), terwijl de verhouding tussen het eigen kapitaal en de financieringsschulden van 79 % die de Franse autoriteiten hebben vastgesteld, haar aan de hoge kant lijkt (90). Voor wat betreft de deelnemingen van de SNCM, merkt CFF op dat bepaalde dochterondernemingen niet essentieel zijn voor de activiteiten van de scheepvaartonderneming (91).
(134)
Samenvattend stelt CFF dat de voorgenomen steunmaatregel erop gericht is de verordening inzake cabotage te omzeilen en de uitgeschreven aanbesteding voor de lijnverbinding met Corsica vanuit Marseille uit te hollen. CFF staat erop dat de voorgenomen steunmaatregel er niet toe leidt dat de SNCM een scherper commercieel aanbod kan doen. Zij stelt voor pas in 2007 een herstructureringssteun toe te kennen en alleen indien de SNCM de volgende aanbesteding in 2006 niet in de wacht sleept. Dit is volgens CFF het enige scenario waarin de publieke scheepvaartonderneming werkelijk in moeilijkheden zou komen.
8.1.2. Opmerkingen van de groep Stef-TFE (92)
(135)
Volgens de groep Stef-TFE dienen de deelnemingen van de SNCM in de CMN als zuiver financiële activa te worden beschouwd, en zijn de CMN en de SNCM twee zelfstandig opererende ondernemingen die met elkaar concurreren op de andere routes dan die met afvaart in Marseille, ook al zijn ze medecontractanten in het kader van het contract voor de delegatie van de openbare dienst.
(136)
In de brief verklaart de groep Stef-TFE bereid te zijn „de deelnemingen van de SNCM in de CMN geheel of gedeeltelijk, maar bij voorkeur geheel, terug te kopen” - de groep schat de waarde ervan op 15 tot 17 miljoen EUR -, indien de Commissie zich op het standpunt zou stellen, onder de voorwaarden die zij in haar definitieve besluit kan opleggen, „dat een dergelijke overdracht noodzakelijk is om te komen tot een evenwichtig herstructureringsplan”.
8.1.3. Opmerkingen van vertegenwoordigers van plaatselijke autoriteiten
(137)
De burgemeester van de stad Marseille, de voorzitter van de departementale raad van Bouches-du-Rhône en de voorzitter van de regionale raad van Provence-Alpes-Côte d’Azur hebben gewezen op de belangrijke rol die de SNCM speelt in de regionale economie.
(138)
De voorzitter van de regionale raad van Provence-Alpes-Côte d’Azur voegt daaraan toe dat wat hem betreft is voldaan aan de voorwaarden die ervoor moeten zorgen dat het herstructureringsplan van de SNCM de levensvatbaarheid van de onderneming waarborgt.
(139)
De voorzitter van de uitvoerende raad van het parlement van Corsica heeft een besluit van 18 december 2002 van genoemd parlement voorgelegd. In dit besluit bracht het parlement van Corsica „een gunstig advies” uit over het herkapitalisatieproject van de SNCM.
8.1.4. Opmerkingen van het Office des Transports de Corse
(140)
Het Office des Transports de Corse (OTC) (93) wijst erop dat er slechts één offerte is ingediend naar aanleiding van de uitgeschreven aanbesteding voor het contract voor de delegatie van de openbare dienst, namelijk die van de groep CMN en SNCM. Met het oog op de instandhouding van een betrouwbare lijnverbinding hebben de Corsicaanse autoriteiten in hun contract financiële compensatie- of correctiemechanismen opgenomen, die zijn gekoppeld aan de efficiëntie en de betrouwbaarheid van de dienstverlening. Tot slot wordt eraan herinnerd dat de Corsicaanse autoriteiten rekening hebben gehouden met de ontwikkeling van het aanbod op de lijnverbindingen vanuit havens op het Franse vasteland sedert 1996 om de openbaredienstverplichtingen niet enkel te beperken tot de lijnverbindingen vanuit Marseille.
(141)
Het OTC wijst er verder op dat de SNCM op het ogenblik de enige onderneming is die in staat is de vereisten van het contract wat betreft het passagiersvervoer te vervullen, en dat het sluiten ervan „onmiddellijk een belangrijke verslechtering van de dienstverlening zou betekenen”. Het OTC benadrukt daarnaast het belang van de SNCM voor de Corsicaanse economie.
8.2. Met betrekking tot het besluit tot uitbreiding van de procedure van 2006
8.2.1. Opmerkingen van Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF benadrukt dat het hier om omvangrijke bedragen gaat, die niet in verhouding staan tot de omzet van de SNCM. Voorts wijst zij op het feit dat deze aan de SNCM zijn betaald voordat de Commissie een uitspraak heeft gedaan over de vraag of deze al dan niet als steun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag moeten worden aangemerkt.
(143)
CFF wijst de Commissie erop dat de steun van de Franse staat aan de SNCM van strategisch belang is voor de ontwikkeling van CFF. Dankzij deze niet goedgekeurde maatregelen zou de SNCM volgens CFF een uiterst agressief tariefbeleid kunnen voeren op de lijnverbindingen waarop CFF sedert 10 jaar een positie inneemt en waar zij, voor de eerste keer sinds zij op die markt actief is, marktaandeel zou verliezen.
(144)
Volgens CFF bestaan er alternatieven voor de aanwezigheid van de SNCM op alle lijnverbindingen in kwestie - zowel binnen de DOD als daarbuiten - die zowel voor de SNCM als voor de concurrentie in het algemeen vele voordelen zouden opleveren. Voor wat betreft de DOD (94) is CFF van mening dat de SNCM haar aanbod op de lijnverbindingen die in het kader van de DOD worden onderhouden, zou moeten terugbrengen, om te voorkomen dat zij misbruik maakt van haar dominante positie op deze markt, om nieuwe investeringen te vermijden en opdat een sociaal plan kan worden opgesteld dat beperkt blijft tot 120 seizoensarbeidsplaatsen zonder dat het nodig is vaste arbeidsovereenkomsten te beëindigen, wat veel duurder is. Voor wat betreft de lijnverbindingen buiten de DOD stelt CFF voor dat de SNCM het in het hoogseizoen met één schip minder stelt.
8.2.1.1. Met betrekking tot de herkapitalisatie van 2002
(145)
Als het gaat om het bedrag van 53,48 miljoen EUR vraagt CFF zich af of er in de berekening van de compensatie van 787 miljoen EUR, waarvoor in het besluit van de Commissie van 2001 toestemming werd verleend, geen sprake is van dubbeltelling.
(146)
CFF is van mening dat ondanks het feit dat het Altmark-arrest is gewezen nadat de DOD werd ondertekend, de in het kader van de DOD betaalde compensaties onderzocht moeten worden in het licht van de criteria die in dit arrest zijn genoemd. Dienaangaande is CFF van mening dat, met uitzondering van de eerste voorwaarde, niet aan de Altmark-criteria is voldaan.
(147)
Met name voor wat betreft het vierde Altmark-criterium deelt CFF de twijfels van de Commissie over de vraag of de SNCM als een goed beheerde en voldoende uitgeruste onderneming kon worden beschouwd. CFF wijst de Commissie er in dat verband op dat bijna 50 % van de verliezen van de SNCM in de jaren 2000 en 2001 zijn ontstaan, hetgeen ruimte laat voor de veronderstelling dat de verliezen van de SNCM niet alleen het gevolg zijn van de openbaredienstverplichtingen.
(148)
Voor wat betreft de mogelijkheid dit bedrag te beoordelen in het licht van artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag is CFF van mening dat het Gerecht de Commissie enkel heeft gevraagd te onderzoeken of dit bedrag als steun moet worden aangemerkt, en niet of dit bedrag krachtens genoemd artikel verenigbaar is. De Commissie zou gehouden zijn na te gaan of dit bedrag niet buitensporig hoog is in verhouding tot de meerkosten die voortvloeien uit de openbaredienstverplichtingen.
8.2.1.2. Met betrekking tot de maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend
(149)
Voor wat betreft de aanbestedingsprocedure voor de overdracht van de maatschappij is CFF van mening dat deze niet geheel doorzichtig was, in die zin dat de gekozen onderneming, te weten BCP, geen operationele zeggenschap meer heeft binnen de SNCM, nu deze door de groep VT is overgenomen. Aangezien door een veranderde financiële situatie de voorwaarden veel gunstiger waren geworden voor de kopers, vraagt CFF zich bovendien af of het beginsel van gelijke behandeling van investeerders, dat aan de grondslag van de gehele operatie had moeten liggen, wel in acht is genomen.
(150)
Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR betwijfelt CFF of het criterium van de voorzichtige investeerder in een markteconomie wel op het onderhavige geval van toepassing is. Enerzijds vraagt CFF zich af of wel kan worden gesteld dat de transactie in kwestie samen met een belangrijke en gelijktijdige deelneming van de betrokken particuliere maatschappijen in vergelijkbare omstandigheden door de staat is doorgevoerd, terwijl de staat de maatschappij vóór de gezamenlijke herkapitalisatie van de aandeelhouders en het nieuwe herstructureringsplan heeft geherkapitaliseerd. Anderzijds denkt CFF dat een voorzichtig investeerder gezien de ernstige financiële positie van de SNCM eerder geïntervenieerd zou hebben teneinde zijn investering niet in rook te zien opgaan (95).
(151)
CFF is van oordeel dat verwijzing naar de zaak-ABX Logistics niet op gaat. Niet alleen zijn de omstandigheden die voor deze zaak gelden, niet op het onderhavige geval van toepassing, maar ook is in deze zaak een belangrijke bijdrage zijdens de begunstigde van de steun geleverd, wat duidelijk niet het geval zou zijn met de SNCM. Bovendien zou volgens CFF in het besluit van de Commissie van 2006 geen rekening zijn gehouden met de kosten die zijn verbonden aan eventuele gerechtelijke stappen in het kader van een liquidatie van de betrokken onderneming. Wat dat betreft is CFF van mening dat de nationale jurisprudentie waar de Franse overheid naar verwijst ter onderbouwing van hetgeen zij stelt over de kosten die aan liquidatie van de SNCM verbonden zouden zijn, niet op het onderhavige geval van toepassing is (96).
(152)
Wanneer het Gröditzer-arrest en het Hytasa-arrest van het Hof van Justitie op het onderhavige geval worden toegepast, kan volgens CFF niet anders geconcludeerd worden dan dat de staat zich niet als een particuliere investeerder in een markteconomie heeft gedragen, in die zin dat, overeenkomstig genoemde jurisprudentie, de kapitaalinbreng van de staat gekoppeld was aan de verkoop van 75 % van zijn deelneming in de SNCM, waarmee de rendementsvooruitzichten van de staat evenredig afnamen.
(153)
Ten slotte is CFF van mening dat bij de vergelijking tussen de liquidatiekosten en de kosten van een herkapitalisatie rekening moet worden gehouden met de waarde van de activa, die in beide gevallen op de koper overgaat. Volgens CFF schommelt de waarde van de aan de overnemers verkochte activa tussen de 640 en 755 miljoen EUR (97), gelet op de door de SNCM gebruikte handelswaarde van de vloot, die door CFF in augustus 2006 op een bedrag van tussen de 644 en 664 miljoen EUR wordt geschat.
(154)
Voor wat betreft de vraag of de maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend, als herstructureringssteun moeten worden aangemerkt, is CFF van oordeel dat de SNCM misschien in de periode voorafgaande aan de eerste herkapitalisatie van 142,5 miljoen EUR wel voldeed aan de criteria van de richtsnoeren van 2004 om als een onderneming in moeilijkheden te worden aangemerkt, maar dat het zeer de vraag is of dit ook geldt voor de periode voorafgaande aan de tweede kapitaalvermeerdering van 8,75 miljoen EUR, nu het eigen vermogen van de onderneming weer op peil was gebracht.
(155)
Met betrekking tot de levensvatbaarheid van de onderneming wijst CFF erop dat de SNCM slechts voor deel is verkocht en dat deze verkoop niet onherroepelijk is, gelet op de ontbindende voorwaarden die met de overnemers zijn overeengekomen. Dit roept grote onzekerheid op over de vraag of de overnemers bereid en in staat zijn de SNCM er weer bovenop te helpen, waardoor de levensvatbaarheidskansen op de lange termijn van de onderneming op het spel worden gezet. Bovendien geeft CFF aan dat in tegenstelling tot hetgeen in de richtsnoeren van 2004 wordt bepaald, de Franse autoriteiten niet hebben overwogen de activiteiten waarop men zelfs na de herkapitalisatie structureel verlies zou blijven leiden, te staken (98). CFF voegt daaraan toe dat zij sceptisch is voor wat betreft het plan voor kostenvermindering, terwijl de vloot van de SNCM juist zou zijn uitgebreid (99), en het plan voor inkrimping van het personeelsbestand, in het bijzonder in het licht van de mislukking van het sociaal plan van 2002.
(156)
CFF twijfelt eraan of de nieuwe steun beperkt blijft tot het minimum, omdat enerzijds niet goed duidelijk is waarop de sociale kosten zien en anderzijds uit de notulen van de vergadering van de SNCM van 28 april 2006 zou blijken dat een deel van die steun zou zijn aangewend om de exploitatieverliezen van de maatschappij van 2006 en 2007 te financieren. CFF is tevens van mening dat de overnemers van de SNCM geen wezenlijke bijdrage leveren aan de herstructurering van de onderneming.
(157)
Om ongerechtvaardigde vervalsing van de mededinging te voorkomen, moeten volgens CFF de in 2003 aan de SNCM opgelegde compenserende maatregelen worden verlengd en nader uitgewerkt. Tevens zouden daar nieuwe compenserende maatregelen aan moeten worden toegevoegd betreffende de vermindering van de aanwezigheid van de SNCM op de markt (100). Bovendien denkt CFF dat een deel van de maatregelen die in de beschikking van 2003 aan de SNCM zijn opgelegd, niet is nagekomen (101).
(158)
Met betrekking tot de aard van de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR stelt CFF dat de publieke en de particuliere investering niet alleen gelijktijdig moeten plaatsvinden, maar dat er ook sprake moet zijn van een significante deelneming van de particuliere investeerder die onder vergelijkbare voorwaarden plaatsvindt, zodat de interventie van de staat gevalideerd wordt. In het onderhavige geval zou aan geen van beide voorwaarden zijn voldaan. Enerzijds zou de deelneming van de overnemers, die strikt gekoppeld is aan de eerste kapitaalvermeerdering van 142,5 miljoen EUR, niet significant zijn. Anderzijds zouden de voorwaarden waaronder de interventie van de overnemers plaatsvond, niet vergelijkbaar zijn met de voorwaarden die voor de staat golden, in het bijzonder niet voor wat betreft de ontbindende voorwaarden en de uit de minderheidsdeelneming van de CGMF verwachte rentabiliteit.
(159)
Als het gaat om de sociale maatregelen voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR bestrijdt CFF dat dit bedrag als steun ten behoeve van personen zou moeten worden aangemerkt. Het mag namelijk inderdaad zo zijn dat dit bedrag rechtstreeks aan de werknemers van de SNCM ten goede komt, maar volgens CFF zou deze maatregel voor de SNCM indirect positieve gevolgen kunnen hebben, met name in die zin dat rust wordt gebracht in het sociale klimaat.
8.2.2. Opmerkingen van STIM d’Orbigny (Groep Stef-TFE)
8.2.2.1. Met betrekking tot de herkapitalisatie van 2002
(160)
STIM wijst erop dat met de betaling van een bedrag van 53,48 miljoen EUR als compensatie voor de openbare dienst de staat de SNCM in feite twee maal voor dezelfde openbaredienstverplichtingen compenseert. Bovendien is STIM van mening dat deze betaling niet aan de in het Altmark-arrest genoemde criteria voldoet.
(161)
Voor wat met name het tweede en het vierde Altmark-criterium betreft, bestrijdt STIM enerzijds dat er sprake zou zijn van vooraf op objectieve en doorzichtige wijze vastgestelde parameters en anderzijds dat de ratio’s van de SNCM en de CMN over de periode 1991-2001 vergelijkbaar zouden zijn (102), en zij is in dat opzicht van mening dat de aan de Commissie verstrekte gegevens duidelijk een vertekend beeld geven (103).
8.2.2.2. Met betrekking tot de maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend
(162)
Voor wat betreft de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR is STIM van oordeel dat deze prijs niet kan worden beschouwd als een marktprijs die het resultaat is van een open en niet-discriminatoire aanbestedingsprocedure, omdat de herkapitalisatie heeft plaatsgevonden onder andere voorwaarden dan de voorwaarden die normaliter voor een particuliere investeerder gelden. Volgens STIM zou namelijk met de herziene nettoboekwaarde van de activa in het slechtste geval een liquidatie zonder kosten voor de staat hebben kunnen plaatsvinden, en wellicht zelfs met een liquidatieoverschot. Bovendien vindt STIM de overdrachtsprijs ten opzichte van de waarde van de onderneming (die door STIM op 350 miljoen EUR wordt geschat) verre van reëel en stelt zij dat de steun in geen verhouding staat tot de behoeften van de onderneming.
(163)
STIM wijst de Commissie er tevens op dat de bij de privatisering opgestelde ontbindende voorwaarde buitenproportioneel is.
(164)
STIM bestrijdt ten slotte dat de verkoop voor een negatieve prijs gerechtvaardigd zou zijn omdat een eventuele liquidatie van de onderneming - die niet echt voor de hand lijkt te liggen - maatschappelijk gezien zeer moeilijk zou liggen.
(165)
Met betrekking tot de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR is STIM van mening dat bij deze kapitaalinbreng niet het beginsel van de particuliere investeerder in een markteconomie is gerespecteerd, gezien de onvoldoende garanties die zijn gegeven voor wat betreft het investeringsrendement. Volgens STIM gaat het argument als zou deze inbreng geen staatssteun zijn omdat de particuliere en de publieke investering gelijktijdig hebben plaatsgevonden, niet op. Voor zover inderdaad gesteld zou kunnen worden dat van een dergelijke gelijktijdigheid sprake is, vormt dit nog slechts een indicatie en kan niet alleen aan de hand daarvan geconcludeerd worden dat er geen sprake is van steun (104). STIM stelt tot slot dat deze inbreng voor de overnemers een garantie zijdens de Franse regering vormde dat de SNCM inderdaad de DOD voor de lijnverbinding met Corsica toegekend zou krijgen.
(166)
Voor wat betreft het bedrag van 38,5 miljoen EUR aan persoonsgebonden steun is STIM van mening dat dit bedrag in werkelijkheid de SNCM de middelen verschaft om te voldoen aan bepaalde wezenlijke onderdelen van het herstructureringsplan dat aan de Commissie is voorgelegd en die niet ten uitvoer zijn gelegd, met name de vermindering van het personeelsbestand.
8.2.2.3. Met betrekking tot de verenigbaarheid met de richtsnoeren van 2004
(167)
STIM is van mening dat de door de SNCM ontvangen steun niet tot het minimum beperkt is gebleven. De bijdrage van de SNCM en de overnemers aan het herstructureringsplan zou niet voldoende zijn in het licht van de voorwaarden die in de richtsnoeren van 2004 zijn genoemd, en er is niet aangetoond dat de situatie van de SNCM dermate uitzonderlijk was dat een lagere eigen inbreng gerechtvaardigd was. Bovendien wijst STIM erop dat de in 2006 verleende steun buitenproportioneel was, nu deze de SNCM in staat heeft gesteld reserves op te bouwen om toekomstige verliezen te dekken. Ten slotte zou het feit dat de SNCM niet van plan was activa te verkopen die niet onontbeerlijk waren voor het voortbestaan van de onderneming, in strijd zijn met de in de richtsnoeren van 2004 gestelde eisen.
(168)
STIM is van oordeel dat de onderhavige bedragen zijn betaald in strijd met het in de richtlijnen van 2004 genoemde beginsel van eenheid. De verslechtering van de financiële situatie van de onderneming en de sociale conflicten kunnen niet worden beschouwd als uitzonderlijke, onvoorziene omstandigheden die niet aan de begunstigde onderneming te wijten zijn.
(169)
STIM eist derhalve aanvullende compensaties ter hoogte van de helft van de ingebrachte steun, zijnde 98,25 miljoen EUR, via de verkoop van een extra schip, alsmede van de directe en indirecte deelnemingen van de SNCM in de CMN. In dat opzicht stelt STIM dat deze deelnemingen niet van strategische aard zijn in de zin van de richtlijnen voor herstructureringssteun, omdat ze niet „onontbeerlijk voor het voortbestaan van de onderneming” zijn, noch het karakter van een onvervreemdbaar goed dragen.
(170)
STIM stelt verder dat van de beweerde synergie tussen de SNCM en de CMN geen sprake is, in die zin dat de SNCM geen enkele daadwerkelijke rol heeft in het beheer en de ontwikkeling van de CMN. STIM benadrukt ten slotte dat het aandeelhouderspact tussen beide ondernemingen sinds 15 maart 2006 niet meer bestaat, nu het op die datum door de CMN is opgezegd, zoals ook door het Gerechtshof van Parijs is bevestigd.
8.2.3. Opmerkingen van de SNCM
(171)
De SNCM heeft de Commissie een dossier overhandigd waarin uiteengezet is hoe het is gesteld met haar economische en concurrentiepositie, samen met een juridisch verslag waarin gekeken is naar de vraag hoe groot het risico zou zijn dat de staat in het kader van een liquidatieprocedure juridisch gezien als feitelijke beheerder van de maatschappij moet worden aangemerkt voor de periode voorafgaande aan de privatisering.
(172)
Het door de SNCM geraadpleegde kantoor […] komt tot de conclusie dat op basis van de sociale documenten van de vennootschap, aangevuld met de gevoerde correspondentie en de interventies en notulen van de controleorganen, de Franse staat […] (105) (106) (107). In het rapport wordt bovendien benadrukt dat […] (108). Tot slot wordt in hetzelfde rapport aangegeven dat […].
(173)
Op basis daarvan denkt de deskundige van de SNCM dat het zeer waarschijnlijk is dat de handelsrechtbank van Marseille de Franse staat als feitelijk beheerder zou hebben aangemerkt.
(174)
Bovendien zou uit de feiten, met name uit rapporten van de Rekenkamer, naar voren komen dat beheersfouten die aan de staat - de feitelijk bestuurder van de SNCM - te wijten zijn (109), hebben bijgedragen aan het ontstaan van de schulden van de SNCM. De schade die is ontstaan door de beheersfouten van de staat, zou […] bedragen.
(175)
In dat verband zou er volgens de deskundige van de SNCM dan ook geen twijfel over bestaan dat de staat in het kader van een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden veroordeeld zou worden om het passief van de maatschappij geheel of gedeeltelijk aan te zuiveren, gelet op het feit dat de staat zeer nauw betrokken is bij het beheer van de SNCM en er overduidelijk beheersfouten zijn gemaakt, alsmede gezien de omvang van de financieringsbronnen.
(176)
Op basis van de relevante jurisprudentie komt de deskundige van de SNCM tot de conclusie dat indien de SNCM was gefailleerd, de staat zeer zeker zou zijn veroordeeld tot het overnemen van alle sociale schulden van de SNCM. Daarmee zou een geschat deel van tussen […] en […]% van de vastgestelde schulden (ofwel tussen de […] en […] miljoen EUR) ten laste van de staat als aandeelhouder zijn gekomen. Door het besluit te nemen de SNCM te privatiseren en daaraan voorafgaand het eigen vermogen voor een bedrag van 158 miljoen EUR aan te vullen, zou de Franse staat zich derhalve als een voorzichtig investeerder hebben gedragen.
9. COMMENTAAR VAN FRANKRIJK OP DE OPMERKINGEN VAN DE BELANGHEBBENDEN
9.1. Commentaar van Frankrijk op de opmerkingen van de belanghebbenden met betrekking tot het besluit tot inleiding van de formele onderzoeksprocedure van 2002
9.1.1. Met betrekking tot de opmerkingen van Corsica Ferries
(177)
De Franse autoriteiten hebben verklaard dat bepaalde gegevens die door CFF zijn overgelegd betreffende het aanbod van de SNCM, onjuist zijn.
(178)
De Franse staat is van oordeel dat, in tegenstelling tot de beweringen van Corsica Ferries, het herstructureringsplan een spoedig herstel van de SNCM mogelijk maakt en de voorwaarden schept voor haar levensvatbaarheid op middellange en lange termijn. De Franse autoriteiten wijzen erop dat een belangrijk deel van het programma voor de vermindering van de kosten reeds ten uitvoer is gelegd (110). Bovendien heeft de SNCM in 2001 een bedrag van 21,3 miljoen EUR uitgetrokken voor de financiering van herstructureringsmaatregelen en met name van het plan voor het behoud van arbeidsplaatsen.
(179)
Voor wat betreft de vaststelling van het bedrag van de steun bevestigen de Franse autoriteiten dat een verhouding van 0,79 tussen eigen kapitaal en totale schulden, behoudens bijzondere situaties, kenmerkend is voor de vermogensbalans van de meeste scheepvaartondernemingen (111).
9.1.2. Met betrekking tot de opmerkingen van Stef-TFE
(180)
De Franse autoriteiten stellen dat de beschrijving die Stef-TFE geeft van de betrekkingen tussen de SNCM en de CMN in het kader van de uitvoering van het contract voor de openbare dienst niet met de werkelijkheid overeenstemt.
(181)
Volgens de Franse autoriteiten is de keuze voor de formule van een tijdelijk ondernemingsverband, waarbij de SNCM en de CMN niet-hoofdelijk aansprakelijke medeconcessiehouders zijn, in tegenstelling tot de beweringen van Stef-TFE, in geen enkel opzicht „verplicht gesteld door het algemene karakter van de aanbesteding”. De keuze voor een ondernemingsverband tussen de SNCM en de CMN vloeit voort uit een door de twee ondernemingen verricht onderzoek, volgens hetwelk de continuering in de vorm van hun bestaande en vanzelfsprekende partnerschap hun de beste troeven in handen zou geven - met name wat betreft concurrentievermogen - in het kader van de aanbesteding. De toetreding van de CMN tot dit ondernemingsverband is dus het resultaat van een bewuste keuze van haar kant die is gebaseerd op de inschatting van haar eigen belangen, en niet het gevolg van een verplichting die is ontstaan door de vorm van de aanbesteding.
(182)
De Franse autoriteiten wijzen erop dat, in tegenstelling tot de opmerkingen van Stef-TFE, de twee ondernemingen SNCM en CMN noch onafhankelijk van elkaar zijn, noch rechtstreeks met elkaar concurreren. Een dergelijke situatie zou in tegenspraak zijn met het beginsel van een uniform contract voor de delegatie van de openbare dienst, dat zij gezamenlijk hebben ondertekend.
(183)
De Franse autoriteiten betogen dat de deelneming van de SNCM in het kapitaal van de CMN niet kan worden beschouwd als een zuiver financieel actief, zoals Stef-TFE lijkt te beweren. De Franse overheid verdedigt de stellingname dat de deelnemingen van de SNCM in de CMN een sterk strategisch karakter hebben. Zij is van mening dat de overdracht ervan namelijk niet alleen tegen de industriële logica zou indruisen, maar ook strategisch gezien een grote vergissing zou zijn.
9.1.3. Commentaar van Frankrijk op de opmerkingen van vertegenwoordigers van plaatselijke autoriteiten
(184)
Hoewel de Franse autoriteiten het in het algemeen eens zijn met de inhoud van de brief van de voorzitter van de regio Provence-Alpes-Côte d’Azur, hechten zij eraan erop te wijzen dat, in tegenstelling tot wat onder punt 2 van genoemd schrijven (112) wordt beweerd, het aanbod voor de verbinding tussen het Franse vasteland en Corsica geen „aanbod is dat de vraag verre overtreft” en het tariefbeleid van de SNCM in overeenstemming is met de verbintenissen die zij is aangegaan om noch de aanstichter van een tarievenoorlog noch „price leader” te zijn.
9.2. Commentaar van Frankrijk op de opmerkingen van de belanghebbenden met betrekking tot het besluit van 2006
(185)
Over het algemeen merkt Frankrijk op dat een groot aantal van de opmerkingen van STIM en CFF identiek zijn aan het commentaar dat deze ondernemingen reeds in 2003 tegenover de Commissie hadden geformuleerd. Er wordt met name op gewezen dat het commentaar van CFF reeds was ingebracht in het kader van het verzoek om nietigverklaring van de beschikking van de Commissie van 9 juli 2003 tegenover het Gerecht van Eerste Aanleg. Dit commentaar is voor het grootste gedeelte zowel door de Commissie als door het Gerecht van de hand gewezen.
(186)
Met betrekking tot de DOD voor de lijnverbinding Marseille-Corsica bestrijdt Frankrijk in ieder opzicht dat de aanbestedingsprocedure voor het contract voor de openbare dienst op onrechtmatig wijze zou zijn verlopen. Bovendien impliceert volgens Frankrijk het feit dat deze nationale procedures zijn gevoerd ten overstaan van de bevoegde nationale rechter die hier naar gemeen recht als communautaire rechter is opgetreden, dat er voor de Commissie geen communautair belang bestond om de kwestie met betrekking tot de aanbestedingsprocedure voor het contract voor de openbare dienst te onderzoeken.
9.2.1. Met betrekking tot de vervroegde tenuitvoerlegging van de maatregelen van het eerste herstructureringsplan en de wijzigingen daarop
(187)
Met betrekking tot dat wat in het algemeen is opgemerkt over de vervroegde tenuitvoerlegging van de als steun aan te merken maatregelen door Frankrijk, antwoorden de Franse autoriteiten dat deze tenuitvoerlegging was ingegeven door het bijzondere karakter van de procedure, nu de beschikking van 9 juli 2003 waarin de Commissie haar toestemming had gegeven, in 2005 nietig werd verklaard, en dat de Franse autoriteiten hier niet moedwillig hun verplichtingen uit het EG-Verdrag naast zich neer hebben gelegd. Frankrijk voegt daar overigens aan toe dat het met het oog op het beginsel van loyale samenwerking tussen de lidstaten en de Commissie, deze laatste altijd op de hoogte heeft gehouden van de ontwikkelingen in dit dossier en de verschillende maatregelen die sinds januari 2005 zijn genomen.
(188)
Nu geen van deze maatregelen als steun kunnen worden aangemerkt, zijn de Franse autoriteiten van mening dat artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag, in fine niet op die maatregelen van toepassing is, en dat er derhalve geen enkele redenen is om de tenuitvoerlegging daarvan op te schorten.
9.2.2. Met betrekking tot de herkapitalisatie van 2002
(189)
In de eerste plaats wijzen de Franse autoriteiten erop dat zij geen twijfel hebben laten bestaan over de vraag of het Altmark-arrest al dan niet van toepassing is, waarbij echter wel is aangegeven dat de toets waarvan in dit arrest sprake is, in het onderhavige geval moeilijk werd, in die zin dat het bedrag in kwestie was bepaald voordat dit arrest was gewezen en er dus niet met deze nieuwe criteria rekening kon worden gehouden.
(190)
Frankrijk geeft aan dat de 53,48 miljoen EUR in kwestie deel uitmaken van de 69,3 miljoen EUR die in 2003 door de Commissie als verenigbaar zijn aangemerkt. De door de Commissie geuite twijfels in het besluit tot inleiding van de onderzoeksprocedure van 2006 hebben dus geen betrekking op de verenigbaarheid van deze maatregelen, welke verenigbaarheid niet ter discussie wordt gesteld - zoals STIM overigens ook lijkt te bevestigen in haar opmerkingen -, maar hebben betrekking op de vraag of dit bedrag dat in het kader van de compensatie voor de openbaredienstverplichtingen is toegekend, als steun moeten worden aangemerkt.
(191)
Volgens Frankrijk laten CFF en STIM in hun opmerkingen onbetwist dat de eerste en de tweede Altmark-voorwaarde op het onderhavige geval van toepassing zijn.
(192)
Voor wat betreft het derde Altmark-criterium bestrijden de Franse autoriteiten het door CFF en STIM aangevoerde argument als zou de betaling van dit bedrag noodzakelijkerwijs tot overcompensatie leiden omdat de Commissie in haar beschikking van 30 oktober 2001 toestemming had gegeven voor de betaling van 787 miljoen EUR als compensatie voor de openbaredienstverplichtingen. In dat opzicht geeft Frankrijk aan dat de Commissie in haar beschikking van 2003 namelijk heeft geconstateerd dat deze verplichtingen ondergecompenseerd waren en dat het bedrag van 53,48 miljoen EUR gerechtvaardigd was als compensatie voor de openbare dienst.
(193)
Met betrekking tot de vierde Altmark-voorwaarde benadrukken de Franse autoriteiten dat ondanks het feit dat er geen referentieonderneming was en het dus niet mogelijk was een globale vergelijking tussen de SNCM en andere ondernemingen te maken - zoals ook door CFF is geconstateerd - zij hun best hebben gedaan de nodige elementen aan te voeren aan de hand waarvan een zo nauwkeurig mogelijke vergelijking kon worden gemaakt met gelijksoortige ondernemingen, te weten hoofdzakelijk de CMN. Frankrijk bestrijdt eveneens het door STIM en CFF aangevoerde argument dat de SNCM veel hogere vaste kosten zou hebben dan de CMN. Zelfs indien dat het geval zou zijn, dan wijzen de Franse autoriteiten erop dat de productiviteitsratio’s van de SNCM zeer dicht bij die van de CMN liggen. Tot slot wordt gesteld dat de SNCM even goed werd beheerd als de CMN, welke laatste door STIM op geen enkel moment als een slecht beheerde onderneming wordt aangemerkt.
(194)
Frankrijk wijst erop dat de tussen 1991 en 2001 geleden verliezen niet alleen hun oorzaak in de DOD vonden, zoals CFF lijkt te willen beweren, maar dat de openbaredienstverplichtingen de SNCM beletten zich aan het veranderde concurrentiespeelveld aan te passen. De Franse autoriteiten geven daarnaast aan dat die verliezen niet alleen in de periode 2000-2001 zijn gemaakt, maar dat zij in die periode sterk toenamen in verband met de toename van het aantal door CFF uitgevoerde retourreizen.
(195)
Voor wat betreft de verenigbaarheid van het bedrag van 53,48 miljoen EUR dat als compensatie voor de openbaredienstverplichtingen is betaald met artikel 86, lid 2 Europese Gemeenschap, herinneren de Franse autoriteiten eraan dat enerzijds de Commissie in haar beschikking van 2003 reeds had verklaard dat dit bedrag verenigbaar is met genoemd artikel en dat anderzijds het Gerecht deze verenigbaarheid in zijn arrest van 15 juni 2005 niet ter discussie heeft gesteld.
9.2.3. Met betrekking tot de maatregelen die na de herkapitalisatie van 2002 zijn toegekend
(196)
Met betrekking tot de overdrachtsprocedure wijst Frankrijk erop dat reeds bij de aanvang daarvan klassieke selectiecriteria werden gehanteerd, waarbij hoofdzakelijk werd gekeken naar de prijs die voor de valorisatie van de aandelen van de SNCM werd voorgesteld, en in de tweede plaats naar andere parameters (industrieel plan, sociaal plan, etc.), waaronder het bedrag dat de kandidaten in het kader van een herkapitalisatie bereid waren in de maatschappij te investeren. Frankrijk bestrijdt met klem dat de aanbestedingsprocedure niet doorzichtig zou zijn geweest, zoals door de belanghebbende derden wordt beweerd, en herinnert eraan dat de staat in dezen zelfs verder is gegaan dan waartoe zij verplicht is op grond van de toch al strenge en dwingende wet- en regelgeving in geval van verkoop van staatsdeelnemingen. Frankrijk wijst er nog eens op dat de ontwikkelingen die volgden op het aanbod van BCP om 100 % van de aandelen van de SNCM over te nemen, in een financieel en maatschappelijk gezien zeer moeilijke context plaatsvonden en dat het feit dat VT zich bij het bod van BCP heeft aangesloten, niet heeft geleid tot verandering van de handels- en financiële voorwaarden van de transactie (afgezien van de verdeling van het kapitaal).
(197)
Met betrekking tot de negatieve prijs van 158 miljoen EUR wijzen de Franse autoriteiten erop dat de onderneming gelet op de financiële situatie van de SNCM op 30 september 2005, verkocht is voor een marktprijs en dat de verkoop economisch gezien voordeliger was dan een eventuele liquidatie van de onderneming. In dat opzicht benadrukken de Franse autoriteiten dat het toepassen van het criterium van de particuliere investeerder op een geval als het onderhavige, waarbij sprake is van een onderneming die dicht bij het faillissement staat, niet moet worden gezien als het zoeken naar de „rentabiliteit van de publieke interventie”, maar als het voorkomen van nog grotere verliezen die de aandeelhouder zou hebben moeten lijden in geval van een - nog kostbaarder -liquidatie.
(198)
Als het gaat om de prijs die is betaald, bestrijdt Frankrijk dat de SNCM zou zijn verkocht voor een prijs die niet overeenkomt met de werkelijke waarde van de onderneming (113).
(199)
De Franse autoriteiten wijzen eveneens het argument van CFF van de hand dat de handelswaarde van de SNCM-vloot, die volgens CFF tussen de 406,5 en 426,5 miljoen EUR zou liggen, onderschat zou zijn. De Franse autoriteiten geven aan dat de schepen die CFF in haar berekening heeft meegenomen, niet de schepen zijn die de SNCM op 30 september 2005 in eigendom had. Nu er geen rekening is gehouden met een verminderde handelswaarde van de schepen, zou niet gekeken zijn naar de context waarbinnen een eventuele gerechtelijke vereffening van deze activa zou hebben plaatsgevonden, en tot slot is de datum die bij de berekening van die handelswaarde is aangehouden, te weten augustus 2006, niet de datum waarop de SNCM mogelijkerwijs geliquideerd zou zijn en met welke datum wel gerekend moet worden, namelijk 30 september 2005. Frankrijk merkt overigens op dat indien de door CFF voorgestelde berekeningsmethode mocht worden gehanteerd, de negatieve prijs drie maal zo laag zou zijn als de liquidatiewaarde van de activa zoals die op basis van het Gröditzer-arrest zou luiden, wat dus gunstiger zou zijn dan de door de Franse autoriteiten aan de Commissie gepresenteerde veronderstellingen.
(200)
Aangaande het door CFF aangevoerde argument dat het Gröditzer-arrest niet van toepassing zou zijn omdat de kapitaalinbreng van de staat gekoppeld was aan de verkoop van 75 % van zijn deelneming in de SNCM, waarmee de rendementsvooruitzichten voor de staat evenredig afnamen, geven de Franse autoriteiten aan dat de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR wel degelijk ziet op de overdracht van het gehele kapitaal van de SNCM, gevolgd door een nieuwe investering van de staat ter hoogte van 25 % met een rendement van […]% per jaar. Frankrijk is dan ook van mening dat het rendement op investering gegarandeerd blijft, nu de staat 25 % van de aandelen van de onderneming in handen heeft en deze deelneming een zeer hoog rendement oplevert.
(201)
Frankrijk bestrijdt eveneens de stelling van CFF dat de ABX-beschikking niet op het onderhavige geval van toepassing zou zijn. Daarbij wordt met name gekeken naar de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM en het risico dat de staat aansprakelijk had kunnen worden gesteld voor de schulden van de onderneming in het kader van een rechtsvordering tot aanzuivering van de passiva zoals bedoeld in de collectieve Franse procedures en bekrachtigd in de nationale jurisprudentie (arrest van het Gerechtshof van Rouen van 22 maart 2005). Hoewel de Franse autoriteiten van mening zijn dat zij als beheerder van de SNCM in dit verband niet „onrechtmatig” gehandeld hebben, benadrukken zij dat er een zeer groot risico bestond dat de staat door een nationale rechter veroordeeld zou worden tot aanzuivering van de schulden van de SNCM, gelet op de soepele criteria die worden gehanteerd bij de beoordeling van de vraag of sprake is van een beheersfout in de zin van artikel L651-2 van de code de commerce en gelet op de bovengenoemde jurisprudentie die op dit geval van toepassing zou zijn.
(202)
Voor wat betreft de herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR stelt Frankrijk nogmaals dat deze kapitaalinbreng, in tegenstelling tot hetgeen CFF en STIM beweren, niet als staatssteun kan worden aangemerkt, gelet op de gelijktijdigheid van de investering, het feit dat er sprake was van gelijksoortige inschrijvingsvoorwaarden en gelet op het bovengemiddelde rendement dat door de staat via de CGMF werd verkregen.
(203)
De Franse autoriteiten wijzen er in het bijzonder op dat het gelijkheidsbeginsel ten opzichte van de investeerders niet in het gedrang is gekomen door het bestaan van de ontbindende voorwaarden, nu deze ontbindende voorwaarden zijn opgenomen in het kader van de overdracht voor 100 % van de SNCM en niet in het kader van de herkapitalisatie van 35 miljoen EUR die daarop volgde.
(204)
Bovendien wijst Frankrijk erop dat diens investering aanmerkelijk lager is dan de investering die de overnemers hebben gedaan, in die zin dat alleen het bedrag van 8,75 miljoen EUR moet worden vergeleken met de investering van de overnemers (26,25 miljoen EUR). Bij het onderzoek naar de eerste herkapitalisatie van 142,5 miljoen EUR zou namelijk slechts een vergelijking met de liquidatieprijs moeten worden gemaakt.
(205)
Tot slot bestrijdt Frankrijk het door STIM aangevoerde argument dat deze inbreng een aan de particuliere overnemers gegeven garantie zou vormen dat de SNCM inderdaad de DOD voor de lijnverbinding met Corsica toegekend zou krijgen. De Franse autoriteiten voeren aan dat deze kapitaalvermeerdering een weloverwogen investering is en losstaat van de prestaties van de onderneming, en dat de toekenning van de DOD aan de SNCM niet zou zorgen voor verbetering van het verwachte rendement van deze investering.
(206)
Met betrekking tot de 38,5 miljoen EUR aan sociale maatregelen wijst Frankrijk er nogmaals op dat het hier gaat om steun ten behoeve van personen en dat met het feit dat de staat deze voor zijn rekening neemt, niet gesteld kan worden dat dit de onderneming een indirect voordeel oplevert, nu deze lasten boven op de wettelijke en contractuele verplichtingen van de SNCM komen. Bovendien brengt Frankrijk in herinnering dat deze maatregelen er niet toe zouden leiden dat werknemers zouden vertrekken die, indien deze maatregelen er niet zouden zijn, ten laste van de SNCM zouden blijven.
(207)
In tegenstelling tot hetgeen CFF aanvoert, heeft het bedrag van 38,5 miljoen EUR volgens de Franse autoriteiten niet betrekking op de tenuitvoerlegging van de in het sociaal plan van 2003 opgenomen maatregelen om het personeelsbestand terug te brengen, omdat deze maatregelen - weliswaar met enige vertraging - reeds zijn uitgevoerd. Het nieuwe sociaal plan vormt dus een aanvulling op de eerste sociale maatregelen van 2003.
9.2.4. Met betrekking tot de verenigbaarheid met de richtsnoeren
(208)
Frankrijk is op grond van het bovenstaande van mening dat de steun die in het licht van de richtsnoeren moet worden beoordeeld, 15,81 miljoen EUR bedraagt.
(209)
In tegenstelling tot hetgeen CFF beweert, zijn de Franse autoriteiten van oordeel dat gelet op punt 11 van de richtsnoeren van 2004, de eerste herkapitalisatie er niet voor gezorgd heeft dat zij niet meer voldeed aan de criteria van een onderneming in moeilijkheden, nu het doel van deze herkapitalisatie was de activiteiten van de onderneming in stand te houden, ook al heeft de SNCM dankzij deze herkapitalisatie haar eigen vermogen weer op peil kunnen brengen.
(210)
Frankrijk wijst de stellingen van CFF dat het de onderneming geen nieuwe financiële injecties meer had moeten gegeven omdat de SNCM ook van een bankkrediet gebruik had kunnen maken, stellig van de hand. In dat opzicht herinneren de Franse autoriteiten eraan dat de banken op 24 augustus 2005 geweigerd hebben de SNCM nieuwe kredietfaciliteiten ter beschikking te stellen en dat daarom de enig overgebleven alternatieven bestonden uit privatisering of liquidatie van de onderneming.
(211)
Frankrijk bestrijdt dat het herstructureringsplan van 2002 zou zijn mislukt, zoals door CFF en STIM wordt beweerd. Dit is namelijk, zij het met enige vertraging, wel degelijk ten uitvoer gelegd en heeft ervoor gezorgd dat de doelstellingen van 2005 zijn behaald. De verslechtering van de economische en financiële situatie van de SNCM als gevolg van factoren waarop de onderneming zelf geen invloed had, zou er vervolgens toe geleid hebben dat het in 2002 aangemelde plan verlengd moest worden en dat er nieuwe maatregelen noodzakelijk werden.
(212)
Frankrijk is van mening dat de SNCM goede herstelvooruitzichten heeft en dat de door de nieuwe aandeelhouders geplande maatregelen, met name de tenuitvoerlegging van het sociaal plan, de reorganisatie van de lijnverbindingen en de vernieuwing van bepaalde schepen, zullen zorgen voor herstel van de levensvatbaarheid van de onderneming. In dat opzicht merkt Frankrijk op dat gelet op de inkomsten uit de DOD (ongeveer […] van de omzet van de SNCM) en rekening houdend met de omvangrijke vaste lasten en de ondervonden moeilijkheden met het opnieuw inzetten van de zes schepen die op de lijnverbinding Marseille-Corsica werden gebruikt, de DOD een wezenlijk onderdeel van de ondernemingsstrategie vormt en van essentieel belang is voor de levensvatbaarheid van de SNCM.
(213)
Met betrekking tot de beperking van de steun tot het minimum vindt Frankrijk dat het de kosten die voor de herstructurering gemaakt moesten worden, tot een strikt minimum heeft beperkt. Daartoe wijzen de Franse autoriteiten erop dat - zoals de Commissie ook in haar beschikking van 2003 heeft erkend - de onderneming zelf in voldoende mate aan het herstructureringsplan heeft bijgedragen ten laste van haar eigen middelen, nu zij voor een bedrag van 30,2 miljoen EUR activa heeft verkocht. Bovendien zou het totaal aan eigen bijdragen van de onderneming gelet op de overige door de SNCM gerealiseerde verkopen voor een bedrag van 12,2 miljoen EUR, op een bedrag van 42,4 miljoen EUR uitkomen. Frankrijk is van mening dat dit bedrag vele malen hoger is dan het bedrag aan eigen bijdrage dat nodig is om in aanmerking te komen voor herstructureringssteun, welke laatste uiteindelijk 15,81 miljoen EUR zou bedragen, nu de andere maatregelen niet als staatssteun zouden kunnen worden aangemerkt.
9.2.5. Met betrekking tot de in de beschikking van de Commissie van 2003 gestelde voorwaarden en de eventuele nieuwe compenserende maatregelen
(214)
In tegenstelling tot hetgeen STIM en CFF beweren, is volgens de Franse autoriteiten aan alle voorwaarden van de beschikking van 2003 voldaan, aan welke voorwaarden zij tot eind 2006 waren gehouden, met name voor wat betreft het in stand houden van de vloot op 11 schepen en het hanteren van tarieven die lager liggen dan die van haar concurrenten.
(215)
Overigens is Frankrijk van mening dat het niveau van de aan de SNCM op te leggen compenserende maatregelen in de nieuwe eindbeschikking aangepast zou moeten worden, nu de herstructureringssteun niet meer 69,3 miljoen EUR zou bedragen, maar 15,81 miljoen EUR.
(216)
In dat opzicht kan Frankrijk zich niet vinden in de opmerkingen van STIM over de mogelijkheid dat de Commissie de SNCM als compenserende maatregel opdraagt haar deelneming in de CMN van de hand te doen. Frankrijk bestrijdt de door STIM aangevoerde stelling dat de definitie van strategische activa in de richtsnoeren van 2004, ten opzichte van die van 1999, ter discussie zou zijn gesteld.
(217)
Als het gaat om de door CFF aangehaalde maatregelen gericht op het terugbrengen van de aanwezigheid van de SNCM op de markt, merken de Franse autoriteiten op dat - zoals de Commissie overigens ook in haar beschikking van 2003 (punt 87) heeft aangegeven - op de desbetreffende markten (Frankrijk-Corsica en de Maghreb) geen sprake is van overcapaciteit en dat een herindeling van de lijnverbindingen met Corsica binnen en buiten de DOD de levensvatbaarheid van de onderneming in gevaar zou brengen.
(218)
Voor wat betreft het argument van CFF dat de tenuitvoerlegging van de bovengenoemde maatregelen ten gunste van de SNCM het serieus risico in zich zou dragen dat de belangrijkste concurrent van de SNCM, te weten CFF, van de markt tussen het Franse vasteland en Corsica zou verdwijnen, voeren de Franse autoriteiten aan dat gelet op de huidige indeling van deze markt, waarop CFF thans het grootste marktaandeel heeft, de handhaving van een concurrentiestructuur juist afhangt van de goedkeuring van het herstructureringsplan van de SNCM en van haar aanwezigheid op de betrokken markt.
10. BEOORDELING VAN DE MAATREGELEN
(219)
In artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag wordt bepaald dat „behoudens de afwijkingen waarin dit Verdrag voorziet, […] steunmaatregelen van de staten of in welke vorm ook met staatsmiddelen bekostigd, die de mededinging door begunstiging van bepaalde ondernemingen of bepaalde producties vervalsen of dreigen te vervalsen, onverenigbaar [zijn] met de gemeenschappelijke markt, voor zover deze steun het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt”.
(220)
Wil een nationale maatregel als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag worden aangemerkt, dan moet dus aan de volgende cumulatieve voorwaarden zijn voldaan, te weten dat 1) de maatregel in kwestie een selectief economisch voordeel oplevert, 2) dit voordeel met staatsmiddelen wordt gefinancierd, 3) dit voordeel tot vervalsing van de mededinging leidt of dreigt te leiden, en tot slot 4) dit voordeel een ongunstige invloed op het handelsverkeer tussen de lidstaten heeft (114).
(221)
De Commissie stelt vast dat de SNCM via de CGMF, die voor 100 % in handen van de Franse staat is, staatsmiddelen heeft ontvangen voor een totaalbedrag van 274,54 miljoen EUR.
(222)
Aangezien de SNCM actief is in de sector van het zeevervoer, die openstaat voor concurrentie op Europees niveau, kan het economisch voordeel dat zij mogelijkerwijs heeft genoten, leiden tot vervalsing van de mededinging en het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloeden.
(223)
Uit de omstandigheid dat Verordening (EEG) nr. 3577/92 van de Raad van 7 december 1992 houdende toepassing van het beginsel van het vrij verrichten van diensten op het zeevervoer binnen de lidstaten (cabotage in het zeevervoer) (115) tijdelijk, namelijk tot 1 januari 1999, niet van toepassing was op de cabotagemarkt voor de eilanden in de Middellandse Zee, mag niet op voorhand geconcludeerd worden dat de subsidies die zijn verstrekt voor de cabotagediensten op de lijnverbindingen met de eilanden in de Middellandse Zee in het kader van de DOD, geen ongunstige invloed hadden op het handelsverkeer tussen de lidstaten en niet leidden tot vervalsing van de concurrentie.
(224)
Ook al is het mogelijk dat subsidies die zijn verstrekt voor de cabotagediensten op de lijnverbindingen, geen ongunstige invloed op het handelsverkeer hadden en vóór 1 januari 1999 niet tot concurrentievervalsing leidden, de situatie is sedertdien hoe dan ook veranderd, omdat op grond van Verordening (EEG) nr. 3577/92 de cabotageactiviteiten voortaan openstaan voor alle communautaire marktdeelnemers. Bovendien moet erop gewezen worden dat de SNCM niet alleen cabotagevervoer verzorgt, maar ook op de markt voor internationaal zeevervoer actief is, die is opengesteld bij Verordening (EEG) nr. 4055/86 van de Raad van 22 december 1986 houdende toepassing van het beginsel van het vrij verrichten van diensten op het zeevervoer tussen de lidstaten onderling en tussen de lidstaten en derde landen (116).
(225)
De Commissie is dan ook van mening dat in het onderhavige geval is voldaan aan de laatste drie criteria van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag als genoemd in punt 220 van deze beschikking. Hieronder wordt achtereenvolgens voor elke maatregel onderzocht of sprake is van een selectief economisch voordeel, en eventueel of de maatregelen die als staatssteun worden aangemerkt, verenigbaar zijn met de gemeenschappelijke markt.
10.1. De kapitaalinbreng van 53,48 miljoen EUR als compensatie voor de openbare dienst
(226)
Hoewel de Commissie in haar beschikking van 2003 erkende dat een deel van de 76 miljoen EUR, te weten 53,48 miljoen EUR, moest worden aangemerkt als compensatie voor de openbare dienst voor de lijnverbinding met Corsica tussen 1991 en 2001, had de Commissie het gehele bedrag van de kapitaalinbreng, zijnde 76 miljoen EUR, in het licht van richtsnoeren voor herstructureringssteun beoordeeld, nu de Franse autoriteiten dit bedrag als zodanig hadden aangemeld. In zijn arrest van 15 juni 2005 waarbij de beschikking van de Commissie van 2003 nietig werd verklaard, heeft de communautaire rechter de Commissie uitgenodigd het bedrag van 53,48 miljoen EUR in het licht van het arrest van het Hof van 24 juli 2003 in de zaak-Altmark te onderzoeken.
(227)
Bovendien hebben de Franse autoriteiten de Commissie verzocht te bepalen dat aangezien het hier om een „compensatie voor de openbare dienst” gaat, een deel van de herstructureringssteun van 2002 in het licht van het Altmark-arrest niet als steun aan te merken.
(228)
Nu de Franse autoriteiten hebben verzocht om toepassing van het Altmark-arrest op de onderhavige zaak, en zo nodig van de in artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag genoemde mogelijkheid tot afwijking, is de Commissie gehouden hierover een uitspraak te doen, aangezien deze argumenten een wezenlijk onderdeel vormen van het betoog van Frankrijk (117).
10.1.1. Opmerkingen vooraf
(229)
De Commissie wijst er allereerst op dat ondanks het feit dat het Altmark-arrest is gewezen nadat de bovengenoemde maatregel ten uitvoer is gelegd, de door de communautaire rechter in dit arrest opgestelde criteria op het onderhavige geval van toepassing zijn.
(230)
Zoals namelijk onlangs door het Gerecht in herinnering is gebracht (118), heeft het Hof de strekking van de vaststellingen in het arrest Altmark niet in de tijd beperkt. Die vaststellingen, die voortvloeien uit een uitlegging van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag, zijn bij gebreke van die beperking in de tijd derhalve ten volle van toepassing op de feitelijke en juridische situatie van de onderhavige zaak.
(231)
In de eerste plaats moet worden opgemerkt dat de SNCM tussen 1991 en 2001 aanzienlijke verliezen heeft geleden op alle lijnverbindingen met Corsica die onder de openbaredienstverplichting vielen, ondanks de overheidssubsidie waarvoor in de beschikking van de Commissie van 2001 toestemming was verleend (119). In punt 105 van die beschikking constateert de Commissie namelijk dat de gecumuleerde verliezen vóór belastingen over de periode 1991-1999 voor de lijnverbinding met Corsica (120) zoals deze zijn vastgesteld in het rapport van de door de Commissie ingeschakelde deskundige en met inbegrip van de ontvangen subsidies, 217 miljoen Franse franks bedraagt, ofwel 33,08 miljoen EUR.
(232)
Voor de jaren 2000 en 2001 (121) heeft de Commissie dezelfde methode gebruikt als in het bovengenoemde deskundigenverslag en heeft zij op basis van de verschafte analytische resultaatrekeningen de resultaten vóór belastingen herberekend door de voor de herstructurering bestemde kredieten weg te laten, die al zijn doorberekend in de aangemelde herstructureringskosten. Overigens heeft de Commissie kunnen verifiëren dat er volgens de jaarrekening van de onderneming gedurende deze twee jaren geen scheepvaartmaterieel is overgedragen.
(233)
De Commissie is van mening dat het verlies over het jaar 2002 op de lijnverbinding Marseille-Corsica niet in aanmerking kan worden genomen, gezien het feit dat de exploitatietarieven voor de lijnverbinding met Corsica vanuit Marseille en de bedragen aan financiële compensatie sinds 1 januari 2002 in een contract tussen de overheid en de SNCM zijn vastgelegd, in tegenstelling tot wat gold voor de overeenkomsten uit 1991 en 1996.
(234)
Derhalve komt de Commissie op grond van dezelfde aanpak en dezelfde motivering als in de beschikking van 2001 tot de volgende conclusies:
Tabel 3
Analytische resultaatrekeningen over de periode 1991-2001
Corsica-net
2001
2000
1991-1999 (122)
Totaal 1991-2001
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Miljoen FRF
Resultaat vóór belastingen
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Toevoeging aan reserves/afschrijving Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Toevoeging aan reserves/sociaal plan
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Correctie meerwaarde op schepen
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Resultaat vóór belastingen en exclusief meerwaarde en exclusief herstructurering
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
In totaal belopen de door de SNCM geleden verliezen op de lijnverbinding Marseille-Corsica vermeerderd met de overheidssubsidies waarvoor in de beschikking van 2001 toestemming was verleend en gecorrigeerd voor meerwaarden op de tijdens deze periode verkochte schepen en de herstructureringskosten voor de gehele periode 1991-2001, 53,48 miljoen EUR.
(236)
Gelet op het bovenstaande is de Commissie van oordeel dat van de in 2002 aangemelde kapitaalinbreng van 76 miljoen EUR (124), 53,48 miljoen EUR als compensatie voor de openbare dienst kunnen worden aangemerkt.
10.1.2. Het bestaan van een economisch voordeel in het licht van het Altmark-arrest
(237)
Voor zover een staatsinterventie moet worden aangemerkt als compensatie voor de prestaties die door de begunstigde onderneming zijn geleverd teneinde te voldoen aan bepaalde openbaredienstverplichtingen, zodat deze de onderneming in werkelijkheid geen financieel voordeel oplevert en genoemde interventie dus niet tot gevolg heeft dat de bewuste onderneming in een gunstiger concurrentiepositie komt te verkeren dan de ondernemingen waarmee zij concurreert, is volgens het Hof op een dergelijke interventie artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag niet van toepassing.
(238)
Toch moet wel aan een aantal cumulatieve voorwaarden worden voldaan, wil een dergelijke compensatie niet als staatssteun worden aangemerkt (zie voetnoot 68 van deze beschikking).
(239)
Met name voor wat betreft het vierde criterium dat door het Hof in het Altmark-arrest wordt genoemd, moet worden opgemerkt dat de SNCM niet gekozen is naar aanleiding van een openbare aanbestedingsprocedure aan de hand waarvan de kandidaat geselecteerd kon worden die in staat was de bewuste diensten voor de laagste kosten voor de gemeenschap te leveren.
(240)
Nu er geen openbare aanbestedingsprocedure heeft plaatsgevonden, is de Commissie van oordeel dat het aan de lidstaat is om aan te tonen dat het niveau van de aan de SNCM betaalde compensatie niet hoger is dan de kosten die een gemiddelde, goed beheerde en voldoende uitgeruste onderneming zou hebben moeten maken, rekening houdend met de opbrengsten en een redelijke winst uit de uitvoering van deze verplichtingen, overeenkomstig de eisen die in de jurisprudentie van het Hof zijn genoemd.
(241)
In casu erkennen de Franse autoriteiten zelf in hun correspondentie van 16 november 2006 dat het in de praktijk onmogelijk was een onderneming te vinden die voor de bewuste periode 1991-2001 als referentieonderneming kon dienen, omdat de SNCM met de openbaredienstverplichtingen te maken had en zij als enige onderneming in staat was deze verplichtingen op zich te nemen. In dat kader hebben de Franse autoriteiten hun best gedaan de nodige elementen aan te voeren aan de hand waarvan een zo nauwkeurig mogelijke vergelijking kon worden gemaakt met gelijksoortige ondernemingen, in het bijzonder met de CMN, waarbij zij echter wel aantekenden dat voor die ondernemingen niet dezelfde exploitatievoorwaarden golden als die welke aan de SNCM in het kader van de openbaredienstovereenkomsten tussen 1991 en 2001 waren opgelegd.
(242)
In dat opzicht is de Commissie van mening dat de Franse autoriteiten, gelet op de door hen aangevoerde argumenten, niet hebben aangetoond waarom de door henzelf als gelijkwaardig aangemerkte ondernemingen zouden kunnen dienen als referentie als bedoeld in de communautaire jurisprudentie. In dat verband merkt de Commissie op dat zij op basis van de door Frankrijk overgelegde gegevens betreffende die ondernemingen niet kan beoordelen in hoeverre inderdaad - zoals Frankrijk stelt - sprake is van gelijkwaardige ondernemingen, noch wat het effect is van de door de Franse autoriteiten aangehaalde verschillen in exploitatievoorwaarden op de vergelijking die met toepassing van dit vierde criterium gemaakt zou moeten worden.
(243)
De Commissie is dan ook van oordeel dat de Franse autoriteiten er met de door hen in het kader van deze procedure overgelegde gegevens en informatie niet in geslaagd zijn aan te tonen dat aan het vierde Altmark-criterium is voldaan.
(244)
Gelet op hetgeen hiervoor uiteengezet is, is de Commissie van mening dat de maatregel in kwestie de SNCM een economisch voordeel heeft opgeleverd. Aangezien alleen de SNCM begunstigde van de maatregel was, is dit voordeel als een selectief economisch voordeel aan te merken. Derhalve moet de aan de SNCM in het kader van de overeenkomsten van 1991 en 1996 toegekende compensatie voor een bedrag van 53,48 miljoen EUR als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag worden aangemerkt.
10.1.3. Verenigbaarheid met de gemeenschappelijke markt van de bewuste maatregel ex artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag
(245)
Nu de Franse autoriteiten zich hebben beroepen op de mogelijkheid tot afwijking die in artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag wordt geboden, zal de Commissie dezelfde aanpak en dezelfde motivering hanteren als in de beschikking van 2001 om de maatregel in kwestie te beoordelen.
(246)
Op grond van dit artikel is het mogelijk dat staatssteun niet onder het verbod van artikel 87 van het EG-Verdrag valt, indien de bewuste steun uitsluitend is verleend ter compensatie van de meerkosten die ontstaan door de vervulling van de bijzondere taak die is toevertrouwd aan een onderneming die met het beheer van een dienst van algemeen economisch belang is belast, en de toekenning van de steun noodzakelijk is om de betrokken onderneming in staat te stellen haar openbaredienstverplichtingen in economisch evenwichtige omstandigheden te vervullen.
(247)
Gelet op de voor de periode 1991-2001 geldende jurisprudentie (125) dient de Commissie, zoals zij ook in haar beschikking van 2001 heeft gedaan:
-
na te gaan of op de diensten waarvan het beheer aan de SNCM is toevertrouwd, de kwalificatie dienst van algemeen economisch belang van toepassing is, en
-
na te gaan of het bedrag van de aan de SNCM toegekende subsidies in het kader van de openbaredienstverplichtingen met betrekking tot de scheepvaartverbinding met Corsica wel is afgestemd op de werkelijke meerkosten die de SNCM heeft gemaakt om aan de fundamentele eisen van het openbaredienstcontract te voldoen.
(248)
Voor wat betreft de voor de periode 1991-2001 betaalde compensaties houden de aan de SNCM en de CMN opgelegde openbaredienstverplichtingen in het onderhavige geval, zoals de Commissie ook in haar beschikking van 2001 heeft geconstateerd, verband met twee vijfjarige overeenkomsten gesloten tussen de SNCM en de CMN enerzijds en het Office de transport de la Corse (OTC) anderzijds. In deze overeenkomsten, waarvan de juridische grondslag wordt gevormd door de raamovereenkomst 1976-2001, zijn de regels voor de uitvoering van de openbare dienst vastgelegd voor de periode 1991-1996 respectievelijk 1996-2001. Tevens zijn daarin de beginselen vastgelegd voor het verlenen van de forfaitaire subsidie, afkomstig uit de „dotation de continuité territoriale”, ter compensatie van de opgelegde verplichtingen.
(249)
Als het gaat om de vraag of deze verplichtingen aan een reële noodzaak van de openbare dienst beantwoorden, heeft de Commissie in de bovengenoemde beschikking van 2001 aangegeven dat de raamovereenkomst en de vijfjarige overeenkomsten voldoen aan het beginsel van territoriale continuïteit. Met dit beginsel wordt beoogd de nadelen van de insulaire positie te beperken en de verbinding met het eiland te verzekeren op een wijze die de zuiver continentale verbindingen zo dicht mogelijk benadert. Bovendien constateert de Commissie dat dit doel, dat voortvloeit uit een verantwoord algemeen belang, in het verleden niet uitsluitend door marktwerking is verwezenlijkt (126).
(250)
De Commissie is derhalve van oordeel dat het systeem voor de verbindingen dat in de raamovereenkomst en de vijfjarige overeenkomsten is vastgelegd, beantwoordt aan een reële noodzaak van de openbare dienst.
(251)
Zoals de Commissie in haar beschikking van 2001 heeft vastgesteld, heeft de SNCM over de periode 1991-2001 op basis van het bovengenoemde wettelijk kader een jaarlijkse forfaitaire subsidie ontvangen, waarvan het bedrag voor vijf jaar werd vastgesteld en welk bedrag elk jaar werd herzien op basis van de ontwikkeling van het bruto binnenlands product tegen marktprijzen, alsmede de door de SNCM aangedragen informatie en de kostprijsadministratie met betrekking tot de overeenkomst.
(252)
In punt 30 van de beschikking van 30 oktober 2001 merkt de Commissie op dat „krachtens artikel 4 van de overeenkomst van 1976 (127) […] het jaarlijkse subsidiebedrag [wordt] uitgekeerd in twaalf gelijke maandelijkse betalingen. Om de definitieve afrekening van de subsidie mogelijk te maken, dient de SNCM uiterlijk op 1 juli van elk jaar de door de staatscontroleur goedgekeurde resultaten van het voorafgaande boekjaar over te leggen. Eventueel te veel aan de SNCM betaalde bedragen worden afgetrokken van de maandelijkse betaling(en) in het lopende boekjaar. Het verrekeningssysteem biedt ook de mogelijkheid van extra betalingen door de staat. De later gesloten overeenkomsten voorzien tevens in boetes indien het aantal basisvaarten dat niet door de SNCM is gerealiseerd in de loop van een jaar meer bedraagt dan 2 % van het aantal in de overeenkomst bepaalde basisverbindingen. De concessieverlenende instantie kan de SNCM ook in kennis stellen van een inhouding op de forfaitaire „dotation de continuité territoriale” in geval van belangrijke incidenten die een onderbreking van de openbare dienst met zich brengen”.
(253)
In punt 82 van diezelfde beschikking geeft de Commissie aan dat het tweede deel van punt IV van de vijfjarige overeenkomst luidt: „Ingeval de economische omstandigheden en in het bijzonder de exploitatiekosten en de verkeersniveaus die als grondslag hebben gediend voor de berekening van de subsidie, substantieel zouden verslechteren, zullen de SNCM en het OTC bijeenkomen om samen de maatregelen te bestuderen op het gebied van verbindingen, tarieven of verhoging van het subsidiebedrag met het oog op het herstel van het financiële evenwicht van de maatschappij.”
(254)
In het licht van het bovenstaande, en zoals zij ook heeft geconcludeerd in haar beschikking van 2001, is de Commissie van oordeel dat de door de staat betaalde compensatie van 53,48 miljoen EUR geen forfaitaire subsidie vormt, gelet op het mechanisme dat kan zorgen voor herstel van een eventueel verstoord financieel evenwicht dat verband houdt met de discrepantie tussen de werkelijke exploitatiekosten en de kosten die als grondslag hebben gediend voor de berekening van de subsidie.
(255)
Zoals de Commissie in haar beschikking van 2001 heeft geconstateerd (128), heeft de SNCM met de financiële compensaties die destijds met toepassing van de vijfjarige overeenkomsten van 1991 en 1996 zijn ontvangen, niet volledig de verliezen kunnen opvangen die verband hielden met de openbaredienstverplichtingen. De Commissie was van mening dat deze ondercompensatie 53,48 miljoen EUR bedroeg.
(256)
De Commissie komt tot de conclusie dat het door de staat betaalde bedrag van 53,48 miljoen EUR overeenkomt met de geconstateerde ondercompensatie voor de periode 1991-2001 en derhalve is afgestemd op de nettokosten die de SNCM uit hoofde van haar taak als openbaredienstverlener heeft moeten maken.
10.1.4. Conclusie
(257)
Op basis van het voorgaande is de Commissie van oordeel dat de maatregel in kwestie moet worden aangemerkt als staatssteun die krachtens artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag verenigbaar is met de gemeenschappelijke markt. Nu de maatregel ten uitvoer is gelegd op 14 november 2003, stelt de Commissie vast dat deze staatssteun onrechtmatig is.
(258)
Tegen deze achtergrond bedraagt de steun die in het kader van de kennisgeving van 2002 moet worden aangemerkt als herstructureringssteun 22,52 miljoen EUR (129). Dit bedrag dient opgeteld te worden bij de in 2006 aangemelde maatregelen, voor zover het bij deze maatregelen om herstructureringssteun gaat (zie onder 10.5 van deze beschikking).
10.2. De overdracht van de SNCM voor een negatieve verkoopprijs van 158 miljoen EUR
(259)
In casu dient de Commissie te onderzoeken of de kapitaalinbreng van de staat van 158 miljoen EUR voorafgaand aan de verkoop van de SNCM aan de particuliere overnemers, welk bedrag uiteindelijk overeenkwam met de negatieve verkoopprijs van de onderneming, al dan niet elementen van staatssteun bevat.
(260)
Het feit dat er een open, doorzichtige en niet-discriminatoire aanbestedingsprocedure heeft plaatsgevonden aan het einde waarvan de staat de onderneming verkoopt nadat eerst een herkapitalisatie (voor een bedrag dat hoger is dan de verkoopprijs) heeft plaatsgehad, betekent niet noodzakelijkerwijs dat er geen sprake is van steun die zowel de geprivatiseerde onderneming als de koper van die onderneming een voordeel oplevert (130).
10.2.1. Juridisch referentiekader
(261)
Om na te gaan of een kapitaalinbreng van de staat een onderneming een economisch voordeel oplevert, past de Commissie in beginsel het criterium toe van „de particuliere investeerder in een markteconomie” (hierna: „het criterium van de particuliere investeerder”). Het criterium van de particuliere investeerder vloeit voort uit het beginsel van gelijke behandeling van de publieke en de particuliere sector, dat weer stoelt op artikel 295 van het EG-Verdrag. Op basis van dit beginsel kan kapitaal dat door de staat direct of indirect aan een onderneming ter beschikking wordt gesteld onder voorwaarden die overeenkomen met de normale marktvoorwaarden, niet als staatssteun worden aangemerkt (131).
(262)
De Commissie kan daartoe onder andere bekijken of de verstrekker van de middelen zich heeft gedragen als een particuliere investeerder die een globaal of sectorieel structuurbeleid voert en die zich laat leiden door rentabiliteitsvooruitzichten op de lange termijn voor het geïnvesteerde kapitaal. Dat deze benadering opgeld doet, blijkt uit het feit dat de communautaire rechter deze in verschillende zaken heeft bekrachtigd (132).
(263)
Op grond van vaste jurisprudentie moet kapitaalinbreng door een publieke investeerder zonder dat er enig vooruitzicht op winst bestaat, ook niet op de lange termijn, als staatssteun worden aangemerkt (133).
(264)
De communautaire rechter heeft eveneens bepaald dat een particuliere investeerder die een algemeen of sectorieel structuurbeleid wil voeren, waarbij de rentabiliteit op lange termijn bepalend is, zich niet na jaren van aanhoudende verliezen kan veroorloven om een kapitaalinbreng te doen die economisch gezien niet alleen duurder blijkt te zijn dan liquidatie van de activa, maar bovendien is gekoppeld aan de verkoop van de onderneming, waardoor elk vooruitzicht op winst, ook op termijn, verdwijnt (134).
(265)
Het Hof heeft in zijn Gröditzer-arrest meer specifiek geoordeeld dat om vast te stellen of de privatisering van een onderneming voor een negatieve verkoopprijs elementen van staatssteun bevat, „moet worden beoordeeld of een particulier investeerder die qua omvang vergelijkbaar is met de organen die de publieke sector beheren, in vergelijkbare omstandigheden ertoe zou kunnen worden gebracht, in het kader van de verkoop van die onderneming een even grote hoeveelheid kapitaal in te brengen, dan wel voor liquidatie van die onderneming zou hebben gekozen” (135).
10.2.2. Toepassing op het onderhavige geval
(266)
In het licht van het voorgaande moet door de Commissie, om vast te stellen of de maatregel in kwestie als steun dient te worden aangemerkt „worden nagaan of de door de staat gekozen oplossing, in absolute termen en ten opzichte van alle andere oplossingen met inbegrip van niet-optreden, de minst dure is. Indien dit het geval is, betekent dit dat de staat als een particuliere investeerder heeft gehandeld” (136).
10.2.2.1. Naleving van het beginsel van de particuliere aandeelhouder in een markteconomie
(267)
In dit verband moet worden opgemerkt dat grote concerns vandaag de dag, wanneer zij overgaan tot sluiting van vestigingen of liquidatie van dochterondernemingen, hun ogen niet kunnen sluiten voor de maatschappelijke gevolgen die dergelijke sluitingen of liquidaties met zich brengen.
(268)
Daarom wordt meestal een sociaal plan opgesteld waarin ook wordt voorzien in omscholing van personeel, hulp bij het zoeken van een andere baan, ontslagvergoedingen en soms zelfs interventies in de lokale economische structuur. Een en ander gaat verder dan waartoe men wettelijk en op grond van de collectieve arbeidsovereenkomsten verplicht is.
(269)
In casu constateert de Commissie dat de SNCM een onderneming is die via de groep CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière) in handen van de staat is.
(270)
De Commissie is van oordeel dat ingeval de SNCM geliquideerd zou zijn (137), dergelijke maatregelen naast de wettelijk verplichte maatregelen ten uitvoer zouden zijn gelegd, om het aanzien van de houdstermaatschappij en dat van de eigenlijke aandeelhouder niet te beschadigen (138).
(271)
De Commissie herinnert eraan dat de mogelijke liquidatie van de onderneming in 2004 voor heel wat sociale onrust heeft gezorgd. Zo werd in september 2004 de vloot van de SNCM gedurende 16 dagen stilgelegd als gevolg van de onlusten die door dit conflict ontstonden. De Commissie voegt daaraan toe dat de Franse autoriteiten aan de hand van cijfermateriaal hebben aangetoond dat deze sociale onrust van 2004 het aanzien van de houdstermaatschappij bij de klant had aangetast en dat daardoor aanzienlijk minder passagiers door de SNCM werden vervoerd, wat dus tot een daling van de omzet van de onderneming leidde. De Commissie benadrukt bovendien dat als gevolg van het slechte sociale klimaat van de zomer van 2004 de financiële situatie van de SNCM achteruit was gegaan en de aandeelhouder vande onderneming in het voorjaar van 2005 een sociaal plan heeft opgesteld, dat in april 2005 is opgeschort, in overleg met de vakbonden. Op grond van het voorgaande is de Commissie van mening dat is komen vast te staan dat ingeval de SNCM geliquideerd zou zijn en de CGMF niet voor aanvullende ontslagvergoedingen zou hebben gezorgd, het aanzien van de houdstermaatschappij en de eigenlijke aandeelhouder zeer zeker aangetast zou zijn.
(272)
De Commissie is daarom van mening dat de kosten die met dergelijke maatregelen verband houden, meegenomen moeten worden in de berekening van de liquidatiekosten. Deze kosten zouden dan in mindering zijn gebracht op de liquidatiewaarde van de SNCM voor zover deze positief zou zijn geweest en/of rechtstreeks door de CGMF/de staat als aandeelhouder zijn overgenomen. De Commissie is van oordeel dat elke andere oplossing voorbij zou gaan aan de maatschappelijke realiteit waarmee grote concerns vandaag de dag geconfronteerd worden (139).
(273)
Voor het beantwoorden van de vraag wat de hoogte van de liquidatiekosten voor de aandeelhouder zou zijn geweest, houdt de Commissie een minimumscenario aan, waarbij alleen gekeken wordt naar het bedrag dat nodig zou zijn geweest voor de aanvullende ontslagvergoedingen.
(274)
In dat opzicht zijn de Franse autoriteiten van mening dat op basis van het sociaal plan van 2005, dat weer was geënt op het sociaal plan van 2002, uitgegaan moet worden van […] à […] EUR per werknemer, ofwel een totaalbedrag van tussen de […] en […] miljoen EUR. De Franse autoriteiten geven daarbij aan dat bij de ondergrens van bovengenoemde raming rekening is gehouden met de vrees dat bij de kosten van het standaard sociaal plan de kosten moeten worden opgeteld die verband houden met het relatief hoog aantal werknemers dat de pensioengerechtigde leeftijd bereikt en waarvan het vertrek plaatsvindt onder bijzonder gunstige voorwaarden. Overigens is ook rekening gehouden met het feit dat de context waarbinnen de liquidatie van de onderneming en het ontslag van al het personeel zou plaatsvinden, niet te vergelijken valt met een aanpassing van het personeelsbestand op zodanige wijze dat de activiteiten voortgezet zouden kunnen worden, zoals wel het geval is met het standaard sociaal plan.
(275)
De deskundige van de Commissie heeft het door de Franse autoriteiten aangeleverde cijfermateriaal vergeleken met de sociale plannen die recentelijk in Frankrijk ten uitvoer zijn gelegd. Het sociaal plan van Hewlett Packard heeft in 2003 214 000 EUR per persoon gekost en in 2005 tussen de 50 000 en 400 000 EUR. Het in 2004 door Péchiney na de fusie met Alcan ten uitvoer gelegde sociaal plan heeft 128 000 EUR per persoon gekost. De totale kosten per werknemer van het sociaal plan bedroegen voor Giat Industries in 2004 ongeveer 162 000 EUR; voor Gemplus was dat in 2002 71 000 EUR en voor Danone in 2001 69 000 EUR (koekjesdivisie). In 2002 kondigde Yves Saint Laurent Haute Couture een sociaal plan van 115 000 EUR per werknemer aan. Met het in februari 2007 door Airbus France aangekondigde Power 8-plan was een bedrag per werknemer gemoeid van 68 000 EUR (140). In 2008 bedroegen de kosten van het sociaal plan van Michelin 157 400 EUR per werknemer.
(276)
Voor wat betreft de havenarbeiders wijst de Commissie erop dat de Rekenkamer in haar openbaar themaverslag van juli 2006 over de noodzaak van de Franse havens om gelet op de veranderingen in het zeevervoer tot actie over te gaan, aangeeft dat de totale kosten per persoon van het sociaal plan 2004 145 000 EUR per vertrek voor de autonome havens en 209 000 EUR per vertrek voor de haven van Marseille bedroegen.
(277)
De Commissie wijst erop dat in haar besluit van 17 juli 2002 betreffende de Société Française de Production wordt aangetoond welke sociale kosten zijn gemoeid met de privatisering van een onderneming in moeilijkheden. Zo blijkt hieruit dat het sociaal plan de staat, boven op de 5,3 miljoen EUR in verband met wettelijke en contractuele verplichtingen, nog eens 43,1 miljoen EUR (zijnde 151 000 EUR per werknemer, nu het plan voorzag in het vertrek van 285 werknemers) gekost heeft (waardoor de kosten in totaal 169 000 EUR per werknemer beliepen).
(278)
In het licht van deze vergelijkende analyse is de Commissie van mening dat een bedrag van […] EUR aan aanvullende ontslagvergoeding voor elke werknemer in de lijn ligt van de kosten per ontslagen werknemer zoals die zijn opgenomen in de sociale plannen die door particuliere aandeelhouders in dezelfde periode ten uitvoer zijn gelegd.
(279)
Tot slot is het volgens de Commissie het meest waarschijnlijk dat bij liquidatie van de SNCM alle personeelsleden van de onderneming ontslagen zouden moeten worden, met name gezien het feit dat voor de toekenning van de DOD voor de periode 2007-2013 nog geen openbare aanbesteding was uitgeschreven, en dat daarover dus nog geen definitieve beslissing was genomen. Gezien de zorgwekkende financiële situatie van de SNCM was het bovendien inderdaad niet waarschijnlijk dat er een plan zou worden uitgewerkt dat gericht was op de voortzetting van de activiteiten, waarmee aan de onderneming uitstel van betaling zou zijn verleend en ontslagen vermeden hadden kunnen worden.
(280)
Gezien het bovenstaande houdt de Commissie het totaalbedrag aan van […] miljoen EUR dat de CGMF (de staat) had moeten betalen aan aanvullende ontslagvergoedingen.
(281)
In dit stadium van de analyse dient de Commissie te bepalen wat de liquidatiewaarde van de SNCM exclusief aanvullende ontslagvergoedingen zou zijn geweest. Om na te kunnen gaan of de staat zich heeft gedragen als een particuliere investeerder in een markteconomie moet het verschil tussen deze liquidatiewaarde - voor zover het hier om een positief bedrag gaat - en de aanvullende ontslagvergoedingen namelijk vergeleken worden met de negatieve opbrengst uit de verkoop. Daartoe gaat de Commissie uit van de berekening van de geherwaardeerde netto-activa. Volgens de methode van de geherwaardeerde netto-activa is sprake van ontoereikende activa op het moment dat de economische waarde van de reële activa (die over het algemeen hoger is dan de nettoboekwaarde) niet de economische waarde van de reële schulden dekt.
(282)
Teneinde de schuldenlast in het onderhavige geval vast te stellen is de Commissie met de hulp van haar deskundige (141) nagegaan, zoals hieronder uiteengezet is, of op 30 september 2005 de waarde van de activa van de SNCM ontoereikend was om de preferente schuldeisers en de niet-preferente schuldeisers (waaronder begrepen de werknemers in het kader van de normale schulden) te betalen.
(283)
De Commissie is van mening dat vaststelling van de waarde van de netto-activa een gebruikelijke methode is om ondernemingen in de sector van het zeevervoer te valoriseren. Bovendien is deze methode volgens haar bijzonder goed op de situatie van de SNCM afgestemd, nu de referentieaandeelhouder als enige alternatief voor de verkoop van de onderneming overbleef, het faillissement daarvan aan te vragen, waarna de onderneming geliquideerd zou worden.
(284)
Voor wat betreft de overige valorisatiemethodes, met name de DFCF-methode (Discounted Free Cash Flow), is de Commissie van mening dat deze, gelet op het feit dat daarbij van een voortzetting van de onderneming wordt uitgegaan, waarvan in casu geen sprake is, voor de SNCM niet relevant is.
(285)
De Commissie houdt 30 september 2005 aan als referentiedatum voor de beoordeling van de SNCM, aangezien op deze datum daadwerkelijk een keuze is gemaakt tussen het aanvaarden van het overnamebod en liquidatie van de onderneming, nu op 27 september 2005 voor BCP is gekozen.
(286)
De Commissie merkt in het bijzonder op dat de aandeelhouder van de SNCM samen met het kantoor Ernst & Young de hoogte van de liquidatiekosten van de onderneming (het hiervoorgenoemde CGMF-rapport) per 30 september 2005 heeft onderzocht. Hierop heeft een contra-expertise plaatsgevonden door Oddo Corporate Finance en het kantoor Paul Hastings. De Commissie herinnert eraan dat in het Oddo-rapport de waarde van de activa van de SNCM op […] miljoen EUR werd geraamd.
(287)
Nu de brutohandelswaarde van de schepen van de SNCM door de gespecialiseerd makelaar BRS per 30 september 2005 op […] miljoen EUR is geschat, wordt de in eigendom van de SNCM zijnde vloot (142) in het Oddo-rapport na waardevermindering (143), courtagecommissie (144) en juridische onzekerheden (145) op […] miljoen EUR getaxeerd.
Tabel 4
Scenario’s voor de waardering van de activa van de SNCM per 30 september 2005
(in miljoen EUR)
Waarde van de activa
Oddo-rapport
Waarde van de activa
deskundige Commissie
Immateriële vaste activa
-
-
Materiële vaste activa
-
Vloot in eigendom
[…]
[…]
-
Gebouwen (146)
[…]
[…]
Financiële vaste activa (147)
[…]
[…]
Vaste activa
[…]
[…]
Voorraden
-
-
Voorschotten
-
-
Vorderingen op afnemers
[…]
[…]
Overige vorderingen (148)
[…]
[…]
Nettoliquiditeitspositie
[…]
-
Overlopende posten
-
-
Overige activa
[…]
[…]
Totaal activa
[…]
[…]
Bronnen: rapport van Oddo-Hastings en rapport van de deskundige van de Commissie
(288)
De Commissie constateert aan de hand van de bovenstaande tabel dat het belangrijkste onderdeel van de activa van de onderneming wordt gevormd door de scheepsvloot. In dat opzicht heeft de deskundige van de Commissie, na zo mogelijk een vergelijkende analyse te hebben uitgevoerd, geoordeeld dat de afschrijving op de brutohandelswaarde van de schepen en de juridische onzekerheden niet ongepast waren. Op basis daarvan is hij tot de conclusie gekomen dat er geen argumenten voorhanden waren om de door de Franse staat opgevoerde taxatie van de waarde van de vloot te verwerpen.
(289)
Voor wat betreft de toegepaste waardevermindering is de Commissie van mening dat het niveau daarvan in overeenstemming is met de geconstateerde waardeverminderingen bij de verkoop van schepen in geval van gerechtelijke vereffening. Volgens de deskundige van de Commissie heeft de Régie des Transports Maritimes, een Belgisch staatsbedrijf dat de lijnverbinding Oostende-Ramsgate exploiteerde, in 1997 bijvoorbeeld twee autoveerboten verkocht met een geschatte afschrijving van 35 tot 45 %. Recentelijker heeft de onderneming Festival Cruises een gemiddelde afschrijving van 20 % toegepast bij de verkoop van drie cruiseschepen. De in vergelijkbare gevallen gehanteerde afschrijvingen liggen dus in de buurt van de afschrijvingen die in het onderhavige geval door de Franse autoriteiten zijn toegepast.
(290)
Met betrekking tot de stelling dat er sprake is van juridische onzekerheden is de Commissie van oordeel dat, aangezien er op de betrokken markt geen enkele vergelijkbare transactie heeft plaatsgevonden, de in dat kader aangevoerde argumenten in lijn zijn met de krapte van de markt voor schepen die zijn gebouwd voor een specifiek gebruik.
(291)
De Commissie merkt overigens op dat haar onafhankelijke deskundige de waarde van de financiële vaste activa naar boven toe heeft bijgesteld, met name voor wat betreft de participatie van de SNCM in de CMN (van […] miljoen EUR naar […] miljoen EUR). Rekening houdend met het overnamebod ter zake van deze deelneming door Stef-TFE van […] miljoen EUR dat in het kader van het onderhavige onderzoek aan de Commissie is overgelegd, is de Commissie in dat opzicht van oordeel dat de vaststelling van de waarde van de deelneming van de SNCM in de CMN op […] miljoen EUR in de context van een liquidatie van de onderneming redelijk is te noemen.
(292)
Voor wat betreft de waardevaststelling van de overige activaposten heeft de deskundige van de Commissie geen bijzonderheden genoteerd. Hij heeft evenwel de post „nettoliquiditeitspositie” niet opgenomen, nu het hier om een tekort gaat. De Commissie is van mening dat deze post inderdaad onder de passiva van de SNCM dient te worden opgenomen.
(293)
Rekening houdend met de doorgevoerde aanpassingen worden de activa van de SNCM per 30 september door de Commissie op een bedrag van […] miljoen EUR gewaardeerd.
(294)
De Commissie stelt vast dat de hoogte van het bedrag aan preferente schuldvorderingen door de Franse autoriteiten op […] miljoen EUR wordt vastgesteld en het bedrag aan niet-preferente schuldvorderingen op […] miljoen EUR (exclusief aanvullende ontslagvergoedingen).
(295)
Voor wat betreft meer in het bijzonder het sociaal passief schatten de Franse autoriteiten de kosten van het overeengekomen sociaal plan op […] miljoen EUR. De kosten voortvloeiende uit het overeengekomen sociaal plan zijn op individuele basis vastgesteld, waarbij rekening is gehouden met de aard van de arbeidsovereenkomst (arbeidsovereenkomst voor onbepaalde tijd en arbeidsovereenkomst voor bepaalde tijd), de van toepassing zijnde cao’s en statuten (boordpersoneel, walpersoneel en staf), alsmede anciënniteit, inschaling en beloning van elke werknemer. Dit bedrag heeft betrekking op de schadeloosstellingen ([…] miljoen EUR), vakantiegeld over die schadeloosstellingen ([…] miljoen EUR), de overeengekomen ontslagvergoedingen ([…] miljoen EUR) en de zogenaamde Delalande-bijdrage ([…] miljoen EUR) (149).
(296)
De Franse autoriteiten stellen de kosten van het sociaal plan die niet onder het overeengekomen akkoord vallen, op […] miljoen EUR. Hierin zijn alle begeleidingsmaatregelen opgenomen waartoe de SNCM op basis van het ontslagrecht verplicht is (150), alsmede de indirecte kosten die uit het overeengekomen sociaal plan voortvloeien (151).
(297)
De kosten verband houdende met de ontbinding van de belangrijkste exploitatiecontracten hebben hoofdzakelijk betrekking op het realiseren van de bankgarantie voor een bedrag van […] miljoen EUR die als zekerheid was verstrekt voor de goede uitvoering door de SNCM van haar openbaredienstverplichtingen en de in de desbetreffende overeenkomst opgenomen boetebepaling, zijnde […]% van de referentiecompensatie van […] miljoen EUR voor 2005, ofwel ongeveer […] miljoen EUR, indien de concessiehouder in gebreke blijft.
(298)
Voor wat betreft het netto-passief verband houdende met de verkoop van de geleasede schepen (152) benadrukken de Franse autoriteiten dat op basis van bepaalde veronderstellingen (153) de nettoverkoopopbrengst door de gespecialiseerd makelaar BRS per 30 september 2005 wordt geschat op […] miljoen EUR na afschrijving, courtagecommissie en financieringskosten. Rekening houdend met de besparing op belasting en bankschulden van […] miljoen EUR, resteert met betrekking tot de geleasede schepen een af te lossen bankschuld van […] miljoen EUR.
Tabel 5
Scenario’s voor de waardering van de passiva van de SNCM per 30 september 2005
(in miljoen EUR)
Waarde van de passiva
Oddo-rapport
Waarde van de passiva
deskundige van de Commissie
Preferente schulden, waarvan:
-
Sociale en belastingschulden
[…]
[…]
-
Schulden waarvoor in activa zekerheid is verstrekt (154)
[…]
[…]
Kosten van het overeengekomen sociaal plan
[…]
[…]
Kosten mutualiteits- en pensioen-verplichtingen (155)
[…]
[…]
Kosten liquidatieproces
[…]
[…]
Tussentijdse exploitatieverliezen (156)
[…]
[…]
Verschuldigd aan preferente schuldeisers
[…]
[…]
Niet-preferente schulden (157)
[…]
[…]
Kosten sociaal plan buiten akkoord
[…]
[…]
Kosten ontbinding belangrijkste exploitatiecontracten
[…]
[…]
Bijkomende kosten verband houdende met de verkoop van de geleasede schepen
[…]
[…]
Verschuldigd aan niet-preferente schuldeisers
[…]
[…]
Bronnen: rapport van Oddo-Hastings en rapport van de deskundige van de Commissie
(299)
De Commissie stelt vast dat het grootste deel van het passief van de SNCM bestaat uit lasten voortvloeiende uit sociale verplichtingen. Voor wat betreft het preferente deel daarvan, dat wil zeggen de kosten van het overeengekomen sociaal plan, heeft de deskundige van de Commissie de gehanteerde berekeningsmethode voor alle onderdelen van het plan steekproefsgewijs geverifieerd en daarbij geen afwijkingen of fouten geconstateerd. Gelet op deze verificatie moet volgens de Commissie het bedrag van […] miljoen EUR dat door de Franse autoriteiten is opgevoerd in het kader van het overeengekomen sociaal plan als redelijk worden beschouwd.
(300)
Als het om de tussentijdse exploitatieverliezen gaat, is de Commissie van mening dat hier een voorzichtige schatting is gemaakt, gelet op de wetgeving in dezen, en in het bijzonder de artikelen L622-10 van de code du commerce en 119-2 van decreet nr. 85-1388 van 27 december 1985, op grond waarvan de bevoegde handelsrechtbank de SNCM zou kunnen gelasten de bedrijfsvoering voor twee maanden voort te zetten, met de mogelijkheid van verlenging op verzoek van het openbaar ministerie in verband met haar verplichtingen als openbaar dienstverlener.
(301)
Met betrekking tot de niet-preferente schulden heeft de deskundige van de Commissie geen bijzonderheden opgemerkt. Wel heeft hij het bedrag van […] miljoen EUR gecorrigeerd met een bedrag van […] miljoen EUR in verband met het afvoeren van de activapost „nettoliquiditeitspositie”. De Commissie is van oordeel dat het afvoeren van die post in lijn is met de aanpassingen die zijn aangebracht in de waardering van de activa van de SNCM.
(302)
Voor wat betreft de kosten van het sociaal plan buiten het akkoord om (exclusief aanvullende ontslagvergoedingen) is de deskundige van de Commissie van mening dat de berekening van de kosten voor juridische geschillen tot […] miljoen EUR zou moeten worden teruggebracht, in plaats van het door de Franse autoriteiten opgevoerde bedrag van […] miljoen EUR. Op dit punt is de Commissie van mening dat, hoewel het volgens haar vaststaat dat de vakbondsorganisaties zouden verzoeken om omzetting van de contracten voor bepaalde tijd in contracten voor onbepaalde tijd (158), deze berekening alleen moet zien op de werknemers met een arbeidsovereenkomst voor bepaalde tijd waarvan het contract vrijwel zeker omgezet zou worden (zijnde […] contracten voor bepaalde tijd). Uitgaande van een brutomaandsalaris van […] EUR met een schadeloosstelling van 9 maanden salaris voor de eerste […] contracten voor bepaalde tijd en 6 maanden voor de […] volgende, komt dit neer op een bedrag van […] miljoen EUR.
(303)
Met betrekking tot het netto-passief dat verband houdt met de verkoop van de geleasede schepen is de Commissie van mening dat de aan die berekening ten grondslag liggende veronderstellingen gerechtvaardigd zijn, met name gezien het feit dat de ESV’s zich strikt aan de contracten houden en elke eventuele substitutie van de SNCM door derden inperkt en de belastingvoordelen ondergeschikt maakt aan de exploitatie van de schepen onder Franse vlag. Overigens mag er eveneens van uitgegaan worden dat de juridische onzekerheden niet opgaan voor wat betreft de schepen die geleased zijn, omdat deze schepen door de crediterende banken van de ESV’s worden verkocht. In dat verband is de Commissie van mening dat er een bedrag aan financieringskosten mag worden opgevoerd tussen 30 september 2005 en de datum waarop de schepen daadwerkelijk verkocht worden.
(304)
Gelet op het bovenstaande bedragen de preferente schulden van de SNCM per 30 september 2005 volgens de Commissie […] miljoen EUR en de niet-preferente schulden van de SNCM […] miljoen EUR.
(305)
In het licht van het bovenstaande is de Commissie van oordeel dat de waarde van de activa van de SNCM (zijnde […] miljoen EUR) per 30 september 2005 niet toereikend was om de preferente schuldeisers ([…] miljoen EUR) en de niet-preferente schuldeisers ([…] miljoen EUR) te betalen.
(306)
Tegen deze achtergrond zouden, indien geen rechtsvordering tot het aanzuiveren van de schulden wordt ingesteld (zie hierna) en met inachtneming van punt 273 van deze beschikking en de ontoereikendheid van de activa, de kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM via de CGMF zich beperken tot de kosten van de aanvullende ontslagvergoedingen, ofwel […] miljoen EUR.
(307)
Hieruit volgt dat de door de Franse autoriteiten gemaakte keuze om de SNCM voor een negatieve prijs van 158 miljoen EUR te verkopen, afgezet tegen de minimumkosten van liquidatie van […] miljoen EUR, kan worden beschouwd als een keuze die een particulier concern in een markteconomie zou hebben gemaakt.
10.2.2.2. De gevolgen van een gerechtelijke vereffening van de SNCM
(308)
De Commissie heeft eveneens gekeken naar het door de Franse autoriteiten aangevoerde argument dat de staat als meerderheidsaandeelhouder veroordeeld zou kunnen worden tot aanzuivering van de schulden van de onderneming wanneer deze geliquideerd zou worden (zie hierna). In dat geval dient bij de berekening van de liquidatiekosten voor de staat als aandeelhouder volgens de Franse autoriteiten rekening te worden gehouden met het nationaal recht, zoals de Commissie ook heeft erkend in haar beschikking in de zaak-ABX Logistics (159), en dient deze berekening van geval tot geval beoordeeld te worden, met inachtneming van het specifieke karakter van elke sector (160) en de omstandigheden van het geval.
(309)
In casu merkt de Commissie op dat de Franse autoriteiten haar op 28 maart 2006 documenten hebben doen toekomen waaruit blijkt dat de aandeelhouder van de SNCM op zoek is gegaan naar de voor hem minst kostbare oplossing, door reeds vanaf het begin tegelijkertijd twee mogelijkheden te onderzoeken, te weten liquidatie van de onderneming dan wel de verkoop daarvan voor een negatieve prijs.
(310)
Op basis van de bovengenoemde aan de Commissie ter hand gestelde deskundigenonderzoeken zijn de Franse autoriteiten van mening dat het totaal van de daadwerkelijke kosten die de Franse republiek als aandeelhouder - via de CGMF - had moeten dragen, per 30 september 2005 tussen de […] en […] miljoen EUR zou hebben bedragen. Bij deze schatting is met name rekening gehouden met het risico dat er jegens de Franse staat een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden van de onderneming zou zijn ingediend, wanneer een rechtbank de Franse staat als feitelijk bestuurder van de SNCM had moeten aanmerken, alsmede met het risico dat de staat veroordeeld zou zijn tot het betalen van aanvullende ontslagvergoedingen aan het ontslagen personeel. De Franse autoriteiten zijn van mening dat met deze risico’s zeker rekening moet worden gehouden bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM.
(311)
Derhalve moet nu worden beoordeeld hoe hoog het totaal van de daadwerkelijke kosten zou zijn geweest die Frankrijk als aandeelhouder in geval van een gerechtelijke vereffening van de SNCM waarschijnlijk had moeten dragen, teneinde te kunnen vaststellen of een behoedzaam particulier investeerder, gezien de mogelijkheid dat hij veroordeeld zou worden tot betaling van die kosten en gelet op de omvang daarvan (161), liever zijn dochteronderneming onmiddellijk voor een negatieve prijs van 158 miljoen EUR zou hebben verkocht dan dat hij dat risico zou hebben gelopen.
a) Mogelijke veroordeling van de staat tot het aanzuiveren van de schulden
(312)
In het Franse recht heeft de curator van een gefailleerde onderneming de mogelijkheid de voormalig bestuurders van de onderneming aansprakelijk te stellen, een zogenaamde „action en comblement de passif” (rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden), wanneer een eerder opgesteld reddingsplan wordt ontbonden of niet langer surséance van betaling wordt verleend, alsmede in geval van faillissement (162).
(313)
Het instellen van een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden jegens de voormalig bestuurders van de gefailleerde onderneming wordt ingegeven door de noodzaak het vermogen van de onderneming weer op peil te brengen, hetgeen een van de taken van de curator is.
(314)
De Franse autoriteiten hebben in verschillende brieven aan de Commissie aangegeven dat het meer dan waarschijnlijk was dat de staat door een nationale rechter veroordeeld zou worden om de schulden van de door hem bestuurde onderneming aan te zuiveren en dat hiermee zeker rekening moest worden gehouden bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM.
(315)
Bij schrijven van 28 februari 2008 heeft de SNCM een deskundigenrapport overgelegd waarin de juridische gevolgen zijn neergelegd van een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden jegens de Franse staat. De conclusie van dit rapport luidt dat een willekeurige handelsrechtbank die over deze zaak zou moeten oordelen, de staat zeer waarschijnlijk uit dien hoofde aansprakelijk zou hebben gesteld en veroordeeld zou hebben tot het overnemen van alle sociale schulden van de SNCM.
(316)
De Commissie is in dit geval van mening dat het, gelet op de geconstateerde ontoereikendheid van de activa bij de SNCM (zie hierboven) en het feit dat de curator wellicht wettelijk aansprakelijk zou worden gesteld indien deze geen actie zou ondernemen in het kader van de wet van 1985 en gelet op de rechten die schuldeisers in dat verband sinds 2005 hebben, zeer waarschijnlijk is dat er een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden jegens de Franse staat zou zijn ingediend in geval van een gerechtelijke vereffening van de SNCM (163).
(317)
In de relevante wetgeving is bepaald dat de sociale schulden van de gefailleerde onderneming ten laste van de voormalige wettelijke of feitelijke bestuurders kunnen worden gebracht, mits aan vier voorwaarden is voldaan.
i) De staat is wettelijk of feitelijk bestuurder van de gefailleerde onderneming (164)
(318)
De Commissie stelt in casu vast dat de deskundige van de SNCM een gedetailleerde analyse heeft aangeleverd, waarin hij tot de conclusie komt dat de Franse staat zeer waarschijnlijk als feitelijk beheerder van de SNCM zou zijn aangemerkt. Uit het bovengenoemde deskundigenrapport blijkt in hoofdzaak dat de staat, conform de voor deze zaak van belang zijnde jurisprudentie (165), positieve beheers- en bestuurshandelingen had verricht die duidelijk niet onder het bij wet vastgelegde bestuurlijk toezicht vielen, en zulks over een lange periode. In het bijzonder zou de staat, aldus de deskundige van de SNCM in zijn rapport, beslissingen hebben genomen in het kader van controlebevoegdheden die de staat zelf in het leven had geroepen, en daarmee haar controlebevoegdheden zodanig hebben aangewend dat beslissingen werden genomen voor rekening van de onderneming in de plaats van de bestuurders aan wie de bevoegdheid toekwam om genoemde beslissingen te nemen. Bovendien zou blijken dat de bestuursorganen van de SNCM bij het beheer van de onderneming in feite over geen enkele onafhankelijkheid jegens de staat beschikten. Tot slot zouden de bestuursorganen van de SNCM door de staat zijn gesubstitueerd, nu deze laatste zelfstandig strategische beslissingen nam zonder de genoemde bestuurders daarvan vooraf op de hoogte te stellen.
(319)
De Commissie constateert dat de Franse autoriteiten in hun correspondentie van 28 maart 2008 geen voorbehoud hebben gemaakt ten aanzien van de vraag of de Franse staat als feitelijk beheerder van de SNCM moet worden aangemerkt. In hun brief van 20 november 2006 geven de Franse autoriteiten zelf aan dat de rechter niet zal nalaten de staat in zijn hoedanigheid van aandeelhouder van de SNCM als feitelijk bestuurder van de onderneming aan te merken. Toch spreekt het voor zich dat een dergelijke verklaring - die in het kader van een staatssteunprocedure is gedaan - op zich niet kan volstaan om rechtens te kunnen vaststellen of een rechter de nationale autoriteiten al dan niet als feitelijk bestuurders van de begunstigde onderneming van de onderhavige maatregelen zou hebben aangemerkt, en met name niet in hoeverre een dergelijke mogelijkheid voor de hand zou hebben gelegen.
(320)
De Commissie acht het in dezen niet nodig zich nader uit te laten over de wijze waarop hetgeen door de Franse autoriteiten is aangevoerd, moet worden beoordeeld, gelet op de conclusie van de Commissie zoals hierboven onder 10.2.2.1 weergegeven.
ii) Er zijn een of meer beheersfouten gemaakt door de Franse staat, de feitelijk bestuurder van de gefailleerde onderneming
(321)
De Commissie merkt hierover op dat in het rapport van de deskundige van de SNCM op basis van een niet-uitputtende lijst van feitelijke omstandigheden een reeks elementen naar voren is gebracht die zouden aantonen dat de staat als feitelijk bestuurder van de SNCM beheersfouten heeft gemaakt.
(322)
Er wordt in het bijzonder op gewezen dat de staat fouten zou hebben gemaakt op investeringsgebied […]. Ook zou de staat een groot aantal beheersfouten hebben gemaakt op het gebied van […].
(323)
In dat opzicht […] (166). In hun brief van 30 april 2007 hebben de Franse autoriteiten aangegeven dat zij het risico dat de staat aansprakelijk zou worden gesteld, zeer hoog inschatten, gelet op de criteria […] die worden gehanteerd bij het beantwoorden van de vraag of sprake is van een beheersfout in de zin van artikel L651-2 van de code de commerce. Toch spreekt het voor zich dat een dergelijke verklaring - die in het kader van een staatssteunprocedure is gedaan - op zich niet kan volstaan om rechtens te kunnen vaststellen of een rechter al dan niet geoordeeld zou hebben dat de nationale autoriteiten de beweerdelijk gemaakte fouten inderdaad begaan hebben, en met name niet in hoeverre een dergelijke mogelijkheid voor de hand zou hebben gelegen.
iii) Er is sprake van ontoereikendheid van de activa
(324)
In dit geval stelt de Commissie vast dat de Franse autoriteiten in hun brief van 16 november 2006 een evaluatie van de schuldenlast van de SNCM hebben gemaakt op basis van de bovengenoemde deskundigenrapporten van de CGMF en Oddo-Hastings. De Commissie constateert dat het deskundigenrapport van de SNCM met betrekking tot de rechtsvordering tot aanzuivering van het passief dat in februari 2008 aan de Commissie is overhandigd en waarin wordt vastgesteld dat de activa in geval van een gerechtelijke vereffening van de onderneming ontoereikend zijn, op dezelfde rapporten is gebaseerd. Met name wordt in het rapport van Oddo-Hastings een schuldenlast genoemd van […] miljoen EUR per 30 september 2005, zijnde het verschil tussen enerzijds de waarde van de activa van de SNCM ([…] miljoen EUR) en anderzijds de waarde van de passiva van de onderneming (preferente schulden en niet-preferente schulden, die op […] miljoen EUR respectievelijk […] miljoen EUR zijn vastgesteld).
(325)
De Commissie merkt op dat op grond van de bovengenoemde Franse wetgeving sprake is van ontoereikendheid van de activa wanneer de curator van de onderneming niet over voldoende activa beschikt om de (preferente of niet-preferente) schuldeisers te betalen. Voor wat betreft meer in het bijzonder de sociale schulden van de onderneming bestaan de sociale passiva van de onderneming ten minste uit de normale salarisschulden, dat wil zeggen de vorderingen die rechtstreeks voortvloeien uit het arbeidscontract, de collectieve arbeidsovereenkomst of de wet en die automatisch door de curator aan de passiva van de onderneming worden toegevoegd (167).
(326)
De Commissie heeft de schuldenlast van de SNCM per 30 september 2005 eerder op […] miljoen EUR geraamd.
iv) Er is een oorzakelijk verband tussen de fouten en de geconstateerde ontoereikendheid van de activa
(327)
Volgens de Franse autoriteiten is het op grond van het Franse recht niet aan degene die een eis tot aanzuivering van de schulden instelt om vast te stellen welk bedrag van de schuldenlast het gevolg is van de beheersfout van de bestuurder. De bestuurder van een rechtspersoon kan op grond van artikel L624-3 van de code de commerce aansprakelijk worden gehouden, zelfs indien de door hem gemaakte beheersfout slechts een van de oorzaken is van het ontstaan van de schuldenlast, en kan veroordeeld worden tot betaling van alle of een deel van de sociale schulden, zelfs indien zijn handelen slechts tot een deel van die schulden heeft geleid. (168)
(328)
De Commissie stelt vast dat er volgens de deskundige van de SNCM een duidelijk verband is tussen de gemaakte beheersfouten en de geconstateerde ontoereikendheid van de activa. Op basis van de door genoemde deskundige gemaakte ramingen zou de financiële schade die het gevolg is van de door de staat gemaakte beheersfouten als genoemd in punt 322 van de onderhavige beschikking (niet-uitputtende lijst) […] miljoen EUR bedragen (169).
(329)
De Franse autoriteiten […] (170).
(330)
Bovendien constateert de Commissie dat de Franse autoriteiten in hun brieven van 16 november 2006, 27 april 2007 en 28 maart 2008 […] (171). De Franse autoriteiten […] (172). In hun brief van 16 november 2005 hebben de Franse autoriteiten zelf toegegeven dat „het duidelijk was dat de staat als aandeelhouder, die door de rechter ongetwijfeld zou worden aangemerkt als feitelijk bestuurder van de SNCM, een besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid naar Frans recht, op grond van artikel L651-2 van de code de commerce waarschijnlijk zou worden veroordeeld tot betaling van alle schulden van de SNCM”.
(331)
De Commissie acht het in dezen niet nodig zich nader uit te laten over de wijze waarop hetgeen door de Franse autoriteiten is aangevoerd, moet worden beoordeeld, gelet op de conclusie van de Commissie zoals hierboven onder 10.2.2.1 weergegeven.
b) Schatting van de totale kosten van een gerechtelijke vereffening van de SNCM
(332)
In het licht van het voorgaande is het bij de huidige stand van zaken in dit dossier niet aan de Commissie om vast te stellen wat de reële economische kosten zouden zijn wanneer de aandeelhouder aansprakelijk zou worden gesteld.
(333)
In dit opzicht merkt de Commissie op dat de wettelijke of feitelijke bestuurder van de gefailleerde onderneming in dergelijke omstandigheden op grond van artikel L624-3 van de code de commerce wordt veroordeeld tot betaling van alle of een deel van de geconstateerde schulden.
(334)
De Commissie stelt vast dat het de rechter op grond van dit artikel geheel vrijstaat de bestuurder te veroordelen tot betaling van alle sociale schulden dan wel slechts een deel daarvan. Uit de relevante jurisprudentie blijkt dat de rechtbanken en hoven gevoelig zijn voor het gedrag van de aansprakelijk gestelde bestuurder en dat zij bij hun beslissing rekening houden met hetgeen zij in dat verband hebben kunnen constateren.
(335)
Zoals hierboven is aangegeven, zou de Franse staat volgens de Franse autoriteiten veroordeeld worden tot betaling van tussen de […] en […]% van de geconstateerde schuldenlast, ofwel een bedrag van tussen de […] en […] miljoen EUR.
(336)
De Commissie benadrukt dat in een met de SNCM vergelijkbaar geval betreffende de onderneming Les Mines de Salsignes, een kleindochter van het BRGM (een staatsbedrijf met een industrieel-commercieel karakter) (173), de handelskamer van het Hof van Cassatie BRGM en diens dochterondernemingen als feitelijk bestuurder tezamen met de andere bestuurders van Les Mines de Salsignes hoofdelijk heeft veroordeeld tot betaling van de gehele schuldenlast (174). Het deel van de sociale schulden dat voor rekening van de onderneming Coframines en het BRGM kwam, en uiteindelijk dus voor rekening van de staat, beliep 73,6 %. In het kader van deze beslissing heeft het Hof erop gewezen dat de raad van bestuur zich in een afhankelijke positie bevond ten opzichte van de beide genoemde entiteiten.
(337)
De Commissie is echter van mening dat de Franse autoriteiten er niet in zijn geslaagd in het licht van de regelgeving op het gebied van staatssteun aan te tonen waarom het bij de bovengenoemde aan de onderneming te wijten beheersfouten zou gaan om fouten die om het even welke particuliere aandeelhouder in een markteconomie had kunnen maken. In dat opzicht moet er namelijk op gewezen worden dat slechts dergelijke, als zodanig erkende fouten meegenomen kunnen worden bij de beoordeling van de vraag of een particuliere marktdeelnemer, gelet op het risico te worden veroordeeld tot betaling van die kosten en gelet op de omvang daarvan (te weten de netto actuele waarde van het risico van een toekomstige veroordeling), liever onmiddellijk een negatieve prijs van 158 miljoen EUR zou hebben betaald dan dat hij dat risico zou hebben gelopen. Men mag er namelijk niet van uitgaan dat een particuliere investeerder niet uit ondernemingsgerichte overwegingen, maar om redenen van algemene aard (bijvoorbeeld uit sociale overwegingen of met het oog op de regionale ontwikkeling) beheersfouten zou hebben gemaakt.
(338)
De Commissie ontkent niet dat, in uitzonderlijke gevallen, bepaalde nationale wetgevingen aan derden de mogelijkheid bieden om zich tegen de aandeelhouders van een vereffende onderneming te keren indien deze aandeelhouders worden beschouwd als wettelijke of feitelijke bestuurders die bepaalde aan de onderneming te wijten beheersfouten hebben begaan. Hoewel het Franse recht in een dergelijke mogelijkheid voorziet, hebben de Franse autoriteiten in dit geval toch onvoldoende de twijfels van de Commissie weggenomen voor wat betreft het argument dat de Franse staat in geval van liquidatie van de SNCM het risico zou hebben gelopen te worden veroordeeld tot aanzuivering van het passief van die onderneming. Het is echter in deze beschikking niet nodig hieromtrent een eenduidig antwoord te geven, gelet op de conclusie van de Commissie zoals hierboven onder 10.2.2.1 weergegeven.
(339)
Gelet op de jurisprudentie op dit gebied (175) zou volgens de Franse autoriteiten een rechter de Franse staat zeker hebben veroordeeld tot betaling van de aanvullende ontslagvergoedingen (zijnde tussen de […] en […] miljoen EUR), boven op het bedrag van de schuldenlast. Volgens de Franse autoriteiten zou het totaal van de daadwerkelijke kosten die de Franse republiek als aandeelhouder zou hebben moeten dragen, tussen de […] en […] miljoen EUR hebben bedragen.
(340)
De Franse autoriteiten geven nog aan dat Franse rechtbanken in recente uitspraken de wettelijke of feitelijke bestuurder veroordeeld hebben tot betaling van aanvullende ontslagvergoedingen boven op de schuldenlast van de onderneming, welke vergoedingen waren berekend op basis van een sociaal plan dat de onderneming vóór het faillissement had opgesteld.
(341)
De Franse autoriteiten wijzen er in het bijzonder op dat in de zaak-Aspocomp de Franse onderneming Aspocomp SAS, een 99 %-dochteronderneming van de Finse onderneming Aspocomp Group Oyj, op 18 januari 2002 een ondernemingsovereenkomst had getekend, waarin in het kader van een sociaal plan de vergoedingsregeling voor 210 van de in totaal 550 werknemers was opgenomen. In deze overeenkomst waren onder andere het bedrag aan compensaties en aanvullende vergoedingen opgenomen, alsmede de steun bij vrijwillig vertrek. Als gevolg van een verandering in de strategie van de onderneming heeft de moedermaatschappij Aspocomp Group Oyj echter op 21 februari 2002 besloten haar dochteronderneming Aspocomp SAS niet langer te financieren, waarmee zij het faillissement van deze laatste heeft veroorzaakt. Door deze beslissing werd het de dochteronderneming de facto onmogelijk gemaakt haar verplichtingen uit hoofde van de ondernemingsovereenkomst na te komen, waardoor zij genoodzaakt werd alle andere werknemers te ontslaan.
(342)
Tegen die achtergrond heeft het Gerechtshof van Rouen de uitspraak van de Conseil des Prud’hommes van Evreux bekrachtigd en de onderneming Aspocomp Group Oyj, die haar dochteronderneming voor 99 % beheerde, veroordeeld tot betaling van: i) alle compensaties en aanvullende vergoedingen die in de ondernemingsovereenkomst waren vastgelegd, alsmede een schadevergoeding wegens ontslag zonder gewichtige redenen aan de werknemers waarop de ondernemingsovereenkomst betrekking had, en ii) een vergelijkbare vergoeding aan de werknemers die door het faillissement van Aspocomp ontslagen moesten worden, waarbij het Gerechtshof overwoog dat de moedermaatschappij zich, door de aangegane verplichtingen niet na te komen, verwijtbaar lichtzinnig en deloyaal gedragen heeft.
(343)
De Commissie merkt in het onderhavige geval op dat uit het dossier blijkt dat er onderhandelingen zijn gevoerd over een sociaal plan, dat geënt was op het sociaal plan van 2002 en dat in het voorjaar van 2005 zijn beslag vond, maar dat op 25 april 2005 door de aandeelhouder van de SNCM in de koelkast is gezet zonder dat er vooraf overleg heeft plaatsgevonden met de directie van de onderneming. De Commissie stelt bovendien vast dat dit sociaal plan is uitgewerkt voordat de staat had besloten de SNCM te verkopen.
(344)
De Commissie is van oordeel dat indien de SNCM gefailleerd zou zijn, de werknemers van de onderneming zeker niet zouden hebben nagelaten de nakoming van de bepalingen van het sociaal plan via de rechter af te dwingen.
(345)
Om na te gaan of dit in het onderhavige geval ook zou zijn gebeurd, dient de Commissie na te gaan i) of een rechter de lidstaat veroordeeld zou hebben voor het opschorten van het desbetreffende sociaal plan zonder daarover met de directie van de onderneming te overleggen, ii) zo ja, welk bedrag de lidstaat volgens de rechter dan had moeten betalen en iii) in hoeverre een dergelijke mogelijkheid voor de hand had gelegen (176).
(346)
De Commissie merkt op dat er een arrest voorligt van de handelskamer van het Hof van Cassatie, waarin het Hof aangeeft ertoe te neigen de eis tot aansprakelijkstelling van een moedermaatschappij wier onjuiste handelwijze geleid heeft tot de ondergang van de dochteronderneming, en daarmee tot collectieve ontslagen (177), gegrond te verklaren, en waarin dus de lijn van het Aspocomp-arrest wordt gevolgd.
(347)
In dat opzicht constateert de Commissie evenwel dat de overwegingen van het arrest van het Gerechtshof van Rouen tot op heden geen steun hebben gevonden in andere, vergelijkbare zaken. De Commissie is dan ook van mening dat de Franse autoriteiten er niet voldoende in zijn geslaagd de twijfels van de Commissie weg te nemen over de vraag of de aandeelhouder van de SNCM op basis van deze jurisprudentie met aan zekerheid grenzende waarschijnlijkheid aansprakelijk zou zijn gesteld en veroordeeld zou zijn tot betaling van aanvullende ontslagvergoedingen. Het is echter in deze beschikking niet nodig hieromtrent een eenduidig antwoord te geven, gelet op de conclusie van de Commissie zoals hierboven onder 10.2.2.1 weergegeven.
10.2.2.3. Conclusie
(348)
Gezien het voorgaande is de Commissie van mening dat de keuze om de SNCM voor een negatieve prijs van 158 miljoen EUR te verkopen, een keuze is die een particulier concern in een markteconomie ook zou hebben gemaakt, rekening houdend met de sociale kosten die een gerechtelijke vereffening van de onderneming met zich mee zou brengen.
(349)
De Commissie is bij de bovenstaande analyse enkel uitgegaan van de veronderstellingen die haar redelijk en voldoende onderbouwd voorkwamen. Op basis van deze inschattingen zou het verschil tussen het door de Franse autoriteiten gekozen scenario en de alternatieve oplossing volgens de Commissie ten minste […] miljoen EUR hebben bedragen, hetgeen meer dan genoeg ruimte zou moeten bieden voor een eventuele vergissing in de aangehouden schattingen na analyse.
(350)
Bovendien is de Commissie van mening dat de negatieve prijs van 158 miljoen EUR het resultaat is van commerciële onderhandelingen tussen de staat en de particuliere overnemers na een open, doorzichtige, niet-discriminatoire en onvoorwaardelijke aanbestedingsprocedure. In dat opzicht is de Commissie van oordeel dat deze prijs, die het optimaal haalbare was, een marktprijs vormt.
(351)
Met inachtneming van hetgeen in punt 284 van deze beschikking is aangegeven, wijst de Commissie erop dat de deskundige van de Commissie scenario’s voor de waardering van de SNCM heeft onderzocht op basis van de DFCF-methode (Discounted Free Cash Flow), welke cashflow uit een in opdracht van de Franse autoriteiten opgesteld rapport van de bank HSBC naar voren is gekomen. De deskundige van de Commissie is van mening dat de berekeningen van HSBC correct zijn uitgevoerd. Op basis van de resultaten van deze modellen kan worden geconcludeerd dat de prijs die voor de SNCM is betaald in overeenstemming is met de waarde van de onderneming zoals die op basis van de DFCF-methode is vastgesteld op het moment van de transactie.
(352)
Zonder dat het nodig is tot een conclusie te komen voor wat betreft hetgeen hiervoor in 10.2.2.2 is aangegeven, blijkt uit hetgeen hierboven onder 10.2.2.1 is gesteld dat de genoemde maatregel noch de SNCM, noch de particuliere overnemers een economisch voordeel oplevert. De kapitaalinbreng van de staat van 158 miljoen EUR voorafgaande aan de verkoop van de onderneming aan de particuliere overnemers, anders gezegd de negatieve verkoopprijs van 158 miljoen EUR, moet dan ook niet als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag worden aangemerkt.
10.3. De kapitaalinbreng van 8,75 miljoen EUR door de CGMF
10.3.1. Juridisch referentiekader
(353)
Indien de interventie van het overheidsorgaan in kwestie gelijktijdig met een significante deelneming van particuliere ondernemingen plaatsvindt en onder vergelijkbare voorwaarden, kan op voorhand worden uitgesloten dat er sprake is van een economisch voordeel (178).
(354)
Op grond van de beschikkingspraktijk van de Commissie, die door de communautaire rechter is bekrachtigd, wordt reeds op voorhand uitgesloten dat een kapitaalinbreng zijdens de staat in dergelijke omstandigheden als staatssteun moet worden aangemerkt indien aan de volgende drie voorwaarden is voldaan:
-
de particuliere deelneming is door economische marktdeelnemers ingebracht. Hiervan is geen sprake indien personeel deelneemt in het kapitaal van de betrokken onderneming (179).
-
bij de particuliere deelneming gaat het om een aanzienlijke bijdrage. Dit is bijvoorbeeld niet het geval indien de particuliere deelneming slechts ziet op 3,3 % van het totaalbedrag in kwestie (180);
-
de particuliere deelneming heeft gelijktijdig met de publieke interventie plaats. Zo heeft het Hof de door de Commissie gemaakt analyse, volgens welke door de overheid ingebracht kapitaal als staatssteun kan worden aangemerkt wanneer particuliere investeerders kapitaal in dezelfde onderneming hebben ingebracht nadat de publieke kapitaalinjectie heeft plaatsgevonden, bevestigd (181). De Commissie is echter in bepaalde gevallen bereid een particuliere deelneming die korte tijd na de publieke interventie plaatsvindt, als gelijktijdig te beschouwen, met name indien de particuliere investeerder op het moment dat de publieke interventie plaatsvindt reeds een intentieverklaring heeft ondertekend (182).
10.3.2. Toepassing op het onderhavige geval
(355)
De Commissie stelt allereerst vast dat de aandelen van de SNCM zijn overgedragen aan economische marktdeelnemers, te weten BCP en VT. Na de overdrachtstransactie diende de staat gelijktijdig een bedrag van 8,75 miljoen EUR in de onderneming in te brengen, zodat de deelneming van de staat in de SNCM van 25 % gehandhaafd bleef, overeenkomstig de verplichtingen die de staat met name jegens de werknemers had.
(356)
Vervolgens moet de inbreng van de Franse staat van 8,75 miljoen EUR vergeleken worden met de inbreng van de particuliere overnemers, zijnde 26,25 miljoen EUR. Zoals hiervoor is aangegeven, vloeit deze verdeling voort uit de toezegging van de Franse autoriteiten om een deelneming van 25 % in de onderneming te behouden. Nu de particuliere deelneming 75 % van het totaalbedrag betreft, is de Commissie van oordeel dat het hier om een significante bijdrage gaat. Ten overvloede wijst de Commissie er bovendien op dat de particuliere partners over een solide financiële structuur beschikken, de aankoop van de SNCM zeer goed binnen hun ondernemingsstrategie past en dat in het businessplan van deze overnemers een herstel van de levensvatbaarheid tegen het einde van 2009 is voorzien.
(357)
Tot slot heeft de deskundige van de Commissie voor wat betreft de gelijktijdigheid van de twee kapitaaltransacties gecontroleerd of genoemde bedragen door alle aandeelhouders van de SNCM zijn betaald, inclusief de CGMF.
(358)
Er is namelijk vastgesteld dat de raad van bestuur van de SNCM op 31 mei 2006 heeft geconstateerd dat alle bovengenoemde transacties waren uitgevoerd; in het bijzonder heeft op 31 mei 2006 de gezamenlijke en gelijktijdige kapitaalvermeerdering door elke aandeelhouder voor een bedrag van 35 miljoen EUR plaatsgevonden. Dit is in twee gelijktijdige fasen geschied: (i) een eerste kapitaalvermeerdering waarbij […] aandelen door de overnemers in contanten en tegen nominale waarde zijn volgestort ([…] EUR), en (ii) een tweede kapitaalvermeerdering waarbij op […] aandelen (voor een kwart volgestort) is ingeschreven, voor een deel door de overnemers ([…] aandelen, ofwel een bedrag van 26,25 miljoen EUR) en door de Franse staat via de CGMF ([…] aandelen, ofwel een bedrag van 8,75 miljoen EUR), onder dezelfde voorwaarden, te weten inschrijving in contanten en voor een nominaal bedrag van […] EUR.
(359)
De kapitaalinbreng van overheidswege en de kapitaalinbreng door de particuliere investeerders hebben dus strikt gelijktijdig plaatsgevonden.
(360)
In het licht van het voorgaande is de Commissie van mening dat is voldaan aan de in de jurisprudentie opgenomen criteria op grond waarvan op voorhand kan worden uitgesloten dat het bij de maatregel in kwestie om staatssteun gaat. De Commissie is derhalve van oordeel dat de kapitaalinbreng van de Franse staat voor een bedrag van 8,75 miljoen EUR de SNCM geen economisch voordeel oplevert, nu deze inbreng gelijktijdig heeft plaatsgevonden met een inbreng van particulier kapitaal, onder vergelijkbare voorwaarden als bedoeld in de communautaire jurisprudentie.
(361)
De Commissie is hoe dan ook van mening dat het rendementspercentage van de inbreng van de staat, te weten […]% per jaar, zorgt voor een rentabiliteit op de lange termijn voor het geïnvesteerde kapitaal die voor een particuliere investeerder afdoende zou zijn.
(362)
Op dat punt stelt de Commissie namelijk vast dat dankzij het vaste rendement van de kapitaalinvestering van de staat in de SNCM, deze geen enkel risico loopt voor wat betreft de uitvoering van het businessplan, nu dit rendement volledig losstaat van de prestaties (beter dan wel slechter) van de onderneming. Zo zal de toekenning van de DOD aan de SNCM er niet voor zorgen dat de staat het verwachte rendement uit haar deelneming kan verbeteren.
(363)
De deskundige van de Commissie heeft hieruit geconcludeerd dat de kapitaalinbreng van de Franse staat in termen van risico’s meer op een vastrentende obligatie lijkt dan op een belegging in aandelen. Hieruit volgt dat het rendement van […]% te vergelijken valt met het percentage dat op het moment van de transactie gold voor obligaties in de Franse particuliere sector. Volgens de deskundige van de Commissie was dit percentage eind mei 2006 4,15.
(364)
De Commissie is tot slot van mening dat het bestaan van de ontbindende voorwaarde die de verkoop van de SNCM zou kunnen tegenhouden, niet van dien aard is dat daardoor het beginsel van gelijke behandeling van investeerders in gevaar dreigt te komen. Deze voorwaarde heeft namelijk betrekking op de gehele overdracht van de SNCM aan de particuliere overnemers en niet op de gelijktijdige investering (35 miljoen EUR) door de particuliere overnemers (26,25 miljoen EUR) en de staat (8,75 miljoen EUR) in de geprivatiseerde SNCM.
(365)
In het licht van het voorgaande stelt de Commissie vast dat de maatregel in kwestie geen staatssteun vormt in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag.
10.4. De persoonsgebonden steunmaatregelen (38,5 miljoen EUR)
10.4.1. Juridisch referentiekader
(366)
Om te beoordelen of een maatregel een onderneming een economisch voordeel oplevert, „moet […] worden vastgesteld of de begunstigde onderneming een economisch voordeel ontvangt dat zij onder normale marktvoorwaarden niet zou hebben verkregen” (183) of omgekeerd, of door deze maatregel „kosten die normaal gesproken ten laste van haar eigen financiële middelen zouden zijn gekomen”, werden vermeden, waardoor werd verhinderd „dat de op de markt aanwezige krachten hun normale werking hadden” (184).
(367)
Volgens vaste jurisprudentie is een normale last een last die een onderneming normaal gesproken dient te dragen in het kader van de normale bedrijfsvoering of de dagelijkse activiteiten (185). Meer specifiek heeft het Hof geoordeeld dat de verlichting van sociale lasten als staatssteun moet worden aangemerkt indien deze maatregel „bestemd is om de ondernemingen in een bepaalde industriesector ten dele vrij te stellen van de geldelijke lasten die voortvloeien uit de normale toepassing van het algemene stelsel van sociale voorzieningen, zonder dat deze vrijstelling gerechtvaardigd is door de aard of de opzet van dit stelsel” (186). Met deze uitspraak geeft het Hof duidelijk aan dat de vraag of er sprake is van een economisch voordeel, moet worden beoordeeld in het licht van het algemeen stelsel van sociale voorzieningen, waarmee het Hof de redenering volgt die ook in belastingzaken wordt toegepast.
(368)
Op 20 september 2001 heeft het Hof deze benadering bekrachtigd: „steun […] bestaat uit een verlichting van de lasten die normaal gesproken op de begroting van een onderneming drukken, rekening houdend met de aard en de systematiek van het betrokken lastenstelsel […], terwijl een bijzondere last integendeel een extra last is ten opzichte van deze normale lasten” (187).
(369)
Om na te gaan in welke gevallen sprake is van een voordeel in de zin van de jurisprudentie met betrekking tot staatssteun, is het derhalve van wezenlijk belang vast te stellen welk referentiekader of welke algemene regeling, binnen het kader van een bepaalde rechtsregeling, van toepassing is, in het licht waarvan dit voordeel beoordeeld moet worden (188). In dat opzicht heeft het Hof overigens geoordeeld dat de afbakening van het referentiekader nog belangrijker is bij belastingmaatregelen, daar het bestaan van een voordeel slechts ten opzichte van een „normale” belasting kan worden vastgesteld, te weten het belastingtarief van het geografische gebied dat het referentiekader vormt (189).
(370)
Volgens vaste jurisprudentie is het overigens „voor de toepassing van artikel 92 van het Verdrag […] niet van belang of de situatie van de veronderstelde begunstigde van de maatregel vergeleken met de eerdere rechtssituatie beter of slechter is geworden of juist in de loop van de tijd niet is gewijzigd […]. Er hoeft alleen te worden vastgesteld of een overheidsmaatregel binnen het kader van een bepaalde rechtsregeling „bepaalde ondernemingen of bepaalde producties”; in de zin van artikel 92, lid 1, van het Verdrag kan begunstigen ten opzichte van andere ondernemingen die zich in een feitelijk en juridisch vergelijkbare situatie bevinden, gelet op de doelstelling van de betrokken maatregel” (190).
10.4.2. Toepassing op het onderhavige geval
(371)
Uit de jurisprudentie en de beschikkingspraktijk (191) van de Commissie vloeit voort dat de Commissie, om uit te sluiten dat er bij de maatregel in kwestie sprake is van staatssteun, dient na te gaan of de maatregel de SNCM geen verlichting oplevert van de lasten die voortvloeien uit haar normale bedrijfsvoering, dat wil zeggen in dit geval van de lasten die voortvloeien uit de normale toepassing van de sociale wetgeving die op de sector van toepassing is bij beëindiging van een arbeidsovereenkomst.
(372)
In dat opzicht stelt de Commissie vast dat de geblokkeerde rekening, overeenkomstig het tussen partijen gesloten convenant, slechts gedeblokkeerd kan worden ter financiering van compensaties bestemd voor degenen waarvan de arbeidsovereenkomst met de SNCM reeds daarvóór is beëindigd. Deze maatregelen hebben dus noch tot doel, noch tot gevolg dat de SNCM werknemers kan laten vertrekken die, indien deze maatregelen er niet waren geweest, mogelijk wel ten laste van de onderneming waren gebleven.
(373)
De Commissie merkt eveneens op dat het toekennen van deze compensaties aan ontslagen personeel nadat de SNCM is verkocht, door de staat als overheidsorgaan en niet door de onderneming is goedgekeurd.
(374)
Bovendien merkt de Commissie op dat deze aanvullende sociale maatregelen boven op hetgeen komen waartoe de SNCM op grond van de geldende sociale wetgeving en collectieve arbeidsovereenkomsten verplicht is. De kosten die uit de toepassing van die wetgeving en cao’s voortvloeien, blijven dan ook in hun geheel ten laste van de SNCM.
(375)
De Commissie wijst er tot slot op dat deze aanvullende sociale maatregelen ten uitvoer zullen worden gelegd ingeval de overnemers mochten overgaan tot inkrimping van het personeelsbestand wanneer de SNCM eenmaal verkocht is. Anders gezegd, deze compensaties staan los van de personeelsinkrimping die in het kader van het herstructureringsplan van 2002 was voorzien.
(376)
De Commissie is dan ook van mening dat de kosten van de aanvullende sociale vergoedingen noch samenvallen met de kosten van de sociale plannen die vóór de overdracht van de SNCM zijn opgesteld, die door de staat zijn overgenomen, noch met de sociale kosten zoals die hiervoor in het kader van een gerechtelijke vereffening van de SNCM zijn geraamd.
(377)
Hieruit volgt dat de aanvullende sociale maatregelen niet kunnen worden aangemerkt als lasten die voortvloeien uit de normale toepassing van de sociale wetgeving die van toepassing is bij beëindiging van een arbeidsovereenkomst.
(378)
Ten overvloede stelt de Commissie vast dat, zelfs indien het bedrag van 38,5 miljoen EUR bij de kapitaalinbreng door de staat van 142,5 miljoen zou worden opgeteld, de bijgestelde negatieve verkoopprijs, zijnde alsdan 196,5 miljoen EUR, nog steeds ver onder de kosten van een gerechtelijke vereffening van de SNCM zou blijven (zie punt 3 van de onderhavige beschikking).
(379)
In het licht van het voorgaande en overeenkomstig haar beschikkingspraktijk (192) is de Commissie van oordeel dat de tenuitvoerlegging door middel van overheidsgelden van aanvullende sociale maatregelen ten gunste van ontslagen personeelsleden zonder dat deze maatregelen zorgen voor verlichting van de normale lasten van de werkgever, valt onder het sociale beleid van de lidstaten en geen directe staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag vormt. De Commissie is van mening dat hier voorts geen indirecte steun in gezien kan worden nu het personeel hiervan alleen profiteert op het moment dat daadwerkelijk ontslag volgt.
10.5. Het restantbedrag van 22,52 miljoen EUR dat is aangemeld in het kader van herstructureringssteun
(380)
Op basis van het voorgaande en conform punt 258 van deze beschikking bedraagt de subsidie die moet worden beoordeeld in het licht van de criteria voor staatssteun exclusief compensatie voor de openbaredienstverplichting 22,52 miljoen EUR (193), welk bedrag deel uitmaakt van de kapitaalinjectie die in 2002 door de Franse autoriteiten is aangemeld.
(381)
De Commissie is van oordeel dat dit bedrag de SNCM een selectief economisch voordeel oplevert en dat deze subsidie derhalve als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag moet worden aangemerkt.
10.5.1. Verenigbaarheid van de maatregel op grond van de communautaire richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun
(382)
De maatregel in kwestie is in 2002 in het kader van de communautaire richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun van 1999 (194) door de Franse autoriteiten aangemeld.
(383)
In de communautaire richtsnoeren betreffende overheidssteun voor het zeevervoer (195) wordt voor de beoordeling van herstructureringssteun aan scheepvaartmaatschappijen verwezen naar de bovengenoemde richtsnoeren. Volgens punt 19 van genoemde richtsnoeren „vormt artikel 87, lid 3, onder c), de enige grondslag voor verenigbaarheid van reddings- of herstructureringssteun aan ondernemingen in moeilijkheden”.
(384)
Voor wat betreft het al dan niet verenigbaar zijn van herstructureringssteun met artikel 87, lid 3, onder c), van het EG-Verdrag blijkt uit de jurisprudentie dat in de beschikking van de Commissie moet worden aangegeven waarom zij van mening is dat de steun gerechtvaardigd is in het licht van de in de richtsnoeren genoemde voorwaarden, waaronder het bestaan van een herstructureringsplan, een voldoende onderbouwing van een verwacht herstel van de levensvatbaarheid op de lange termijn en het in verhouding staan van de steun tot de bijdrage die de begunstigde van die steun levert.
(385)
Om in aanmerking te komen voor herstructureringssteun dient een onderneming als onderneming in moeilijkheden in de zin van de richtsnoeren van 1999 (196) te kunnen worden beschouwd.
(386)
In casu herinnert de Commissie eraan dat zij zowel in haar besluit van 17 juli 2002 betreffende de reddingssteun aan de SNCM (197) als in haar besluit van 19 augustus 2002 tot inleiding van de formele onderzoeksprocedure met betrekking tot de voorgenomen herkapitalisatie op basis van de jaarrekening van de SNCM over 2001 heeft vastgesteld dat aan dit criterium is voldaan.
(387)
Ten behoeve van de onderhavige beschikking heeft de Commissie op basis van de jaarrekening over 2002 van de SNCM vastgesteld dat de onderneming aan deze voorwaarde voldeed. Zo blijven de eigen middelen uitgezonderd de wettelijke reserves (198) in 2002 nog altijd negatief met - 26,5 miljoen EUR, na in 2001 - 30,7 miljoen EUR te hebben bedragen. Een dergelijk niveau komt erop neer dat meer dan de helft van het maatschappelijk kapitaal van de onderneming is verdwenen en meer dan een kwart van dit kapitaal verloren is gegaan gedurende de twaalf maanden na de kennisgeving. Dit betekent dat is voldaan aan de op zich voldoende en niet noodzakelijke voorwaarde van punt 5, onder a) van de richtsnoeren.
(388)
De Commissie constateert niet alleen dat het maatschappelijk kapitaal zich aldus heeft ontwikkeld, maar ook dat:
-
tussen 2001 en 2002 het bedrijfsresultaat is gedaald van - 5,1 miljoen EUR in 2001 tot - 5,8 miljoen EUR in 2002, waarbij de nettoverliezen in 2002 slechts dankzij de verkoop van enkele schepen konden worden verminderd;
-
het vermogen tot zelffinanciering van de SNCM, dat eind 2001 39,2 miljoen EUR bedroeg, eind 2002 tot 35,7 miljoen EUR is gedaald;
-
de nettofinancieringsschulden, leasing niet inbegrepen, tussen 2000 en 2002 zijn gestegen van 135,8 miljoen EUR tot 144,8 miljoen EUR;
-
de financiële lasten (rente en aanverwante lasten) zijn gestegen van 7,0 miljoen EUR in 2000 tot 9,503 miljoen EUR in 2002.
(389)
De Franse autoriteiten hebben overigens tegenover de Commissie bevestigd dat de banken weigeren de SNCM nog langer geld te lenen gezien de grote schuldenlast, ondanks het feit dat de onderneming heeft voorgesteld haar laatste hypotheekvrije schepen of andere soortgelijke dienstbaarheden in onderpand te geven.
(390)
Ten slotte doet het contract voor de DOD niets af aan deze analyse. Weliswaar moet dit contract, alsmede het welslagen van het herstructureringsplan, de SNCM uiteindelijk in staat stellen positieve bedrijfsresultaten te behalen, maar dat neemt niet weg dat het schrijnend gebrek aan eigen middelen, de groeiende schuldenlast en de kosten van de operationele maatregelen uit het herstructureringsplan er binnen afzienbare tijd toe zullen leiden dat de maatschappij niet meer aan haar betalingsverplichtingen zal kunnen voldoen.
(391)
In het licht van het voorgaande is de Commissie van oordeel dat de SNCM zowel voldoet aan de voorwaarde als genoemd in punt 5, onder a) van de richtsnoeren van 1999 als aan de voorwaarde van punt 6 van die richtsnoeren. Zij stelt derhalve vast dat de SNCM in 2002 een onderneming in moeilijkheden in de zin van genoemde richtsnoeren was.
(392)
In de richtsnoeren van 1999 is bepaald dat de tenuitvoerlegging van een herstructureringsplan een voorwaarde is voor de toekenning van steun, welk plan door de Commissie moet zijn goedgekeurd. Zoals aangegeven in punt 79 van het besluit tot uitbreiding van de formele onderzoeksprocedure van 2006 en gelet op het feit dat de Commissie overwogen heeft dat de maatregelen die na de kennisgeving van 2002 ten uitvoer zijn gelegd, niet als staatssteun moesten worden aangemerkt, is de Commissie van mening dat de vraag of de kapitaalinbreng voor een bedrag van 22,52 miljoen EUR verenigbaar is met de richtsnoeren van 1999 in het licht van het herstructureringsplan van 2002 moet worden onderzocht. „Voor […] moet worden uitgegaan van de periode waarin de financiële steunmaatregelen zijn genomen, en dus niet van een latere situatie” (199).
(393)
Op basis van de door de Franse autoriteiten verstrekte informatie stelt de Commissie vast dat ondanks het feit dat het herstructureringsplan van 2002 voorziet in een herstel van de rentabiliteit vanaf 2003 dankzij maatregelen die zich vooral over de jaren 2002 et 2003 uitstrekken, de SNCM pas tegen 2005-2006 weer over een „voldoende” niveau aan eigen vermogen zal beschikken. De Commissie stelt het einde van de herstructureringsperiode daarom vast op 31 december 2006.
(394)
Het herstel van de rentabiliteit van de lijnverbinding tussen Marseille en Corsica wordt op korte termijn verwacht en de lijnverbinding met de Maghreb is al een winstgevende activiteit. Alleen de activiteiten vanaf Nice blijven onzeker, maar het belang daarvan neemt af en de vervroegde afschrijving van de Liamone in 2001 zal het herstel van positieve resultaten op deze lijn vergemakkelijken. De Commissie accepteert overigens het argument dat een aanwezigheid, hoe klein ook, vanaf Nice noodzakelijk blijft voor de positie van de maatschappij op de markt. De heroriëntatie op de Maghreb zal bijdragen tot vermindering van de afhankelijkheid van de maatschappij van haar traditionele verbindingen en ook tot het herstel van de levensvatbaarheid, rekening houdend met […].
(395)
Waar het gaat om de levensvatbaarheid op lange termijn, dat wil zeggen na het aflopen van het huidige contract voor de DOD, is de Commissie van mening dat de tenuitvoerlegging van het plan de onderneming in staat moet stellen om tijdens de vernieuwing van de contracten de concurrentie op efficiënte wijze het hoofd te bieden. Tot slot merkt de Commissie op dat bij een scenario van een gedeeltelijk verlies, dat wil zeggen een autoferry, dit contract de maatschappij in staat moet stellen blijvend positieve resultaten te behalen. Als het niet in de wacht slepen van dit contract tot een inkomstendaling van 40 % of meer op de traditionele markt van de maatschappij leidt, zoals ook in een ander scenario is voorzien, ontstaat er volgens de Commissie een situatie waartegen geen enkel herstructureringsplan, met of zonder overheidssteun, is opgewassen; hierop anticiperen is in dit stadium nog erg voorbarig.
(396)
Voor wat betreft de „realistische veronderstellingen met betrekking tot de toekomstige exploitatievoorwaarden” acht de Commissie het marktonderzoek van goede kwaliteit en is zij van oordeel dat het een goede basis vormt om de scenario’s voor de ontwikkeling van de onderneming vast te stellen.
(397)
De Commissie stelt vast dat om te zorgen voor herstel van de levensvatbaarheid van de onderneming, in het herstructureringsplan de verbetering van de levensvatbaarheid voornamelijk tot stand dient te komen door middel van interne maatregelen zoals een beter beheer van de productiekosten en een toename van de productiviteit. Bovendien moet de verbetering van de financiële situatie van de SNCM niet alleen komen van heroriëntering op de lijnverbinding met de Maghreb, gelet op de groeimogelijkheden op deze markt, maar het herstructureringsplan van 2002 bevat ook maatregelen die erop gericht zijn bepaalde activiteiten af te stoten, in het bijzonder haar Italiaanse dochteronderneming Corsica Marittima.
(398)
Volgens de Commissie zijn het effect van de in het aangemelde plan opgenomen maatregelen en het welslagen van dat plan niet afhankelijk van de ontwikkeling van de markt, met uitzondering van de heroriëntering op de Maghreb, die vooral neerkomt op een herstel van de positie die de SNCM tot het midden van de jaren negentig bezat.
(399)
Bovendien neemt de Commissie kennis van het feit dat in het herstructureringsplan rekening is gehouden met de situatie en de verwachte ontwikkeling van vraag en aanbod op de markt van de betrokken producten, aan de hand van optimistische, pessimistische en neutrale scenario’s, alsmede de specifieke sterke en zwakke punten van de SNCM.
(400)
Tot slot beoogt het herstructureringsplan volgens de Commissie een omschakeling van de SNCM, zodat deze, wanneer de herstructurering voltooid is, in staat is alle kosten, met inbegrip van aflossingen en financiële lasten, te dekken.
(401)
Gelet op het voorgaande stelt de Commissie vast dat, uitgaande van de gegevens die beschikbaar waren op het moment dat de financiële steunmaatregelen zijn genomen, is voldaan aan het criterium met betrekking tot het herstel van de levensvatbaarheid.
(402)
Op grond van punt 35 van genoemde richtsnoeren moeten er maatregelen worden genomen om de nadelige gevolgen van de steun voor concurrenten zoveel mogelijk te beperken. Anders zou moeten worden aangenomen dat door de steun het gemeenschappelijk belang wordt geschaad en zou deze derhalve als met de gemeenschappelijke markt onverenigbaar moeten worden beschouwd.
(403)
In het onderhavige geval moet deze voorwaarde inhouden dat de onderneming na de herstructurering geen even belangrijke positie op haar markt meer mag innemen als voordien, te weten de lijnverbinding met Corsica, waarop zij ook te maken heeft met concurrentie van in de Gemeenschap gevestigde maatschappijen, wat niet het geval is op de lijnverbinding met de Maghreb.
(404)
De Commissie is van oordeel dat er op de markt voor de scheepvaartverbindingen met Corsica geen overcapaciteit bestaat, rekening houdend met de sterke seizoensgebondenheid en de grote groei van het vervoer. Verder merkt de Commissie op dat de gemiddelde bezettingsgraad van de schepen van de voornaamste concurrent van de SNCM lager is dan die van de overheidsonderneming. Aangezien er op de markt geen overcapaciteit heerst in de zin van de richtsnoeren, is er geen reden om bij te dragen tot de verbetering van de marktvoorwaarden van de onderneming. De verkoop van schepen - in plaats van de vernietiging ervan - vertegenwoordigt dus een capaciteitsvermindering die aanvaardbaar is in het licht van de richtsnoeren.
(405)
De gedwongen beperking of vermindering van de aanwezigheid op de markt of markten waarop de onderneming actief is, vormt een compenserende maatregel voor de concurrenten. De omvang van deze maatregel moet in verhouding staan tot concurrentievervalsing die door de herstructureringssteun zal (kunnen) ontstaan.
(406)
Het herstructureringsplan draagt op aanzienlijke wijze bij tot beperking van de aanwezigheid van de onderneming op haar markt - waarvan haar concurrenten onmiddellijk profiteren - door de volgende maatregelen:
-
de afstoting van de dochtermaatschappij Corsica Marittima (82 000 passagiers in 2000), die de verbindingen tussen Italië en Corsica onderhield, en dientengevolge het terugtrekken van de groep SNCM uit de markt voor de lijnverbindingen tussen Italië en Corsica;
-
het nagenoeg opheffen van de verbindingen tussen Toulon en Corsica, een markt die in 2002 goed was voor niet minder dan 460 000 passagiers;
-
de beperking van het totale aantal aangeboden plaatsen en van het aantal retourreizen elk jaar vanaf 2003, met name op de lijnverbinding tussen Nice en Corsica;
-
de verkoop van vier schepen.
(407)
Op alle lijnverbindingen in de Golf van Genua en met Toulon verlaagt de SNCM haar aanbod met meer dan een miljoen plaatsen per jaar ten opzichte van 2001, wat meer dan een halvering betekent en waarvan haar concurrenten onmiddellijk profiteren, terwijl juist deze verbindingen de grootste groei vertonen.
(408)
Hoewel het hier om omvangrijke maatregelen gaat, is aan de SNCM de aanvullende verplichting opgelegd dat zij tijdens de herstructureringsperiode geen nieuwe investeringen financiert, uitgezonderd de in het herstructureringsplan opgenomen kosten van heroriëntering op de Maghreb.
(409)
Gelet op het voorgaande is de Commissie van mening dat is voldaan aan het criterium met betrekking tot de voorkoming van ongerechtvaardigde vervalsing van de mededinging.
(410)
Het bedrag van de steun moet tot het voor de uitvoering van de herstructurering strikt noodzakelijke minimum worden beperkt, in samenhang met de financiële mogelijkheden van de onderneming, van haar aandeelhouders of van de groep ondernemingen waarvan zij deel uitmaakt, evenwel zonder een belemmering te vormen voor de kans op herstel van haar levensvatbaarheid.
(411)
In haar besluit van 19 augustus 2002 had de Commissie twijfels geuit bij de door de Franse autoriteiten gehanteerde berekeningsmethode om het bedrag van de steun te bepalen. Ondanks de door Frankrijk verschafte aanvullende opmerkingen is de Commissie overgegaan tot een eigen evaluatie.
(412)
Ten aanzien van de door de Franse autoriteiten gebruikte methode, die is gebaseerd op de verhouding tussen eigen middelen en schuldenlast, is de Commissie namelijk van oordeel dat:
-
de door de Franse autoriteiten gekozen groep van vijf ondernemingen niet representatief genoeg is voor de sector van het cabotagezeevervoer;
-
het percentage van 79 dat resulteert uit dit panel wat betreft de verhouding tussen de eigen middelen en de financieringsschulden, geenszins een betrouwbare indicatie vormt van de gezondheid van een onderneming;
-
de Franse autoriteiten niet hebben uitgelegd wat het bedrag van de financieringsschulden van deze vijf ondernemingen precies dekt en dus niet hebben kunnen garanderen dat deze gegevens vergelijkbaar zijn met het bedrag van de schuldenlast van de SNCM, zoals dat in het herstructureringsplan is opgenomen;
-
de Franse autoriteiten niet hebben aangetoond dat bovengenoemde ratio van 79 % daadwerkelijk voor de periode 2002-2007 in het financiële model dat in het herstructureringsplan is opgenomen, wordt gehanteerd.
(413)
Voor wat betreft de andere methoden die door Frankrijk zijn voorgesteld om aan te tonen dat de kapitaalinbreng tot het minimum is beperkt, vraagt de Commissie zich af of deze methoden wel geschikt zijn (200).
(414)
De Commissie is namelijk van oordeel dat het voornaamste doel van de kapitaalinbreng niet moet zijn de eigen middelen van de onderneming te vermeerderen (eenvoudige financiële herstructurering), maar de onderneming te helpen van de monopoliepositie onder de regeling van de overeenkomst van 1976 over te gaan naar een concurrentiepositie. Daarom is de Commissie terughoudend in het bepalen van de omvang van de steun op basis van de door de Franse autoriteiten gehanteerde methode, gezien de moeilijkheid om het juiste niveau van de eigen middelen voor de SNCM vast te stellen. De Commissie merkt namelijk op dat door bepaalde ondernemingen aan de door de Franse autoriteiten gekozen groep toe te voegen of eruit te verwijderen, de gemiddelde verhouding tussen de eigen middelen en de schuldenlast aanzienlijk kan variëren.
(415)
De Commissie is van mening dat de herstructureringssteun de kosten van de verschillende in het herstructureringsplan voorziene activiteiten kan dekken (operationele herstructurering), die noodzakelijk zijn vanwege de verandering van het juridisch kader en het concurrentiespeelveld van de maatschappij. Ten aanzien van de kosten die verband houden met de operationele herstructureringsmaatregelen houdt de Commissie het bedrag van 46 miljoen EUR aan (zie punt 55 van deze beschikking) (201).
(416)
Voor wat betreft de exacte berekening van de steun die de SNCM nodig heeft, herinnert de Commissie eraan dat „[…] moet worden uitgegaan van de periode waarin de financiële steunmaatregelen zijn genomen, en dus niet van een latere situatie” (202).
(417)
In het onderhavige geval merkt de Commissie in het licht van punt 40 van de richtsnoeren op dat tussen 18 februari 2002, de datum waarop de Franse autoriteiten de herstructureringssteun hebben aangemeld, en 9 juli 2003, de datum waarop de Commissie haar beschikking tot goedkeuring van de herstructureringssteun heeft gegeven, aanzienlijke verkopen van voornamelijk nautische activa ten bedrage van 26,25 miljoen EUR netto-opbrengst van de bijbehorende financieringsschulden zijn gerealiseerd (203).
(418)
Deze verkopen zijn echter niet voldoende om de levensvatbaarheid van de SNCM, waarvan de financiële situatie na deze operatie blijft gekenmerkt door aanzienlijke passiva (19,75 miljoen EUR), te herstellen. Nu de SNCM geen leningen meer bij een bank kan afsluiten, ook al zou zij voorstellen haar laatste hypotheekvrije schepen of andere dienstbaarheden in onderpand te geven, is de Commissie van oordeel dat de onderneming niet in staat is andere eigen middelen te vinden om haar herstructurering te financieren.
(419)
Rekening houdend met het voorgaande komt de Commissie tot de conclusie dat een bedrag van 19,75 miljoen EUR gerechtvaardigd is om de onderneming in staat te stellen op korte termijn weer levensvatbaar te worden.
(420)
De Commissie is derhalve van mening dat van het restantbedrag dat in eerste instantie in het kader van de herstructureringssteun is aangemeld, te weten 22,52 miljoen EUR, slechts een bedrag van 19,75 miljoen EUR kan worden gerechtvaardigd op basis van de behoefte aan liquide middelen van de SNCM en de per 9 juli 2003 gerealiseerde verkopen van activa, mits rekening wordt gehouden met de opbrengst uit de verkopen (zie hierna) waartoe de Commissie de SNCM in haar beschikking van 2003 heeft verplicht en die een aanvulling vormden op de verkopen die in het herstructureringsplan waren opgenomen.
(421)
In de richtsnoeren (204) wordt bepaald dat een maatschappij waaraan in het verleden reeds herstructureringssteun is verleend, gewoonlijk geen tweede maal steun mag ontvangen gedurende de tien jaar die volgen op de herstructureringsperiode. In de lijst van steunmaatregelen die reeds ten behoeve van de SNCM zijn genomen, komt nog geen herstructureringssteun voor. Het gaat hier dus om de eerste herstructurering van de SNCM sinds haar oprichting in 1976.
10.5.2. Met betrekking tot de handhaving van de compenserende maatregelen
(422)
Zoals het Gerecht in zijn arrest van 2005 heeft gesuggereerd en de Commissie in punt 137 van haar besluit tot uitbreiding van de onderzoeksprocedure van 2006 heeft aangegeven, roept het feit dat het bedrag aan steun dat in het kader van de richtsnoeren van 1999 is goedgekeurd, naar beneden toe is bijgesteld, de vraag op of vastgehouden moet worden aan de door de Commissie in haar beschikking van 2003 opgelegde compenserende maatregelen.
(423)
De Commissie heeft in haar beschikking van 2003 immers een kapitaalinjectie van 76 miljoen EUR in het kader van de richtsnoeren van 1999 goedgekeurd, waarbij evenwel de volgende voorwaarden werden gesteld (205):
i)
er worden tot en met 31 december 2006 geen nieuwe schepen aangekocht en geen contracten voor het bouwen, bestellen of charteren van nieuwe of gerenoveerde schepen ondertekend;
ii)
tot en met 31 december 2006 mag uitsluitend gebruik worden gemaakt van de elf schepen die de onderneming SNCM reeds in haar bezit had;
iii)
al haar rechtstreekse en niet-rechtstreekse deelnemingen in Amadeus France, la Compagnie Corse Méditerranée, de onroerendgoedmaatschappij (SCI) Schuman, de Société méditerranéenne d’investissements et de participations en Someca worden afgestoten;
iv)
tot en met 31 december 2006 wordt er geen tariefbeleid voor de gepubliceerde tarieven gevoerd dat het aanbieden beoogt van lagere prijzen dan die van elk van haar concurrenten voor gelijkwaardige bestemmingen en diensten en voor identieke data;
v)
tot en met 31 december 2006 wordt het aantal jaarlijkse retourreizen van schepen op de verschillende scheepvaartverbindingen met Corsica beperkt.
(424)
De deskundige van de Commissie heeft gecontroleerd of alle door de Commissie in haar beschikking van 2003 opgelegde voorwaarden zijn nageleefd.
(425)
Hij heeft bevestigd dat de voorwaarde met betrekking tot het niet aankopen van schepen (zie hierboven onder i) in acht is genomen. In dat opzicht moet erop gewezen worden dat het tot Jean Nicoli omgedoopte schip Superfast door de onderneming VT is aangekocht en met ingang van februari 2007 - dat wil zeggen nadat de in de beschikking van 2003 genoemde periode was verstreken - via verhuur aan de SNCM ter beschikking is gesteld (206).
(426)
Voor wat het gebruik van de bestaande vloot van de SNCM betreft (zie hierboven onder ii) heeft de deskundige van de Commissie bevestigd dat de SNCM haar vloot op tien schepen heeft gehandhaafd, dat wil zeggen één minder dan het maximum van elf schepen dat in de beschikking van 2003 was genoemd, hetgeen een gevolg was van de vervanging van de Aliso door de Asco in 2004 (207) en de verkoop van de Asco op 24 mei 2005.
(427)
Voor wat betreft de vervanging van de Aliso door de Asco stelt de Commissie allereerst vast dat de Asco en de Aliso zusterschepen zijn die volgens dezelfde plannen op dezelfde scheepswerf zijn gebouwd. Zij hebben precies dezelfde afmetingen, dezelfde vorm en dezelfde capaciteit. De Commissie is van oordeel dat de omwisseling van de schepen niet bedoeld is om de capaciteit van de SNCM te vergroten. Voorts herinnert de Commissie eraan dat de samenstelling van de toegestane vloot van de SNCM alleen gewijzigd kan worden om redenen buiten de macht van de SNCM. De Commissie is in dit geval van mening dat de problemen die de SNCM bij de verkoop van de Asco heeft ondervonden, buiten de macht van de maatschappij vielen. De SNCM heeft een koper gevonden voor de Aliso in plaats van voor de Asco, en de Commissie is van mening dat het effect van de verkoop van de Aliso op de capaciteit van de SNCM gelijk is geweest aan het effect van de verkoop van de Asco en dat de Franse autoriteiten voor wat betreft de verkoop van de vier schepen van de operationele vloot van de SNCM hebben voldaan aan hun verplichting om zich aan het herstructureringsplan te houden.
(428)
Overigens heeft de deskundige op basis van de boekhoudkundige stukken vastgesteld dat alle activa die op grond van de beschikking van 2003 afgestoten moesten worden (zie hierboven onder iii) ook daadwerkelijk verkocht zijn. De nettoverkoopopbrengst bedraagt 5,02 miljoen EUR (208). De Commissie merkt op dat de SNCM naast de verkopen die in het herstructureringsplan van 2002 waren voorzien of in de beschikking van 2003 waren opgelegd, nog andere activa heeft verkocht (209) - hetgeen door de deskundige van de Commissie is geverifieerd -, en wel voor een nettoverkoopopbrengst van 12,6 miljoen EUR.
(429)
Voor wat betreft de voorwaarde dat de SNCM geen „price leader”-gedrag zal vertonen (210) heeft de deskundige van de Commissie enerzijds gecontroleerd of er binnen de SNCM een procedure bestaat aan de hand waarvan kan worden nagegaan of aan deze voorwaarde wordt voldaan. Anderzijds heeft hij onderzocht of deze voorwaarde door de SNCM op de verschillende lijnverbindingen in de periode 16 maart 2005 tot en met 31 december 2006 in praktijk is gebracht (211). Op basis van dit onderzoek komt de deskundige van de Commissie tot de conclusie dat voor wat betreft de door de SNCM uitgegeven biljetten in […]% van de gevallen aan voorwaarde iv is voldaan. De Commissie merkt op dat uit de door de Franse autoriteiten verstrekte informatie blijkt dat de SNCM tot op heden blijft voldoen aan de voorwaarden genoemd onder iv en v, terwijl in de beschikking van 2003 is bepaald dat deze voorwaarden golden tot en met 31 december 2006.
(430)
Met betrekking tot voorwaarde v heeft de deskundige geconstateerd dat de SNCM zich voor de boekjaren 2005 en 2006 heeft gehouden aan het aantal overtochten. Zij zou in 2005 en 2006 echter de normen met betrekking tot het maximum aantal aangeboden plaatsen op de overtochten van en naar Marseille hebben overschreden. Datzelfde zou in zeer beperkte mate gelden voor het maximum aantal aangeboden strekkende meters op de overtochten van en naar Toulon in 2005 en 2006, en van en naar Marseille in 2006.
(431)
Voor wat betreft dit laatste punt wijst de Commissie er evenwel op dat het door de mogelijkheid een gezinscabine te reserveren, lastig is voor wat betreft de plaatsen een juiste schatting te maken van deze overschrijding. Op grond van deze enkele omstandigheid mag dan ook niet geconcludeerd worden dat de SNCM niet aan de bij de beschikking van 2003 opgelegde voorwaarden zou hebben voldaan.
(432)
Gelet op het voorgaande komt de Commissie tot de conclusie dat de SNCM de in de beschikking van 2003 opgelegde compenserende maatregelen ten uitvoer heeft gelegd.
10.5.3. Conclusie
(433)
De Commissie stelt vast dat de in de beschikking van 2003 genoemde compenserende maatregelen bijna volledig ten uitvoer zijn gelegd. Aangezien het bedrag van de steun dat in het kader van de richtsnoeren van 1999 is goedgekeurd aanzienlijk lager is dan het bedrag dat in 2003 is goedgekeurd, in welk bedrag de Commissie aanleiding zag genoemde voorwaarden op te leggen, acht de Commissie het niet nodig aanvullende voorwaarden en verplichtingen op te leggen om te voorkomen dat een zodanige vervalsing van de mededinging ontstaat dat dit strijd met het gemeenschappelijk belang oplevert.
(434)
In het licht van het voorgaande en rekening houdend met de exacte nettoverkoopopbrengst van de verkopen zoals vastgesteld op het moment van goedkeuring van de beschikking van 2005, is de Commissie van oordeel dat de staatssteun in de vorm van een kapitaalinbreng van 15,81 miljoen EUR (212) op grond van artikel 87, lid 3, onder c), van het EG-Verdrag verenigbaar is.
11. CONCLUSIE
(435)
Tot slot is de Commissie van mening dat de steunmaatregelen waarop de onderhavige beschikking betrekking heeft, geen staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag vormen, dan wel dat deze steunmaatregelen verenigbaar met de gemeenschappelijke markt zijn.
(436)
De Commissie verzoekt Frankrijk:
-
haar zo spoedig mogelijk en in ieder geval binnen 15 werkdagen na ontvangst van de onderhavige beschikking in kennis te stellen van informatie die naar de mening van Frankrijk onder de geheimhoudingsplicht valt krachtens artikel 25 van Verordening (EG) nr. 659/1999;
-
de begunstigde van de steun zo spoedig mogelijk op de hoogte te stellen van de onderhavige beschikking, waarbij in voorkomend geval bepaalde informatie die naar het oordeel van Frankrijk onder het beroepsgeheim valt en waarvan bekendmaking aan de begunstigde van de steun bepaalde belanghebbenden zou kunnen schaden, onleesbaar wordt gemaakt, en de begunstigde van de steun in voorkomend geval in de overgelegde versie attent te maken op andere informatie die naar het oordeel van Frankrijk onder het beroepsgeheim valt en die niet onleesbaar is gemaakt.
(437)
De Commissie herinnert Frankrijk eraan dat in de richtsnoeren is bepaald dat behoudens uitzonderlijke en onvoorziene omstandigheden die de onderneming niet zijn toe te rekenen, gewoonlijk geen tweede maal steun mag worden toegekend gedurende de tien jaar die volgen op de herstructureringsperiode, dat wil zeggen in casu tien jaar na 31 december 2006;
HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN:
Artikel 1
De door de Franse staat aan de SNCM betaalde compensatie van 53,48 miljoen EUR in het kader van de openbaredienstverplichtingen voor de periode 1991-2001 moet als onrechtmatige staatssteun in de zin van artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag worden aangemerkt, maar is op grond van artikel 86, lid 2, van genoemd verdrag verenigbaar met de regels van de gemeenschappelijke markt.
De negatieve verkoopprijs van de SNCM van 158 miljoen EUR, de financiering door de CGMF van sociale maatregelen ten behoeve van de werknemers voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR en de gezamenlijke en gelijktijdige herkapitalisatie van de SNCM door de CGMF voor een bedrag van 8,75 miljoen EUR vormen geen staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag.
De herstructureringssteun van 15,81 miljoen EUR die Frankrijk ten uitvoer heeft gelegd ten gunste van de Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) moet als onrechtmatige staatssteun in de zin van artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag worden aangemerkt, maar is op grond van artikel 86, lid 2, van genoemd verdrag verenigbaar met de regels van de gemeenschappelijke markt.
Artikel 2
Deze beschikking is gericht tot de Franse Republiek.
Gedaan te Brussel, 8 juli 2008.