Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000
ze dne 17. července 2000
o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem nařízení Rady (EHS) č. 880/92 ze dne 23. března 1992 o systému Společenství pro udělování ekoznačky [4] bylo vytvořit dobrovolný systém Společenství pro udělování ekoznačky sloužící k propagování výrobků s menším dopadem na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a k poskytování přesných, neklamavých a vědecky podložených informací spotřebitelům o dopadech výrobků na životní prostředí.
(2) Článek 18 nařízení Rady (EHS) č. 880/92 stanoví, že Komise vyhodnotí tento systém v průběhu pěti let od jeho vstupu v platnost na základě zkušeností získaných po dobu jeho uplatňování a navrhne další potřebné změny uvedeného nařízení.
(3) Zkušenosti získané v průběhu provádění nařízení ukazují potřebu změny tohoto systému, aby se zvýšila jeho účinnost, zlepšilo plánování a zefektivnilo jeho fungování.
(4) Základní cíle dobrovolného a výběrového systému Společenství pro udělování ekoznačky jsou stále platné; takový systém udělování má zejména přivádět spotřebitele k výrobkům schopným snižovat dopady na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a má poskytovat informace o environmentálních vlastnostech výrobků opatřených ekoznačkou.
(5) Pro přijetí systému Společenství pro udělování ekoznačky veřejností je nezbytné, aby nevládní ekologické organizace společně s organizacemi spotřebitelů hrály významnou úlohu při vypracování a stanovení kritérií ekoznačky Společenství a byly do nich aktivně zapojeny.
(6) Je nezbytné spotřebitelům vysvětlovat, že ekoznačka označuje takové výrobky, které mají ve srovnání s ostatními výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost snižovat určité negativní dopady na životní prostředí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se výrobků.
(7) Rozsah tohoto systému má zahrnovat výrobky a environmentální faktory, které jsou významné jak z hlediska vnitřního trhu, tak z hlediska životního prostředí; pro účely tohoto nařízení by výraz "výrobky" měl zahrnovat rovněž služby.
(8) Procesní a metodologický přístup pro stanovení kritérií ekoznačky musí být aktualizován s ohledem na vědecký a technický pokrok a na zkušenosti získané v této oblasti, aby byl zajištěn soulad s příslušnými mezinárodně uznávanými normami, které se v této oblasti vyvíjejí.
(9) Zásady pro stanovení úrovně výběru ekoznačky mají být ujasněny, aby bylo usnadněno jednotné a účinné provádění systému.
(10) Ekoznačka má obsahovat jednoduché, přesné, pravdivé a vědecky podložené informace o klíčových environmentálních aspektech, které jsou posuzovány při udělování značky, a tím umožnit spotřebiteli výběr na základě poskytnutých informací.
(11) V různých etapách udělování ekoznačky má být vyvinuta snaha o zajištění účinného využití zdrojů a vysokého stupně ochrany životního prostředí.
(12) Je důležité poskytnout na značce více informací, které zdůvodňují její udělení, a tím pomoci spotřebitelům pochopit význam tohoto udělování.
(13) Systém ekoznačení by měl být v dlouhodobém výhledu z velké části finančně soběstačný. Finanční příspěvky členských států by se neměly zvyšovat.
(14) Je nezbytné pověřit odpovědností za stanovování a přezkum kritérií ekoznačky, jakož i požadavků na posuzování a ověřování, vhodný subjekt - Výbor Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") tak, aby bylo dosaženo účinného a nestranného provádění systému. VEUEZ má být složen z příslušných subjektů již ustanovených členskými státy podle článku 9 nařízení č. 880/92 (EHS), a z konzultačního fóra, které zajišťuje rovnováhu mezi všemi zúčastněnými stranami.
(15) Je nezbytné zajistit, aby systém Společenství pro udělování ekoznačky byl jednotný a koordinovaný s prioritami environmentální politiky Společenství a s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, např. s těmi, které stanoví směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [5] a nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [6].
(16) V členských státech mohou souběžně existovat dosavadní i nové systémy ekoznačky, ale musí být přijaty takové předpisy, které zajistí soulad mezi systémem Společenství pro udělování ekoznačky a jinými systémy v zemích Společenství s cílem podporovat společné cíle udržitelné spotřeby.
(17) Je nezbytné zaručit průhlednost při provádění systému a zajistit soulad s příslušnými mezinárodními normami, aby byl umožněn přístup a účast na systému výrobcům a vývozcům ze zemí mimo Společenství.
(18) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(19) Nařízení (EHS) č. 880/92 by mělo být nahrazeno tímto nařízením, aby byla tím nejúčinnějším způsobem zavedena nezbytná ustanovení, revidovaná z výše uvedených důvodů, zatímco vhodná přechodná ustanovení zajistí kontinuitu a hladký přechod mezi oběma nařízeními,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle a zásady
1. Cílem systému Společenství pro udělování ekoznačky (dále jen "systém") je propagovat výrobky, které mají ve srovnání s jinými výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost přispět ke snížení negativních dopadů na životní prostředí, a tím přispět k účinnému využívání zdrojů a lepší ochraně životního prostředí. Aby bylo dosaženo tohoto cíle, je třeba spotřebitele zorientovat a poskytnout jim přesné a vědecky podložené informace o těchto výrobcích.
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "výrobkem" jakékoli zboží nebo služby,
- "spotřebitelem" také profesionální nákupčí.
2. Dopady na životní prostředí se určují na základě zkoumání vzájemného působení výrobků a životního prostředí, včetně využívání energie a přírodních zdrojů během životního cyklu výrobku.
3. Účastí v systému nejsou dotčeny předpisy týkající se životního prostředí nebo jiné předpisy vnitrostátního práva či práva Společenství, jež se týkají různých etap života zboží popřípadě služeb.
4. Zavádění systému musí být v souladu s ustanoveními smluv, včetně zásady předběžné opatrnosti, s nástroji přijatými ve smyslu smluv a politiky Společenství v oblasti životního prostředí, jak stanovuje program politiky a činnosti pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (pátý akční program), stanovený usnesením ze dne 1. února 1993 [8], a bude koordinováno s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, jako zejména systém energetického označování Společenství stanovený směrnicí 92/75/EHS a systém označování ekologického zemědělství stanovený nařízením (EHS) č. 2092/91.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Ekoznačka Společenství může být udělena výrobkům dostupným ve Společenství, které splňují základní environmentální požadavky uvedené v článku 3 a kritéria ekoznačky uvedená v článku 4. Kritéria ekoznačky jsou stanovována podle skupiny výrobků.
Skupina výrobků zahrnuje jakékoli zboží nebo služby používané pro stejné účely, jež jsou rovnocenné, pokud jde o užívání a vnímání spotřebiteli.
2. Pro zařazení do tohoto systému musí skupina výrobků splňovat následující podmínky:
a) musí představovat významný objem prodeje a obchodu na vnitřním trhu;
b) musí mít v jednom nebo více stádiích životního cyklu výrobku významný dopad na životní prostředí v globálním nebo regionálním měřítku a/nebo dopad obecné povahy;
c) musí představovat významný potenciál pro zlepšení životního prostředí vyplývající z výběru spotřebitelů a též podněcovat výrobce nebo poskytovatele služeb, aby hledali konkurenční přednosti tím, že budou nabízet výrobky, které splňují podmínky ekoznačky;
d) významná část jejich objemu prodeje musí být určena pro konečnou spotřebu nebo užití.
3. Skupina výrobků může být rozdělena do podskupin s odpovídající úpravou kritérií ekoznačky tam, kde to povaha výrobků vyžaduje, s cílem co nejlépe využít potenciálu ekoznačky na zlepšení životního prostředí.
Kritéria ekoznačky vztahující se k různým podskupinám stejné skupiny výrobků zahrnutých do téhož dokumentu, jenž je zveřejněn v souladu s čl. 6 odst. 5, se používají současně.
4. Ekoznačka nesmí být udělena látkám nebo přípravkům, které jsou klasifikovány jako velmi toxické, toxické, nebezpečné životnímu prostředí, karcinogenní, teratogenní nebo mutagenní podle směrnice Rady 67/548/EHS [9] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [10], ani výrobkům vyráběným postupy, které mohou významně poškozovat lidské zdraví a/nebo životní prostředí, nebo které by při běžném užívání mohly být spotřebitelům škodlivé.
5. Toto nařízení se nepoužije pro potraviny, nápoje nebo farmaceutické výrobky ani pro zdravotnické prostředky vymezené směrnicí Rady 93/42/EHS [11], které jsou určeny pouze pro profesionální použití nebo jsou předepsány či kontrolovány lékařskými odborníky.
Článek 3
Environmentální požadavky
1. Ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů spojených s cíli a zásadami stanovenými v článku 1. Tyto klíčové environmentální aspekty se určují podle ukázkové posuzovací matice v příloze I a musí odpovídat metodologickým požadavkům uvedeným v příloze II.
2. Použijí se tato ustanovení:
a) při posuzování srovnatelných zlepšení musí být brána v úvahu čistá environmentální rovnováha mezi přínosem a zátěží pro životní prostředí, včetně aspektů týkajících se zdraví a bezpečnosti, které vyplývají z úprav v různých stádiích životního cyklu daných výrobků. Posuzování bere rovněž v úvahu případný přínos pro životní prostředí spojený s užíváním daných výrobků;
b) určí se základní environmentální aspekty a stanoví kategorie dopadu na životní prostředí, ve kterých daný výrobek přináší nejvýznamnější příspěvek se zřetelem k jeho celému životnímu cyklu a mezi těmito aspekty se určí ty, u nichž existuje významný potenciál zlepšení;
c) předvýrobní stadium životního cyklu zboží zahrnuje těžbu nebo výrobu a zpracování surovin a výrobu energie. Tyto aspekty se vezmou v úvahu, pokud je to technicky proveditelné.
Článek 4
Kritéria ekoznačky a požadavky na jejich posuzování a ověřování
1. Zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků. Tato kritéria specifikují požadavky pro každý z klíčových environmentálních aspektů stanovených v článku 3, které musí výrobek splňovat, aby mu mohla být udělena ekoznačka, včetně požadavků na schopnost výrobku uspokojit potřeby spotřebitelů.
2. Kritéria zajistí, aby výrobky byly vybírány podle těchto zásad:
a) po dobu platnosti kritérií musí mít výrobek dostatečné vyhlídky na proniknutí na trh Společenství, aby mohl prostřednictvím rozhodnutí spotřebitele přinést zlepšení životního prostředí;
b) při výběru kritérií se bere v úvahu technická a ekonomická proveditelnost úprav potřebných ke splnění kritérií v přiměřené lhůtě;
c) výběr kritérií je stanoven tak, aby bylo dosaženo co nejvyššího potenciálu pro zlepšení životního prostředí.
3. Požadavky na posuzování souladu zvláštních výrobků s kritérii ekoznačky a na ověření podmínek používání ekoznačky podle čl. 9 odst. 1 jsou stanoveny pro každou skupinu výrobků spolu s kritérii ekoznačky.
4. Doba platnosti kritérií a požadavky na posuzování a ověřování se stanovují pro každý soubor kritérií ekoznačky a pro každou skupinu výrobků.
Přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, odvolání nebo změně těchto kritérií.
Článek 5
Pracovní plán
V souladu s cíli a zásadami stanovenými v článku 1 Komise vypracuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství ve lhůtě jednoho roku ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a po předběžných konzultacích s Výborem Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") uvedeným v článku 13 a postupem podle článku 17. Pracovní plán obsahuje strategii rozvoje systému, který by měl pro následující tři roky stanovit:
- cíle, jichž chce tento systém dosáhnout a které spočívají ve zlepšování životního prostředí a v pronikání výrobků na trh,
- seznam skupin výrobků, který bude možno doplňovat a které budou chápány jako priorita pro činnost Společenství,
- plány koordinace a spolupráce mezi tímto systémem a ostatními systémy pro udělování ekoznačky v členských státech.
Pracovní plán bere na zřetel především rozvoj společných akcí na podporu výrobků opatřených ekoznačkou a na zavedení mechanismu na výměnu informací o stávajících a budoucích skupinách výrobků, a to jak na vnitrostátní úrovni, tak i na úrovni Evropské unie.
Pracovní plán stanoví rovněž prováděcí opatření pro strategii a zahrnuje plán financování systému.
Vymezuje také služby, na které se systém nevztahuje, přičemž přihlíží k nařízení Evropského parlamentu a Rady umožňujícímu dobrovolnou účast organizací v environmentálním systému řízení a auditu Společenství (EMAS).
Pracovní plán je pravidelně přezkoumáván. První přezkum pracovního plánu bude obsahovat zprávu o tom, jak byly realizovány plány koordinace a spolupráce mezi systémem Společenství a mezi vnitrostátními systémy ekoznaček.
Článek 6
Postupy pro stanovení kritérií ekoznačky
1. Podmínky pro udělování ekoznačky se určují podle skupiny výrobků.
Zvláštní ekologická kritéria pro jednotlivé skupiny výrobků a jejich příslušná období platnosti se stanoví v souladu s postupem podle článku 17 a na základě konzultací s VEUEZ.
2. Komise zahájí postup z vlastního podnětu nebo na žádost VEUEZ. Komise pověří výbor, aby vypracoval a pravidelně přezkoumával kritéria ekoznačky a rovněž požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií používaných na danou skupinu výrobků a přijatých v rozsahu tohoto nařízení. V pověření se stanoví lhůta pro provedení prací.
Komise bere při vypracování pověření zvláštní zřetel na:
- pracovní plán podle článku 5,
- metodologické požadavky uvedené v příloze II.
3. Na základě pověření VEUEZ vypracuje návrh kritérií ekoznačky použitelných na danou skupinu výrobků a požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií, jež jsou stanovena v článku 4 a příloze IV, přičemž v úvahu se vezmou výsledky studií proveditelnosti a průzkum trhu, úvahy o životním cyklu a rozbor zlepšení uvedený v příloze II.
4. Komise je informována o návrhu kritérií stanovených v odstavci 3 a rozhodne, zda pověření:
- bylo splněno a návrh kritérií může být předložen regulativnímu výboru v souladu s článkem 17, nebo
- nebylo splněno a v tomto případě VEUEZ musí pokračovat v práci na návrhu kritérií.
5. Komise zveřejní a aktualizuje kritéria ekoznačky v Úředním věstníku Evropských společenství (řada L).
Článek 7
Udělování ekoznačky
1. Žádosti o ekoznačku mohou být podány výrobci, dovozci, poskytovateli služeb, velkoobchodníky i maloobchodníky. Poslední dvě skupiny mohou podat žádost pouze za předpokladu, že výrobky budou na trh uváděny pod jejich vlastní obchodní značkou.
2. Žádost se může týkat výrobku uvedeného na trh pod jednou nebo více obchodními značkami. Není nutné podávat novou žádost v případě upravených výrobků, nemají-li tyto úpravy vliv na daná kritéria. Příslušné subjekty musí nicméně být o významných úpravách informovány.
3. Žádost se podává příslušnému subjektu v souladu s těmito ustanoveními:
a) v případě, že výrobek pochází z jednoho členského státu, je žádost podána u příslušného subjektu tohoto členského státu;
b) jestliže výrobek pochází ve stejné podobě z více členských států, žádost se podá u příslušného subjektu jednoho členského státu. V tomto případě příslušný subjekt při posuzování žádosti konzultuje příslušné subjekty v těchto ostatních členských státech;
c) jestliže výrobek pochází ze země mimo Společenství, žádost se podá u příslušného subjektu v jednom z těch členských států, ve kterých výrobek má být nebo už byl uveden na trh.
4. Rozhodnutí o udělení značky je přijato příslušným subjektem, který obdržel žádost, poté co:
a) ověřil, že výrobek splňuje kritéria zveřejněná podle čl. 6 odst. 5;
b) ověřil, že žádost je v souladu s požadavky na posuzování a ověřování a
c) v případě potřeby konzultoval příslušné subjekty, jak je uvedeno v odstavci 3.
5. Jestliže kritéria ekoznačky vyžadují, aby výrobní zařízení splňovala určité požadavky, musí být tyto požadavky splněny ve všech zařízeních, ve kterých je výrobek vyráběn.
6. Příslušné subjekty uznají testy a ověření provedené autorizovanými subjekty na základě norem EN 45000 nebo na základě rovnocenných mezinárodních norem. Příslušné subjekty spolupracují s cílem zajistit účinné a jednotné provádění posuzovacích a ověřovacích postupů.
Článek 8
Ekoznačka
Podoba ekoznačky odpovídá příloze III. Na specifikace environmentálních informací týkajících se každé skupiny výrobků a uvedení těchto informací na ekoznačce se vztahují kritéria stanovená v článku 6. V každém případě musí být tyto informace jasné a srozumitelné.
Komise konzultuje vnitrostátní sdružení spotřebitelů zastoupená ve Výboru spotřebitelů zřízeném rozhodnutím Komise 95/260/EC [12] před 24. září 2005, aby posoudila, jak účinně ekoznačka a doplňující informace splňují informační potřeby spotřebitelů. Na základě tohoto posouzení Komise zavede postupem podle článku 17 všechny vhodné změny týkající se informací, které mají být uvedeny na ekoznačce.
Článek 9
Podmínky užívání
1. Příslušný subjekt uzavře se žadatelem o ekoznačku smlouvu o podmínkách užívání značky. Podmínky užívání zahrnují ustanovení pro odnětí oprávnění k užívání značky. Toto oprávnění je přezkoumáno po jakékoli změně kritérií ekoznačky použitelných pro daný výrobek a smlouva případně změněna nebo vypovězena. Tato smlouva stanoví, že účastí v systému není dotčena povinnost dodržovat environmentální a jiné právní požadavky práva Společenství nebo práva vnitrostátního na různé životní cykly výrobku a případně na služby.
Aby bylo usnadněno uplatňování tohoto ustanovení, stanoví se postupem podle článku 17 vzorová smlouva.
2. Ekoznačka a odkazy na ekoznačku nesmějí být používány v reklamě, dokud značka nebyla udělena, a po udělení může být předmětem reklamy pouze ten výrobek, jemuž byla udělena.
Jakákoli lživá nebo klamavá reklama či užívání ekoznačky nebo loga, které může vést k záměně s ekoznačkou Společenství zavedenou tímto nařízením, jsou zakázány.
Článek 10
Propagace ekoznačky
Členské státy a Komise ve spolupráci s členy VEUEZ propagují používání ekoznačky Společenství osvětovou činností a informačními kampaněmi určenými spotřebitelům, výrobcům, velkoobchodníkům, maloobchodníkům a široké veřejnosti, a tím podporují rozvoj systému.
Aniž je dotčeno právo Společenství, měla by Komise a další subjekty Společenství, jakož i veřejné instituce na vnitrostátní úrovni, dát za účelem podpory užívání výrobků opatřených ekoznačkou příklad tím, že stanoví své požadavky na výrobky.
Článek 11
Jiné systémy ekoznaček v členských státech
Komise a členské státy zajišťují nezbytnou koordinaci mezi tímto systémem Společenství a vnitrostátními systémy v členských státech, zejména při výběru skupin výrobků a při vypracování a přezkumu kritérií na úrovni Společenství i na vnitrostátní úrovni. Pro tento účel se postupem podle článku 17 stanoví opatření spolupráce a koordinace zahrnující mimo jiné opatření předpokládaná v pracovním plánu vypracovaném podle článku 5.
Jestliže je výrobek opatřen ekoznačkou Společenství i vnitrostátní značkou, jsou obě tyto značky zobrazeny na výrobku vedle sebe.
V tomto ohledu mohou stávající i nově zavedené systémy ekoznaček v členských státech nadále existovat souběžně s tímto systémem.
Článek 12
Náklady a poplatky
Každá žádost o udělení ekoznačky podléhá poplatku odpovídajícímu nákladům na zpracování žádosti.
Za užívání ekoznačky žadatel platí roční poplatek.
Výše ročních poplatků a poplatků za podání žádosti se stanoví podle přílohy V a postupem podle článku 17.
Článek 13
Výbor Evropské unie pro ekoznačku
Komise zřídí Výbor Evropské unie pro ekoznačku (VEUEZ) složený z příslušných subjektů uvedených v článku 14 a z konzultačního fóra uvedeného v článku 15. VEUEZ přispívá zejména ke stanovování a přezkumu kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování v souladu s článkem 6.
Komise stanoví jednací řád VEUEZ postupem podle článku 17, přičemž vezme v úvahu procesní zásady stanovené v příloze IV.
Článek 14
Příslušné subjekty
1. Každý členský stát zajistí, že bude/budou jmenován/y subjekt/subjekty (dále jen "příslušný subjekt" nebo "příslušné subjekty") odpovědný/é za provádění úkolů stanovených v tomto nařízení a že budou funkční. Pokud bude jmenován více než jeden příslušný subjekt, členský stát stanoví pravomoci těchto příslušných subjektů a požadavky pro jejich koordinaci.
2. Členské státy zajistí, že:
a) složení příslušných subjektů bude takové, aby byla zaručena jejich nezávislost a nestrannost;
b) jednací řád příslušných subjektů na vnitrostátní úrovni zajistí aktivní zapojení všech zúčastněných stran a odpovídající úroveň průhlednosti;
c) příslušné subjekty budou správně používat ustanovení tohoto nařízení.
Článek 15
Konzultační fórum
Komise zajistí, že VEUEZ při provádění svých činností zaručí pro každou skupinu výrobků vyváženou účast všech zúčastněných stran, jako jsou průmyslové podniky a poskytovatelé služeb včetně malých a středních podniků, řemeslníci a jejich profesní organizace, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů. Tyto strany se budou setkávat na konzultačním fóru, jehož jednací řád stanoví Komise postupem podle článku 17.
Článek 16
Přizpůsobování technickému pokroku
Přílohy k tomuto nařízení mohou být postupem podle článku 17 přizpůsobeny technickému pokroku vycházejícímu zvláště z příslušných mezinárodních normalizačních činností.
Článek 17
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 tohoto rozhodnutí.
Obdobím stanoveným v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/EC se rozumějí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 18
Porušení tohoto nařízení
Členské státy v případě porušení tohoto nařízení přijmou vhodná právní nebo správní opatření a sdělí tato opatření Komisi.
Článek 19
Přechodná ustanovení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 880/92. Použije se však nadále pro smlouvy uzavřené podle čl. 12 odst. 1 tohoto nařízení. Rozhodnutí vycházející z nařízení (EHS) č. 880/92 zůstávají v platnosti, dokud nebudou přezkoumána nebo neuplyne jejich platnost.
Článek 20
Přezkum
Před 24. září 2005 Komise přezkoumá systém na základě zkušeností získaných v průběhu jeho provádění.
Komise navrhne vhodné změny tohoto nařízení.
Článek 21
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. července 2000.
Verordening (EG) nr. 1980/2000 van het Europees Parlement en de Raad
van 17 juli 2000
inzake een herzien communautair systeem voor de toekenning van milieukeuren
HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, en met name op artikel 175, lid 1,
Gezien het voorstel van de Commissie(1),
Gezien het advies van het Economisch en Sociaal Comité(2),
Na raadpleging van het Comité van de Regio's,
Volgens de procedure van artikel 251 van het Verdrag(3),
Overwegende hetgeen volgt:
(1) Met Verordening (EEG) nr. 880/92 van de Raad van 23 maart 1992 inzake een communautair systeem voor de toekenning van milieukeuren(4) werd beoogd een vrijwillig communautair systeem van milieukeuren in te stellen met het doel producten te bevorderen die gedurende de volledige levenscyclus ervan een verminderd milieueffect hebben, en de consumenten juiste, niet-misleidende en wetenschappelijk onderbouwde informatie over het milieueffect van producten te verschaffen.
(2) In artikel 18 van Verordening (EEG) nr. 880/92 is bepaald dat de Commissie binnen vijf jaar na de inwerkingtreding van die verordening het systeem in het licht van de daarmee opgedane ervaring beoordeelt en indien nodig voorstellen doet tot wijziging van die verordening.
(3) De bij de toepassing van de verordening opgedane ervaring heeft aangetoond dat het systeem aanpassing behoeft om de doeltreffendheid ervan te vergroten, de planning ervan te verbeteren en de toepassing ervan te stroomlijnen.
(4) De basisdoelstellingen van een vrijwillig en selectief communautair systeem voor de toekenning van milieukeuren hebben hun geldigheid behouden. Een dergelijk systeem dient met name de consument wegwijs te maken in de producten die gedurende de gehele levenscyclus bepaalde milieueffecten kunnen reduceren, en dient hem te informeren omtrent de milieueigenschappen van producten met een milieukeur.
(5) Wil het communautair systeem voor de toekenning van milieukeuren door het grote publiek worden aanvaard, dan is het van wezenlijke betekenis dat de milieu-NGO's en consumentenorganisaties een belangrijke rol spelen en actief betrokken worden bij het ontwikkelen en vaststellen van communautaire milieukeuren.
(6) Aan consumenten moet worden uitgelegd dat de milieukeur betekent dat die producten vergeleken met andere producten uit dezelfde productengroep bepaalde negatieve milieueffecten kunnen reduceren zonder aan de toepasselijke communautaire of nationale regelgeving afbreuk te doen.
(7) De werkingssfeer van het systeem dient producten en milieuaspecten te bestrijken die uit het oogpunt van zowel de interne markt als het milieu van belang zijn. Voor de toepassing van deze verordening moeten onder producten ook diensten worden verstaan.
(8) De procedures en methodes die voor de vaststelling van criteria voor de toekenning van milieukeuren worden toegepast, dienen in het licht van de wetenschappelijke en technische vooruitgang en van de op dit gebied opgedane ervaring te worden bijgesteld, mede om overeenstemming met de relevante internationaal erkende normen die op dit gebied worden ontwikkeld, te waarborgen.
(9) De beginselen die voor het bepalen van de mate van selectiviteit van de milieukeur worden gehanteerd dienen te worden verduidelijkt om een consequente en doeltreffende toepassing van het systeem te verkrijgen.
(10) De milieukeur dient eenvoudige, nauwkeurige, niet-misleidende en wetenschappelijk onderbouwde informatie te verschaffen over de essentiële milieuaspecten die voor de toekenning van de milieukeur in aanmerking zijn genomen, zodat de consument met kennis van zaken zijn keuze kan maken.
(11) In de diverse stadia van de totstandkoming van een milieukeur moet worden gestreefd naar een efficiënt gebruik van hulpmiddelen en een hoog niveau van milieubescherming.
(12) De milieukeur moet meer informatie verstrekken over de redenen van toekenning ervan zodat de consument gemakkelijker kan begrijpen wat die toekenning inhoudt.
(13) Het milieukeursysteem moet op lange termijn goeddeels zelffinancierend zijn; financiële bijdragen van de lidstaten mogen niet hoger worden.
(14) Ter verzekering van de doeltreffende en onpartijdige toepassing van het systeem dient een instantie ermee te worden belast bij te dragen aan de vaststelling en herziening van de criteria voor toekenning van milieukeuren alsook van de vereisten inzake beoordeling en toezicht, namelijk het Bureau voor de milieukeur van de Europese Unie (BMEU). Het BMEU dient te zijn samengesteld uit de reeds door de lidstaten overeenkomstig artikel 9 van Verordening (EEG) nr. 880/92 aangewezen instanties en uit een overlegorgaan dat moet zorgen voor een evenwichtige inbreng van alle betrokken partijen.
(15) Er dient te worden verzekerd dat het communautaire systeem voor de toekenning van milieukeuren verenigbaar is en gecoördineerd wordt met de prioriteiten van het communautaire milieubeleid en met andere communautaire etiketterings- of kwaliteitsborgingssystemen zoals die waarin is voorzien bij Richtlijn 92/75/EEG van de Raad van 22 september 1992 betreffende de vermelding van het energieverbruik en het verbruik van andere hulpbronnen op de etikettering en in de standaard-productinformatie van huishoudelijke apparaten(5) en Verordening (EEG) nr. 2092/91 van de Raad van 24 juni 1991 inzake de biologische productiemethode en aanduidingen dienaangaande op landbouwproducten en levensmiddelen(6).
(16) Aangezien niets eraan in de weg staat dat de lidstaten hun bestaande milieukeursystemen handhaven of nieuwe milieukeursystemen invoeren, dienen bepalingen te worden vastgesteld om de coördinatie tussen die nationale en communautaire milieukeursystemen te verzekeren, teneinde het gemeenschappelijke doel van duurzame consumptie te bevorderen.
(17) Transparantie bij de toepassing van het systeem dient te worden gewaarborgd en voor overeenstemming met de desbetreffende internationale normen dient te worden zorg gedragen, teneinde voor fabrikanten en exporteurs uit derde landen de toegang tot en deelneming aan het systeem te vergemakkelijken.
(18) De voor de uitvoering van deze verordening vereiste maatregelen worden vastgesteld overeenkomstig Besluit 1999/468/EG van de Raad van 28 juni 1999 tot vaststelling van de voorwaarden voor de uitoefening van de aan de Commissie verleende uitvoeringsbevoegdheden(7).
(19) Verordening (EEG) nr. 880/92 dient door de onderhavige verordening te worden vervangen om zo doeltreffend mogelijk de om bovengenoemde redenen noodzakelijke herziene bepalingen in te voeren, en er dient ook in overgangsbepalingen te worden voorzien om een naadloze en soepele overgang tussen beide verordeningen te verkrijgen,
HEBBEN DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
Doel en beginselen
1. Het communautair systeem voor de toekenning van milieukeuren (hierna "het systeem") heeft tot doel die producten te bevorderen die vergeleken met andere producten uit dezelfde productengroep negatieve milieueffecten kunnen verminderen en die zo kunnen bijdragen tot een efficiënt gebruik van hulpbronnen en een hoog niveau van milieubescherming. Dit doel wordt bereikt door consumenten in die producten wegwijs te maken en hun nauwkeurige, niet-misleidende en wetenschappelijk onderbouwde informatie erover te verstrekken.
Voor deze verordening worden
- onder "producten" zowel goederen als diensten verstaan en worden
- onder "consument" tevens professionele inkopers verstaan.
2. De milieueffecten worden bepaald door te bestuderen welke interactie zich gedurende de gehele levenscyclus van een product, tussen dat product en het milieu, voordoet, met inbegrip van het verbruik van energie, en natuurlijke hulpbronnen.
3. Deelname aan het systeem laat de voor de verschillende levensfasen van de producten en, waar nodig, diensten geldende communautaire en nationale milieuregelgeving onverlet.
4. Bij de uitvoering van het systeem moet worden voldaan aan de bepalingen van de Verdragen, met inbegrip van het voorzorgsbeginsel, aan de op grond van de Verdragen aangenomen besluiten en aan het communautaire milieubeleid zoals omschreven in het communautaire beleidsplan en actieprogramma inzake het milieu en duurzame ontwikkeling (vijfde actieprogramma), opgesteld bij resolutie van 1 februari 1993(8); tevens moet worden gezorgd voor coördinatie met etiketterings- of kwaliteitsborgingsregelingen en met andere systemen, zoals het communautaire energie-etiketteringssysteem van Richtlijn 92/75/EEG en de biologische landbouwregeling van Verordening (EEG) nr. 2092/91.
Artikel 2
Werkingssfeer
1. De communautaire milieukeur kan worden toegekend aan in de Gemeenschap verkrijgbare producten die voldoen aan de in artikel 3 bedoelde essentiële milieueisen en de in artikel 4 genoemde criteria voor de milieukeur. De criteria voor deze milieukeur moeten worden vastgesteld per productengroep.
Onder "productengroep" wordt verstaan, goederen of diensten die een vergelijkbare bestemming hebben en die wat gebruik en perceptie door de consument betreft, gelijkwaardig zijn.
2. Om in het systeem te kunnen worden opgenomen, moet een productengroep aan de volgende voorwaarden voldoen:
a) een belangrijk omzet- en handelsvolume vertegenwoordigen in de interne markt;
b) de producten uit de groep hebben tijdens één of meer levensfasen significante milieueffecten van mondiale of regionale en/of van algemene aard;
c) de producten uit de groep stellen significante milieuverbeteringen in het vooruitzicht doordat zij de consument in zijn keuze beïnvloeden en fabrikanten of dienstverleners stimuleren om met producten die voor de milieukeur in aanmerking komen, hun concurrentiepositie te versterken;
d) een belangrijk deel van de omzet wordt gerealiseerd met de verkoop van die producten voor eindverbruik of eindgebruik.
3. Een productengroep kan met aanpassing van de milieucriteria worden onderverdeeld, wanneer de eigenschappen van de producten dat vereisen en om het potentieel van de milieukeur optimaal te benutten.
De met de verschillende subgroepen van eenzelfde productengroep samenhangende milieukeurcriteria die opgenomen worden in hetzelfde document met criteria, in overeenstemming met artikel 6, lid 5, worden gelijktijdig van toepassing.
4. De milieukeur mag niet worden verleend voor stoffen of preparaten die ingedeeld zijn als zeer vergiftig, vergiftig, gevaarlijk voor het milieu, kankerverwekkend, toxisch voor de voortplanting of mutageen, overeenkomstig Richtlijn 67/548/EEG van de Raad(9) en Richtlijn 1999/45/EG van het Europees Parlement en de Raad(10), noch voor goederen die zijn vervaardigd volgens een procédé dat significante schade voor mens en/of milieu tot gevolg kan hebben of die bij normaal gebruik schadelijk kunnen zijn voor de consument.
5. Deze verordening is niet van toepassing op levensmiddelen, dranken, farmaceutische producten of medische hulpmiddelen zoals bedoeld in Richtlijn 93/42/EEG van de Raad(11), die uitsluitend bestemd zijn voor professioneel gebruik of voor gebruik op recept van of onder toezicht van medisch personeel.
Artikel 3
Milieueisen
1. De milieukeur kan worden toegekend aan een product waarvan de eigenschappen werkelijk kunnen bijdragen tot verbeteringen van essentiële milieuaspecten welke worden bepaald aan de hand van de indicatieve beoordelingstabel in bijlage I en de methodologische vereisten van bijlage II, en gerelateerd zijn aan het doel en de beginselen van artikel 1.
2. De volgende bepalingen zijn van toepassing:
a) bij de beoordeling van de relatieve verbeteringen wordt de netto-milieubalans in aanmerking genomen; deze balans is het resultaat van de voor- en nadelen voor het milieu, met inbegrip van de gezondheids- en veiligheidsaspecten, die aan de aanpassingen in alle levensfasen van de betrokken producten verbonden zijn. Bij de beoordeling wordt ook rekening gehouden met de voordelen die het gebruik van het betrokken product voor het milieu heeft;
b) de belangrijkste milieuaspecten worden bepaald door de categorieën milieueffecten te identificeren waaraan het onderzochte product gedurende zijn levenscyclus de meest significante bijdrage levert, en door daaruit die aspecten te kiezen die voor een grote verbetering kunnen zorgen;
c) het voor-productiestadium van de levenscyclus van producten omvat de extractie of de productie en de bewerking van grondstoffen en de energieproductie. Deze aspecten moeten, waar dit technisch mogelijk is, in aanmerking genomen worden.
Artikel 4
Criteria voor de milieukeur en eisen inzake beoordeling en verificatie
1. Per productengroep worden specifieke criteria voor de milieukeur vastgesteld. In deze criteria worden voor elk van de in artikel 3 genoemde essentiële milieuaspecten de eisen vermeld waaraan een product moet voldoen om voor de toekenning van een milieukeur in aanmerking te komen, met inbegrip van de eisen voor de geschiktheid van het product om aan de behoeften van de consument te voldoen.
2. Op grond van deze criteria moet de volgende keuze mogelijk zijn:
a) de vooruitzichten voor de marktpenetratie van het product in de Gemeenschap moeten voor de geldigheidsduur van de criteria voldoende gunstig zijn om door de keuze van de consument verbeteringen op milieugebied te bereiken;
b) bij de keuze van criteria moet rekening worden gehouden met de technische en economische mogelijkheid van de aanpassingen die nodig zijn om daaraan tijdig te voldoen;
c) er moeten criteria komen om het milieu optimaal te kunnen verbeteren.
3. De eisen voor de beoordeling van de overeenstemming van specifieke producten met de milieukeurcriteria en voor het toezicht op de naleving van de in artikel 9, lid 1, bedoelde voorwaarden voor het gebruik van de milieukeur, worden voor iedere productengroep samen met de milieukeurcriteria vastgesteld.
4. De geldigheidsduur van de criteria en van de eisen voor beoordeling en toezicht wordt voor elk pakket milieukeurcriteria per productengroep vastgesteld.
De herziening van de milieukeurcriteria en van de eisen inzake beoordeling en toezicht op de naleving van de criteria moet tijdig vóór het eind van de geldigheidsperiode van de voor iedere productengroep gespecificeerde criteria plaatsvinden en moet uitmonden in een voorstel tot verlenging, intrekking of herziening.
Artikel 5
Werkprogramma
Overeenkomstig artikel 1 stelt de Commissie binnen één jaar na de inwerkingtreding van deze verordening, na raadpleging van het bij artikel 13 ingestelde BMEU, volgens de procedures van artikel 17 een werkprogramma op voor de Europese milieukeur. Het werkprogramma bevat een strategie voor de ontwikkeling van het systeem waarin voor de drie volgende jaren het volgende wordt vastgesteld:
- doel van milieuverbetering en de marktpenetratie waarop het systeem gericht is,
- een open lijst van productengroepen die beschouwd worden als prioritair voor optreden van de Gemeenschap,
- plannen voor coördinatie en samenwerking tussen het communautaire systeem en de milieukeursystemen van de lidstaten.
Het werkprogramma is met name gericht op de ontwikkeling van gemeenschappelijke maatregelen voor het bevorderen van producten die van de milieukeur voorzien zijn, alsmede op de invoering van een mechanisme voor de uitwisseling van informatie over bestaande en toekomstige productengroepen op nationaal en EU-niveau.
Het werkprogramma voorziet tevens in maatregelen voor de uitvoering van de strategie en bevat de planning voor de financiering van het systeem.
Het werkprogramma bevat bovendien een overzicht van de diensten waarop het systeem niet van toepassing is, met inachtneming van de verordening van het Europees Parlement en de Raad inzake de vrijwillige deelneming van organisaties aan een communautair milieubeheer- en milieu-auditsysteem (EMAS).
Het werkprogramma wordt periodiek herzien. Bij de eerste herziening wordt verslag uitgebracht over de wijze waarop de plannen voor coordinatie en samenwerking tussen het communautaire systeem en de nationale milieukeursystemen zijn verwezenlijkt.
Artikel 6
Procedures voor de vaststelling van de criteria voor de milieukeur
1. De voorwaarden voor de toekenning van de milieukeur worden op grond van de productengroep bepaald.
De specifieke milieucriteria voor elke productengroep en hun respectieve geldigheidsduur worden na raadpleging van het BMEU overeenkomstig artikel 17 vastgesteld.
2. De Commissie leidt de procedure op eigen initiatief of op verzoek van het BMEU in. Zij geeft het BMEU opdracht om de criteria voor de milieukeur alsmede de met deze criteria verband houdende eisen inzake beoordeling van en toezicht op de naleving, die van toepassing zijn op de productengroepen die onder deze verordening vallen, op te stellen en periodiek te herzien. In de opdrachten wordt een termijn voor de voltooiing van de werkzaamheden vermeld.
Bij het opstellen van de opdracht houdt de Commissie terdege rekening met
- het in artikel 5 bedoelde werkprogramma,
- de methodologische vereisten van bijlage II.
3. Het BMEU stelt op basis van de opdracht per productengroep de criteria voor de milieukeur vast alsmede de met deze criteria verband houdende eisen inzake beoordeling en toezicht op de naleving, zoals bedoeld in artikel 4, en bijlage IV; het houdt daarbij rekening met de resultaten van haalbaarheids- en marktstudies, met de levenscyclusanalyse en met de in bijlage II bedoelde analyse van de verbeteringen.
4. De Commissie wordt geïnformeerd over de in lid 3 bedoelde ontwerp-criteria en besluit:
- dat de opdracht voltooid is, in welk geval de ontwerp-criteria overeenkomstig artikel 17 aan het regelgevend comité kunnen worden voorgelegd, dan wel
- dat de opdracht niet voltooid is, in welk geval het BMEU zijn werkzaamheden in verband met de ontwerp-criteria moet voortzetten.
5. De Commissie maakt de criteria voor de milieukeuren en de bijwerking daarvan bekend in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen (L-reeks).
Artikel 7
Toekenning van de milieukeur
1. Aanvragen voor de milieukeur kunnen worden ingediend door fabrikanten, importeurs, dienstverleners, handelaars en kleinhandelaars. Handelaars en kleinhandelaars kunnen enkel voor producten die onder hun eigen merknaam in de handel worden gebracht aanvragen indienen.
2. De aanvraag kan betrekking hebben op een product dat onder één of meer merknamen op de markt wordt gebracht. In geval van wijzigingen van de eigenschappen van de producten die geen gevolgen hebben voor de naleving van de criteria is geen nieuwe aanvraag nodig. In geval van ingrijpende wijzigingen moeten de bevoegde instanties evenwel worden geïnformeerd.
3. De aanvraag wordt onder de volgende voorwaarden bij een bevoegde instantie ingediend:
a) wanneer een product afkomstig is uit één enkele lidstaat, wordt de aanvraag ingediend bij de bevoegde instantie van die lidstaat;
b) wanneer een product in dezelfde vorm afkomstig is uit verscheidene lidstaten, wordt de aanvraag ingediend bij een bevoegde instantie in één van deze lidstaten. In dat geval zal de aangezochte instantie voor de beoordeling van de aanvraag de bevoegde instanties in die andere lidstaten raadplegen;
c) wanneer een product afkomstig is uit een derde land, wordt de aanvraag ingediend bij de bevoegde instantie van één van de lidstaten waar het product in de handel is of wordt gebracht.
4. De aangezochte bevoegde instantie besluit de milieukeur toe te kennen, nadat zij:
a) heeft nagegaan of het product voldoet aan de volgens artikel 6, lid 5, bekendgemaakte criteria;
b) heeft nagegaan of de aanvraag voldoet aan de vereisten inzake beoordeling en toezicht op de naleving, en
c) waar nodig, overeenkomstig lid 3, andere bevoegde instanties heeft geraadpleegd.
5. Wanneer de criteria voor de milieukeur eisen dat de productie-inrichtingen aan bepaalde voorschriften voldoen, gelden deze voor alle inrichtingen waar het product wordt vervaardigd.
6. De bevoegde instanties erkennen tests en verificaties door instanties die krachtens de normen van de EN 45000-reeks of gelijkwaardige internationale normen zijn erkend. De bevoegde instanties werken samen om een effectieve en consequente invoering van de beoordelings- en toezichtprocedures te waarborgen.
Artikel 8
De milieukeur
De vorm van de milieukeur voldoet aan bijlage III. De specificaties voor de voor elke productengroep relevante milieu-informatie en voor de presentatie van die informatie op de milieukeur worden opgenomen onder de volgens artikel 6 vast te stellen criteria. In ieder geval moet de informatie duidelijk en begrijpelijk zijn.
De Commissie raadpleegt vóór 24 september 2005 de nationale consumentenorganisaties die vertegenwoordigd zijn in het bij Besluit 95/260/EG van de Commissie(12) opgerichte Consumentencomité, bij haar beoordeling van de mate waarin de milieukeur en de aanvullende informatie aan de informatiebehoefte van de consument tegemoet komen. Op grond van deze beoordeling brengt de Commissie overeenkomstig artikel 17 de nodige wijzigingen aan met betrekking tot de informatie die in de milieukeur moet worden opgenomen.
Artikel 9
Gebruiksvoorwaarden
1. De bevoegde instantie en de aanvrager sluiten een milieukeurovereenkomst over de voorwaarden voor het gebruik en voor de intrekking van de milieukeur. Na elke wijziging van de milieukeurcriteria voor een bepaald product wordt de toekenning opnieuw bezien en wordt de overeenkomst aangepast of eventueel beëindigd. In de overeenkomst wordt vermeld dat bij deelname aan het systeem de voor de verschillende levensfasen van de producten en, in voorkomend geval, diensten geldende communautaire of nationale milieuregelgeving onverkort geldt.
Ter vergemakkelijking wordt volgens de procedure van artikel 17 een standaardovereenkomst opgesteld.
2. Het gebruik van de milieukeur of de vermelding ervan in reclame is enkel toegestaan nadat de milieukeur effectief is toegekend en enkel voor producten waarvoor zij is toegekend.
Bedrieglijke of misleidende reclame en het gebruik van tekens of logo's die kunnen leiden tot verwarring met de communautaire milieukeur volgens deze verordening, zijn verboden.
Artikel 10
Bevordering van de milieukeur
In samenwerking met de leden van het BMEU bevorderen de lidstaten en de Commissie het gebruik van de communautaire milieukeur via bewustmakings- en informatiecampagnes naar consumenten, fabrikanten, handelaren, detailhandelaren en het grote publiek toe, om aldus de ontwikkeling van het systeem te steunen.
Ter bevordering van het gebruik van producten met een milieukeur geven de Commissie, de andere instellingen van de Gemeenschap en de nationale autoriteiten een voorbeeld wanneer zij hun producteisen specifiëren, doch zonder daarbij het Gemeenschapsrecht te schenden.
Artikel 11
Andere milieukeursystemen in de lidstaten
De Commissie en de lidstaten zorgen voor de noodzakelijke coördinatie tussen dit communautaire systeem en de nationale systemen in de lidstaten, met name inzake de selectie van de productengroepen en de ontwikkeling en herziening van criteria op communautair en nationaal niveau. Hiertoe moeten overeenkomstig artikel 17 samenwerkings- en coördinatiemaatregelen worden vastgesteld, waaronder de maatregelen vermeld in het overeenkomstig artikel 5 opgestelde werkprogramma.
Indien een product zowel de communautaire als de nationale milieukeur voert, worden beide logo's naast elkaar op het product aangebracht.
Niets staat eraan in de weg dat de lidstaten naast het communautaire systeem voor de toekenning van milieukeuren hun bestaande milieukeursystemen handhaven of nieuwe milieukeursystemen invoeren.
Artikel 12
Aanvraagkosten en gebruiksvergoeding
Bij de indiening van een aanvraag voor een milieukeur zijn verwerkingskosten verschuldigd.
Het gebruik van de milieukeur is onderworpen aan een jaarlijkse gebruiksvergoeding.
Het bedrag van de aanvraagkosten en de jaarlijkse gebruiksvergoeding wordt bepaald volgens bijlage V en overeenkomstig artikel 17.
Artikel 13
Bureau voor de milieukeur van de Europese Unie
De Commissie stelt een Bureau voor de milieukeur van de Europese Unie (BMEU) in dat bestaat uit de in artikel 14 genoemde bevoegde instanties en het in artikel 15 genoemd raadplegingsforum. Het BMEU draagt in het bijzonder bij tot het opstellen en controleren van de criteria voor de milieukeur en met de daarmee verband houdende eisen inzake beoordeling en toezicht overeenkomstig artikel 6.
Het reglement van orde van het BMEU wordt overeenkomstig artikel 17, rekening houdend met de procedurele beginselen van bijlage IV, door de Commissie opgesteld.
Artikel 14
Bevoegde instanties
1. Elke lidstaat draagt er zorg voor dat de instantie(s) die voor de uitvoering van de in deze verordening vermelde taken verantwoordelijk is (zijn) (hierna "de bevoegde instantie(s)") wordt (worden) aangewezen en operationeel is (zijn). Worden meerdere bevoegde instanties aangewezen, dan bepaalt de lidstaat hun respectieve bevoegdheden en de coördinatie-eisen waaraan zij moeten voldoen.
2. De lidstaten zien erop toe dat:
a) de bevoegde instanties zodanig samengesteld worden dat hun onafhankelijkheid en neutraliteit gewaarborgd wordt,
b) de reglementen van orde van de bevoegde instanties op nationaal niveau ervoor zorgen dat alle betrokken partijen actief deelnemen en dat ze voldoende transparant zijn,
c) de instanties de bepalingen van deze verordening correct toepassen.
Artikel 15
Raadplegingsforum
De Commissie zorgt ervoor dat het BMEU in zijn activiteiten met betrekking tot iedere productengroep een evenwichtige deelname in acht neemt van alle bij die productengroep betrokken partijen, zoals industrie en dienstverleners, met inbegrip van het MKB, handwerkers en hun beroepsorganisaties, vakverenigingen, handelaars en kleinhandelaars, importeurs, milieugroepen en consumentenorganisaties. Deze partijen komen bijeen in het kader van een raadplegingsforum. Het reglement van orde van het forum wordt door de Commissie vastgesteld volgens de procedure van artikel 17.
Artikel 16
Aanpassing aan de vooruitgang van de techniek
De bijlagen van deze verordening kunnen volgens de procedure van artikel 17 worden aangepast aan de vooruitgang van de techniek, met inbegrip van de bij de desbetreffende internationale normalisatieactiviteiten gemaakte vorderingen.
Artikel 17
Comitologie
1. De Commissie wordt bij gestaan door een comité.
2. In de gevallen waarin naar dit artikel wordt verwezen, zijn de artikelen 5 en 7 van Besluit 1999/468/EG van toepassing, met inachtneming van het bepaalde in artikel 8 van dat besluit.
De in artikel 5, lid 6, van Besluit 1999/468/EG bedoelde termijn wordt vastgesteld op drie maanden.
3. Het comité stelt zijn reglement van orde vast.
Artikel 18
Inbreuken
De lidstaten nemen passende juridische of administratieve maatregelen in geval van niet-naleving van de bepalingen van deze verordening en stellen de Commissie daarvan in kennis.
Artikel 19
Overgangsbepalingen
Verordening (EEG) nr. 880/92 wordt ingetrokken. Zij blijft echter van toepassing op de volgens artikel 12, lid 1, van die verordening gesloten contracten. De op Verordening (EEG) nr. 880/92 gebaseerde besluiten blijven van kracht totdat zij worden herzien of verstrijken.
Artikel 20
Herziening
Vóór 24 september 2005 beziet de Commissie het systeem opnieuw in het licht van de opgedane ervaring.
De Commissie doet indien nodig voorstellen tot wijziging van deze verordening.
Artikel 21
Slotbepalingen
Deze verordening treedt in werking op de derde dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 17 juli 2000.