Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1991,
kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat
(91/630/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že všechny členské státy ratifikovaly Evropskou úmluvu o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely; že tuto úmluvu přijalo rovněž Společenství rozhodnutím 78/923/EHS [4] a uložilo schvalovací listinu;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém usnesení o politice k zajištění dobrých životních podmínek zvířat ze dne 20. února 1987 [5] vyzval Komisi k předložení návrhů minimálních požadavků pro intenzivní chov prasat;
vzhledem k tomu, že prasata jsou jako živá zvířata zahrnuta do soupisu produktů v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že chov prasat je nedílnou součástí zemědělství; že tvoří zdroj zisku pro část zemědělské populace;
vzhledem k tomu, že rozdíly, které mohou vést k narušení podmínek hospodářské soutěže, nepříznivě ovlivňují řádné fungování organizace společného trhu s prasaty a výrobků z vepřového masa;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba vytvořit společné minimální požadavky pro ochranu prasat v odchovu i ve výkrmu tak, aby se zajistil racionální vývoj produkce;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby úřady, producenti, spotřebitelé a jiní byli informováni o vývoji v této oblasti; vzhledem k tomu, že Komise by tedy měla na základě zprávy Vědeckého veterinárního výboru aktivně sledovat vědecký výzkum nejúčinnějších systémů chovu prasat z hlediska zajištění dobrých životních podmínek prasat; že by mělo být stanoveno přechodné období, aby Komise mohla úspěšně splnit svůj úkol,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanovuje minimální požadavky pro ochranu prasat ustájených pro odchov a výkrm.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "prasetem": živočich druhu prase jakéhokoliv věku, chovaný pro plemenitbu nebo výkrm;
2. "kancem": pohlavně dospělý samec prasete určený k plemenitbě;
3. "prasničkou": pohlavně dospělá samice prasete před prvním porodem;
4. "prasnicí": samice prasete po prvním porodu;
5. "prasnicí po porodu": samice prasete od perinatálního období do odstavu;
6. "zaprahlou březí prasnicí": prasnice v době mezi odstavem a perinatálním obdobím;
7. "seletem": prase od narození do odstavu;
8. "odstávčetem": prase od odstavu do stáří 10 týdnů;
9. "chovným běhounem a prasetem ve výkrmu": prase od stáří 10 týdnů do porážky nebo zařazení do plemenitby;
10. "příslušným orgánem": příslušný orgán ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice 90/425/EHS [6].
Článek 3
Členské země zajistí, aby:
1. - Od 1. ledna 1994 všechna nová nebo rekonstruovaná hospodářství a/nebo hospodářství poprvé uváděná do provozu splňovala alespoň následující požadavky:
Při skupinovém chovu musí využitelná volná podlahová plocha pro každé odstávče nebo chovného běhouna a prase ve výkrmu ve skupině činit minimálně:
- 0,15 m2 na prase o průměrné hmotnosti do 10 kg,
- 0,20 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 10 do 20 kg,
- 0,30 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 20 do 30 kg,
- 0,40 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 30 do 50 kg,
- 0,55 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 50 do 85 kg,
- 0,65 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 85 do 110 kg,
- 1,00 m2 na prase o hmotnosti nad 110 kg.
Od 1. ledna 1998 se výše uvedené minimální požadavky vztahují na všechna hospodářství.
2. Stavba nebo úprava zařízení pro vazné ustájení prasnic nebo prasniček musí být po 31. prosinci 1995 zakázána.
Používání zařízení postavených před 1. lednem 1996, která neodpovídají požadavkům bodu 1, však může příslušný orgán na základě výsledků inspekcí provedených podle čl. 7 odst. 1 povolit na dobu, která za žádných okolností nesmí překročit 31. prosinec 2005.
Ustanovení tohoto článku se nevztahují na hospodářství, v nichž je ustájeno méně než šest prasat nebo pět prasnic se selaty.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby podmínky pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu odpovídaly obecným podmínkám ustanoveným v příloze.
Příslušné orgány členského státu však mohou do 30. června 1995 povolit odchylky od ustanovení odst. 3, 5, 8 a 11 kapitoly I přílohy.
2. Navíc, před vstupem této směrnice v platnost vydá Komise ve spolupráci s členskými státy doporučení, v němž stanoví případné minimální normy pro ochranu prasat jako doplněk požadavků uvedených v příloze.
Článek 5
Ustanovení přílohy mohou být postupem uvedeným v článku 10 pozměňována tak, aby odpovídala vývoji vědeckého poznání.
Článek 6
Komise předloží do 1. října 1997 Radě zprávu o intenzivních systémech odchovu prasat, které odpovídají požadavkům na dobré životní podmínky prasat z hlediska patologického, zootechnického, fyziologického a etologického včetně společensko-hospodářských dopadů jednotlivých systémů; zprávu vypracuje Komise na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru. Zpráva se musí zaměřit zejména na dobré životní podmínky prasnic chovaných v zařízeních s různým stupněm omezení pohybu a ve skupinách a má být doplněna návrhy vyplývajícími z jejích závěrů.
Rada se usnese o těchto návrzích kvalifikovanou většinou hlasů nejpozději do tří měsíců po předložení zprávy.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby byly prováděny inspekce za účelem kontroly dodržování ustanovení směrnice a přílohy, za něž nese odpovědnost příslušný orgán.
Tyto inspekce, které mohou být prováděny současně s kontrolami konanými pro jiné účely, mají být každoročně provedeny ve statisticky reprezentativním vzorku různých systémů odchovu používaných v každém členském státě.
2. Komise postupem uvedeným v článku 10 vypracuje pravidla pro provádění inspekcí podle ustanovení odstavce 1.
3. Členské státy informují každé dva roky k poslednímu pracovnímu dni v dubnu, a to poprvé ke 30. dubnu 1996, Komisi o výsledcích inspekcí provedených v uplynulých dvou letech podle tohoto článku, přičemž uvádějí i počet vykonaných inspekcí v poměru k počtu hospodářství na svém území.
Článek 8
Zvířata dovezená do Společenství ze třetí země musejí být provázena osvědčením vydaným příslušným orgánem uvedené země, v němž se potvrzuje, že se zvířaty bylo zacházeno způsobem přinejmenším rovnocenným způsobu používanému u zvířat pocházejících ze Společenství v souladu s ustanoveními této směrnice.
Článek 9
Pokud to bude potřebné pro jednotné používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komisevespolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě. Osoby provádějící tyto kontroly musejí použít zvláštní opatření týkající se osobní hygieny, která jsou nezbytná k vyloučení rizika přenosu onemocnění.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytuje těmto znalcům veškerou pomoc nezbytnou pro plnění jejich povinností. Výsledky kontroly oznamuje Komise příslušnému orgánu dotyčného členského státu.
Příslušný orgán dotyčného členského státu musí provést veškerá opatření, která se mohou prokázat nezbytnými na základě výsledků kontroly.
Ve vztahu ke třetím zemím se použijí ustanovení kapitoly III směrnice 91/496/EHS [7].
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému směrnicí 68/361/EHS [8], dále označovanému jen jako "výbor", bez odkladu jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy, a to včetně sankcí, nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Avšak od data stanoveného v odstavci 1 si členské státy mohou v souladu s obecnými pravidly Smlouvy ponechat nebo mohou zavést na svém území přísnější opatření, než jsou opatření uvedená v této směrnici. Členské státy o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. listopadu 1991.
RICHTLIJN VAN DE RAAD
van 19 november 1991
tot vaststelling van minimumnormen ter bescherming van varkens
(91/630/EEG)
DE RAAD VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Economische Gemeenschap, inzonderheid op artikel 43.
Gezien het voorstel van de Commissie (1),
Gezien het advies van het Europese Parlement (2),
Gezien het advies van het Economisch en Sociaal Comité (3),
Overwegende dat alle Lid-Staten het Europese Verdrag inzake de bescherming van landbouwhuisdieren hebben geratificeerd; dat ook de Gemeenschap dit Verdrag heeft goedgekeurd bij Besluit 78/923/EEG (4) en de akte van goedkeuring heeft nedergelegd;
Overwegende dat het Europese Parlement in zijn resolutie van 20 februari 1987 over een welzijnsbeleid voor landbouwhuisdieren (5) de Commissie heeft verzocht voorstellen in te dienen inzake minimumnormen voor het houden van varkens in intensieve varkenshouderijen;
Overwegende dat varkens, als levende dieren, voorkomen op de lijst van produkten vermeld in bijlage II bij het Verdrag;
Overwegende dat het houden van varkens een integrerend deel uitmaakt van de landbouw; dat deze activiteit voor een deel van de landbouwbevolking een bron van inkomsten vormt;
Overwegende dat verschillen waardoor de mededingingsvoorwaarden kunnen worden vervalst, een belemmering vormen voor een goede werking van de gemeenschappelijke marktordening voor varkens en produkten van de varkenshouderij;
Overwegende dat derhalve gemeenschappelijke minimumnormen moeten worden vastgesteld ter bescherming van fok- en mestvarkens, ten einde een rationele ontwikkeling van de produktie te garanderen;
Overwegende dat officiële diensten, producenten, consumenten en andere belanghebbenden op de hoogte moeten worden gehouden van de ontwikkelingen in deze sector; dat de Commissie derhalve het wetenschappelijk onderzoek naar het houderijsysteem of de houderijsystemen met de beste garanties voor het welzijn van varkens, actief moet voortzetten op basis van een verslag van het Wetenschappelijk Veterinair Comité; dat er derhalve een overgangsperiode moet worden ingesteld om de Commissie in staat te stellen zich van deze taak te kwijten,
HEEFT DE VOLGENDE RICHTLIJN VASTGESTELD:
Artikel 1
In deze richtlijn worden de minimumnormen vastgesteld ter bescherming van varkens die voor de fokkerij of mesterij opgesloten worden gehouden.
Artikel 2
In deze richtlijn wordt verstaan onder:
1. varken: een varken van ongeacht welke leeftijd, dat wordt gehouden voor de fokkerij of de mesterij,
2.
beer: een geslachtsrijp mannelijk varken, bestemd voor de fokkerij;
3.
gelte: een geslachtsrijp vrouwelijk varken dat nog niet heeft geworpen;
4.
zeug: een vrouwelijk varken na de eerste worp;
5.
zogende zeug: een vrouwelijk varken in de perinatale periode totdat de biggen zijn gespeend;
6.
guste en drachtige zeug: een zeug tussen het spenen en de perinatale periode;
7.
big: een varken vanaf de geboorte tot aan het spenen;
8.
gespeend varken: een gespeende big tot de leeftijd van tien weken;
9.
gebruiksvarken: een varken vanaf de leeftijd van tien weken tot het moment waarop het wordt geslacht of gedekt;
10.
bevoegde autoriteit: de bevoegde autoriteit in de zin van artikel 2, punt 6, van Richtlijn 90/425/EEG (6).
Artikel 3
De Lid-Staten zien erop toe dat:
1. - met ingang van 1 januari 1994 alle nieuw gebouwde of verbouwde en/of na die datum voor het eerst in gebruik genomen bedrijven ten minste aan de volgende eisen voldoen:
de vrije ruimte per in groep gehouden gespeend varken of gebruiksvarken bedraagt ten minste:
- 0,15 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht van ten hoogste 10 kg,
- 0,20 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht tussen 10 en 20 kg,
- 0,30 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht tussen 20 en 30 kg,
- 0,40 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht tussen 30 en 50 kg,
- 0,55 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht tussen 50 en 85 kg,
- 0,65 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht tussen 85 en 110 kg,
- 1,00 m$ voor varkens met een gemiddeld gewicht van meer dan 110 kg;
- bovengenoemde minimumnormen met ingang van 1 januari 1998 voor alle bedrijven gelden;
2. het na 31 december 1995 verboden is installaties te bouwen of in te richten waarin zeugen en gelten worden aangebonden.
Het gebruik van vóór 1 januari 1996 gebouwde installaties die niet aan de voorschriften van punt 1 beantwoorden, kan evenwel door de bevoegde instantie voor een periode die in geen geval langer is dan tot en met 31 december 2005, worden toegestaan in het licht van de resultaten van de in artikel 7, lid 1, bedoelde inspecties.
De bepalingen van dit artikel gelden niet voor bedrijven met minder dan zes varkens of met minder dan vijf zeugen en hun biggen.
Artikel 4
1. De Lid-Staten zien erop toe dat de voorwaarden voor de varkenshouderij in overeenstemming zijn met de algemene bepalingen van de bijlage.
De bevoegde autoriteit van de Lid-Staten kan evenwel tot en met 30 juni 1995 toestaan dat wordt afgeweken van de bepalingen van hoofdstuk I, punten 3, 5, 8 en 11, van genoemde bijlage.
2. Voorts stelt de Commissie vóór de inwerkingtreding van deze richtlijn in samenwerking met de Lid-Staten - in de vorm van een aanbeveling - eventuele minimumnormen vast ter aanvulling van die welke in de bijlage zijn opgenomen ter bescherming van varkens.
Artikel 5
De voorschriften in de bijlage kunnen volgens de procedure van artikel 10 worden gewijzigd om rekening te houden met de wetenschappelijke vooruitgang.
Artikel 6
Uiterlijk op 1 oktober 1997 legt de Commissie aan de Raad een op basis van een advies van het Wetenschappelijk Veterinair Comité opgesteld verslag voor over welk intensief houderijsysteem (of welke intensieve houderijsystemen) voldoet (voldoen) aan de vereisten ten aanzien van het welzijn van varkens in pathologisch, zooetechnisch, fysiologisch en gedragswetenschappelijk opzicht, alsmede over de sociale en economische implicaties van de verschillende systemen. In dit verslag dient met name te worden ingegaan op het welzijn van zeugen die op verschillende oppervlakten en in groepen worden gehouden; het verslag gaat vergezeld van passende voorstellen die gebaseerd zijn op de conclusies van dat verslag.
De Raad neemt, uiterlijk drie maanden na de indiening, met gekwalificeerde meerderheid van stemmen een besluit over deze voorstellen.
Artikel 7
1. De Lid-Staten zien erop toe dat onder verantwoordelijkheid van de bevoegde instantie inspecties worden verricht om na te gaan of de bepalingen van deze richtlijn en van de bijlage in acht worden genomen.
Deze inspecties, die kunnen worden verricht tijdens voor andere doeleinden uitgevoerde controles, moeten jaarlijks een statistisch representatieve steekproef van de verschillende houderijsystemen van elke Lid-Staat betreffen.
2. De Commissie stelt volgens de procedure van artikel 10 een code vast met voorschriften voor de in lid 1 bedoelde inspecties.
3. Om de twee jaar en voor het eerst vóór 30 april 1996 stellen de Lid-Staten de Commissie vóór de laatste werkdag van april in kennis van de resultaten van de inspecties die in de voorafgaande twee jaren overeenkomstig dit artikel zijn uitgevoerd, met een opgave van het aantal uitgevoerde inspecties en het aantal bedrijven op hun grondgebied.
Artikel 8
Om in de Gemeenschap te mogen worden ingevoerd, moeten dieren uit derde landen vergezeld gaan van een door de bevoegde autoriteit van dat land afgegeven certificaat waaruit blijkt dat zij een behandeling hebben ondergaan die ten minste gelijkwaardig is aan de behandeling waarop dieren van communautaire oorsprong op grond van deze richtlijn recht hebben.
Artikel 9
Veterinaire deskundigen van de Commissie kunnen, voor zover dat nodig is voor de uniforme toepassing van deze richtlijn, controles ter plaatse uitvoeren in samenwerking met de bevoegde instanties van de Lid-Staten. Daarbij moeten de controleurs zelf de bijzondere hygiënische maatregelen treffen om het risico uit te sluiten dat er ziekten worden overgebracht.
De Lid-Staat op het grondgebied waarvan een controle wordt uitgevoerd, verleent de deskundigen de bijstand die voor de uitvoering van hun taak nodig is. De Commissie stelt de bevoegde instantie van de betrokken Lid-Staat op de hoogte van het resultaat van de uitgevoerde controles.
De bevoegde autoriteit van de betrokken Lid-Staat neemt de maatregelen die op grond van de resultaten van deze controle noodzakelijk mochten blijken.
Ten aanzien van de betrekkingen met derde landen zijn de bepalingen van hoofdstuk III van Richtlijn 91/496/EEG (1) van toepassing.
De algemene bepalingen ter uitvoering van dit artikel worden vastgesteld volgens de procedure van artikel 10.
Artikel 10
1. In de gevallen waarin wordt verwezen naar de in dit artikel omschreven procedure, leidt de voorzitter van het bij Besluit 68/361/EEG (2) ingestelde Permanent Veterinair Comité, hierna "Comité" genoemd, deze procedure, hetzij op eigen initiatief hetzij op verzoek van de vertegenwoordiger van een Lid-Staat, onverwijld in bij het Comité.
2. De vertegenwoordiger van de Commissie legt het Comité een ontwerp voor van de te nemen maatregelen. Het Comité brengt over dat ontwerp advies uit binnen een termijn die door de voorzitter naar gelang van de urgentie wordt vastgesteld. Het advies wordt uitgebracht met de meerderheid die in artikel 148, lid 2, van het Verdrag is voorgeschreven voor de aanneming van besluiten die de Raad op voorstel van de Commissie dient te nemen. Bij de stemming in het Comité worden de stemmen van de vertegenwoordigers van de Lid-Staten gewogen overeenkomstig genoemd artikel. De voorzitter neemt niet aan de stemming deel.
3. De Commissie stelt de beoogde maatregelen vast wanneer zij in overeenstemming zijn met het advies van het Comité.
4. Wanneer de beoogde maatregelen niet in overeenstemming zijn met het advies van het Comité of indien geen advies is uitgebracht, dient de Commissie onverwijld bij de Raad een voorstel in betreffende de te nemen maatregelen. De Raad besluit met gekwalificeerde meerderheid van stemmen.
Indien de Raad, na verloop van drie maanden na de indiening van het voorstel bij de Raad, geen besluit heeft genomen, worden de voorgestelde maatregelen door de Commissie vastgesteld, behalve in de gevallen waarin de Raad zich met eenvoudige meerderheid van stemmen tegen genoemde maatregelen heeft uitgesproken.
Artikel 11
1. Lid-Staten doen de nodige wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen, inclusief eventuele sancties, in werking treden om uiterlijk op 1 januari 1994 aan deze richtlijn te voldoen. Zij stellen de Commissie daarvan onverwijld in kennis.
Wanneer de Lid-Staten deze bepalingen aannemen, wordt in die bepalingen naar de onderhavige richtlijn verwezen of wordt hiernaar verwezen bij de officiële bekendmaking van die bepalingen. De regels voor deze verwijzing worden vastgesteld door de Lid-Staten.
2. Voor wat betreft de bescherming van varkens kunnen de Lid-Staten echter met ingang van de in lid 1 vermelde datum en met inachtneming van de algemene bepalingen van het Verdrag op hun grondgebied strengere voorschriften blijven toepassen of hanteren dan in deze richtlijn zijn vastgesteld. Zij stellen de Commissie van maatregelen in die zin in kennis.
Artikel 12
Deze richtlijn is gericht tot de Lid-Staten.
Gedaan te Brussel, 19 november 1991.