NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 415/2003
ze dne 27. února 2003
o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. b) bod ii) této smlouvy,
s ohledem na podnět Španělského království[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla pro udělování víz na hranicích projíždějícím námořníkům je třeba upřesnit a aktualizovat, a to zejména tak, aby bylo možné udělovat námořníkům stejné státní příslušnosti cestujícím ve skupině, pokud je doba průjezdu omezena, skupinová průjezdní víza na hranicích.
(2) Je proto nezbytné nahradit pravidla uvedená v rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 19. prosince 1996 o udělování víz na hranicích projíždějícím námořníkům (SCH/Com-ex (96) 27)[3] pravidly stanovenými tímto nařízením. V zájmu srozumitelnosti je třeba tato pravidla spojit s obecnými pravidly uvedenými v rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 26. dubna 1994 o udělování jednotných víz na hranicích (SCH/Com-ex (94) 2)[4], které rovněž odpovídá příloze 14 Společné příručky[5]. Uvedená rozhodnutí a přílohu je proto třeba zrušit. Rovněž je třeba se zřetelem na toto nařízení pozměnit Společnou příručku a Společnou konzulární instrukci ohledně víz pro diplomatické mise a konzulární úřady[6].
(3) Při rozhodování o vzoru samostatného listu uvedeného v příloze I, k němuž je třeba připojit skupinové průjezdní vízum, by členské státy měly brát ohled na jednotný vzor stanovený nařízením Rady (ES) č. 333/2002 ze dne 18. února 2002 o jednotném vzoru formulářů pro připojení víza uděleného členskými státy držitelům cestovních dokladů, které nejsou uznávány členským státem, který formulář vydal[7].
(4) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[8].
(5) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto nařízení, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(6) Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis[9], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody[10].
(7) Toto nařízení rozvíjí ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[11]; Spojené království se tudíž nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(8) Toto nařízení rozvíjí ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[12]; Irsko se tudíž nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(9) Toto nařízení je aktem navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak souvisejícím ve smyslu čl. 3 odst. 2 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od obecného pravidla, že víza udělují diplomatické mise a konzulární úřady, v souladu s čl. 12 odst. 1 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 podepsané v Schengenu dne 19. června 1990[13] (dále jen "Schengenská úmluva"), může být státnímu příslušníku třetí země, který musí mít při překračování vnějších hranic členského státu vízum, uděleno ve výjimečných případech vízum na hranicích, pokud splňuje tyto podmínky:
a) dotyčná osoba splňuje podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e) Schengenské úmluvy,
b) dotyčná osoba neměla možnost o vízum požádat předem,
c) dotyčná osoba na požádání předloží doklady potvrzující nepředvídatelné a naléhavé důvody pro vstup a
d) musí být zaručen návrat do země původu dotyčné osoby nebo průjezd do třetí země.
2. Vízum udělené na hranicích při splnění podmínek uvedených v odstavci 1 může být podle potřeby buď průjezdní vízum (typ B), nebo cestovní vízum (typ C) ve smyslu čl. 11 odst. 1 Schengenské úmluvy, které
a) platí pro všechny členské státy uplatňující hlavu II kapitolu 3 Schengenské úmluvy nebo
b) má omezenou územní platnost ve smyslu čl. 10 odst. 3 Schengenské úmluvy.
V obou případech neplatí udělené vízum pro více než jeden vstup. Doba platnosti těchto cestovních víz nepřekročí 15 dní. Doba platnosti těchto průjezdních víz nepřekročí pět dní.
3. Státní příslušník třetí země žádající o průjezdní vízum na hranicích musí mít víza nutná pro pokračování své cesty do států průjezdu jiných než jsou členské státy uplatňující hlavu II kapitolu 3 Schengenské úmluvy a víza pro cílový stát. Udělené průjezdní vízum povoluje přímý průjezd přes území dotyčného členského státu nebo členských států.
4. Vízum na hranicích zásadně není uděleno státnímu příslušníku třetí země spadajícímu do kategorie osob, pro které je povinná konzultace s jedním nebo více ústředními orgány jiných členských států.
Ve výjimečných případech však takovým osobám může být vízum uděleno v souladu s čl. 5 odst. 2 Schengenské úmluvy.
Článek 2
1. Námořníkovi, který musí mít při překračování vnějších hranic členských států vízum, může být uděleno průjezdní vízum na hranicích, pokud
a) splňuje podmínky stanovené v čl. 1 odst. 1 a 3 a
b) překračuje dotyčné hranice, aby nastoupil, přestoupil nebo vystoupil z lodi, na níž bude pracovat nebo pracoval jako námořník.
Průjezdní vízum je uděleno v souladu s čl. 1 odst. 2 a navíc obsahuje poznámku o tom, že jeho držitelem je námořník.
2. Námořníkům stejné státní příslušnosti cestujícím ve skupině pěti až 50 osob může být na hranicích uděleno skupinové průjezdní vízum, pokud každý z námořníků ve skupině splňuje požadavky odstavce 1.
3. Před udělením víza na hranicích námořníkovi nebo námořníkům při průjezdu musí příslušné vnitrostátní orgány dodržet pokyny stanovené v příloze I.
4. Při dodržování uvedených pokynů si příslušné vnitrostátní orgány členských států vyměňují nezbytné informace týkající se dotyčného námořníka nebo námořníků prostřednictvím náležitě vyplněného formuláře pro projíždějící námořníky stanoveného v příloze II.
5. Přílohy I a II se mění regulativním postupem podle čl. 3 odst. 2.
6. Tento článek se použije, aniž je dotčen čl. 1 odst. 4.
Článek 3
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 6 nařízení (ES) č. 1683/95[14].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Toto nařízení se nedotýká pravomoci členských států k uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, cestovních dokladů a dokladů totožnosti vydaných jejich orgány.
Článek 5
1. Zrušují se:
a) rozhodnutí schengenského výkonného výboru (SCH/Com-ex (94) 2) ze dne 26. dubna 1994 a
b) rozhodnutí schengenského výkonného výboru (SCH/Com-ex (96) 27) ze dne 19. prosince 1996.
2. Body 5 a 5.1 části II Společné příručky se nahrazují tímto:
"Pravidla udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům jsou uvedena v nařízení Rady (ES) č. 415/2003 ze dne 27. února 2003 o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům (*) (viz příloha 14).
____________
(*)Úř. věst. L 64, 7.3.2003, s. 1."
3. První věta přílohy 14 se nahrazuje tímto:
"Pravidla udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům jsou uvedena v nařízení Rady (ES) č. 415/2003 nebo přijata na základě uvedeného nařízení."
Zbytek přílohy 14 se zrušuje.
4. V bodu 2.1.4 části I Společné konzulární instrukce se doplňuje nová věta, která zní:
"Odchylně od výše uvedeného mohou být námořníkům udělena skupinová průjezdní víza v souladu s nařízením Rady (ES) č. 415/2003 ze dne 27. února 2003 o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům (*).
____________
(*) Úř. věst. L 64, 7.3.2003, s. 1."
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
V Bruselu dne 27. února 2003.
Verordening (EG) nr. 415/2003 van de Raad
van 27 februari 2003
betreffende de afgifte van visa aan de grens, inclusief aan transiterende zeelieden
DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, en met name op artikel 62, punt 2, onder b), ii),
Gezien het initiatief van het Koninkrijk Spanje(1),
Gezien het advies van het Europees Parlement(2),
Overwegende hetgeen volgt:
(1) De voorschriften voor de afgifte aan de grens van visa aan transiterende zeelieden behoeven verduidelijking en bijwerking, met name om het mogelijk te maken dat aan de grens collectieve transitvisa worden afgegeven aan zeelieden van dezelfde nationaliteit die in een groep reizen, voorzover de duur van de doorreis beperkt is.
(2) Derhalve is het noodzakelijk de voorschriften in het besluit van het Uitvoerend Comité van Schengen van 19 december 1996 inzake visumafgifte aan transiterende zeelieden (SCH/Com-ex(96) 27)(3) te vervangen door de voorschriften in deze verordening. Duidelijkheidshalve dienen deze voorschriften te worden verenigd met de algemene voorschriften die zijn vervat in het besluit van het Uitvoerend Comité van Schengen van 26 april 1994 betreffende visumafgifte aan de grens (SCH/Com-ex(94) 2)(4), dat overeenkomt met bijlage 14 van het Gemeenschappelijk Handboek(5). Dat besluit en die bijlage moeten dus worden ingetrokken. Het Gemeenschappelijk Handboek en de gemeenschappelijke instructies aan de diplomatieke en consulaire beroepsposten(6) dienen eveneens te worden gewijzigd teneinde rekening te houden met deze verordening.
(3) Wanneer de lidstaten een besluit nemen inzake het model van het in bijlage I genoemde aparte blad waarop de collectieve doorreisvisa moeten worden aangebracht, dienen zij rekening te houden met het uniform model beschreven in Verordening (EG) nr. 333/2002 van de Raad van 18 februari 2002 betreffende de invoering van een uniform model voor een blad waarop een visum kan worden aangebracht dat door lidstaten wordt afgegeven aan houders van een reisdocument dat door de lidstaat die het blad opstelt niet wordt erkend(7).
(4) De voor de uitvoering van dit besluit vereiste maatregelen worden vastgesteld overeenkomstig Besluit 1999/468/EG van de Raad van 28 juni 1999 tot vaststelling van de voorwaarden voor de uitoefening van de aan de Commissie verleende uitvoeringsbevoegdheden(8).
(5) Overeenkomstig de artikelen 1 en 2 van het Protocol betreffende de positie van Denemarken, dat is gehecht aan het Verdrag betreffende de Europese Unie en het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, neemt Denemarken niet deel aan de aanneming van deze verordening en is het niet gebonden door of onderworpen aan de toepassing ervan. Aangezien er met deze verordening wordt beoogd voort te bouwen op het Schengenacquis krachtens de bepalingen van titel IV van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, beslist Denemarken op grond van artikel 5 van genoemd protocol binnen een termijn van zes maanden nadat de Raad deze verordening heeft aangenomen, of het deze in zijn nationale wetgeving zal omzetten.
(6) Wat IJsland en Noorwegen betreft, vormt deze verordening een ontwikkeling van de bepalingen van het Schengenacquis als bedoeld in de door de Raad van de Europese Unie, de Republiek IJsland en het Koninkrijk Noorwegen gesloten overeenkomst inzake de wijze waarop deze twee staten worden betrokken bij de uitvoering, de toepassing en de ontwikkeling van het Schengenacquis(9), die vallen onder artikel 1, punt A, van Besluit 1999/437/EG van de Raad van 17 mei 1999 inzake bepaalde toepassingsbepalingen van die overeenkomst(10).
(7) Deze verordening vormt een ontwikkeling van bepalingen van het Schengenacquis waaraan het Verenigd Koninkrijk niet deelneemt, overeenkomstig Besluit 2000/365/EG van de Raad van 29 mei 2000 betreffende het verzoek van het Verenigd Koninkrijk van Groot-Brittannië en Noord-Ierland deel te mogen nemen aan enkele van de bepalingen van het Schengenacquis(11); het Verenigd Koninkrijk neemt derhalve niet deel aan de aanneming van deze verordening en is hieraan niet gebonden noch onderworpen aan de toepassing ervan.
(8) Deze verordening vormt een ontwikkeling van bepalingen van het Schengenacquis waaraan Ierland niet deelneemt, overeenkomstig Besluit 2002/192/EG van de Raad van 28 februari 2002 betreffende het verzoek van Ierland deel te mogen nemen aan enkele van de bepalingen van het Schengenacquis(12); Ierland neemt derhalve niet deel aan de aanneming van deze verordening en is hieraan niet gebonden noch onderworpen aan de toepassing ervan.
(9) Deze verordening is een rechtshandeling die voortbouwt op het Schengenacquis of daaraan is verbonden als bedoeld in artikel 3, lid 2, van de Toetredingsakte,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
1. In afwijking van de algemene regel dat visa worden afgegeven door de diplomatieke en consulaire autoriteiten, overeenkomstig de bepalingen van artikel 12, lid 1, van de op 19 juni 1990 ondertekende Overeenkomst ter uitvoering van het Akkoord van Schengen van 14 juni 1985, hierna de "Schengenovereenkomst" genoemd(13), kan aan een onderdaan van een derde land die bij het overschrijden van de buitengrenzen van de lidstaten over een visum dient te beschikken bij wijze van uitzondering aan de grens een visum worden afgegeven, indien de betrokkene:
a) voldoet aan de voorwaarden bedoeld in artikel 5, lid 1, onder a), c), d) en e), van de Schengenovereenkomst;
b) niet de gelegenheid heeft gehad om op voorhand een visum aan te vragen;
c) indien zulks vereist is, een bewijsstuk overlegt ter staving van het bestaan van de onvoorziene en dringende redenen voor zijn binnenkomst; en
d) zijn terugkeer naar het land van herkomst of zijn doorreis naar een derde land is gewaarborgd.
2. Aan de grens kunnen, indien aan de voorwaarden in lid 1 is voldaan, afhankelijk van het geval een doorreisvisum (type B), dan wel een reisvisum (type C) in de zin van artikel 11, lid 1, van de Schengenovereenkomst worden afgegeven dat:
a) geldig is in alle lidstaten die de bepalingen van titel II, hoofdstuk 3, van de Schengenovereenkomst toepassen; of
b) een territoriaal beperkte geldigheid heeft in de zin van artikel 10, lid 3, van de Schengenovereenkomst.
In beide gevallen mag het visum niet voor meer dan één binnenkomst geldig zijn. De geldigheidsduur van een dergelijk reisvisum mag niet meer dan 15 dagen bedragen. De geldigheidsduur van een dergelijk doorreisvisum mag niet meer dan vijf dagen bedragen.
3. Een onderdaan van een derde land die aan de grens een doorreisvisum aanvraagt, dient in het bezit te zijn van de visa die hij nodig heeft om zijn reis voort te zetten naar doorreislanden buiten de Europese Unie die de bepalingen van titel II, hoofdstuk 3, van de Schengenovereenkomst toepassen en voor het land van bestemming. Het doorreisvisum moet rechtstreekse doorreis over het grondgebied van de betrokken lidstaat of lidstaten mogelijk maken.
4. In principe wordt er aan de grens geen visum afgegeven aan onderdanen van derde landen die behoren tot een categorie van personen waarvoor raadpleging van één of meer centrale autoriteiten van de andere lidstaten is voorgeschreven.
Bij wijze van uitzondering kan echter aan de grens aan deze personen een visum worden afgegeven overeenkomstig artikel 5, lid 2, van de Schengenovereenkomst.
Artikel 2
1. Aan een zeeman die over een visum dient te beschikken voor overschrijding van de buitengrenzen van de lidstaten kan een doorreisvisum worden afgegeven aan de grens indien hij:
a) voldoet aan de voorwaarden in artikel 1, leden 1 en 3, en
b) de desbetreffende grens overschrijdt teneinde in te schepen in, opnieuw in te schepen in of van boord te gaan van een schip waarop hij als zeeman zal werken dan wel gewerkt heeft.
Het doorreisvisum wordt afgegeven overeenkomstig artikel 1, lid 2, en dient bovendien te vermelden dat de houder zeeman is.
2. Aan zeelieden van dezelfde nationaliteit die in een groep van ten minste vijf en ten hoogste 50 personen reizen, kan aan de grens een collectief doorreisvisum worden afgegeven indien elk van de zeelieden van die groep voldoet aan de vereisten in lid 1.
3. Wanneer de bevoegde nationale instanties aan de grens een visum afgeven aan een of meer transiterende zeelieden, dienen zij de werkinstructies in bijlage I te volgen.
4. Wanneer de bevoegde nationale instanties van de lidstaten deze werkinstructies uitvoeren, wisselen zij de noodzakelijke informatie over de betrokken zeeman of zeelieden uit met behulp van het naar behoren ingevulde formulier voor transiterende zeelieden dat is weergegeven in bijlage II.
5. Bijlage I en bijlage II worden gewijzigd overeenkomstig de in artikel 3, lid 2, bedoelde regelgevingsprocedure.
6. Dit artikel is van toepassing onverminderd het bepaalde in artikel 1, lid 4.
Artikel 3
1. De Commissie wordt bijgestaan door het bij artikel 6 van Verordening (EG) nr. 1683/95(14) ingestelde comité.
2. Wanneer naar dit lid wordt verwezen, zijn de artikelen 5 en 7 van Besluit 1999/468/EG van toepassing.
De in artikel 5, lid 6, van Besluit 1999/468/EG bedoelde termijn wordt vastgesteld op twee maanden.
3. Het comité stelt zijn reglement van orde vast.
Artikel 4
Deze verordening doet geen afbreuk aan de bevoegdheid van de lidstaten tot het erkennen van staten en territoriale eenheden, alsmede van de paspoorten, identiteitsbewijzen en reisdocumenten die door de autoriteiten daarvan zijn afgegeven.
Artikel 5
1. De volgende teksten worden ingetrokken:
a) Besluit (SCH/Com-ex(94) 2) van het Uitvoerend Comité van Schengen van 26 april 1994, en
b) Besluit (SCH/Com-ex(96) 27) van het Uitvoerend Comité van Schengen van 19 december 1996.
2. Punt 5 en punt 5.1 van deel II van het Gemeenschappelijk Handboek worden vervangen door de volgende tekst:
"De voorschriften inzake de afgifte van visa aan de grens zijn opgenomen in Verordening (EG) nr. 415/2003 van de Raad van 27 februari 2003 betreffende de afgifte van visa aan de grens, inclusief aan transiterende zeelieden(15) (zie bijlage 14).".
3. De eerste zin van bijlage 14 wordt vervangen door de volgende tekst:
"De voorschriften inzake de afgifte van visa aan de grens, inclusief aan transiterende zeelieden, zijn opgenomen in of aangenomen op grond van Verordening (EG) nr. 415/2003 van de Raad.".
De resterende tekst van bijlage 14 vervalt.
4. Onderstaande zin wordt toegevoegd aan punt 2.1.4 van deel I van de Gemeenschappelijke Visuminstructies:
"In afwijking van het bovenstaande kunnen aan zeelieden collectieve doorreisvisa worden afgegeven overeenkomstig het bepaalde in Verordening (EG) nr. 415/2003 van de Raad van 27 februari 2003 betreffende de afgifte van visa aan de grens, inclusief aan transiterende zeelieden(16).".
Artikel 6
Deze verordening treedt in werking op de eerste dag van de tweede maand na haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Deze verordening treedt in werking op de eerste dag van de tweede maand na haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschap.
Gedaan te Brussel, 27 februari 2003.