NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 874/2009
ze dne 17. září 2009,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství
(přepracovanání)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (1), a zejména na článek 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1239/95 ze dne 31. května 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (2), bylo několikrát podstatně změněno (3). Vzhledem k novým změnám by uvedené nařízení mělo být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracováno.
(2)
Nařízení (ES) č. 2100/94 („základní nařízení“) zřizuje nový režim odrůdových práv Společenství, kterým se odrůdová práva stávají platnými v celém Společenství.
(3)
Odrůdový úřad Společenství („Úřad“), kterému jsou při provádění technického zkoušení dotyčných odrůd nápomocny zkušební úřady a který může využívat služeb určených vnitrostátních subjektů nebo některé ze svých úřadoven zřízených k tomuto účelu, by měl tento režim účinně uplatňovat. V tomto ohledu je nezbytné vymezit vztah mezi Úřadem a jeho úřadovnami, zkušebními úřady a vnitrostátními subjekty.
(4)
Úřad by měl zkušebním úřadům platit poplatek za provádění technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada by měla stanovit jednotné metody pro výpočet nákladů.
(5)
Proti rozhodnutí Úřadu lze podat odvolání u odvolacího senátu. Měly by být přijaty procesní předpisy odvolacího senátu. Správní rada může podle potřeby zřizovat další odvolací senáty.
(6)
Zprávy o zkoušení vypracované pod odpovědností orgánů členského státu nebo třetí země, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV), by měly být považovány za dostatečný základ pro rozhodnutí.
(7)
Mělo by být povoleno používání elektronických prostředků pro podávání žádostí, námitek nebo odvolání a doručování dokumentů Úřadem. Mimoto by měl mít Úřad možnost vydávat osvědčení o odrůdových právech Společenství v elektronické podobě. Zveřejňování informací týkajících se odrůdových práv Společenství by rovněž mělo být možné elektronickými prostředky. Mělo by též být umožněno elektronické uchovávání spisů týkajících se řízení.
(8)
Prezident Úřadu by měl být oprávněn stanovit veškeré nezbytné podrobnosti v souvislosti s používáním elektronických komunikačních prostředků nebo elektronického uchovávání.
(9)
Některá ustanovení článků 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 a 100 základního nařízení již výslovně stanoví, že se k nim přijmou nebo mohou být přijata prováděcí pravidla. Za stejným účelem by měla být vypracována další prováděcí pravidla, jsou-li z důvodů jasnosti třeba.
(10)
Pravidla pro zápis do rejstříků by měla vymezit, kdy nabývá účinnosti převod odrůdového práva Společenství nebo převod nároků na něj.
(11)
Byla konzultována Správní rada Odrůdového úřadu Společenství.
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro odrůdová práva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚČASTNÍCI ŘÍZENÍ, ÚŘAD A ZKUŠEBNÍ ÚŘADY
KAPITOLA I
Účastníci řízení
Článek 1
Účastníci řízení
1. Účastníky řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (dále jen „Úřad“) mohou být tyto osoby:
a)
žadatel o odrůdové právo Společenství;
b)
strana podávající námitky uvedená v čl. 59 odst. 2 nařízení (ES) č. 2100/94 (dále jen „základní nařízení“);
c)
držitel nebo držitelé odrůdového práva Společenství (dále jen „držitel“);
d)
osoba, jejíž žádost nebo požadavek jsou nezbytným předpokladem rozhodnutí Úřadu.
2. Úřad může na základě písemné žádosti povolit účast v řízení osobě jiné než uvedené v odstavci 1, která je řízením bezprostředně nebo osobně dotčena.
3. Za osobu ve smyslu odstavců 1 a 2 je považována jakákoliv fyzická nebo právnická osoba a dále jakýkoliv subjekt, který je podle právních předpisů vztahujících se na tento subjekt považován za právnickou osobu.
Článek 2
Označení účastníků řízení
1. Účastník řízení je označen jménem a adresou.
2. Jména fyzických osob musí obsahovat příjmení a jméno. Názvy právnických osob a společností tvoří jejich úřední označení.
3. Adresy musí obsahovat veškeré důležité správní údaje včetně názvu státu, ve kterém má účastník řízení trvalé bydliště nebo kde má sídlo či provozovnu. Každý účastník řízení by měl uvádět pouze jednu adresu; pokud je uvedeno více adres, bere se v úvahu pouze adresa uvedená na prvním místě, s výjimkou případů, kdy účastník řízení uvede některou z dalších adres jako adresu pro doručování.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se adresy, včetně všech příslušných podrobností o ostatních datových komunikačních prostředcích.
4. Je-li účastníkem řízení právnická osoba, je rovněž označena jménem a adresou fyzické osoby, která na základě příslušných vnitrostátních právních předpisů ze zákona zastupuje účastníka řízení. Odstavec 2 se použije na tuto právnickou osobu obdobně.
Úřad může povolit odchylky od ustanovení první věty prvního pododstavce.
5. Je-li účastníkem řízení Komise nebo členský stát, oznámí pro každé řízení, kterého se účastní, svého zástupce.
Článek 3
Jazyky účastníků řízení
1. Účastník řízení používá jazyk, který je úředním jazykem Evropské unie a který si účastník řízení zvolil v dokumentu poprvé předloženém Úřadu a podepsaném pro účely tohoto podání, dokud Úřad nevydá pravomocné rozhodnutí.
2. Pokud účastník řízení podá dokument, který pro tyto účely podepíše, ve kterémkoliv jiném úředním jazyce Evropské unie než v tom, který má být použit podle odstavce 1, dokument se považuje za přijatý, jakmile má Úřad k dispozici jeho překlad poskytnutý jinými útvary. Úřad může od tohoto požadavku povolit odchylky.
3. Pokud účastník při ústním jednání používá jiný jazyk než úřední jazyk Evropské unie, který používají příslušní zaměstnanci Úřadu, ostatní účastníci řízení nebo oba, zajistí simultánní tlumočení do tohoto úředního jazyka. Pokud tlumočení nezajistí, ústní jednání může pokračovat v jazycích, kterými hovoří příslušní zaměstnanci Úřadu a ostatní účastníci řízení.
Článek 4
Jazyky při ústním jednání a dokazování
1. Účastník řízení, svědek nebo znalec, kteří předkládají důkazy při ústním jednání, mohou používat kterýkoliv z úředních jazyků Evropské unie.
2. Je-li dokazování podle odstavce 1 povoleno na žádost účastníka řízení a není-li účastník řízení, svědek nebo znalec schopen se obdobně vyjádřit v některém z úředních jazyků Evropské unie, může být vyslechnut pouze tehdy, pokud účastník, který podal žádost, zajistí tlumočení do jazyků používaných společně všemi účastníky řízení nebo, není-li takový jazyk, používaných společně zaměstnanci Úřadu.
Úřad může od prvního pododstavce povolit odchylky.
3. Výpovědi zaměstnanců Úřadu, účastníků řízení, svědků nebo znalců v některém z úředních jazyků Evropské unie při ústním řízení nebo dokazování se zaznamenávají do zápisu v jazyce, v němž byly učiněny. Výpovědi učiněné v jiném jazyce se zapisují v jazyce, který používají zaměstnanci Úřadu.
Článek 5
Překlady dokumentů účastníků řízení
1. Pokud účastník řízení předloží dokument v jazyce jiném než v úředním jazyce Evropské unie, Úřad může požádat, aby účastník řízení zajistil překlad předloženého dokumentu do jazyka, který má používat tento účastník nebo příslušní zaměstnanci Úřadu.
2. Pokud účastník řízení má předložit nebo předkládá překlad dokumentu, Úřad může požádat, aby ve lhůtě, kterou stanoví, předložil osvědčení, že překlad odpovídá původnímu znění.
3. Pokud účastník řízení nepředloží překlad dokumentu uvedený v odstavci 1 a osvědčení uvedené v odstavci 2, považuje se tento dokument za nepřijatý.
KAPITOLA II
Úřad
Oddíl 1
Výbory Úřadu
Článek 6
Kvalifikace členů výborů
1. Výbory uvedené v čl. 35 odst. 2 základního nařízení jsou podle uvážení prezidenta Úřadu složeny z členů s odbornou nebo právnickou kvalifikací, popřípadě z členů obou těchto kategorií.
2. Člen s odbornou kvalifikací má odpovídající vzdělání nebo doloženou praxi v oblasti botaniky.
3. Člen s právnickou kvalifikací je absolventem právnické fakulty nebo má odpovídající praxi v oblasti duševního vlastnictví nebo zápisu odrůd rostlin.
Článek 7
Rozhodnutí výboru
1. Výbor se kromě rozhodování podle čl. 35 odst. 2 základního nařízení zabývá:
-
neodložením rozhodnutí podle čl. 67 odst. 2 základního nařízení,
-
nápravou podle článku 70 základního nařízení,
-
navrácením do původního stavu podle článku 80 základního nařízení,
-
rozdělením nákladů podle čl. 85 odst. 2 základního nařízení a článku 75 tohoto nařízení.
2. Rozhodnutí výboru se přijímá většinou hlasů jeho členů.
Článek 8
Pravomoci jednotlivých členů výborů
1. Výbor jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem.
2. Zpravodaj může zejména:
a)
plnit povinnosti podle článku 25 a kontrolovat podávání zpráv zkušebními úřady uvedenými v článcích 13 a 14;
b)
zajišťovat průběh řízení v rámci Úřadu včetně toho, že sděluje účastníkům řízení jejich pochybení a stanovuje lhůty, ve kterých mají být napravena, a
c)
zajišťovat konzultace a výměnu informací s účastníky řízení.
Článek 9
Úloha prezidenta
Prezident Úřadu zajišťuje jednotnost rozhodnutí přijímaných jeho Úřadem. Zejména stanoví podmínky, za kterých se přijímají rozhodnutí o námitkách podaných podle článku 59 základního nařízení a dále rozhodnutí podle článků 61, 62, 63 nebo 66 základního nařízení.
Článek 10
Konzultace
Zaměstnanci Úřadu mohou zdarma využívat prostory vnitrostátních subjektů pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a zkušebních úřadů uvedených v článcích 13 a 14 tohoto nařízení ke konání pravidelných konzultačních dní s účastníky řízení a třetími stranami.
Oddíl 2
Odvolací senáty
Článek 11
Odvolací senáty
1. Pro účely rozhodování o odvolání proti rozhodnutím uvedeným v článku 67 základního nařízení se zřizuje odvolací senát. Je-li to nezbytné, může správní rada na návrh Úřadu zřídit více odvolacích senátů. V takovém případě rozdělí práci mezi takto zřízené odvolací senáty.
2. Odvolací senát se skládá z členů s odbornou a právnickou kvalifikací. Čl. 6 odst. 2 a 3 se použije obdobně. Předsedou je člen s právnickou kvalifikací.
3. Předseda odvolacího senátu přiděluje přezkoumání odvolání jednotlivým zpravodajům. Tento úkol může podle okolností zahrnovat i dokazování.
4. Rozhodnutí odvolacího senátu se přijímají většinou hlasů jeho členů.
Článek 12
Rejstřík odvolacího senátu
1. Prezident Úřadu zřídí u odvolacího senátu rejstřík; zaměstnanci Úřadu jsou z tohoto rejstříku vyloučeni, pokud se účastnili těch řízení, proti jejichž rozhodnutím je podáno odvolání.
2. Pracovníci rejstříku jsou odpovědni zejména za:
-
vypracovávání zápisů z ústních řízení a dokazování podle článku 63 tohoto nařízení,
-
rozdělení nákladů podle čl. 85 odst. 5 základního nařízení a článku 76 tohoto nařízení a
-
potvrzování dohod o rozdělení nákladů podle článku 77 tohoto nařízení.
KAPITOLA III
Zkušební úřady
Článek 13
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud správní rada pověří příslušný orgán členského státu technickým zkoušením, prezident Úřadu oznámí tuto skutečnost uvedenému úřadu (dále jen „zkušební úřad“). Toto pověření nabývá účinku dnem, kdy prezident Úřadu toto oznámení vydá. Toto pověření se obdobně použije s výhradou čl. 15 odst. 6 tohoto nařízení i na zrušení pověření zkušebního úřadu.
2. Člen zkušebního úřadu, který se účastní technického zkoušení, nesmí neoprávněně použít nebo sdělit neoprávněné osobě jakékoliv skutečnosti, dokumenty a informace, s nimiž se seznámil v průběhu nebo ve spojitosti s technickým zkoušením. Touto povinností je vázán i po skončení uvedeného technického zkoušení, po opuštění služby a po zrušení pověření dotyčného zkušebního úřadu.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje i na materiály týkající se rostlinné odrůdy, které žadatel poskytl zkušebnímu úřadu.
4. Úřad kontroluje dodržování odstavců 2 a 3 a rozhoduje o vyloučení členů zkušebních úřadů nebo námitkách proti nim vznesených podle čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
Článek 14
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zamýšlí pověřit technickým zkoušením odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení vnitrostátní subjekty, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technické způsobilosti těchto subjektů působit jako zkušební úřad.
2. Pokud Úřad zamýšlí zřídit vlastní úřadovnu pro provádění technického zkoušení odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technických a hospodářských důvodech zřízení takové úřadovny a o jejím umístění.
3. Pokud správní rada souhlasí s vysvětlujícím prohlášením uvedeným v odstavcích 1 a 2, může prezident Úřadu oznámit tuto skutečnost subjektům uvedeným v odstavci 1 nebo může zveřejnit zřízení úřadovny uvedené v odstavci 2 v Úředním věstníku Evropské unie. Pověření může být zrušeno pouze se souhlasem správní rady. Ustanovení čl. 13 odst. 2 a 3 se obdobně použije i na zaměstnance subjektu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 15
Postup pověření
1. K pověření zkušebního úřadu dochází písemnou dohodou mezi Úřadem a zkušebním úřadem o výkonu technického zkoušení rostlinných odrůd a o platbě poplatku uvedeného v článku 58 základního nařízení. V případě úřadovny uvedené v čl. 14 odst. 2 tohoto nařízení se při pověření postupuje podle vnitřních procesních pravidel vydaných Úřadem.
2. Účinek písemné dohody je takový, že provedené úkony nebo úkony, jež mají být podle této dohody provedeny zaměstnanci zkušebního úřadu, se považují vůči třetím stranám za úkony Úřadu.
3. Pokud zkušební úřad zamýšlí podle čl. 56 odst. 3 základního nařízení využít služeb jiných technicky způsobilých subjektů, musí být tyto subjekty v písemné dohodě s Úřadem výslovně jmenovány. Čl. 81 odst. 2 základního nařízení a čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení se obdobně použije na dotčené zaměstnance, kteří se musí písemně zavázat, že budou zachovávat mlčenlivost.
4. Úřad zaplatí zkušebnímu úřadu poplatek za provedení technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada stanoví jednotné metody pro výpočet a jednotné složky nákladů, které budou platit pro všechny zkušební úřady.
5. Zkušební úřad pravidelně předkládá přehled výdajů za provedená technická zkoušení a na zachování nezbytných referenčních sbírek. V případě uvedeném v odstavci 3 předkládá zkušební úřad Úřadu samostatnou auditorskou zprávu týkající se subjektů, jejichž služeb využil.
6. Zrušení pověření zkušebního úřadu nesmí nabýt účinku dříve, než nabude účinku zrušení písemné dohody uvedené v odstavci 1.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ ŘÍZENÍ PŘED ÚŘADEM
KAPITOLA I
Žádost o odrůdové právo společenství
Oddíl 1
Postup žadatele
Článek 16
Podání žádosti
1. Žádost o odrůdové právo Společenství se podává Úřadu, vnitrostátním subjektům pověřeným nebo úřadovnám zřízeným podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Je-li žádost podána Úřadu, může být podána v papírové podobě nebo elektronickými prostředky. Je-li podána vnitrostátním subjektům nebo úřadovnám, podává se ve dvojím vyhotovení v papírové podobě.
2. Údaje zaslané Úřadu podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení obsahují:
-
náležitosti nezbytné k identifikaci žadatele a popřípadě jeho zástupce v řízení,
-
vnitrostátní subjekt nebo úřadovnu, u kterých byla žádost o odrůdové právo Společenství podána, a
-
prozatímní název dotyčné odrůdy.
3. Úřad bezplatně poskytne k dispozici tyto formuláře:
a)
formulář žádosti a technický dotazník pro účely podání žádosti o odrůdové právo Společenství;
b)
formulář pro zasílání údajů uvedených v odstavci 2 s vyznačením následků, které plynou z porušení povinnosti zaslat tyto údaje.
4. Žadatel formuláře uvedené v odstavci 3 vyplní a podepíše. Je-li žádost podána elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
Článek 17
Přijetí žádosti
1. Jakmile vnitrostátní subjekt pověřený podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení nebo úřadovna zřízená podle uvedeného článku přijmou žádost, zašlou Úřadu spolu s žádostí, která má být zaslána podle čl. 49 odst. 2 základního nařízení, potvrzení o přijetí. Potvrzení o přijetí obsahuje spisové číslo vnitrostátního subjektu nebo úřadovny, počet zaslaných dokumentů a den přijetí vnitrostátním subjektem nebo úřadovnou. Vnitrostátní subjekt nebo úřadovna vydají žadateli kopii zasílaného potvrzení.
2. Aniž jsou dotčena jiná ustanovení, Úřad, jakmile obdrží přímo nebo prostřednictvím úřadovny či vnitrostátního subjektu žádost od žadatele, označí dokumenty tvořící součást žádosti spisovým číslem a dnem přijetí Úřadem a vydá žadateli potvrzení o přijetí. Potvrzení obsahuje spisové číslo žádosti u Úřadu, počet obdržených dokumentů, den přijetí Úřadem a den podání žádosti ve smyslu článku 51 základního nařízení. Kopii potvrzení o přijetí obdrží vnitrostátní subjekt nebo úřadovna, jejichž prostřednictvím Úřad žádost přijal.
3. Pokud Úřad obdrží žádost prostřednictvím úřadovny nebo vnitrostátního subjektu déle než měsíc po jejím podání žadatelem, „den podání žádosti“ ve smyslu článku 51 základního nařízení nesmí předcházet dni přijetí Úřadem, pokud Úřad na základě dostatečných písemných důkazů nestanoví, že mu žadatel zaslal údaje podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení a čl. 16 odst. 2 tohoto nařízení.
Článek 18
Požadavky stanovené v čl. 50 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost neodpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 základního nařízení, oznámí žadateli zjištěné nedostatky a upozorní ho, že dnem podání žádosti se pro účely článku 51 základního nařízení rozumí den, kdy Úřad obdrží dostatečné informace, které odstraňují tyto nedostatky.
2. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. i) základního nařízení pouze tehdy, jsou-li v ní uvedeny den a země prvního odevzdání ve smyslu čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení, nebo v případě nepřítomnosti takového odevzdání prohlášení, že k takovému odevzdání nedošlo.
3. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. j) základního nařízení pouze tehdy, pokud jsou den a země udané v předchozí žádosti o odrůdové právo podle žadatelova nejlepšího vědomí uvedeny v souvislosti s:
-
žádostí o vlastnické právo k odrůdě nebo
-
žádostí o úřední přijetí odrůdy k osvědčení a prodeji, pokud úřední přijetí zahrnuje úřední popis odrůdy,
v členském státě nebo ve státě, který je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin.
Článek 19
Požadavky uvedené v čl. 50 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost nesplňuje ustanovení odstavců 2, 3 a 4 tohoto článku nebo článku 16 tohoto nařízení, použije čl. 17 odst. 2 tohoto nařízení, ale požádá žadatele, aby odstranil zjištěné nedostatky ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud tyto nedostatky nejsou včas odstraněny, Úřad podle čl. 61 odst. 1 písm. a) základního nařízení žádost neprodleně zamítne.
2. Žádost musí obsahovat tyto údaje:
a)
státní příslušnost žadatele, je-li fyzickou osobou, a označení jako účastníka řízení uvedeného v článku 2 tohoto nařízení, a není-li pěstitel, jméno a adresu pěstitele;
b)
latinský název rodu, druhu a poddruhu, ke kterému odrůda patří, a obecný název;
c)
vlastnosti odrůdy, které jsou podle žadatelova názoru jasně odlišitelné od ostatních odrůd, jejichž názvy se z důvodů zkoumání rovněž mohou podle okolností uvést jako referenční;
d)
způsoby pěstování, zachování a rozmnožování odrůdy včetně:
-
vlastností, pojmenování odrůdy, nebo nejsou-li tyto informace k dispozici, prozatímního názvu, a pěstování jakékoliv jiné odrůdy nebo odrůd, jejichž materiál musí být opakovaně používán pro pěstování dotyčné odrůdy, nebo
-
vlastností, které byly geneticky modifikovány, pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (4);
e)
oblast a zemi, kde se odrůda pěstuje nebo byla zjištěna či vyšlechtěna;
f)
den a zemi prvního odevzdání složek odrůdy nebo sklizeného rostlinného materiálu pro účely hodnocení novosti podle článku 10 základního nařízení nebo prohlášení, že k takovému odevzdání ještě nedošlo;
g)
označení orgánu, u kterého byla žádost podána, a spisové číslo žádostí podle čl. 18 odst. 3 tohoto nařízení;
h)
stávající vnitrostátní ochrana odrůdy nebo jakýkoliv patent na odrůdu v rámci Společenství.
3. Úřad si pro provedení technického zkoušení může vyžádat jakékoliv nezbytné údaje a dokumenty a popřípadě rovněž příslušné výkresy nebo fotografie ve lhůtě, kterou stanoví.
4. Pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice 2001/18/ES, může Úřad od žadatele vyžadovat předložení kopie písemného osvědčení příslušných orgánů dosvědčující, že technické zkoušení odrůdy podle článků 55 a 56 základního nařízení neohrozí podle ustanovení uvedené směrnice životní prostředí.
Článek 20
Uplatnění nároku na přednostní právo
Pokud žadatel ve smyslu čl. 52 odst. 2 základního nařízení žádá o přednostní právo pro žádost, která není nejdříve podanou žádostí z těch, které mají být uvedeny podle čl. 18 odst. 3 první odrážky tohoto nařízení, Úřad mu oznámí, že den přednosti lze přiznat pouze takové nejdříve podané žádosti. Pokud Úřad vydal potvrzení o přijetí včetně dne podání žádosti, která není první z uvedených žádostí, považuje se oznámený den přednosti za neplatný.
Článek 21
Nárok na odrůdové právo Společenství v průběhu řízení
1. Pokud je zahájení řízení proti žadateli ve věci nároku uvedeného v čl. 98 odst. 4 základního nařízení zapsáno do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad může pozastavit řízení o žádosti. Úřad může stanovit den, kdy zamýšlí pokračovat v probíhajícím řízení.
2. Pokud je pravomocné rozhodnutí nebo jakýkoliv jiný způsob ukončení řízení uvedeného v odstavci 1 zapsán do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad pokračuje v řízení. Může v něm pokračovat i dříve, ale ne přede dnem již stanoveným podle odstavce 1.
3. Je-li nárok na odrůdové právo Společenství pro účely tohoto Úřadu platně převeden na jinou osobu, může tato osoba nakládat s žádostí prvního žadatele, jako by to byla její vlastní, za předpokladu, že o tom uvědomí Úřad do jednoho měsíce od zápisu pravomocného rozsudku do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Splatné poplatky podle článku 83 základního nařízení a již zaplacené prvním žadatelem se považují za zaplacené následujícím žadatelem.
Oddíl 2
Provedení technického zkoušení
Článek 22
Rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení
1. Správní rada na návrh prezidenta Úřadu přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Den rozhodnutí a rostlinné druhy, kterých se toto rozhodnutí týká, se zveřejní v Úředním věstníku uvedeném v článku 87.
2. Pokud rozhodnutí správní rady o obecných zásadách zkoušení nebylo přijato, může prezident Úřadu přijmout předběžné rozhodnutí. Platnost tohoto předběžného rozhodnutí uplyne dnem přijetí rozhodnutí správní rady. Pokud se předběžné rozhodnutí prezidenta Úřadu liší od rozhodnutí správní rady, není touto skutečností dotčeno technické zkoušení, které započalo před přijetím rozhodnutí správní rady.Vyžadují-li to okolnosti, může správní rada rozhodnout jinak.
Článek 23
Pravomoci prezidenta Úřadu
1. Pokud správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení, toto rozhodnutí zahrnuje pravomoc prezidenta Úřadu doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření.
2. Pokud prezident využije pravomoci uvedené v odstavci 1, použije se obdobně čl. 22 odst. 2.
Článek 24
Informování zkušebního úřadu Úřadem
Úřad podle čl. 55 odst. 3 základního nařízení zašle zkušebnímu úřadu kopie těchto dokumentů týkajících se odrůdy:
a)
formulář žádosti, technický dotazník a všechny další dokumenty předkládané žadatelem, které obsahují údaje nezbytné k provedení technického zkoušení;
b)
formuláře podle článku 86 tohoto nařízení vyplněné žadatelem;
c)
dokumenty týkající se námitky založené na tvrzení, že podmínky stanovené v článcích 7, 8 a 9 základního nařízení nebyly splněny.
Článek 25
Spolupráce mezi Úřadem a zkušebním úřadem
Zaměstnanci zkušebního úřadu, kteří jsou odpovědni za technické zkoušení, a zpravodaj jmenovaný podle čl. 8 odst. 1 spolupracují ve všech fázích technického zkoušení. Spolupráce se týká alespoň těchto oblastí:
a)
kontroly provádění technického zkoušení, včetně prohlídek lokalit zkušebních pozemků a kontrolní metody užívané zpravodajem;
b)
informací od zkušebního úřadu o podrobnostech jakéhokoliv předchozího odevzdání odrůdy, aniž je dotčeno další šetření prováděné Úřadem, a
c)
předběžných zpráv o každém vegetačním období předkládaných Úřadu zkušebním úřadem.
Článek 26
Forma zpráv o zkoušení
1. Zprávu o zkoušení uvedenou v článku 57 základního nařízení podepisuje odpovědný zaměstnanec zkušebního úřadu a tato zpráva výslovně potvrzuje výhradní dispoziční práva Úřadu podle čl. 57 odst. 4 základního nařízení.
2. Odstavec 1 se obdobně použije na jakékoliv předběžné zprávy předkládané Úřadu. Zkušební úřad vydává kopii každé předběžné zprávy přímo žadateli.
Článek 27
Ostatní zprávy o zkoušení
1. Zpráva o výsledcích jakéhokoliv technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí v členském státě jedním z úřadů odpovědných podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení za dotyčné druhy, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí, pokud:
a)
materiál dodaný pro technické zkoušení splňuje z hlediska množství i kvality veškeré normy, stanovené podle čl. 55 odst. 4 základního nařízení;
b)
technické zkoušení bylo provedeno způsobem, který odpovídá pověření správní rady podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení a který je v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 uvedeného nařízení a článků 22 a 23 tohoto nařízení;
c)
Úřad měl možnost sledovat provádění dotyčného technického zkoušení a
d)
v případě, že závěrečná zpráva není okamžitě k dispozici, jsou Úřadu před předložením zprávy o zkoušení poskytnuty průběžné zprávy o každém vegetačním období.
2. Pokud se Úřad domnívá, že zpráva o zkoušení uvedená v odstavci 1 nepředstavuje dostatečný základ pro rozhodnutí, může po konzultaci žadatele a zkušebního úřadu použít postup stanovený v článku 55 základního nařízení.
3. Úřad a všechny příslušné odrůdové úřady členských států si poskytují správní pomoc tak, že pro účely hodnocení odlišnosti, uniformity a stálosti odrůdy na žádost poskytnou zprávy o zkoušení této odrůdy. Za poskytnutí této zprávy si Úřad a příslušný odrůdový úřad účtují určitou částku, na které se dohodnou.
4. Zpráva o výsledcích technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí ve třetí zemi, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí za předpokladu, že technické zkoušení splňuje podmínky stanovené v písemné dohodě mezi Úřadem a příslušným orgánem této třetí země. Tyto podmínky zahrnují alespoň:
a)
podmínky týkající se materiálu, uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
podmínku, že technické zkoušení bylo provedeno v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 základního nařízení;
c)
podmínku, že Úřad měl příležitost posoudit vhodnost prostředků k provedení technického zkoušení u dotyčných druhů v této třetí zemi a sledovat provedení dotyčného technického zkoušení, a
d)
podmínky související s dostupností zpráv, stanovené v odst. 1 písm. d).
Oddíl 3
Název odrůdy
Článek 28
Návrh na název odrůdy
Návrh na název odrůdy se podává a podepisuje na Úřadě, avšak pokud návrh doprovází žádost o odrůdové právo Společenství podaná u pověřeného vnitrostátního subjektu nebo úřadovny zřízené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení, podává se ve dvojím vyhotovení.
Úřad bezplatně poskytne formulář pro účely podání návrhu na název odrůdy.
Je-li návrh na název odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem tohoto nařízení.
Článek 29
Posouzení návrhu
1. Pokud není návrh připojen k žádosti o odrůdové právo Společenství nebo pokud Úřad nemůže schválit navržený název odrůdy, sdělí Úřad neprodleně tuto skutečnost žadateli a vyzve ho, aby předložil návrh nebo nový návrh, a uvede následky nesplnění takového požadavku.
2. Pokud Úřad po přijetí výsledků technického zkoušení podle čl. 57 odst. 1 základního nařízení stanoví, že žadatel nepodal žádný návrh na název odrůdy, neprodleně zamítne žádost o odrůdové právo Společenství podle čl. 61 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
Článek 30
Obecné zásady označování odrůdy
Správní rada přijme obecné zásady, kterými stanoví jednotná a přesná kritéria pro stanovení překážek, které brání rodovému názvu odrůdy uvedenému v č. 63 odst. 3 a 4 základního nařízení.
KAPITOLA II
Řízení o námitce
Článek 31
Podání námitky
1. Námitky podle článku 59 základního nařízení obsahují:
a)
jméno žadatele a spisové číslo žádosti, vůči které je námitka podávána;
b)
označení strany podávající námitku jako účastníka řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
c)
pokud strana podávající námitku jmenovala zástupce v řízení, jeho jméno a adresu;
d)
tvrzení uvedené v čl. 59 odst. 3 základního nařízení, na němž se zakládá námitka, a náležitosti, důkazy a argumenty uváděné na podporu námitky.
2. Je-li ke stejné žádosti o odrůdové právo Společenstvím podáno více námitek, může Úřad tyto námitky spojit do jednoho řízení.
Článek 32
Zamítnutí námitky
1. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s čl. 59 odst. 1 a 3 základního nařízení nebo s čl. 31 odst. 1 písm. d) tohoto nařízení nebo že žádost, proti které je podána, dostatečně neidentifikuje, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nejsou tyto nedostatky odstraněny ve lhůtě, kterou stanoví.
2. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s jinými ustanoveními základního nařízení nebo tohoto nařízení, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nebyly tyto nedostatky odstraněny před uplynutím lhůty pro podání námitky.
KAPITOLA III
Zachování odrůdových práv Společenství
Článek 33
Povinnosti držitele podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení
1. Držitel umožní kontrolu materiálu dotyčné odrůdy nebo místa, kde je zachována její identita, za účelem získání informací nezbytných k posouzení, zda je odrůda zachována v nezměněném stavu podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
2. Držitel je povinen vést písemné záznamy, které umožňují ověřit příslušná opatření uvedená v čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
Článek 34
Technické ověření chráněné odrůdy
Aniž je dotčen čl. 87 odst. 4 základního nařízení, provede se technické ověření chráněné odrůdy podle obecných zásad zkoušení, které byly řádně použity při udělení odrůdového práva této odrůdě. Články 22 a 24 až 27 tohoto nařízení se obdobně použijí na Úřad, zkušební úřad a držitele.
Článek 35
Další materiál pro technické prověření
Pokud držitel předloží materiál odrůdy podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení, může zkušební úřad se souhlasem Úřadu prověřit předkládaný materiál přezkoumáním ostatního materiálu, který byl odebrán z hospodářství, kde je držitelem nebo s jeho souhlasem materiál odrůdy vyráběn, nebo z materiálu, který držitel prodává nebo je prodáván s jeho souhlasem nebo odebrán úředními subjekty členského státu v rámci jejich pravomocí.
Článek 36
Změny názvu odrůdy
1. Pokud je podle článku 66 základního nařízení nezbytné změnit název odrůdy, sdělí Úřad držiteli důvody, stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh na změnu názvu odrůdy, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
2. Pokud Úřad nemůže schválit změnu názvu odrůdy, sdělí to neprodleně držiteli, znovu stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
3. Články 31 a 32 tohoto nařízení se obdobně použijí i na námitku podanou podle čl. 66 odst. 3 základního nařízení.
4. Je-li návrh na změnu názvu odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
KAPITOLA IV
Licence společenství udělované Úřadem
Oddíl 1
Nucené licence podle článku 29 základního nařízení
Článek 37
Žádosti o nucenou licenci
1. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
d)
prohlášení obsahující daný veřejný zájem, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu uvedeného veřejného zájmu;
e)
v případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení navržení kategorie osob, kterým se nucená licence udělí, včetně zvláštních požadavků týkajících se této kategorie osob;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet.
2. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
e)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
f)
prohlášení obsahující důvody, proč v porovnání s chráněnou odrůdou daný biotechnologický vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu patentového nároku;
g)
návrh oblasti územní působnosti licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
3. Žádost o křížovou licenci podle čl. 29 odst. 5a druhého pododstavce základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
úřední dokument dokazující, že držiteli odrůdového práva byla udělena nucená licence pro patentovaný biotechnologický vynález;
e)
návrh druhu úkonů, na které se křížová licence vztahuje;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
g)
návrh oblasti územní působnosti křížové licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
4. Žádost o nucenou licenci musí obsahovat dokumenty dokládající, že žadatel již držitele odrůdového práva neúspěšně požádal o smluvní užívací právo. Je-li žadatelem o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení Komise nebo členský stát, může Úřad v případě vyšší moci tuto podmínku zrušit.
5. Žádost o nucenou licenci se považuje za neúspěšnou ve smyslu odstavce 4, pokud:
a)
odpůrce - držitel závazně neodpověděl osobě usilující o takové právo v přiměřené lhůtě nebo
b)
odpůrce - držitel odmítl udělit smluvní licenci osobě, která o něj usiluje, nebo
c)
odpůrce - držitel nabídl licenci osobě, která o ni usiluje, za zjevně nevýhodných podmínek, včetně poplatků za užívání, nebo za podmínek, které jsou z celkového hlediska zjevně nevýhodné.
Článek 38
Přezkoumání žádosti o nucenou licenci
1. Ústní jednání a dokazování se zpravidla konají zároveň.
2. Žádosti o další jednání jsou nepřípustné s výjimkou těch žádostí, které vycházejí z okolností, které se během jednání nebo po něm změnily.
3. Úřad před přijetím rozhodnutí vyzve dané strany ke smíru ve věci smluvní licence. Úřad popřípadě předloží návrh takového smíru.
Článek 39
Trvání odrůdového práva Společenství během řízení
1. Pokud bylo zahájení řízení ohledně nároku uvedeného v čl. 98 odst. 1 základního nařízení vůči držiteli zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství, může Úřad pozastavit řízení o udělení nucené licence. Řízení se obnoví až po zápisu pravomocného rozsudku nebo jiného způsobu ukončení řízení do stejného rejstříku.
2. Je-li převod odrůdového práva Společenství pro Úřad závazný, vstoupí nový držitel na žádost žadatele do řízení jako jeho účastník, pokud žadatel neúspěšně žádal nového držitele o licenci a učinil tak do dvou měsíců od přijetí oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Žádost žadatele musí obsahovat písemné důkazy, které dostatečně prokazují jeho neúspěšný pokus a popřípadě i jednání nového držitele.
3. V případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení vstupuje nový držitel do řízení jako jeho účastník. Odstavec 1 tohoto článku se nepoužije.
Článek 40
Obsah rozhodnutí o žádosti
Písemné rozhodnutí podepisuje předseda Úřadu. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává Úřad;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména členů výboru, kteří se zúčastnili řízení;
d)
jména účastníků řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
odkaz na stanovisko správní rady;
f)
sporné otázky pro rozhodnutí;
g)
shrnutí skutkového stavu;
h)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
i)
příkaz Úřadu; v případě potřeby příkaz obsahuje výčet činností, na které se vztahuje nucená licence, zvláštní podmínky s ní spojené a kategorie osob, včetně případných zvláštních požadavků týkajících se této kategorie.
Článek 41
Udělení nucené licence
1. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení obsahuje důvody veřejného zájmu.
2. Veřejný zájem představují zejména tyto důvody:
a)
ochrana života nebo zdraví lidí, zvířat nebo rostlin;
b)
potřeba zásobit trh materiálem se zvláštními vlastnostmi;
c)
potřeba zachovat pobídku pro další pěstování vylepšených odrůd.
3. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení obsahuje důvody, proč daný vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu. Zejména následující výčet odůvodnění může představovat důvody, proč daný vynález v porovnání s chráněnou odrůdou představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu:
a)
zlepšení technologií obdělávání;
b)
zlepšení životního prostředí;
c)
zlepšení technologií pro využití genetické biologické rozmanitosti;
d)
zlepšení jakosti;
e)
zlepšení výnosu;
f)
zlepšení rezistence;
g)
zlepšení přizpůsobení se specifickým klimatickým podmínkám a/nebo podmínkám životního prostředí.
4. Nucená licence není výlučná.
5. Nucená licence nesmí být postoupena, pokud se nejedná o postoupení spolu s částí podniku, která nucenou licenci užívá, nebo za podmínek stanovených v čl. 29 odst. 5 základního nařízení, spolu s postoupením práv na v podstatě odvozenou odrůdu.
Článek 42
Podmínky, které musí splnit osoba, jíž je nucená licence udělena
1. Aniž jsou dotčeny ostatní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 3 základního nařízení, musí mít osoba, jíž je nucená licence udělena, odpovídající finanční a technické prostředky k užití nucené licence.
2. Splnění podmínek spojených s nucenou licencí a stanovených v rozhodnutí o této licenci se považuje za „podmínku“ ve smyslu čl. 29 odst. 4 základního nařízení.
3. Úřad stanoví, že osoba, jíž je nucená licence udělena, nesmí podat žalobu na porušení odrůdového práva Společenství, pokud držitel do dvou měsíců od vyzvání neodmítne nebo neopomene žalobu podat.
Článek 43
Kategorie osob splňujících zvláštní podmínky podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení
1. Osoba, která zamýšlí užít nucenou licenci a která patří do kategorie osob splňujících zvláštní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 2 základního nařízení, sdělí svůj úmysl Úřadu a držiteli doporučeným dopisem s doručenkou. Toto prohlášení obsahuje:
a)
jméno a adresu dané osoby podle podmínek vztahujících se na účastníky řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
b)
důkaz o splnění zvláštních podmínek;
c)
výčet činností, které budou prováděny, a
d)
ujištění, že tato osoba má odpovídající finanční prostředky a informace o technických možnostech k užití nucené licence.
2. Pokud tato osoba splnila podmínky týkající se prohlášení uvedeného v odstavci 1, Úřad ji na požádání zapíše do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Před tímto zápisem tato osoba nemá na používání nucené licence nárok. Zápis se sdělí této osobě a držiteli.
3. Ustanovení čl. 42 odst. 3 se obdobně vztahuje na osobu zapsanou do Rejstříku odrůdových práv Společenství podle odstavce 2 tohoto článku. Jakýkoliv rozsudek nebo jiný způsob ukončení soudního sporu pro protiprávní jednání se vztahuje na ostatní osoby, které byly nebo budou zapsány.
4. Zápis uvedený v odstavci 2 může být vymazán pouze z toho důvodu, že se po uplynutí více než jednoho roku od udělení nucené licence a ve lhůtě stanovené v tomto rozhodnutí změnily zvláštní podmínky stanovené v rozhodnutí o udělení nucené licence nebo finanční či technické prostředky stanovené v odstavci 2. Výmaz zápisu se sdělí zapsané osobě a držiteli.
Oddíl 2
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
Článek 44
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
1. Žádost o smluvní nevýlučné užívací právo od nového držitele podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení se podává v případě bývalého držitele do dvou měsíců nebo v případě osoby požívající užívací právo do čtyř měsíců od obdržení oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství.
2. Žádost o udělení užívacího práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení musí obsahovat dokumenty dokládající neúspěšnou žádost uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Ustanovení čl. 37 odst. 1 písm. a), b), c) a odst. 5, článku 38, čl. 39 odst. 3, článku 40 s výjimkou písmene f), čl. 41 odst. 3 a 4 a článku 42 tohoto nařízení se použijí obdobně.
HLAVA III
ŘÍZENÍ PŘED ODVOLACÍM SENÁTEM
Článek 45
Obsah odvolání
Odvolání musí obsahovat:
a)
označení odvolatele jako účastníka řízení podle článku 2;
b)
spisové číslo rozhodnutí, proti kterému je odvolání podáváno, a určení, v jakém rozsahu je požadována změna nebo zrušení rozhodnutí.
Článek 46
Potvrzení o přijetí odvolání
Jakmile Úřad obdrží odvolání, označí je spisovým číslem odvolacího řízení a dnem přijetí a oznámí odvolateli lhůtu pro určení důvodů odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 47
Účast na odvolacím řízení
1. Úřad neprodleně předá kopii odvolání označenou spisovým číslem a dnem přijetí účastníkům řízení, kteří se účastnili řízení před Úřadem.
2. Účastníci řízení uvedení v odstavci 1 mohou přistoupit jako účastníci odvolacího řízení do dvou měsíců od obdržení kopie odvolání.
Článek 48
Úloha Úřadu
1. Orgán Úřadu ve smyslu čl. 70 odst. 1 základního nařízení a předseda odvolacího senátu zajistí vnitřními přípravnými opatřeními, aby odvolací senát mohl případ přezkoumat neprodleně poté, co mu je postoupen; předseda před tímto postoupením zejména vybere další dva členy podle čl. 46 odst. 2 základního nařízení a jmenuje zpravodaje.
2. Před postoupením případu odvolacímu senátu zašle orgán Úřadu uvedený v čl. 70 odst. 1 základního nařízení neprodleně kopii dokumentů přijatých od účastníka odvolacího řízení ostatním účastníkům odvolacího řízení.
3. Prezident Úřadu před postoupením případu odvolacímu senátu zajistí zveřejnění informací uvedených v článku 89.
Článek 49
Zamítnutí odvolání jako nepřípustného
1. Pokud odvolání nevyhovuje ustanovením základního nařízení, zejména článkům 67, 68 a 69 základního nařízení nebo ustanovením tohoto nařízení, zejména článku 45 tohoto nařízení, odvolací senát o tom uvědomí odvolatele a požádá ho, aby zjištěné nedostatky odstranil podle možností ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné nedostatky odvolání včas odstraněny, odvolací senát odvolání zamítne jako nepřípustné.
2. Je-li odvolání podáno proti rozhodnutí Úřadu, proti kterému je rovněž podána žaloba podle článku 74 základního nařízení, odvolací senát se souhlasem odvolatele neprodleně předá odvolání jako žalobu k Soudnímu dvoru Evropských společenství; pokud odvolatel nesouhlasí, zamítne odvolání jako nepřípustné. V případě předání odvolání k Soudnímu dvoru se podle článku 46 tohoto nařízení takové odvolání považuje za podané k Soudnímu dvoru dnem přijetí Úřadem.
Článek 50
Ústní jednání
1. Po postoupení věci odvolacímu senátu předvolá předseda odvolacího senátu neprodleně účastníky odvolacího řízení k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení, a upozorní je na obsah čl. 59 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Ústní jednání a dokazování se zpravidla koná současně.
3. Žádosti o další projednávání jsou nepřípustné s výjimkou žádostí vycházejících z okolností, které se během nebo po projednávání změnily.
Článek 51
Přezkoumání odvolání
Pokud není stanoveno jinak, ustanovení týkající se řízení před Úřadem se obdobně použijí na odvolací řízení; účastníci řízení jsou v tomto ohledu považování za účastníky odvolacího řízení.
Článek 52
Rozhodnutí o odvolání
1. Do tří měsíců od uzavření ústního jednání je účastníkům odvolacího řízení některým ze způsobů uvedených v čl. 64 odst. 3 zasláno písemné rozhodnutí o odvolání.
2. Rozhodnutí podepisuje předseda odvolacího senátu a zpravodaj jmenovaný podle čl. 48 odst. 1. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává odvolací senát;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména předsedy a ostatních členů odvolacího senátu, kteří se zúčastnili odvolacího řízení;
d)
jména účastníků odvolacího řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
sporné otázky pro rozhodnutí;
f)
shrnutí skutkového stavu;
g)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
h)
příkaz odvolacího senátu, v případě potřeby včetně rozhodnutí o rozdělení nákladů nebo uhrazení poplatků.
3. Písemné rozhodnutí odvolacího senátu obsahuje oznámení, že další opravný prostředek je možný, spolu se stanovením lhůty pro podání takového dalšího opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
HLAVA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE ŘÍZENÍ
KAPITOLA I
Rozhodnutí, sdělení a dokumenty
Článek 53
Rozhodnutí
1. Rozhodnutí Úřadu je opatřeno podpisem a uvedením jména zaměstnance řádně zmocněného prezidentem Úřadu podle článku 35 základního nařízení.
2. Pokud se před Úřadem koná ústní jednání, může být rozhodnutí vyhlášeno ústně. Následně se účastníkům řízení zasílá písemné rozhodnutí v souladu s článkem 64.
3. Rozhodnutí Úřadu, proti nimž lze podat odvolání podle článku 67 základního nařízení nebo přímý opravný prostředek podle článku 74 základního nařízení, uvádějí možnost takového odvolání nebo přímého opravného prostředku a lhůtu pro podání takového odvolání nebo přímého opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
4. Jazykové chyby, chyby v psaní a zjevné nesprávnosti v rozhodnutí se opraví.
Článek 54
Osvědčení o odrůdovém právu Společenství
1. Pokud Úřad udělí odrůdové právo Společenství, vydá spolu s rozhodnutím o jeho udělení osvědčení o odrůdovém právu Společenství, které slouží jako důkaz tohoto udělení.
2. Úřad vydá osvědčení o odrůdovém právu Společenství v jakémkoliv jazyce nebo jazycích Evropské unie, požadovaných držitelem.
3. Na žádost může Úřad vydat oprávněné osobě kopii, pokud prokáže, že originál osvědčení byl ztracen nebo zničen.
Článek 55
Sdělení
Pokud není stanoveno jinak, jakékoliv sdělení Úřadu nebo zkušebního úřadu musí obsahovat jméno příslušného zaměstnance.
Článek 56
Právo na slyšení
1. Pokud Úřad zjistí, že rozhodnutí nesmí být za daných podmínek přijato, oznámí zjištěné nedostatky účastníkovi řízení a požádá ho o odstranění těchto nedostatků ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné a oznámené nedostatky odstraněny včas, přistoupí Úřad k přijetí rozhodnutí.
2. Pokud Úřad obdrží od účastníka řízení připomínky, sdělí je ostatním účastníkům řízení a požádá je, považuje-li to za nezbytné, aby mu odpověděli ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud neobdrží odpověď včas, nebude brát v úvahu žádný dokument došlý později.
Článek 57
Dokumenty předkládané účastníky řízení
1. Veškeré dokumenty, které účastník řízení předkládá, se podávají poštou, osobně nebo elektronickými prostředky.
Podrobnosti týkající se elektronického podávání stanoví prezident Úřadu.
2. Za den přijetí jakéhokoliv dokumentu předkládaného účastníky řízení se považuje den, kdy je dokument skutečně přijat v prostorách Úřadu, nebo v případě dokumentu podaného elektronickými prostředky den, kdy Úřad dokument elektronicky přijme.
3. S výjimkou dokumentů, které tvoří přílohu, musí dokumenty podepsat účastníci řízení nebo jejich zástupci v řízení.
Je-li dokument podáván Úřadu elektronickými prostředky, musí obsahovat elektronický podpis.
4. Pokud není dokument řádně podepsán nebo je-li přijatý dokument neúplný či nečitelný nebo pokud má Úřad pochybnosti ohledně správnosti dokumentu, Úřad odesílatele o této skutečnosti vyrozumí a vyzve jej, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložil originál dokumentu podepsaný v souladu s odstavcem 3 nebo aby opětovně zaslal kopii originálu.
Je-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, považuje se takový podepsaný nebo opětovně zaslaný dokument za přijatý dnem přijetí prvního dokumentu. Není-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, má se za to, že dokument nebyl přijat.
5. Dokumenty, které musí být předány ostatním účastníkům řízení i dotyčnému zkušebnímu úřadu, nebo dokumenty týkající se dvou nebo více žádostí o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo, musí být předloženy v dostatečném počtu kopií. Chybějící kopie se pořizují na náklady účastníka řízení.
První pododstavec se nevztahuje na dokumenty předkládané elektronickými prostředky.
Článek 58
Písemné doklady
1. Doklady o pravomocných rozsudcích nebo rozhodnutích, jiných než jsou rozhodnutí Úřadu, nebo ostatní písemné doklady předkládané účastníky řízení mohou být poskytnuty prostřednictvím předložení neověřené kopie.
2. Má-li Úřad pochybnosti ohledně pravosti dokladů uvedených v odstavci 1, může požádat o předložení originálu nebo ověřené kopie.
KAPITOLA II
Ústní jednání a dokazování
Článek 59
Předvolání k ústnímu jednání
1. Účastníci řízení jsou předvoláváni k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení a upozorněni na odstavec 2 tohoto nařízení. Předvolání se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení a Úřad nedohodnou na kratší lhůtě.
2. Pokud se účastník řízení, který byl řádně předvolán k ústnímu jednání před Úřadem, nedostaví, řízení může pokračovat bez něj.
Článek 60
Dokazování prováděné Úřadem
1. Pokud Úřad považuje za nezbytné vyslechnout účastníky řízení, svědky nebo znalce nebo provést kontrolu, přijme za tímto účelem rozhodnutí a stanoví prostředky, jimiž zamýšlí získat důkazy a důležité údaje, jež mají být dokázány, a den, doba a místo konání ústního jednání nebo kontroly. Pokud výpovědi svědků a znalců žádá účastník řízení, Úřad ve svém rozhodnutí uvede lhůtu, ve které musí účastník řízení, který podal tuto žádost, oznámit Úřadu jména a adresy svědků a znalců, které si účastník řízení přeje vyslechnout.
2. Předvolání účastníků řízení, svědků nebo znalců k dokazování se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení nedohodnou s Úřadem na kratší lhůtě. Předvolání musí obsahovat:
a)
výpis z rozhodnutí uvedeného v odstavci 1, zejména s vyznačením dne, doby a místa nařízeného šetření a kteří účastníci řízení, svědci a znalci mají být vyslechnuti;
b)
jména účastníků řízení a práva, kterých se mohou svědci nebo znalci podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 dovolávat;
c)
oznámení, že účastník řízení, svědek nebo znalec může požádat o výslech příslušným soudním nebo jiným orgánem v zemi jeho trvalého bydliště, a žádost, aby informoval Úřad ve lhůtě stanovené Úřadem, že je připraven před něj předstoupit.
3. Dříve, než může být účastník řízení, svědek nebo znalec slyšen, musí být informován, že Úřad může požádat příslušný soudní nebo jiný orgán ve státě jeho trvalého bydliště o přezkoumání jeho svědectví pod přísahou nebo jinou závaznou formou.
4. Účastníci řízení jsou informováni o výslechu svědka nebo znalce před příslušným soudním nebo jiným orgánem. Mají právo být přítomni a klást prostřednictvím orgánu nebo přímo otázky účastníkům řízení, svědkům a znalcům, kteří podávají svědectví.
Článek 61
Pověření znalců
1. Úřad rozhodne, v jaké podobě bude předložena zpráva vypracovaná znalcem, kterého jmenuje.
2. Pověření znalce obsahuje:
a)
přesný popis jeho úkolu;
b)
lhůtu stanovenou pro podání posudku;
c)
jména účastníků řízení;
d)
odkaz na nároky, které mu podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 náleží.
3. Úřad může pro účely znaleckého posudku nařídit zkušebnímu úřadu, který provedl technické zkoušení dotyčné odrůdy, aby v souladu s danými pokyny poskytl dostupný materiál. Je-li to nezbytné, může si Úřad rovněž vyžádat materiál od účastníků řízení nebo třetích osob.
4. Účastníkům řízení se poskytne kopie nebo popřípadě překlad písemného posudku.
5. Účastníci řízení mohou odmítnou znalecký posudek. Pak se obdobně použijí čl. 48 odst. 3 a čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
6. Na znalce jmenovaného Úřadem se obdobně použije čl. 13 odst. 2 a 3. Při jmenování Úřad uvědomí znalce o povinnosti mlčenlivosti.
Článek 62
Náklady na dokazování
1. Dokazování může být podmíněno složením záruky účastníkem řízení, který si takové důkazy vyžádal, u Úřadu ve výši, kterou stanoví Úřad na základě odhadu nákladů.
2. Svědci a znalci, kteří jsou předvoláni a kteří se dostaví do Úřadu, mají právo na příslušnou náhradu cestovních nákladů a nákladů spojených s pobytem. Může jim být poskytnuta záloha.
3. Svědci, kteří mají právo na náhradu podle odstavce 2, mají rovněž právo na příslušnou náhradu za ztrátu výdělku, a znalci, pokud nejsou zaměstnanci zkušebního úřadu, na odměnu za vykonanou práci. Tyto platby se poskytují svědkům po skončení dokazování a znalcům poté, co splní své povinnosti a úkoly.
4. Výplatu splatných částek podle odstavců 2 a 3 a v souladu s podrobnostmi a tarify stanovenými v příloze I provádí Úřad.
Článek 63
Zápis z ústního jednání a dokazování
1. Zápis z ústního jednání a dokazování obsahuje základní skutečnosti z ústního jednání nebo dokazování, příslušná prohlášení učiněná účastníky řízení, výpovědi účastníků řízení, svědků nebo znalců a výsledky veškerých zkoumání.
2. Zápis výpovědi svědka, znalce nebo účastníka řízení je přečten nahlas nebo předložen příslušným osobám ke kontrole. V zápise musí být uvedeno, že tato formální náležitost byla provedena a že osoba, která vypovídala, zápis schválila. Pokud zápis neschválí, musí být její námitka zaznamenána.
3. Zápis podepíše zaměstnanec, který jej vypracoval, a zaměstnanec, který vedl ústní jednání nebo dokazování.
4. Účastníci řízení obdrží kopii a popřípadě i překlad zápisu.
KAPITOLA III
Doručování
Článek 64
Obecná ustanovení o doručování
1. V řízeních před Úřadem jsou veškeré dokumenty, které Úřad doručuje účastníkům řízení, v podobě originálu, neověřené kopie originálního dokumentu nebo dokumentu vytištěného počítačem. Dokumenty přijímané od ostatních účastníků řízení mohou být doručovány v podobě neověřených kopií.
2. Pokud jeden nebo více účastníků řízení jmenují své zástupce v řízení, doručují se dokumenty podle odstavce 1 těmto zástupcům.
3. Doručení se provádí:
a)
poštou podle článku 65;
b)
předáním v Úřadě podle článku 66;
c)
veřejným oznámením podle článku 67 nebo
d)
elektronickými prostředky nebo za použití jakéhokoli jiného technického prostředku v souladu s druhým pododstavcem.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se elektronického doručování.
4. Dokumenty nebo jejich kopie, na jejichž doručování se použije článek 79 základního nařízení, se doručují poštou prostřednictvím doporučeného dopisu s doručenkou; rovněž je lze doručovat elektronickými prostředky, které určí prezident Úřadu.
Článek 65
Doručení poštou
1. Doručení adresátům, kteří nemají trvalé bydliště nebo sídlo nebo provozovnu ve Společenství a kteří nejmenovali zástupce v řízení podle článku 82 základního nařízení, se provádí zasláním dokumentů obyčejným dopisem na poslední známou adresu adresáta. Dopis je považován za doručený, i když se vrátí jako nedoručitelný.
2. Pokud se doručení provádí doporučeným dopisem, s doručenkou či bez ní, považuje se dopis za doručený adresátovi desátý den po jeho odeslání, pokud dopis adresáta nezastihl nebo ho zastihl později; v případě jakýchkoliv sporů přísluší Úřadu, aby stanovil, že dopis dospěl na místo svého určení nebo případně stanovil den, kdy byl dopis adresátovi doručen.
3. Doporučený dopis, s doručenkou či bez ní, se považuje za doručený, i když adresát odmítne dopis přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
4. Pokud se na doručení poštou nevztahují odstavce 1, 2 a 3, použijí se právní předpisy státu, na jehož území se doručení provádí.
Článek 66
Předání v Úřadě
V budově Úřadu může být dokument přímo předán adresátovi, který potvrdí jeho přijetí. Dokument se považuje za doručený, i když ho adresát odmítne přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
Článek 67
Veřejné oznámení
Pokud nelze zjistit adresu adresáta nebo se Úřadu ani na druhý pokus nepodařilo dokument doručit podle čl. 64 odst. 4, provede se doručení veřejným oznámením, které se zveřejní v pravidelně zveřejňované publikaci uvedené v článku 89 základního nařízení. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti vydání veřejného oznámení.
Článek 68
Mimořádné případy doručení
Pokud Úřad není schopen prokázat, že dokument, který dospěl ke svému adresátovi, byl řádně doručen, nebo pokud nebyla dodržena ustanovení týkající se doručení, dokument se považuje za doručený dnem, který Úřad stanoví za den přijetí.
KAPITOLA IV
Lhůty a přerušení řízení
Článek 69
Počítání lhůt
1. Lhůty se počítají v celých letech, měsících, týdnech a dnech.
2. Lhůty počínají běžet dnem následujícím po dni, kdy došlo k rozhodné události, kterou může být úkon nebo uplynutí jiné lhůty. Pokud není stanoveno jinak, je rozhodnou událostí přijetí doručovaného dokumentu, pokud úkon spočívá v doručení.
3. Odchylně od odstavce 2 počínají lhůty běžet patnáctým dnem ode dne zveřejnění příslušného úkonu, kterým je veřejné oznámení podle článku 67, rozhodnutí Úřadu, pokud není doručeno příslušné osobě, nebo jakýkoliv úkon účastníka řízení, jenž má být zveřejněn.
4. Je-li lhůta určena jedním rokem nebo více lety, uplyne v příslušném roce měsícem, který má stejný název, a dnem, který má stejné číslo jako měsíc a den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
5. Je-li lhůta určena jedním měsícem nebo více měsíci, uplyne v příslušném měsíci dnem, který má stejné číslo jako den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
6. Je-li lhůta určena jedním týdnem nebo více týdny, uplyne v příslušném týdnu dnem, který má stejný název jako den, kdy došlo k uvedené události.
Článek 70
Trvání lhůt
Pokud základní nařízení nebo toto nařízení stanoví, že lhůtu určuje Úřad, nesmí být tato lhůta kratší než jeden měsíc a delší než tři měsíce. Ve zvláštních případech lze tuto lhůtu na žádost předloženou před jejím uplynutím prodloužit až na šest měsíců.
Článek 71
Prodloužení lhůt
1. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy Úřad není otevřen pro přijetí dokumentů nebo kdy se v místě, kde Úřad sídlí, nedoručuje obyčejná pošta z důvodů jiných nebo těch, které jsou uvedeny v odstavci 2, prodlužuje se až do prvního dne, který následuje po dni, kdy je Úřad otevřen pro příjem dokumentů a kdy se doručuje obyčejná pošta. Dny uvedené v první větě stanoví a sdělí prezident Úřadu před započetím každého kalendářního roku.
2. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy je v členském státě nebo mezi členským státem a Úřadem přerušena nebo následně narušena dodávka pošty, lhůta se pro účastníky řízení, kteří mají trvalé bydliště, sídlo nebo provozovnu v dotyčném státě nebo mají zástupce v řízení se sídlem v tomto státě, prodlužuje až do prvního dne následujícího po skončení období přerušení nebo narušení. Pokud je dotyčným členským státem stát, ve kterém sídlí Úřad, vztahuje se toto ustanovení na všechny účastníky řízení. Délku přerušení nebo narušení stanoví a oznámí prezident Úřadu.
Pokud jde o dokumenty podávané elektronickými prostředky, první pododstavec se použije obdobně v případech, kdy dojde k přerušení spojení Úřadu s elektronickými komunikačními prostředky.
3. Odstavce 1 a 2 se obdobně vztahují na vnitrostátní subjekty nebo úřadovny pověřené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a pro zkušební úřady.
Článek 72
Přerušení řízení
1. Řízení před Úřadem se přerušuje:
a)
v případě smrti nebo chybějící způsobilosti žadatele, držitele ochrany odrůdy Společenství nebo žadatele o užívací právo udělované Úřadem nebo osoby zmocněné užívání tohoto práva nebo zástupce v řízení kterékoliv z těchto stran k právním úkonům nebo
b)
v případě dodatečně se vyskytnuvší právní překážky bránící takové osobě v pokračování v řízení před Úřadem z důvodů žaloby podané na jeho majetek.
2. Pokud byly do příslušného rejstříku zapsány nezbytné údaje o totožnosti osoby zmocněné pokračovat v řízení jako jeho účastník nebo zástupce v řízení, uvědomí Úřad takovou osobu a ostatní účastníky řízení, že se řízení obnovuje dnem, který stanoví Úřad.
3. Platné lhůty počínají znovu běžet dnem obnovení řízení.
4. Přerušením řízení není dotčeno provádění technického zkoušení nebo ověření dotyčné odrůdy zkušebním úřadem v případě, že byly Úřadu již zaplaceny příslušné poplatky.
KAPITOLA V
Zástupce v řízení
Článek 73
Jmenování zástupce v řízení
1. Jmenování zástupce v řízení se sdělí Úřadu. Toto sdělení obsahuje jméno a adresu zástupce v řízení; čl. 2 odst. 2 a 3 se použijí obdobně.
2. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 4, uvede se ve sdělení podle odstavce 1 rovněž skutečnost, že je zástupce zaměstnancem účastníka řízení. Zaměstnanec účastníka řízení nesmí být jmenován jako zástupce v řízení ve smyslu článku 82 základního nařízení.
3. Pokud nejsou splněny podmínky odstavců 1 a 2, považuje se sdělení za nedoručené.
4. Zástupce v řízení, jehož zmocnění skončilo, se i nadále považuje za zástupce v řízení, dokud není ukončení jeho zmocnění sděleno úřadu. S výhradou veškerých ustanovení, která stanovují opak, však pověření vůči úřadu končí úmrtím osoby, která ho udělila.
5. Pokud dva nebo více účastníků řízení, kteří nesdělili úřadu zástupce v řízení, postupují společně, za zástupce v řízení druhého či ostatních účastníků řízení se považuje ten účastník řízení, který je jako první uveden na žádosti o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo udělované úřadem nebo v námitce.
Článek 74
Plná moc zástupců v řízení
1. Pokud je úřadu sděleno jmenování zástupce v řízení, zašle se mu podepsaná plná moc, aby mohla být zařazena do spisů ve lhůtě, kterou stanoví Úřad, pokud není stanoveno jinak. Není-li plná moc zaslána včas, považuje se jakýkoliv procesní úkon provedený zástupcem v řízení za neplatný.
2. Plná moc se může vztahovat na jedno nebo více řízení a podává se v odpovídajícím počtu kopií. Je možno podat všeobecnou plnou moc, která umožňuje zástupci v řízení jednat ve všech řízeních strany, která ho pověřila. V tom případě postačí jediný dokument obsahující všeobecnou plnou moc.
3. Prezident Úřadu může stanovit obsah a bezplatně poskytnout formuláře plných mocí včetně všeobecných plných mocí podle odstavce 2.
KAPITOLA VI
Rozdělení a stanovení nákladů
Článek 75
Přiznání nákladů
1. Rozhodnutí ohledně nákladů je obsaženo v rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo v rozhodnutí o odvolání.
2. V případě přiznání nákladů podle čl. 85 odst. 1 základního nařízení rozhodne o tomto přiznání Úřad v odůvodnění rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo rozhodnutí o odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 76
Určení nákladů
1. Žádost o určení nákladů je přípustná pouze tehdy, pokud bylo přijato rozhodnutí, jehož se žádost týká, a pokud v případě odvolání proti takovému rozhodnutí odvolací senát rozhodl o tomto odvolání. K žádosti se přikládá vyúčtování nákladů s podpůrnými doklady.
2. Náklady mohou být určeny pouze v případě prokázání jejich věrohodnosti.
3. Pokud jeden účastník řízení způsobí náklady jinému účastníkovi řízení, je povinen uhradit pouze náklady uvedené v odstavci 4. Je-li úspěšný účastník řízení zastupován více než jedním zástupcem, poradcem nebo advokátem, nese neúspěšná strana náklady uvedené v odstavci 4 pouze za jednu osobu.
4. Náklady nezbytné k provedení řízení zahrnují:
a)
náklady svědků a znalců vyplácené Úřadem dotyčnému svědkovi nebo znalci;
b)
cestovní náklady a náklady spojené s pobytem účastníkovi řízení a zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován zástupcem v řízení před Úřadem, v rámci příslušného tarifu platného pro svědky a znalce uvedeného v příloze I;
c)
odměnu zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován jako zástupce v řízení účastníka řízení před Úřadem, v rámci tarifů uvedených v příloze I.
Článek 77
Dohoda o nákladech
V případě dohody o nákladech podle čl. 85 odst. 4 základního nařízení Úřad potvrdí takovou dohodu ve sdělení účastníkům řízení. Pokud toto sdělení potvrzuje i dohodu, pokud jde o částku, která má být zaplacena, je žádost o určení nákladů nepřípustná.
HLAVA V
INFORMACE POSKYTOVANÉ VEŘEJNOSTI
KAPITOLA I
Rejstříky, nahlížení do spisů a publikace
Oddíl 1
Rejstříky
Článek 78
Zápisy týkající se řízení a odrůdových práv Společenství, které mají být zapsány do rejstříků
1. Do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství se zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
den zveřejnění, je-li toto zveřejnění důležité pro stanovení lhůt;
b)
jakékoliv námitky spolu se dnem, jménem a adresou strany, která podala námitky, a jeho zástupce v řízení;
c)
právo přednosti (den a stát podání předchozí žádosti);
d)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 4 a čl. 99 základního nařízení a týkající se nároku na odrůdové právo Společenství, stejně jako pravomocná rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
2. Na žádost se do Rejstříku odrůdových práv Společenství zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
udělení odrůdového práva Společenství jako záruky nebo předmětu jakéhokoliv jiného věcného práva nebo
b)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 1 a 2 a článku 99 základního nařízení a týkající se odrůdového práva Společenství, pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Prezident Úřadu rozhodne o podrobnostech zápisů, jež mají být provedeny, a může rozhodnout o dalších podrobnostech, jež mají být zapsány do rejstříků pro účely řízení Úřadu.
Prezident Úřadu stanoví podobu rejstříků. Rejstříky mohou být vedeny v podobě elektronické databáze.
Článek 79
Zápis převodu odrůdového práva Společenství
1. Převod odrůdového práva Společenství se zapisuje do Rejstříku odrůdových práv Společenství na základě předložení písemného dokladu o převodu nebo oficiálních dokumentů potvrzujících převod nebo na základě takových výpisů z uvedených dokumentů, které jsou dostačující pro potvrzení převodu. Úřad zakládá kopii těchto písemných dokladů do svých spisů.
Prezident Úřadu stanoví, v jaké podobě a za jakých podmínek mají být tyto písemné doklady zakládány do spisů Úřadu.
2. Zápis převodu může být zamítnut pouze v případě nesplnění podmínek stanovených v odstavci 1 a v článku 23 základního nařízení.
3. Odstavce 1 a 2 se vztahují na jakýkoliv převod nároku na odrůdové právo Společenství, byla-li žádost o něj zapsána do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Odkazem na Rejstřík odrůdových práv Společenství se rozumí odkaz na Rejstřík žádostí o odrůdová práva Společenství.
Článek 80
Podmínky pro zápis do rejstříků
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení základního nařízení nebo tohoto nařízení, může žádost o zápis do rejstříků nebo výmaz zápisu podat každá osoba s právním zájmem. Žádost se podává písemně spolu s podpůrnými doklady.
Článek 81
Podmínky pro zvláštní zápisy do rejstříků
1. Pokud je odrůdové právo Společenství, pro které je podána žádost nebo které je uděleno, součástí konkurzního nebo podobného řízení, provede se jeho zápis do Rejstříku odrůdových práv Společenství bezplatně na žádost příslušného vnitrostátního orgánu. Tento zápis se rovněž na žádost příslušného vnitrostátního orgánu bezplatně vymaže.
2. Odstavec 1 se obdobně vztahuje na podání žaloby ve věci nároků uvedených v článcích 98 a 99 základního nařízení, na pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Pokud se odrůdy rozdělují na původní a v podstatě odvozené, mohou žádost o zápis podat účastníci řízení společně nebo individuálně. V případě žádosti pouze jednoho účastníka řízení musí žádost obsahovat dostatečné písemné doklady podle čl. 87 odst. 2 písm. h) základního nařízení, aby nahradila žádost druhého účastníka.
4. Je-li podána žádost o zápis smluvního výlučného užívacího práva nebo odrůdového práva Společenství, které jsou poskytnuté jako záruka nebo jako předmět věcného práva, musí tato žádost obsahovat dostatečné písemné doklady.
Článek 82
Nahlížení do rejstříků ze strany veřejnosti
1. Veřejnost může do rejstříků nahlížet v sídle Úřadu.
Přístup k rejstříkům a dokumentům v nich obsaženým se povolí za stejných podmínek, které platí pro přístup k dokumentům Úřadu ve smyslu článku 84.
2. Nahlížení do rejstříků na místě je bezplatné.
Vyhotovování a zasílání výpisů z rejstříků v podobě, která vyžaduje takové zpracovávání údajů či manipulaci s nimi, jež nejsou pouhou reprodukcí dokumentu či jeho částí, podléhá zaplacení poplatku.
3. Předseda úřadu může rovněž veřejnosti umožnit nahlížet do rejstříků v sídlech vnitrostátních orgánů nebo v úřadovnách pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Oddíl 2
Uchovávání spisů, nahlížení do nich a pěstování odrůd
Článek 83
Uchovávání spisů
1. Dokumenty v podobě originálů nebo kopií vztahující se k řízením se uchovávají ve spisech, přičemž každému řízení je přiděleno spisové číslo, s výjimkou dokumentů týkajících se vyloučení členů odvolacího senátu nebo zaměstnanců Úřadu či dotyčného zkušebního úřadu nebo námitek vůči nim, které se uchovávají zvlášť.
2. Úřad si ponechává jednu kopii spisu uvedeného v odstavci 1 (spisová kopie), která se považuje za správnou a úplnou kopii spisu. Zkušební úřad si může ponechat kopii dokumentů vztahujících se k těmto řízením (kontrolní kopie), ale musí kdykoliv zajistit dodání originálů, které nemá Úřad k dispozici.
3. Originály dokumentů předkládaných účastníky řízení, které tvoří základ jakýchkoli elektronických spisů, mohou být po uplynutí určité doby od jejich převzetí Úřadem zlikvidovány.
4. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se formy, v níž mají být spisy uchovávány, doby, po kterou mají být uchovávány, a doby uvedené v odstavci 3.
Článek 84
Přístup k dokumentům Úřadu
1. Správní rada přijme praktická opatření pro přístup k dokumentům Úřadu, včetně rejstříků.
2. Správní rada určí kategorie dokumentů Úřadu, ke kterým bude mít veřejnost přímý přístup, neboť budou zveřejněny, a to i elektronickou cestou.
Článek 85
Kontrola pěstování odrůd
1. Písemná žádost o kontrolu pěstování odrůd se podává Úřadu. Přístup ke zkušebním pozemkům zajistí se souhlasem Úřadu zkušební úřad.
2. Aniž je dotčen čl. 88 odst. 3 základního nařízení, není ustanoveními tohoto nařízení dotčen neomezený přístup ke kontrolním pozemkům, pokud jsou všechny pěstované odrůdy kódované, pokud zmocněný zkušební úřad přijal příslušná Úřadem schválená opatření proti odebrání materiálu a pokud jsou k zabezpečení práv žadatele nebo držitele odrůdového práva Společenství přijata všechna nezbytná opatření.
3. Prezident Úřadu může stanovit podrobnosti postupu kontroly pěstovaných odrůd a může revidovat bezpečnostní opatření, která je třeba zajistit podle odstavce 2.
Článek 86
Důvěrné údaje
Pro účely zachování důvěrných údajů poskytne Úřad bezplatně žadateli o odrůdové právo Společenství formuláře pro podání žádosti o utajení všech údajů týkajících se složek podle čl. 88 odst. 3 základního nařízení.
Oddíl 3
Publikace
Článek 87
Úřední věstník
1. Publikace, která je podle článku 89 základního nařízení vydávána nejméně jednou za dva měsíce, se nazývá Úřední věstník Odrůdového úřadu Společenství (dále jen „úřední věstník“).
2. Úřední věstník rovněž obsahuje údaje zapisované do rejstříků podle čl. 78 odst. 1 písm. c) a d), čl. 78 odst. 2 a podle článku 79.
3. Prezident Úřadu určí způsob vydávání úředního věstníku.
Článek 88
Zveřejnění žádostí o udělení užívacích práv udělovaných Úřadem a rozhodnutí o nich
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí žádosti o udělení užívacího práva udělovaného Úřadem a doručení rozhodnutí ohledně takové žádosti, jména a adresy účastníků řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí. V případě rozhodnutí o udělení nucené licence se zveřejní i obsah takového rozhodnutí.
Článek 89
Zveřejnění odvolání a rozhodnutí o odvolání
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí odvolání a vydání rozhodnutí o odvolání, jména a adresy účastníků odvolacího řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí.
KAPITOLA II
Správní a právní spolupráce
Článek 90
Sdělování informací
1. Informace, které se vyměňují podle článku 90 základního nařízení, si orgány uvedené v uvedeném ustanovení sdělují přímo.
2. Sdělení informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení Úřadem nebo Úřadu se může uskutečnit prostřednictvím příslušných úřadů pro odrůdová práva členských států, a to bezplatně.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje na sdělování informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení zkušebním úřadem nebo zkušebnímu úřadu. Úřad obdrží kopii takového sdělení.
Článek 91
Nahlížení do spisů prostřednictvím soudů nebo státních zastupitelství členských států
1. Nahlížení do spisů podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení probíhá prostřednictvím kopií spisů pořízeným Úřadem výlučně pro tento účel.
2. Soudy nebo státní zastupitelství členských států mohou během řízení před těmito orgány určit dokumenty, jež mají být Úřadem poskytnuty třetím stranám k nahlédnutí. Na takový postup se vztahuje článek 88 základního nařízení a Úřad si za něj neúčtuje žádný poplatek.
3. Úřad při poskytování spisů pro účely řízení před soudy nebo státními zastupitelstvími členských států určí omezení, kterým podle článku 88 základního nařízení podléhá nahlížení do spisů týkající se žádostí o odrůdové právo Společenství nebo jeho udělení.
Článek 92
Postup podání žádosti o právní pomoc
1. Každý členský stát určí ústřední orgán, který se zaváže přijímat žádosti o právní pomoc podané Úřadem a předávat je soudům nebo orgánům příslušným k jejich vyřízení.
2. Úřad vypracovává žádosti o právní pomoc v jazyce příslušného soudu nebo orgánu nebo k těmto žádostem přiloží překlad do tohoto jazyka.
3. S výhradou odstavců 4 a 5 používá příslušný soud nebo orgán při vyřizování těchto žádostí vlastní procesní předpisy. Zejména se jedná o vhodné donucovací prostředky v souladu s těmito právními předpisy.
4. Úřad je informován o době a místě konání zkoumání nebo jiných právních opatřeních a informuje o tom dotyčné účastníky řízení, svědky a znalce.
5. Pokud to Úřad žádá, povolí příslušný soud nebo orgán účast zaměstnanců dotyčného Úřadu a umožní jim klást otázky komukoliv, kdo podává důkazy, a to přímo nebo prostřednictvím příslušného soudu nebo orgánu.
6. Pro vyřízení žádosti o právní pomoc nesmí být vybírány žádné poplatky nebo náklady jakéhokoliv druhu. Avšak dožádaný členský stát má právo požadovat po Úřadu úhradu odměn znalců a tlumočníků a náklady vyplývající z postupu podle odstavce 5.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 93
Nařízení (ES) č. 1239/95 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 94
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. září 2009.
VERORDENING (EG) Nr. 874/2009 VAN DE COMMISSIE
van 17 september 2009
houdende uitvoeringsbepalingen van Verordening (EG) nr. 2100/94 van de Raad wat betreft de procedures voor het Communautair Bureau voor plantenrassen
(herschikking)
DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN,
Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap,
Gelet op Verordening (EG) nr. 2100/94 van de Raad van 27 juli 1994 inzake het communautaire kwekersrecht (1), en met name op artikel 114,
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Verordening (EG) nr. 1239/95 van de Commissie van 31 mei 1995 houdende voorschriften ter uitvoering van Verordening (EG) nr. 2100/94 van de Raad, betreffende de procedures voor het Communautair Bureau voor plantenrassen (2) is herhaaldelijk en ingrijpend gewijzigd (3). Aangezien nieuwe wijzigingen nodig zijn, dient ter wille van de duidelijkheid tot herschikking van deze verordening te worden overgegaan.
(2)
Verordening (EG) nr. 2100/94 van de Raad („de basisverordening”) voert een nieuw communautair stelsel van kwekersrechten in die in de gehele Gemeenschap gelden.
(3)
Dat stelsel moet op doeltreffende wijze worden toegepast door het Communautair Bureau voor Plantenrassen („het Bureau”), dat voor de uitvoering van het technische onderzoek van de plantenrassen door onderzoeksbureaus wordt bijgestaan en een beroep kan doen op nationale organen die met dat doel met bepaalde taken worden belast, of op eigen diensten die met dat doel worden opgericht. Het is noodzakelijk de betrekkingen tussen het Bureau, zijn eigen diensten, de onderzoeksbureaus en de nationale organen te regelen.
(4)
Het Bureau moet de onderzoeksbureaus een vergoeding voor het uitvoeren van het technische onderzoek op basis van volledige terugbetaling van de werkelijke kosten betalen. De raad van bestuur moet op eenvormige wijze methoden ter berekening van de kosten vaststellen.
(5)
Tegen de beslissingen van het Bureau kan beroep worden ingesteld bij de Kamer van beroep. Er moeten voorschriften voor de procedures van de Kamer van beroep worden vastgesteld. De raad van bestuur kan, zo nodig, meer Kamers van beroep oprichten.
(6)
Onderzoeksverslagen die worden opgesteld onder de verantwoordelijkheid van de autoriteiten van een lidstaat of van een derde land dat lid is van de Internationale Unie ter bescherming van kweekproducten (UPOV) moeten als voldoende grondslag voor een beslissing worden aangemerkt.
(7)
Het gebruik van elektronische communicatiemiddelen voor de indiening van aanvragen, bezwaarschriften en beroepen en de betekening door het Bureau van stukken moet worden toegestaan. Bovendien moet het Bureau de mogelijkheid worden geboden om certificaten voor communautaire kwekersrechten in elektronische vorm af te geven. De bekendmaking van informatie betreffende communautaire kwekersrechten moet eveneens met behulp van elektronische middelen mogelijk worden gemaakt. Ten slotte moet de elektronische archivering van dossiers betreffende procedures worden toegestaan.
(8)
De voorzitter van het Bureau moet de bevoegdheid worden verleend om alle noodzakelijke voorschriften ten aanzien van het gebruik van elektronische middelen voor communicatie of archivering vast te stellen.
(9)
In de artikelen 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 en 100 van de basisverordening is reeds uitdrukkelijk bepaald dat uitvoeringsbepalingen moeten of kunnen worden vastgesteld. Ook in andere gevallen moeten uitvoeringsbepalingen worden vastgesteld wanneer zulks voor de duidelijkheid nodig is.
(10)
In de voorschriften betreffende de inschrijvingen in de registers moet worden bepaald op welk ogenblik de overdracht van een communautair kwekersrecht of van de aanspraak op een communautair kwekersrecht van kracht wordt.
(11)
De raad van bestuur van het Communautair Bureau voor plantenrassen is geraadpleegd.
(12)
De voorschriften van deze verordening zijn in overeenstemming met het advies van het Permanent Comité voor kwekersrechten,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
TITEL I
DE PARTIJEN IN DE PROCEDURE; HET BUREAU; DE ONDERZOEKSBUREAUS
HOOFDSTUK I
De partijen in de procedure
Artikel 1
De partijen in de procedure
1. De volgende personen kunnen partij zijn in een procedure voor het Communautair Bureau voor Plantenrassen, hierna „het Bureau” genoemd:
a)
de aanvrager van een communautair kwekersrecht;
b)
degene die bezwaar maakt als bedoeld in artikel 59, lid 2, van Verordening (EG) nr. 2100/94, hierna „de basisverordening” genoemd;
c)
de houder of houders van het communautaire kwekersrecht, hierna „de houder” genoemd;
d)
eenieder wiens aanvraag of verzoek noodzakelijk is voor een door het Bureau te nemen beslissing.
2. Het Bureau kan andere personen dan die, genoemd in lid 1, welke rechtstreeks en individueel worden geraakt, op hun schriftelijk verzoek toestaan als partij aan de procedure deel te nemen.
3. Elke natuurlijke persoon of rechtspersoon en elk lichaam dat volgens het daarop toepasselijke recht met een rechtspersoon wordt gelijkgesteld, wordt als een persoon in de zin van de leden 1 en 2 beschouwd.
Artikel 2
Aanduiding van de partijen in de procedure
1. Een partij in de procedure wordt aangeduid met naam en adres.
2. De naam van een natuurlijke persoon bestaat uit zijn familienaam en voornamen. De naam van een rechtspersoon, vennootschap of onderneming bestaat uit zijn (haar) officiële aanduiding.
3. Adressen moeten alle relevante administratieve gegevens bevatten, met inbegrip van de naam van de staat waar de partij in de procedure haar woonplaats, haar plaats van vestiging of een vaste inrichting heeft. Er wordt bij voorkeur voor elke partij slechts één adres opgegeven; wanneer meer adressen worden opgegeven, wordt slechts het eerst vermelde adres in aanmerking genomen, tenzij de partij op een van de andere adressen domicilie kiest.
De voorzitter van het Bureau stelt de nadere voorschriften met betrekking tot het adres vast, waaronder relevante voorschriften betreffende datacommunicatieverbindingen.
4. Wanneer een partij in de procedure een rechtspersoon is, moeten ook de naam en het adres worden opgegeven van de natuurlijke persoon die krachtens de toepasselijke nationale wetgeving deze partij wettelijk vertegenwoordigt. Lid 2 is van overeenkomstige toepassing op deze natuurlijke persoon.
Het Bureau kan afwijkingen van de eerste alinea toestaan.
5. Wanneer de Commissie of een lidstaat partij in procedures is, stelt zij (hij) een vertegenwoordiger aan voor elke procedure waaraan zij (hij) deelneemt.
Artikel 3
Talen van de partijen in de procedure
1. Een partij in de procedure moet, totdat het Bureau een eindbeslissing neemt, de officiële taal van de Europese Unie gebruiken die zij heeft gekozen in het eerste stuk dat zij bij het Bureau heeft ingediend en te dien einde heeft ondertekend.
2. Wanneer een partij in de procedure een stuk indient, en te dien einde ondertekent, in een andere officiële taal van de Europese Unie dan zij krachtens lid 1 moet gebruiken, wordt dit stuk geacht eerst te zijn ontvangen op het ogenblik waarop het Bureau over een door andere diensten bezorgde vertaling ervan beschikt. Het Bureau kan afwijkingen van deze bepaling toestaan.
3. Wanneer een partij in de procedure tijdens de mondelinge behandeling een andere taal gebruikt dan de officiële taal van de Europese Unie die door de bevoegde personeelsleden van het Bureau en/of andere partijen wordt gebruikt en door haar moet worden gebruikt, moet zij voor simultaanvertolking naar deze laatste taal zorgen. Geschiedt dit niet, dan mag de mondelinge behandeling worden voortgezet in de talen die door de bevoegde personeelsleden van het Bureau en andere partijen in de procedure worden gebruikt.
Artikel 4
Talen tijdens de mondelinge behandeling en bij de bewijsvoering
1. Een partij in de procedure, getuige of deskundige, die ter verkrijging van bewijs tijdens de mondelinge behandeling wordt gehoord, mag een van de officiële talen van de Europese Unie gebruiken.
2. Wanneer op verzoek van een partij in de procedure tot een maatregel ter verkrijging van bewijs als bedoeld in lid 1 wordt besloten, kan, wanneer een partij in de procedure, getuige of deskundige niet in staat is zich behoorlijk in een van de officiële talen van de Europese Unie uit te drukken, deze slechts worden gehoord, mits de partij die om de maatregel heeft verzocht, zorgt voor vertolking naar de talen die door alle partijen in de procedure gezamenlijk of, bij gebreke hiervan, door de personeelsleden van het Bureau worden gebruikt.
Het Bureau kan afwijkingen van de eerste alinea toestaan.
3. Verklaringen die door de personeelsleden van het Bureau, door partijen in de procedure, getuigen en deskundigen tijdens de mondelinge behandeling of bij de bewijsvoering in een van de officiële talen van de Europese Unie worden afgelegd, worden in deze taal genotuleerd. Verklaringen die in een andere taal worden afgelegd, worden in de door de personeelsleden van het Bureau gebruikte taal genotuleerd.
Artikel 5
Vertaling van stukken van de partijen in de procedure
1. Wanneer een partij in de procedure een stuk indient in een taal die geen officiële taal van de Europese Unie is, kan het Bureau deze partij om een vertaling van dit stuk verzoeken in de taal die door haar moet worden gebruikt of door de bevoegde personeelsleden van het Bureau wordt gebruikt.
2. Wanneer een partij in de procedure een vertaling van een stuk moet overleggen of overlegt, kan het Bureau haar verzoeken om binnen de termijn die het vaststelt, een verklaring over te leggen ten bewijze dat de vertaling met het origineel overeenstemt.
3. Wanneer wordt verzuimd de in lid 1 bedoelde vertaling en de in lid 2 bedoelde verklaring over te leggen, wordt het stuk geacht niet te zijn ontvangen.
HOOFDSTUK II
Het Bureau
Afdeling 1
De comités van het Bureau
Artikel 6
Kwalificaties van de leden van de comités
1. De in artikel 35, lid 2, van de basisverordening bedoelde comités bestaan naargelang van het besluit van de voorzitter van het Bureau uit technische leden en/of rechtsgeleerde leden.
2. Een technisch lid moet een diploma hebben behaald of erkende ervaring hebben verworven op het gebied van de plantkunde.
3. Een rechtsgeleerd lid moet een diploma in de rechtsgeleerdheid hebben behaald of erkende ervaring op het gebied van de intellectuele eigendom of de registratie van plantenrassen hebben verworven.
Artikel 7
Beslissingen van de comités
1. Een comité neemt, behalve de in artikel 35, lid 2, van de basisverordening bedoelde beslissingen, beslissingen over:
-
de niet-schorsing van de tenuitvoerlegging van een beslissing overeenkomstig artikel 67, lid 2, van de basisverordening;
-
de prejudiciële herziening overeenkomstig artikel 70 van de basisverordening;
-
het herstel in de vorige toestand overeenkomstig artikel 80 van de basisverordening, en
-
de verdeling van de kosten overeenkomstig artikel 85, lid 2, van de basisverordening en artikel 75 van deze verordening.
2. Een beslissing van een comité wordt door de meerderheid van de leden genomen.
Artikel 8
Bevoegdheden van individuele leden van de comités
1. Het comité wijst een van de leden aan om namens het comité als rapporteur op te treden.
2. De rapporteur is met name bevoegd:
a)
de in artikel 25 bedoelde taken te verrichten en toezicht te houden op de indiening van de verslagen van de in de artikelen 13 en 14 bedoelde onderzoeksbureaus;
b)
de procedure voor het Bureau te voeren en onder meer eventuele gebreken aan de partijen in de procedure mee te delen, zodat deze kunnen worden verholpen, en termijnen vast te stellen, en
c)
te zorgen voor nauw overleg en uitwisseling van informatie met de partijen in de procedure.
Artikel 9
Taak van de voorzitter
De voorzitter van het Bureau draagt zorg voor de eenvormigheid van de onder zijn gezag genomen beslissingen. Hij bepaalt met name onder welke voorwaarden, tezamen met de beslissingen uit hoofde van artikel 61, 62, 63 of 66 van de basisverordening, beslissingen over bezwaren overeenkomstig artikel 59 van de basisverordening worden genomen.
Artikel 10
Raadplegingen
De personeelsleden van het Bureau mogen kosteloos gebruik maken van de ruimten van de in artikel 30, lid 4, van de basisverordening bedoelde nationale organen en van de in de artikelen 13 en 14 van deze verordening bedoelde onderzoeksbureaus, teneinde op geregelde tijdstippen raadplegingen ten behoeve van de partijen in de procedures en derden te houden.
Afdeling 2
De Kamers van beroep
Artikel 11
De Kamers van beroep
1. Er wordt een Kamer van beroep opgericht om te beslissen over de beroepen tegen de in artikel 67 van de basisverordening bedoelde beslissingen. De raad van bestuur kan, indien nodig, op voorstel van het Bureau meer Kamers van beroep oprichten. In dit geval regelt hij de werkverdeling tussen de Kamers van beroep.
2. Elke Kamer van beroep bestaat uit technische en rechtsgeleerde leden. Artikel 6, leden 2 en 3, is van overeenkomstige toepassing. De voorzitter moet een rechtsgeleerd lid met rechtskundige bevoegdheid zijn.
3. De voorzitter van de Kamer van beroep belast een van de leden als rapporteur met het onderzoek van het beroep. Deze opdracht omvat in voorkomend geval de bewijsvoering.
4. De beslissingen van de Kamer van beroep worden door de meerderheid van de leden genomen.
Artikel 12
De griffie van de Kamers van beroep
1. De voorzitter van het Bureau richt bij de Kamer van beroep een griffie in; personeelsleden van het Bureau komen hiervoor niet in aanmerking, indien zij betrokken zijn geweest bij de procedure waarin de beslissing is genomen waartegen beroep wordt ingesteld.
2. De personeelsleden van de griffie zijn met name belast met:
-
de opstelling van het verslag van de mondelinge behandeling en de bewijsvoering overeenkomstig artikel 63 van deze verordening;
-
de vaststelling van de kosten overeenkomstig artikel 85, lid 5, van de basisverordening en artikel 76 van deze verordening, en
-
de bekrachtiging van de kostenregeling als bedoeld in artikel 77 van deze verordening.
HOOFDSTUK III
De onderzoeksbureaus
Artikel 13
Aanwijzing van een onderzoeksbureau overeenkomstig artikel 55, lid 1, van de basisverordening
1. Wanneer de raad van bestuur het bevoegde bureau in een lidstaat met het technische onderzoek belast, brengt de voorzitter van het Bureau deze aanwijzing ter kennis van dit bureau, hierna „het onderzoeksbureau” genoemd. De aanwijzing geldt vanaf de dag van deze kennisgeving. Deze bepaling is van overeenkomstige toepassing op de beëindiging van de aanwijzing van een onderzoeksbureau, onverminderd artikel 15, lid 6, van deze verordening.
2. Een personeelslid van een onderzoeksbureau dat aan het technische onderzoek deelneemt, mag van de feiten, documenten en informatie waarvan het tijdens of in verband met de uitvoering van dit onderzoek kennis krijgt, geen ongeoorloofd gebruik maken, noch deze aan onbevoegden bekendmaken. Deze verplichting blijft voor de personeelsleden gelden na afloop van het technische onderzoek, nadat zij de dienst hebben verlaten en na de beëindiging van de aanwijzing van het betrokken onderzoeksbureau.
3. Lid 2 is van overeenkomstige toepassing op materiaal van het ras, dat door de aanvrager ter beschikking van het onderzoeksbureau is gesteld.
4. Het Bureau ziet toe op de naleving van de leden 2 en 3 en beslist over de verschoning of wraking van personeelsleden van de onderzoeksbureaus overeenkomstig artikel 81, lid 2, van de basisverordening.
Artikel 14
Aanwijzing van een onderzoeksbureau overeenkomstig artikel 55, lid 2, van de basisverordening
1. Wanneer het Bureau voornemens is overeenkomstig artikel 55, lid 2, van de basisverordening andere organen met het technische onderzoek van plantenrassen te belasten, legt het een verslag over de technische geschiktheid van deze organen als onderzoeksbureau ter goedkeuring aan de raad van bestuur voor.
2. Wanneer het Bureau voornemens is overeenkomstig artikel 55, lid 2, van de basisverordening een eigen dienst voor het technische onderzoek van plantenrassen op te richten, legt het een verslag over de technische en economische opportuniteit van de oprichting van een dergelijke dienst en de vestigingsplaats ervan ter goedkeuring aan de raad van bestuur voor.
3. Wanneer de raad van bestuur zijn goedkeuring aan de in leden 1 en 2 bedoelde verslagen hecht, brengt de voorzitter van het Bureau de aanwijzing ter kennis van de in lid 1 bedoelde organen of maakt hij de aanwijzing van de in lid 2 bedoelde dienst in het Publicatieblad van de Europese Unie bekend. De aanwijzing kan slechts met de goedkeuring van de raad van bestuur worden beëindigd. Artikel 13, leden 2 en 3, is van overeenkomstige toepassing op de personeelsleden van het in lid 1 van dit artikel bedoelde orgaan.
Artikel 15
Uitvoering van de aanwijzing
1. Ter uitvoering van de aanwijzing van een onderzoeksbureau wordt tussen het Bureau en het onderzoeksbureau een schriftelijke overeenkomst gesloten waarin wordt bepaald dat het onderzoeksbureau het technische onderzoek van plantenrassen zal uitvoeren en dat het Bureau hiervoor een vergoeding zal betalen zoals bedoeld in artikel 58 van de basisverordening. In het geval van een eigen dienst als bedoeld in artikel 14, lid 2, van deze verordening worden ter uitvoering van de aanwijzing interne regels inzake werkmethoden door het Bureau vastgesteld.
2. De sluiting van de schriftelijke overeenkomst heeft tot gevolg dat de door de personeelsleden van het onderzoeksbureau ingevolge deze overeenkomst verrichte of te verrichten handelingen ten aanzien van derden als handelingen van het Bureau worden beschouwd.
3. Wanneer het onderzoeksbureau voornemens is overeenkomstig artikel 56, lid 3, van de basisverordening een beroep op andere gespecialiseerde instellingen te doen, moeten deze instellingen reeds in de schriftelijke overeenkomst met het Bureau worden vermeld. Artikel 81, lid 2, van de basisverordening en artikel 13, leden 2 en 3, van deze verordening is van overeenkomstige toepassing op de betrokken personeelsleden, die schriftelijk de verbintenis moeten aangaan zich aan de geheimhoudingsplicht te houden.
4. Het Bureau betaalt het onderzoeksbureau een vergoeding voor het uitvoeren van het technische onderzoek op basis van volledige terugbetaling van de werkelijke kosten. De raad van bestuur stelt op eenvormige wijze de methoden ter berekening van de kosten en de bestanddelen van de kosten vast; deze gelden voor alle aangewezen onderzoeksbureaus.
5. Het onderzoeksbureau legt op geregelde tijdstippen een gedetailleerd overzicht van de kosten van de uitvoering van het technische onderzoek en de instandhouding van de referentieverzamelingen aan het Bureau voor. In het in lid 3 bedoelde geval legt het onderzoeksbureau een afzonderlijk accountantsverslag van de andere instellingen aan het Bureau voor.
6. De aanwijzing van een onderzoeksbureau geldt eerst als beëindigd vanaf de dag waarop de in lid 1 bedoelde schriftelijke overeenkomst ophoudt van kracht te zijn.
TITEL II
BIJZONDERE PROCEDURES VOOR HET BUREAU
HOOFDSTUK I
Aanvraag van een communautair kwekersrecht
Afdeling 1
Verrichtingen van de aanvrager
Artikel 16
Indiening van de aanvraag
1. Een aanvraag van een communautair kwekersrecht wordt schriftelijk hetzij bij het Bureau, hetzij bij een nationaal orgaan of de dienst als bedoeld in artikel 30, lid 4, van de basisverordening ingediend.
Wanneer de aanvraag bij het Bureau wordt ingediend, kan dit op papier of via elektronische middelen geschieden. Als de aanvraag bij een nationaal orgaan of een dienst wordt ingediend, gebeurt dit schriftelijk in tweevoud.
2. De overeenkomstig artikel 49, lid 1, onder b), van de basisverordening tot het Bureau gerichte kennisgeving moet bevatten:
-
gegevens betreffende de identiteit van de aanvrager en in voorkomend geval zijn vertegenwoordiger voor de procedure;
-
de vermelding van het nationale orgaan of de dienst, waarbij de aanvraag van een communautair kwekersrecht is ingediend, en
-
de voorlopige omschrijving van het betrokken ras.
3. Het Bureau stelt kosteloos de volgende formulieren ter beschikking:
a)
een aanvraagformulier en een technische vragenlijst voor het indienen van een aanvraag van een communautair kwekersrecht;
b)
een formulier voor het verrichten van de in lid 2 bedoelde kennisgeving, waarin op de gevolgen van het verzuim van deze kennisgeving wordt gewezen.
4. De aanvrager vult de in lid 3 bedoelde formulieren in en ondertekent deze. Als de aanvraag via elektronische middelen wordt ingediend, voldoet deze aan het bepaalde ten aanzien van de ondertekening in artikel 57, lid 3, tweede alinea.
Artikel 17
Ontvangst van de aanvraag
1. Wanneer een nationaal orgaan of dienst als bedoeld in artikel 30, lid 4, van de basisverordening een aanvraag ontvangt, zendt dit orgaan of deze dienst het Bureau overeenkomstig artikel 49, lid 2, van de basisverordening tezamen met de aanvraag een ontvangstbevestiging toe. In deze ontvangstbevestiging worden ten minste het door het nationale orgaan of de dienst toegekende dossiernummer, het aantal toegezonden stukken en de datum van ontvangst door het nationale orgaan of de dienst vermeld. Het nationale orgaan of de dienst geeft de aanvrager een afschrift van de ontvangstbevestiging af.
2. Wanneer het Bureau rechtstreeks van de aanvrager of door tussenkomst van een nationaal orgaan of dienst een aanvraag ontvangt, brengt het, onverminderd andere bepalingen, op de stukken waaruit de aanvraag bestaat, een dossiernummer en de datum van ontvangst door het Bureau aan en geeft het een ontvangstbevestiging aan de aanvrager af. In deze ontvangstbevestiging worden ten minste het door het Bureau toegekende dossiernummer, het aantal ontvangen stukken, de datum van ontvangst door het Bureau en de datum van aanvraag in de zin van artikel 51 van de basisverordening vermeld. Het Bureau geeft het nationale orgaan of de dienst, door tussenkomst waarvan het de aanvraag heeft ontvangen, een afschrift van de ontvangstbevestiging af.
3. Wanneer op het ogenblik waarop het Bureau door tussenkomst van een nationaal orgaan of dienst een aanvraag ontvangt, sinds de indiening ervan door de aanvrager, meer dan een maand is verstreken, kan de datum van aanvraag in de zin van artikel 51 van de basisverordening niet vroeger zijn dan de datum van ontvangst door het Bureau, tenzij het Bureau aan de hand van voldoende bewijsstukken vaststelt dat de aanvrager het overeenkomstig artikel 49, lid 1, onder b), van de basisverordening en artikel 16, lid 2, van deze verordening van de indiening in kennis heeft gesteld.
Artikel 18
De vereisten van artikel 50, lid 1, van de basisverordening
1. Wanneer het Bureau vaststelt dat de aanvraag niet aan de vereisten van artikel 50, lid 1, van de basisverordening voldoet, deelt het de vastgestelde gebreken aan de aanvrager mee en maakt het hem erop attent dat eerst de datum waarop voldoende gegevens worden ontvangen om de meegedeelde gebreken te verhelpen, als de datum van aanvraag in de zin van artikel 51 van de basisverordening zal worden beschouwd.
2. Een aanvraag voldoet slechts aan het vereiste van artikel 50, lid 1, onder i), van de basisverordening, indien de datum en het land van een eventuele eerste afstand in de zin van artikel 10, lid 1, van de basisverordening worden vermeld of, wanneer nog geen afstand heeft plaatsgevonden, een verklaring in die zin in de aanvraag wordt opgenomen.
3. Een aanvraag voldoet slechts aan het vereiste van artikel 50, lid 1, onder j), van de basisverordening, indien de aanvrager naar zijn beste weten de datum en de staat vermeldt van elke eventuele eerdere aanvraag voor het ras die betrekking heeft op:
-
de verlening van een eigendomsrecht voor het ras, of
-
de officiële toelating tot certificering en verhandeling van het ras, voor zover de officiële toelating een officiële beschrijving van het ras omvat,
in een lidstaat of een staat die lid is van de Internationale Unie tot bescherming van kweekproducten.
Artikel 19
De vereisten van artikel 50, lid 2, van de basisverordening
1. Wanneer het Bureau vaststelt dat de aanvraag niet aan de leden 2, 3 en 4 van dit artikel of artikel 16 van deze verordening voldoet, handelt het overeenkomstig artikel 17, lid 2, maar verzoekt het de aanvrager, binnen de termijn die het bepaalt, de vastgestelde gebreken te verhelpen. Wanneer deze gebreken niet tijdig worden verholpen, wijst het Bureau overeenkomstig artikel 61, lid 1, onder a), van de basisverordening de aanvraag onverwijld af.
2. De aanvraag moet de volgende nadere gegevens bevatten:
a)
de nationaliteit van de aanvrager, indien hij een natuurlijke persoon is, zijn aanduiding als partij in de procedure overeenkomstig artikel 2 van deze verordening en, indien hij niet de kweker is, de naam en het adres van de kweker;
b)
de Latijnse naam van het geslacht, de soort of de ondersoort, waartoe het ras behoort, en de gewone naam;
c)
de vermelding van in het bijzonder die uitingsvormen van de eigenschappen van het ras waardoor dit naar het oordeel van de aanvrager duidelijk van andere rassen te onderscheiden is; facultatief, de vermelding van deze andere rassen als referentierassen voor testdoeleinden;
d)
gegevens betreffende de kweek, instandhouding en vermeerdering van het ras; deze gegevens moeten in het bijzonder informatie omvatten betreffende:
-
de eigenschappen, de rasbenaming of, bij gebreke hiervan, de voorlopige omschrijving en de teelt van een ander ras of andere rassen, wanneer materiaal daarvan bij herhaling moet worden gebruikt voor de voortbrenging van het ras, of
-
de eigenschappen die genetisch gemodificeerd zijn, wanneer het ras een genetisch gemodificeerd organisme is in de zin van artikel 2, punt 2, van Richtlijn 2001/18/EG van het Europees Parlement en de Raad (4);
e)
het gebied en het land, waar het ras is gekweekt of ontdekt en ontwikkeld;
f)
de datum en het land van een eventuele eerste afstand van componenten of oogstmateriaal van het ras voor het beoordelen van de nieuwheid overeenkomstig artikel 10 van de basisverordening of, wanneer nog geen afstand heeft plaatsgevonden, een verklaring in die zin;
g)
de aanduiding van de instanties waarbij aanvragen als bedoeld in artikel 18, lid 3, van deze verordening zijn ingediend, en de dossiernummers van die aanvragen;
h)
gegevens betreffende eventuele bestaande nationale kwekersrechten of octrooien voor het ras in de Gemeenschap.
3. Het Bureau kan verzoeken dat binnen de termijn die het vaststelt, alle vereiste gegevens en bescheiden alsook, indien nodig, voldoende tekeningen of foto's ter uitvoering van het technische onderzoek worden verstrekt.
4. Wanneer het ras een genetisch gemodificeerd organisme is in de zin van artikel 2, lid 2, van Richtlijn 2001/18/EG, verzoekt het Bureau de aanvrager om overlegging van een afschrift van de schriftelijke toestemming van de bevoegde instanties waaruit blijkt dat een technisch onderzoek van het ras overeenkomstig de artikelen 55 en 56 van de basisverordening volgens de bepalingen van die richtlijn geen risico's voor het milieu inhoudt.
Artikel 20
Beroep op voorrang
Wanneer de aanvrager een beroep doet op een recht van voorrang bedoeld in artikel 52, lid 2, van de basisverordening voor een aanvraag die niet de vroegste van de overeenkomstig artikel 18, lid 3, eerste streepje, van deze verordening te vermelden aanvragen is, maakt het Bureau hem erop opmerkzaam dat enkel voor de vroegste aanvraag een voorrangsdatum kan worden toegekend. Wanneer het Bureau een ontvangstbewijs heeft afgegeven waarin de datum van indiening van een aanvraag die niet de vroegste van de te vermelden aanvragen is, is vermeld, wordt de ter kennis van de aanvrager gebrachte voorrangsdatum als nietig beschouwd.
Artikel 21
Aanspraak op een communautair kwekersrecht tijdens de procedure
1. Wanneer een vordering als bedoeld in artikel 98, lid 4, van de basisverordening tegen de aanvrager is ingesteld en dit in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten is ingeschreven, kan het Bureau de aanvraagprocedure schorsen. Het Bureau kan een datum vaststellen waarop het voornemens is de procedure te hervatten.
2. Wanneer de in lid 1 bedoelde vordering tot een in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissing heeft geleid of de desbetreffende procedure op een andere wijze is beëindigd en hiervan in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten aantekening is gedaan, hervat het Bureau de aanvraagprocedure. Het kan de procedure eerder hervatten, maar niet vóór de reeds overeenkomstig lid 1 vastgestelde datum.
3. Wanneer de aanspraak op een communautair kwekersrecht op een voor het Bureau verbindende wijze op een andere persoon is overgegaan, kan deze de door de oorspronkelijke aanvrager ingeleide aanvraagprocedure in eigen naam voortzetten, mits hij het Bureau hiervan in kennis stelt binnen een maand nadat de desbetreffende in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissing in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten is ingeschreven. Wanneer de oorspronkelijke aanvrager reeds rechten uit hoofde van artikel 83 van de basisverordening heeft betaald, worden deze geacht te zijn betaald door de persoon die als aanvrager in zijn plaats treedt.
Afdeling 2
Uitvoering van het technische onderzoek
Artikel 22
Besluit inzake testrichtsnoeren
1. De raad van bestuur stelt op voorstel van de voorzitter van het Bureau een besluit inzake testrichtsnoeren vast. De datum van het besluit en de soort of soorten waarop het betrekking heeft, worden in het in artikel 87 bedoelde Mededelingenblad bekendgemaakt.
2. Bij gebreke van een besluit van de raad van bestuur inzake testrichtsnoeren kan de voorzitter van het Bureau dienaangaande een voorlopig besluit vaststellen. Het voorlopige besluit treedt buiten werking op de datum waarop de raad van bestuur zijn besluit vaststelt. Wanneer het voorlopige besluit van de voorzitter van het Bureau afwijkt van het besluit van de raad van bestuur, heeft dit geen gevolgen voor een technisch onderzoek dat is begonnen voordat de raad van bestuur zijn besluit vaststelt. De raad van bestuur mag anders beslissen, indien de omstandigheden zulks vereisen.
Artikel 23
Machtiging van de voorzitter van het Bureau
1. Wanneer de raad van bestuur een besluit inzake testrichtsnoeren vaststelt, machtigt hij de voorzitter van het Bureau, daaraan andere eigenschappen van een ras en de uitingsvormen ervan toe te voegen.
2. Wanneer de voorzitter van het Bureau van de in lid 1 bedoelde machtiging gebruik maakt, is artikel 22, lid 2, van overeenkomstige toepassing.
Artikel 24
Door het Bureau aan het onderzoeksbureau te verstrekken informatie
Overeenkomstig artikel 55, lid 3, van de basisverordening doet het Bureau met betrekking tot het ras een exemplaar van de volgende stukken aan het onderzoeksbureau toekomen:
a)
het aanvraagformulier, de technische vragenlijst en alle andere door de aanvrager ingediende bescheiden met de voor de uitvoering van het technische onderzoek noodzakelijke informatie;
b)
de door de aanvrager overeenkomstig artikel 86 van deze verordening ingevulde formulieren;
c)
de bescheiden betreffende een bezwaar dat op de bewering is gebaseerd dat niet aan de voorwaarden van de artikelen 7, 8 en 9 van de basisverordening is voldaan.
Artikel 25
Samenwerking tussen het Bureau en het onderzoeksbureau
De met een technisch onderzoek belaste personeelsleden van het onderzoeksbureau en de overeenkomstig artikel 8, lid 1, aangewezen rapporteur moeten in alle stadia van dit onderzoek met elkaar samenwerken. Deze samenwerking houdt ten minste het volgende in:
a)
de rapporteur moet toezicht houden op de uitvoering van het technische onderzoek en daarbij onder meer de ligging van de proefvelden nagaan en de gebruikte testmethoden controleren;
b)
onverminderd andere onderzoekingen door het Bureau, moet het onderzoeksbureau nadere gegevens betreffende een eventuele eerdere afstand van het ras verstrekken, en
c)
het onderzoeksbureau moet voor elke teeltperiode een tussentijds verslag bij het Bureau indienen.
Artikel 26
Vorm van het onderzoeksverslag
1. Het in artikel 57 van de basisverordening bedoelde onderzoeksverslag wordt door het bevoegde personeelslid van het onderzoeksbureau ondertekend en vermeldt dat het Bureau krachtens artikel 57, lid 4, van de basisverordening het uitsluitende beschikkingsrecht over dit verslag heeft.
2. Lid 1 is van overeenkomstige toepassing op de bij het Bureau in te dienen tussentijdse verslagen. Het onderzoeksbureau zendt de aanvrager rechtstreeks een afschrift van elk tussentijds verslag.
Artikel 27
Andere onderzoeksverslagen
1. Een onderzoeksverslag van de resultaten van een technisch onderzoek dat in een lidstaat voor officiële doeleinden door één van de krachtens artikel 55, lid 1, van de basisverordening voor het betreffende ras bevoegde instanties is of wordt uitgevoerd, mag door het Bureau als een voldoende grondslag voor een beslissing worden aangemerkt, op voorwaarde dat:
a)
het voor het technische onderzoek ter beschikking gestelde materiaal naar hoeveelheid en vorm aan de overeenkomstig artikel 55, lid 4, van de basisverordening vastgestelde normen voldeed;
b)
het technische onderzoek is verricht op een wijze die verenigbaar is met de overeenkomstig artikel 55, lid 1, van de basisverordening door de raad van bestuur aan de onderzoeksbureaus opgedragen taken, en met inachtneming van de overeenkomstig artikel 56, lid 2, van de basisverordening en de artikelen 22 en 23 van deze verordening vastgestelde testrichtsnoeren en algemene instructies;
c)
het Bureau in de gelegenheid is gesteld de uitvoering van het betrokken technische onderzoek te controleren, en
d)
voor zover het eindverslag niet onmiddellijk beschikbaar is, de tussentijdse verslagen betreffende elke teeltperiode vóór het onderzoeksverslag bij het Bureau worden ingediend.
2. Wanneer het Bureau van oordeel is dat het in lid 1 bedoelde onderzoeksverslag onvoldoende grondslag voor een beslissing vormt, kan het, na raadpleging van de aanvrager en het betrokken onderzoeksbureau, handelen overeenkomstig de procedure van artikel 55 van de basisverordening.
3. Het Bureau en elk bevoegd nationaal bureau voor kwekersrechten in een lidstaat verlenen elkaar administratieve bijstand door elkaar, op verzoek, de reeds bestaande onderzoeksverslagen betreffende het ras ter beschikking te stellen met het oog op de beoordeling van de onderscheidbaarheid, de homogeniteit en de bestendigheid van dit ras. Het Bureau of het bevoegde nationale bureau voor kwekersrechten rekenen voor de overlegging van een dergelijk verslag een bepaald bedrag aan, dat door de betrokken bureaus is overeengekomen.
4. Een onderzoeksverslag over de resultaten van een technisch onderzoek dat voor officiële doeleinden is of wordt uitgevoerd in een derde land dat lid is van de Internationale Unie ter bescherming van kweekproducten (UPOV), mag door het Bureau als voldoende grondslag voor een beslissing worden aangemerkt, op voorwaarde dat het technisch onderzoek voldoet aan de voorwaarden die zijn vastgesteld in een schriftelijke overeenkomst tussen het Bureau en de bevoegde autoriteiten van dat derde land. De voorwaarden hebben ten minste betrekking op:
a)
het materiaal, als bedoeld in lid 1, onder a);
b)
de bepaling dat een technisch onderzoek is verricht op een wijze die in overeenstemming is met de overeenkomstig artikel 56, lid 2, van de basisverordening vastgestelde testrichtsnoeren en algemene instructies;
c)
de bepaling dat het Bureau in de gelegenheid is gesteld de geschiktheid te evalueren van de voorzieningen voor het uitvoeren van een technisch onderzoek betreffende de betrokken soort in dat derde land, en de uitvoering van het betrokken technisch onderzoek te controleren, en
d)
de bepalingen inzake het beschikbaar zijn van de verslagen, overeenkomstig lid 1, onder d).
Afdeling 3
Rasbenaming
Artikel 28
Voorstel voor een rasbenaming
Het voorstel voor een rasbenaming wordt ondertekend en wordt hetzij schriftelijk bij het Bureau, hetzij tezamen met de aanvraag van een communautair kwekersrecht schriftelijk in tweevoud bij een nationaal orgaan of dienst als bedoeld in artikel 30, lid 4, van de basisverordening ingediend.
Het Bureau stelt kosteloos een formulier voor het indienen van een voorstel voor een rasbenaming ter beschikking.
Wanneer het voorstel voor een rasbenaming via elektronische middelen wordt ingediend, voldoet dit aan het bepaalde ten aanzien van de ondertekening in artikel 57, lid 3, tweede alinea, van deze verordening.
Artikel 29
Onderzoek van het voorstel
1. Wanneer geen voorstel voor een rasbenaming bij de aanvraag van een communautair kwekersrecht is gevoegd of wanneer het Bureau de voorgestelde rasbenaming niet kan goedkeuren, stelt het Bureau de aanvrager hiervan onverwijld in kennis, verzoekt het hem een voorstel respectievelijk een nieuw voorstel in te dienen, en maakt het hem op de gevolgen van een verzuim opmerkzaam.
2. Wanneer het Bureau op het ogenblik waarop het overeenkomstig artikel 57, lid 1, van de basisverordening de resultaten van het technische onderzoek ontvangt, vaststelt dat de aanvrager nog geen voorstel voor een rasbenaming heeft ingediend, wijst het de aanvraag van een communautair kwekersrecht ingevolge artikel 61, lid 1, onder c), van de basisverordening onmiddellijk af.
Artikel 30
Richtsnoeren inzake rasbenamingen
In door de raad van bestuur aan te nemen richtsnoeren worden voor de verschillende soorten eenvormige en definitieve criteria vastgelegd met betrekking tot de beletsels voor de vaststelling van rasbenamingen, als bedoeld in artikel 63, leden 3 en 4, van de basisverordening.
HOOFDSTUK II
Bezwaar
Artikel 31
Indiening van een bezwaarschrift
1. Een bezwaarschrift als bedoeld in artikel 59 van de basisverordening moet bevatten:
a)
de naam van de aanvrager en het dossiernummer van de aanvraag waartegen het bezwaar is gericht;
b)
de aanduiding van degene die bezwaar maakt als partij in de procedure overeenkomstig artikel 2 van deze verordening;
c)
wanneer degene die bezwaar maakt een vertegenwoordiger voor de procedure heeft aangewezen, diens naam en adres;
d)
een uiteenzetting van de grond van het bezwaar, als bedoeld in artikel 59, lid 3, van de basisverordening, en een omstandige uiteenzetting van de feiten, bewijzen en argumenten, die tot staving van het bezwaar worden aangevoerd.
2. Wanneer met betrekking tot eenzelfde aanvraag van een communautair kwekersrecht verschillende bezwaarschriften worden ingediend, kan het Bureau deze in één procedure behandelen.
Artikel 32
Niet-ontvankelijkverklaring van het bezwaar
1. Wanneer het Bureau vaststelt dat het bezwaar niet aan artikel 59, leden 1 en 3, van de basisverordening of artikel 31, lid 1, onder d), van deze verordening voldoet of dat onvoldoende duidelijk is tegen welke aanvraag het is gericht, verklaart het dit bezwaar niet-ontvankelijk, tenzij deze gebreken binnen een door het Bureau gestelde termijn worden verholpen.
2. Wanneer het Bureau vaststelt dat het bezwaar niet aan andere bepalingen van de basisverordening of deze verordening voldoet, verklaart het dit bezwaar niet-ontvankelijk, tenzij deze gebreken vóór het verstrijken van de bezwaartermijn worden verholpen.
HOOFDSTUK III
Instandhouding van het communautaire kwekersrecht
Artikel 33
Verplichtingen van de houder uit hoofde van artikel 64, lid 3, van de basisverordening
1. De houder moet toestaan dat materiaal van het betrokken ras en de plaats waar het ras in stand wordt gehouden, worden geïnspecteerd, zodat de nodige informatie kan worden verkregen ter beoordeling of het ras overeenkomstig artikel 64, lid 3, van de basisverordening in ongewijzigde vorm blijft bestaan.
2. De houder moet schriftelijke aantekeningen houden, zodat kan worden gecontroleerd of de noodzakelijke maatregelen als bedoeld in artikel 64, lid 3, van de basisverordening zijn genomen.
Artikel 34
Technische controle van het beschermde ras
Onverminderd artikel 87, lid 4, van de basisverordening, wordt de technische controle van het beschermde ras verricht overeenkomstig de testrichtsnoeren die op regelmatige wijze moeten zijn toegepast toen het communautaire kwekersrecht voor dit ras werd verleend. De artikelen 22 en 24 tot en met 27 van deze verordening zijn van overeenkomstige toepassing op het Bureau, het onderzoeksbureau en de houder.
Artikel 35
Ander voor de technische controle te gebruiken materiaal
Wanneer de houder overeenkomstig artikel 64, lid 3, van de basisverordening materiaal van het ras ter beschikking heeft gesteld, kan het onderzoeksbureau met de toestemming van het Bureau het ter beschikking gestelde materiaal toetsen aan ander materiaal dat afkomstig is van bedrijven waar door de houder of met diens toestemming materiaal wordt voortgebracht, van door de houder of met diens toestemming verhandeld materiaal, of van binnen hun bevoegdheid handelende officiële instanties in een lidstaat.
Artikel 36
Wijziging van de rasbenaming
1. Wanneer overeenkomstig artikel 66 van de basisverordening de rasbenaming dient te worden gewijzigd, deelt het Bureau de houder de redenen hiervan mee, stelt het een termijn vast waarbinnen de houder een passend voorstel voor een gewijzigde rasbenaming moet indienen, en maakt het hem erop opmerkzaam dat wanneer hij dit niet doet, het communautaire kwekersrecht overeenkomstig artikel 21 van de basisverordening vervallen kan worden verklaard.
2. Wanneer het Bureau het voorstel voor een gewijzigde rasbenaming niet kan goedkeuren, stelt het de houder hiervan onverwijld in kennis, stelt het andermaal een termijn vast waarbinnen de houder een passend voorstel moet indienen, en maakt het hem erop opmerkzaam dat, wanneer hij dit niet doet, het communautaire kwekersrecht overeenkomstig artikel 21 van de basisverordening vervallen kan worden verklaard.
3. De artikelen 31 en 32 van deze verordening zijn van overeenkomstige toepassing op een bezwaar op grond van artikel 66, lid 3, van de basisverordening
4. Wanneer het voorstel voor een wijziging van een rasbenaming via elektronische middelen wordt ingediend, voldoet dit aan het bepaalde ten aanzien van de ondertekening in artikel 57, lid 3, tweede alinea.
HOOFDSTUK IV
Door het Bureau te verlenen communautaire licenties
Afdeling 1
Dwanglicenties overeenkomstig artikel 29 van de basisverordening
Artikel 37
Verzoek om een dwanglicentie
1. Het verzoek om een dwanglicentie overeenkomstig artikel 29, leden 1, 2 en 5, van de basisverordening moet bevatten:
a)
de aanduiding van de verzoeker en de weigerachtige houder van het betrokken ras als partijen in de procedure;
b)
de rasbenaming van het betrokken plantenras en de soort waartoe het behoort;
c)
een voorstel inzake de aard van de handelingen waarop de dwanglicentie betrekking moet hebben;
d)
een uiteenzetting van het openbaar belang waarop het verzoek berust, en een omstandige uiteenzetting van de feiten, bewijzen en argumenten, die tot staving van het gestelde openbaar belang worden aangevoerd;
e)
in het geval van een verzoek als bedoeld in artikel 29, lid 2, van de basisverordening, een voorstel inzake de categorie van personen aan wie de dwanglicentie moet worden verleend, en in voorkomend geval de specifieke eisen waaraan die personen moeten voldoen;
f)
een voorstel voor een billijke vergoeding en de berekeningsgrondslag voor deze vergoeding.
2. Het verzoek om een dwanglicentie overeenkomstig artikel 29, lid 5a, van de basisverordening moet bevatten:
a)
de aanduiding van de verzoeker die houder van een octrooirecht is en de weigerachtige houder van het betrokken ras als partijen in de procedure;
b)
de rasbenaming van het betrokken plantenras en de soort waartoe het behoort;
c)
een gewaarmerkte kopie van het octrooibewijs waarin het nummer van de biotechnologische uitvinding en de desbetreffende aanspraken en de octrooiverlenende instantie worden vermeld;
d)
een voorstel inzake de aard van de handelingen waarop de dwanglicentie betrekking moet hebben;
e)
een voorstel voor een billijke vergoeding en de berekeningsgrondslag voor de vergoeding;
f)
een uiteenzetting van de reden waarom de biotechnologische uitvinding een belangrijke technische vooruitgang van aanzienlijk economisch belang vertegenwoordigt ten opzichte van het beschermde plantenras, met inbegrip van een gedetailleerde toelichting van de feiten, bewijzen en argumenten ter ondersteuning van de aanspraak;
g)
een voorstel voor het territoriale toepassingsgebied van de licentie, dat niet het territoriale toepassingsgebied van het onder c) bedoelde octrooi mag overschrijden.
3. Het verzoek om een in artikel 29, lid 5a, tweede alinea, van de basisverordening bedoelde wederkerige dwanglicentie moet bevatten:
a)
de aanduiding van de verzoeker die houder van een octrooirecht is en de weigerachtige houder van het betrokken ras als partijen in de procedure;
b)
de rasbenaming van het betrokken plantenras en de soort waartoe het behoort;
c)
een gewaarmerkte kopie van het octrooibewijs waarin het nummer van de biotechnologische uitvinding en de desbetreffende aanspraken en de octrooiverlenende instantie worden vermeld;
d)
een officieel document waarin wordt verklaard dat een dwanglicentie voor een geoctrooieerde biotechnologische uitvinding aan de houder van het kwekersrecht is verleend;
e)
een voorstel inzake de aard van de handelingen waarop de wederkerige licentie betrekking moet hebben;
f)
een voorstel voor een billijke vergoeding en de berekeningsgrondslag voor de vergoeding;
g)
een voorstel voor het territoriale toepassingsgebied van de wederkerige licentie, dat niet het territoriale toepassingsgebied van het onder c) bedoelde octrooi mag overschrijden.
4. Bij een verzoek om een dwanglicentie worden de stukken gevoegd waaruit blijkt dat de verzoeker de houder van het kwekersrecht vruchteloos om een contractuele licentie heeft verzocht. Wanneer de Commissie of een lidstaat overeenkomstig artikel 29, lid 2, van de basisverordening om een dwanglicentie verzoekt, kan het Bureau in geval van overmacht ontheffing van deze bepaling verlenen.
5. Een verzoek om een contractuele licentie wordt geacht te zijn afgewezen in de zin van lid 4, wanneer:
a)
de houder de persoon die aanspraak maakt op dit recht niet binnen een redelijke tijd een definitief antwoord heeft gegeven, of
b)
de houder heeft geweigerd, de persoon die aanspraak maakt op dit recht een contractuele licentie te verlenen, of
c)
de houder de persoon die aanspraak maakt op dit recht een licentie heeft aangeboden, maar hetzij de wezenlijke voorwaarden van het aanbod, waaronder die betreffende de te betalen royalty, hetzij de voorwaarden van het aanbod in hun geheel kennelijk onredelijk waren.
Artikel 38
Onderzoek van het verzoek om een dwanglicentie
1. De mondelinge behandeling en de bewijsvoering vinden in beginsel tezamen tijdens één zitting plaats.
2. Een verzoek om een nadere zitting is slechts ontvankelijk, indien het op omstandigheden berust waarin zich tijdens of na de zitting een wijziging heeft voorgedaan.
3. Alvorens een beslissing te nemen, verzoekt het Bureau de partijen in de procedure tot een minnelijke regeling inzake een contractuele licentie te komen. Het Bureau doet in voorkomend geval een voorstel voor een dergelijke minnelijke regeling.
Artikel 39
Houderschap van een communautair kwekersrecht tijdens de procedure
1. Wanneer een vordering als bedoeld in artikel 98, lid 1, van de basisverordening tegen de houder is ingesteld en dit in het register van communautaire kwekersrechten is ingeschreven, kan het Bureau de procedure tot verlening van een dwanglicentie schorsen. Het mag de procedure eerst hervatten, nadat de vordering tot een in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissing heeft geleid of de desbetreffende procedure op een andere wijze is beëindigd en dit in het register is ingeschreven.
2. Wanneer het communautaire kwekersrecht op een voor het Bureau verbindende wijze op een andere persoon wordt overgedragen, treedt de nieuwe houder op verzoek van de verzoeker als partij tot de procedure toe, indien de verzoeker binnen twee maanden nadat hij door het Bureau van de inschrijving van de nieuwe houder in het register van communautaire kwekersrechten in kennis is gesteld, deze vruchteloos om een contractuele licentie heeft verzocht. De verzoeker moet bij zijn verzoek voldoende bewijsstukken betreffende zijn vergeefse poging en in voorkomend geval de handelwijze van de nieuwe houder voegen.
3. In het geval van een verzoek als bedoeld in artikel 29, lid 2, van de basisverordening treedt de nieuwe houder als partij tot de procedure toe. Lid 1 van dit artikel is in dit geval niet van toepassing.
Artikel 40
Inhoud van de beslissing op het verzoek om een dwanglicentie
De schriftelijke beslissing wordt door de voorzitter van het Bureau ondertekend. De beslissing moet bevatten:
a)
de vermelding dat zij door het Bureau is genomen;
b)
de datum waarop zij is genomen;
c)
de namen van de leden van het comité die aan de procedure hebben deelgenomen;
d)
de namen van de partijen in de procedure en hun vertegenwoordigers voor de procedure;
e)
een verwijzing naar het advies van de raad van bestuur;
f)
een uiteenzetting van het onderwerp van het beroep;
g)
een samenvatting van de feiten;
h)
de gronden van de beslissing;
i)
de uitspraak van het Bureau; in deze uitspraak wordt in voorkomend geval vastgesteld op welke handelingen de dwanglicentie betrekking heeft, welke bijzondere voorwaarden eraan zijn verbonden, aan welke categorie van personen zij wordt verleend, en aan welke specifieke eisen die personen moeten voldoen.
Artikel 41
Verlening van een dwanglicentie
1. De beslissing om een dwanglicentie overeenkomstig artikel 29, leden 1, 2 en 5, van de basisverordening te verlenen, moet een uiteenzetting bevatten van het openbaar belang dat in aanmerking is genomen.
2. Als openbaar belang geldt met name:
a)
de bescherming van het leven of de gezondheid van mens, dier of plant;
b)
de noodzaak, materiaal met bepaalde eigenschappen op de markt te brengen;
c)
de noodzaak, het kweken van verbeterde rassen te blijven aanmoedigen.
3. De beslissing om een dwanglicentie overeenkomstig artikel 29, lid 5a, van de basisverordening te verlenen, moet een uiteenzetting bevatten van de redenen waarom de uitvinding een belangrijke technische vooruitgang van aanzienlijk economisch belang vertegenwoordigt. De volgende gronden kunnen in het bijzonder redenen zijn waarom de uitvinding een belangrijke technische vooruitgang van aanzienlijk economisch belang vertegenwoordigt ten opzichte van het beschermde plantenras:
a)
verbetering van de teelttechnieken;
b)
verbetering van het milieu;
c)
verbetering van de technieken ter bevordering van het gebruik van genetische biodiversiteit;
d)
verbetering van de kwaliteit;
e)
verbetering van de opbrengst;
f)
verbetering van de weerstand;
g)
verbetering van de aanpassing aan bijzondere klimatologische en/of milieuomstandigheden.
4. De dwanglicentie is niet uitsluitend.
5. De dwanglicentie mag niet worden overgedragen, tenzij tezamen met het deel van een onderneming dat van deze licentie gebruik maakt, of in het in artikel 29, lid 5, van de basisverordening bedoelde geval, wanneer tegelijkertijd het houderschap van een hoofdzakelijk afgeleid ras wordt overgedragen.
Artikel 42
Voorwaarden ten aanzien van de persoon aan wie een dwanglicentie wordt verleend
1. Onverminderd andere voorwaarden als bedoeld in artikel 29, lid 3, van de basisverordening, moet de persoon aan wie de dwanglicentie wordt verleend, over de nodige financiële middelen en technische bekwaamheden beschikken om gebruik van deze licentie te kunnen maken.
2. Het voldoen aan de voorwaarden die aan de dwanglicentie zijn verbonden en in de desbetreffende beslissing zijn vastgesteld, wordt als een omstandigheid in de zin van artikel 29, lid 4, van de basisverordening beschouwd.
3. Het Bureau bepaalt dat de persoon aan wie de dwanglicentie wordt verleend geen rechtsvordering wegens inbreuk op het betrokken communautaire kwekersrecht mag instellen, tenzij de houder weigert of nalaat dit binnen twee maanden nadat hij daarom wordt verzocht, te doen.
Artikel 43
Categorie van personen die aan specifieke eisen overeenkomstig artikel 29, lid 2, van de basisverordening voldoen
1. Elke persoon die voornemens is gebruik te maken van een dwanglicentie en behoort tot een categorie van personen die voldoet aan specifieke eisen zoals bedoeld in artikel 29, lid 2, van de basisverordening, moet dit bij aangetekende brief met verzoek om ontvangstbevestiging ter kennis van het Bureau en de houder brengen. Deze kennisgeving moet met name bevatten:
a)
de naam en het adres van de betrokken persoon overeenkomstig de bepalingen die op de partijen in een procedure van toepassing zijn overeenkomstig artikel 2 van deze verordening;
b)
een uiteenzetting van de feiten waaruit blijkt dat hij aan de specifieke eisen voldoet;
c)
een beschrijving van de te verrichten handelingen, en
d)
een verklaring dat de betrokken persoon over de nodige financiële middelen beschikt om van de dwanglicentie gebruik te kunnen maken, alsook gegevens over de technische bekwaamheden die hij daartoe bezit.
2. Wanneer een persoon de voorwaarden inzake de in lid 1 bedoelde kennisgeving heeft vervuld, schrijft het Bureau hem op zijn verzoek in het register van communautaire kwekersrechten in. Hij mag eerst nadat hij is ingeschreven van de dwanglicentie gebruikmaken. De ingeschreven persoon en de houder worden van de inschrijving in kennis gesteld.
3. Artikel 42, lid 3, is van overeenkomstige toepassing op een persoon die krachtens lid 2 van dit artikel in het register van communautaire kwekersrechten is ingeschreven. De rechterlijke beslissing waartoe de rechtsvordering wegens inbreuk leidt, is verbindend voor de andere personen die zijn of zullen worden ingeschreven; hetzelfde geldt, wanneer de desbetreffende procedure op een andere wijze wordt beëindigd.
4. De in lid 2 bedoelde inschrijving kan slechts worden doorgehaald, indien zich meer dan een jaar na de verlening van de dwanglicentie en vóór het verstrijken van de eventueel vastgestelde geldigheidsduur een verandering heeft voorgedaan in de specifieke eisen die in de beslissing tot verlening van deze licentie waren vastgesteld, of in de overeenkomstig lid 2 aangetoonde financiële middelen en technische bekwaamheden. De ingeschreven persoon en de houder worden van de doorhaling in kennis gesteld.
Afdeling 2
Licenties overeenkomstig artikel 100, lid 2, van de basisverordening
Artikel 44
Licenties overeenkomstig artikel 100, lid 2, van de basisverordening
1. Een verzoek om een niet-uitsluitende contractuele licentie van een nieuwe houder, als bedoeld in artikel 100, lid 2, van de basisverordening, moet in het geval van de vroegere houder binnen twee maanden of in het geval van een vroegere licentiehouder binnen vier maanden na ontvangst van de kennisgeving door het Bureau dat de naam van de nieuwe houder in het register van communautaire kwekersrechten is ingeschreven, worden gedaan.
2. Bij een verzoek om een overeenkomstig artikel 100, lid 2, van de basisverordening door het Bureau te verlenen licentie moeten de stukken worden gevoegd waaruit blijkt dat het in lid 1 van dit artikel bedoelde verzoek is afgewezen. Artikel 37, lid 1, onder a), b) en c), en lid 5, artikel 38, artikel 39, lid 3, artikel 40 met uitzondering van het bepaalde onder f), artikel 41, leden 3 en 4, en artikel 42 van deze verordening zijn van overeenkomstige toepassing.
TITEL III
PROCEDURE VOOR DE KAMER VAN BEROEP
Artikel 45
Inhoud van het beroepschrift
Het beroepschrift moet bevatten:
a)
de aanduiding van de verzoeker als partij in de beroepsprocedure overeenkomstig artikel 2;
b)
het dossiernummer van de beslissing waartegen beroep wordt ingesteld, en een uiteenzetting in welke mate wijziging of nietigverklaring van de beslissing wordt gevorderd.
Artikel 46
Ontvangst van het beroepschrift
Wanneer het Bureau een beroepschrift ontvangt, brengt het daarop het dossiernummer van de beroepsprocedure en de datum van ontvangst door het Bureau aan en deelt het de verzoeker mee binnen welke termijn hij zijn uiteenzetting van de beroepsgronden moet indienen; de verzoeker kan zich niet op het achterwege blijven van deze mededeling beroepen.
Artikel 47
Deelneming als partij in de beroepsprocedure
1. Het Bureau doet onverwijld een afschrift van het beroepschrift, waarop het dossiernummer en de datum van ontvangst zijn vermeld, aan de partijen toekomen die aan de procedure voor het Bureau hebben deelgenomen.
2. De in lid 1 bedoelde partijen kunnen binnen twee maanden nadat hun een afschrift van het beroepschrift is toegezonden, als partij aan de beroepsprocedure deelnemen.
Artikel 48
Taken van het Bureau
1. De in artikel 70, lid 1, van de basisverordening bedoelde instantie van het Bureau en de voorzitter van de Kamer van beroep dragen er door middel van interne voorbereidende maatregelen zorg voor dat de Kamer van beroep de zaak kan onderzoeken zodra deze aan haar is voorgelegd; de voorzitter kiest met name overeenkomstig artikel 46, lid 2, van de basisverordening de twee andere leden van de Kamer van beroep en wijst, voordat de zaak aan de Kamer van beroep wordt voorgelegd, een rapporteur aan.
2. Voordat de zaak aan de Kamer van beroep wordt voorgelegd, doet de in artikel 70, lid 1, van de basisverordening bedoelde instantie van het Bureau onverwijld een exemplaar van de van elke partij in de beroepsprocedure ontvangen stukken aan elke andere partij in de beroepsprocedure toekomen.
3. De voorzitter van het Bureau draagt er zorg voor dat, voordat de zaak aan de Kamer van beroep wordt voorgelegd, de in artikel 89 bedoelde bekendmaking geschiedt.
Artikel 49
Niet-ontvankelijkverklaring van het beroep
1. Wanneer het beroep niet aan de bepalingen van de basisverordening, met name de artikelen 67, 68 en 69, of aan de bepalingen van deze verordening, met name artikel 45, voldoet, stelt de Kamer van beroep de verzoeker hiervan in kennis en verzoekt zij hem, zo mogelijk, de vastgestelde gebreken binnen een door haar te bepalen termijn te verhelpen. Indien deze gebreken niet tijdig worden verholpen, verklaart de Kamer van beroep het beroep niet-ontvankelijk.
2. Wanneer beroep wordt ingesteld tegen een beslissing van het Bureau waartegen ook een rechtstreeks beroep als bedoeld in artikel 74 van de basisverordening is ingesteld, legt de Kamer van beroep met de instemming van de verzoeker het beroep onverwijld als een rechtstreeks beroep aan het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen voor; wanneer de verzoeker hiermee niet instemt, verklaart de Kamer het beroep niet-ontvankelijk. Indien het beroep aan het Hof van Justitie wordt voorgelegd, wordt het geacht op de in artikel 46 van deze verordening bedoelde datum van ontvangst door het Bureau bij het Hof van Justitie te zijn ingesteld.
Artikel 50
Mondelinge behandeling
1. Nadat de zaak aan de Kamer van beroep is voorgelegd, roept de voorzitter van de Kamer van beroep de partijen in de beroepsprocedure onverwijld voor de in artikel 77 van de basisverordening bedoelde mondelinge behandeling op en wijst hij hen op artikel 59, lid 2, van deze verordening.
2. De mondelinge behandeling en de bewijsvoering vinden in beginsel tezamen tijdens één zitting plaats.
3. Een verzoek om een nadere zitting is niet-ontvankelijk, tenzij het op omstandigheden berust waarin zich sindsdien een wijziging heeft voorgedaan.
Artikel 51
Onderzoek van het beroep
Tenzij anders wordt bepaald, zijn de bepalingen betreffende de procesvoering voor het Bureau van overeenkomstige toepassing op de beroepsprocedure; onder de partijen in de procedure worden in dit geval de partijen in de beroepsprocedure verstaan.
Artikel 52
Beslissing op het beroep
1. Binnen drie maanden na de afsluiting van de mondelinge behandeling worden de partijen in de beroepsprocedure op een van de in artikel 64, lid 3, voorziene wijzen schriftelijk van de beslissing op het beroep in kennis gesteld.
2. De schriftelijke beslissing wordt door de voorzitter van de Kamer van beroep en de overeenkomstig artikel 48, lid 1, aangewezen rapporteur ondertekend. De beslissing moet bevatten:
a)
de vermelding dat zij door de Kamer van beroep is genomen;
b)
de datum waarop zij is genomen;
c)
de namen van de voorzitter en de andere leden van de Kamer van beroep, die aan de beroepsprocedure hebben deelgenomen;
d)
de namen van de partijen in de beroepsprocedure en hun vertegenwoordigers voor de procedure;
e)
een uiteenzetting van het onderwerp van het beroep;
f)
een samenvatting van de feiten;
g)
de gronden van de beslissing;
h)
de uitspraak van de Kamer van beroep, met in voorkomend geval een beslissing inzake de verdeling van de kosten of de terugbetaling van rechten.
3. De schriftelijke beslissing van de Kamer van beroep gaat vergezeld van de mededeling dat verder beroep kan worden ingesteld; in deze mededeling wordt vermeld binnen welke termijn dit moet geschieden. De partijen in de beroepsprocedure kunnen zich niet op het achterwege blijven van deze mededeling beroepen.
TITEL IV
ALGEMENE BEPALINGEN BETREFFENDE DE PROCEDURES
HOOFDSTUK I
Beslissingen; kennisgevingen en mededelingen; stukken
Artikel 53
Beslissingen
1. Elke beslissing van het Bureau draagt de handtekening en de naam van het personeelslid dat overeenkomstig artikel 35 van de basisverordening onder het gezag van de voorzitter van het Bureau daarvoor bevoegd is.
2. De beslissingen die tijdens een mondelinge behandeling voor het Bureau worden genomen, kunnen ter zitting worden uitgesproken. Zij worden vervolgens op schrift gesteld en overeenkomstig artikel 64 ter kennis van de partijen in de procedure gebracht.
3. De beslissingen van het Bureau waartegen beroep krachtens artikel 67 van de basisverordening of rechtstreeks beroep krachtens artikel 74 van de basisverordening kan worden ingesteld, gaan vergezeld van een mededeling waarin op deze mogelijkheid wordt gewezen en de in acht te nemen termijnen worden vermeld. De partijen in de procedure kunnen zich niet op het achterwege blijven van deze mededeling beroepen.
4. Taal- en schrijffouten en andere kennelijke onjuistheden in beslissingen van het Bureau worden gecorrigeerd.
Artikel 54
Certificaat voor het communautaire kwekersrecht
1. Wanneer het Bureau een communautair kwekersrecht verleent, geeft het, tezamen met de desbetreffende beslissing, ten bewijze van de verlening een certificaat voor het communautaire kwekersrecht af.
2. Het Bureau geeft het certificaat voor het communautaire kwekersrecht in de door de houder gewenste officiële talen van de Europese Unie af.
3. Het Bureau kan, op verzoek, een afschrift van het certificaat aan de rechthebbende afgeven, indien wordt aangetoond dat het origineel verloren of vernietigd is.
Artikel 55
Kennisgevingen en mededelingen
Tenzij anders wordt bepaald, vermeldt elke kennisgeving of mededeling van het Bureau of een onderzoeksbureau ten minste de naam van het bevoegde personeelslid.
Artikel 56
Het recht om te worden gehoord
1. Wanneer het Bureau vaststelt dat geen beslissing overeenkomstig de aanvraag of het verzoek kan worden genomen, deelt het de vastgestelde gebreken aan de betrokken partij in de procedure mee en verzoekt het haar deze binnen een door hem te bepalen termijn te verhelpen. Indien de vastgestelde en meegedeelde gebreken niet tijdig worden verholpen, neemt het Bureau zijn beslissing.
2. Wanneer het Bureau opmerkingen van een partij in de procedure ontvangt, deelt het deze aan de andere partijen in de procedure mee en verzoekt het hun, zo het dit noodzakelijk acht, hierop binnen een door hem te bepalen termijn te antwoorden. Indien het Bureau niet tijdig een antwoord ontvangt, neemt het later ingediende stukken niet in aanmerking.
Artikel 57
Door de partijen in de procedure ingediende stukken
1. De door een partij in de procedure ingediende stukken worden per post toegezonden, persoonlijk bezorgd of via elektronische middelen doorgegeven.
De voorzitter van het Bureau stelt de nadere voorschriften betreffende indiening langs elektronische weg vast.
2. Als datum van ontvangst van een door een partij in de procedure ingediend stuk geldt de datum waarop dit stuk daadwerkelijk ten kantore van het Bureau of, in het geval van een elektronisch ingediend stuk, elektronisch bij het Bureau inkomt.
3. Met uitzondering van bijlagen moet elk stuk dat door een partij in de procedure wordt ingediend, door haar of haar vertegenwoordiger voor de procedure zijn ondertekend.
Wanneer een stuk langs elektronische weg inkomt, is het voorzien van een elektronische handtekening.
4. Wanneer een stuk niet op regelmatige wijze is ondertekend of onvolledig of onleesbaar is, of indien het Bureau redenen heeft om aan de nauwkeurigheid van het stuk te twijfelen, stelt het Bureau de afzender daarvan in kennis en verzoekt het hem, binnen een termijn van één maand, het overeenkomstig lid 3 ondertekende origineel in te dienen of een afschrift van het origineel opnieuw toe te zenden.
Wanneer binnen de gestelde termijn aan het verzoek wordt voldaan, geldt als datum van ontvangst van het ondertekende stuk of het afschrift van het opnieuw toegezonden stuk de datum van ontvangst van het eerste stuk. Indien binnen de gestelde termijn niet aan het verzoek wordt voldaan, wordt het stuk als niet ontvangen beschouwd.
5. Van stukken die aan andere partijen in de procedure of aan het betrokken onderzoeksbureau moeten worden meegedeeld, en stukken die betrekking hebben op twee of meer aanvragen van een communautair kwekersrecht of twee of meer verzoeken om een licentie, moet een voldoende aantal exemplaren worden ingediend. Wanneer er exemplaren te kort zijn, wordt op kosten van de betrokken partij voor extra exemplaren gezorgd.
De eerste alinea is niet van toepassing op langs elektronische weg ingediende stukken.
Artikel 58
Bewijsstukken
1. Andere beslissingen of eindbeslissingen dan die van het Bureau of andere door de partijen in de procedure over te leggen bewijsstukken, kunnen in de vorm van een niet voor eensluidend gewaarmerkt afschrift worden ingediend.
2. Wanneer het Bureau redenen heeft om aan de echtheid van de in lid 1 genoemde bewijsstukken te twijfelen, kan het de overlegging van het origineel of van een voor eensluidend gewaarmerkt afschrift verlangen.
HOOFDSTUK II
Mondelinge behandeling en bewijsvoering
Artikel 59
Oproeping voor de mondelinge behandeling
1. De partijen in de procedure worden voor de in artikel 77 van de basisverordening bedoelde mondelinge behandeling opgeroepen; zij worden in de oproeping opmerkzaam gemaakt op lid 2 van het onderhavige artikel. De oproeping wordt ten minste een maand van tevoren gedaan, tenzij de partijen met het Bureau een kortere termijn overeenkomen.
2. Wanneer een partij in de procedure die op regelmatige wijze voor de mondelinge behandeling is opgeroepen, niet overeenkomstig de oproeping voor het Bureau verschijnt, kan de procedure in haar afwezigheid worden voortgezet.
Artikel 60
Bewijsvoering
1. Wanneer het Bureau het noodzakelijk acht partijen in de procedure, getuigen of deskundigen te horen of een inspectie te verrichten, neemt het dienaangaande een beslissing waarin het de te nemen maatregelen ter verkrijging van bewijs, de relevante feiten waarvan het bewijs moet worden geleverd, en de dag, tijd en plaats van de hoorzitting of de inspectie vermeldt. Wanneer een partij in de procedure om het horen van getuigen of deskundigen verzoekt, stelt het Bureau in zijn beslissing dienaangaande de termijn vast waarbinnen deze partij aan het Bureau de namen en adressen moet opgeven van de getuigen of deskundigen die zij wil doen horen.
2. De te horen partij in de procedure, getuige of deskundige wordt ten minste een maand van tevoren opgeroepen tenzij zij (hij) met het Bureau een kortere termijn overeenkomt. De oproeping moet bevatten:
a)
een uittreksel van de in lid 1 bedoelde beslissing, waarin met name wordt vermeld op welke dag, tijd en plaats het onderzoek zal plaatsvinden en over welke feiten de partij, getuige of deskundige zal worden gehoord;
b)
de namen van de partijen in de procedure en de vermelding van de rechten van getuigen en deskundigen uit hoofde van artikel 62, leden 2, 3 en 4;
c)
de vermelding dat de partij, getuige of deskundige kan verzoeken te worden gehoord door de bevoegde rechterlijke of andere instantie van de staat waar zij (hij) haar (zijn) woonplaats heeft, en een verzoek om het Bureau binnen de termijn die het vaststelt, te laten weten of zij (hij) bereid is voor het Bureau te verschijnen.
3. Voordat een partij in de procedure, getuige of deskundige wordt gehoord, wordt haar (hem) meegedeeld dat het Bureau de bevoegde rechterlijke of andere instantie van de staat waar zij (hij) haar (zijn) woonplaats heeft, kan verzoeken haar (hem) onder ede of in een andere bindende vorm opnieuw te horen.
4. Wanneer een getuige of deskundige door een bevoegde rechterlijke of andere instantie zal worden gehoord, wordt dit aan de partijen in de procedure meegedeeld. Zij hebben het recht, de zitting bij te wonen en de partij, getuige of deskundige die verklaringen aflegt, te ondervragen, hetzij door tussenkomst van genoemde instantie, hetzij rechtstreeks.
Artikel 61
Aanwijzing van deskundigen
1. Wanneer het Bureau een deskundige aanwijst, bepaalt het in welke vorm deze zijn verslag moet indienen.
2. De aan de deskundige verstrekte opdracht moet bevatten:
a)
een nauwkeurige taakomschrijving;
b)
de termijn waarbinnen hij zijn verslag moet indienen;
c)
de namen van de partijen in de procedure;
d)
de vermelding van zijn rechten uit hoofde van artikel 62, leden 2, 3 en 4.
3. Het Bureau kan met het oog op de opstelling van het deskundigenverslag het onderzoeksbureau dat het technische onderzoek heeft verricht, verzoeken overeenkomstig de gegeven instructies materiaal ter beschikking te stellen. Het Bureau kan, zo nodig, ook partijen in de procedure of derden om materiaal verzoeken.
4. De partijen in de procedure ontvangen een exemplaar van het schriftelijke verslag, zo nodig met een vertaling.
5. De partijen in de procedure kunnen een deskundige wraken. Artikel 48, lid 3, en artikel 81, lid 2, van de basisverordening zijn van overeenkomstige toepassing.
6. Artikel 13, leden 2 en 3, is van overeenkomstige toepassing ten aanzien van de door het Bureau aangewezen deskundige. Wanneer het Bureau een deskundige aanwijst, wijst het hem op zijn geheimhoudingsplicht.
Artikel 62
Kosten van de bewijsvoering
1. Het Bureau kan bepalen dat, wanneer een partij in de procedure om maatregelen ter verkrijging van bewijs verzoekt, zij eerst een waarborgsom aan het Bureau moet overmaken die het Bureau op grond van een raming van de kosten vaststelt.
2. De getuigen en deskundigen, die worden opgeroepen door en verschijnen voor het Bureau hebben recht op een passende vergoeding van hun reis- en verblijfkosten. Er kan hun een voorschot worden toegekend.
3. De getuigen die recht hebben op een vergoeding als bedoeld in lid 2, hebben ook recht op een passende vergoeding wegens inkomstenderving; de deskundigen hebben recht op een honorarium, tenzij zij personeelslid van een onderzoeksbureau zijn. De vergoeding wordt aan de getuigen betaald, nadat zij zijn gehoord; het honorarium wordt aan de deskundigen betaald, nadat zij hun opdracht hebben voltooid.
4. De in de leden 2 en 3 bedoelde vergoedingen worden overeenkomstig de nadere voorschriften en binnen de grenzen van de in bijlage I vastgestelde schalen, door het Bureau betaald.
Artikel 63
Verslag van de mondelinge behandeling en de bewijsvoering
1. Van de mondelinge behandeling en de bewijsvoering wordt een verslag opgesteld dat de hoofdzaken hiervan, de ter zake dienende verklaringen van de partijen in de procedure, de verklaringen van de partijen, getuigen en deskundigen, die zijn gehoord, en in voorkomend geval de tijdens een inspectie gedane vaststellingen, bevat.
2. Het verslag van de verklaringen van een partij in de procedure, getuige of deskundige die is gehoord, wordt haar (hem) voorgelegd of ter kennisneming overhandigd. In het verslag wordt aangetekend dat deze formaliteit is vervuld en dat degene die de verklaringen heeft afgelegd, het verslag heeft goedgekeurd. Wanneer deze het verslag niet goedkeurt, wordt melding gemaakt van zijn bezwaren.
3. Het verslag wordt ondertekend door het personeelslid dat het heeft opgesteld en het personeelslid dat de mondelinge behandeling of de bewijsvoering heeft geleid.
4. De partijen in de procedure ontvangen een exemplaar van het verslag, zo nodig met een vertaling.
HOOFDSTUK III
Betekening
Artikel 64
Algemene bepalingen betreffende de betekening
1. De betekening van stukken door het Bureau aan een partij in een procedure voor het Bureau geschiedt in de vorm van hetzij het origineel, een niet voor eensluidend gewaarmerkt afschrift daarvan of een computeruitdraai. De betekening van door andere partijen in de procedure ingediende stukken kan geschieden in de vorm van niet voor eensluidend gewaarmerkte afschriften.
2. Wanneer een of meer partijen in de procedure een vertegenwoordiger voor de procedure hebben aangewezen, geschiedt de betekening overeenkomstig lid 1 aan deze laatste.
3. De betekening geschiedt:
a)
per post overeenkomstig artikel 65;
b)
door terhandstelling overeenkomstig artikel 66;
c)
door middel van een bericht in een periodieke publicatie overeenkomstig artikel 67, of
d)
via elektronische of andere technische middelen overeenkomstig de tweede alinea.
De voorzitter van het Bureau stelt de nadere voorschriften betreffende betekening langs elektronische weg vast.
4. De betekening van stukken, of afschriften van stukken, die betrekking hebben op handelingen waarvoor in artikel 79 van de basisverordening betekening is voorgeschreven, geschiedt bij aangetekende brief met verzoek om ontvangstbevestiging; deze betekening kan eveneens via door de voorzitter van het Bureau vast te stellen elektronische middelen plaatsvinden.
Artikel 65
Betekening per post
1. De betekening van stukken aan personen die niet hun woonplaats of plaats van vestiging, noch een vaste inrichting in de Gemeenschap hebben en die niet overeenkomstig artikel 82 van de basisverordening een vertegenwoordiger voor de procedure hebben aangewezen, geschiedt bij gewone brief aan het bij het Bureau laatst bekende adres van de betrokken persoon. De betekening wordt geacht te zijn geschied, ook al wordt de brief als onbestelbaar aan de afzender teruggezonden.
2. Wanneer de betekening bij aangetekende brief met of zonder verzoek om ontvangstbevestiging geschiedt, wordt deze brief geacht door de geadresseerde te zijn ontvangen op de tiende dag nadat hij is gepost, tenzij hij de geadresseerde niet of op een latere dag heeft bereikt; bij betwisting moet het Bureau naargelang van het geval bewijzen dat de brief ter bestemming is aangekomen of op een bepaalde datum aan de geadresseerde is overhandigd.
3. De betekening bij aangetekende brief met of zonder verzoek om ontvangstbevestiging wordt geacht te zijn geschied, ook al weigert de geadresseerde de brief te aanvaarden of voor ontvangst ervan te tekenen.
4. Voor zover de betekening per post niet in de leden 1, 2 en 3 is geregeld, is het recht van de staat waar de betekening geschiedt, van toepassing.
Artikel 66
Betekening door terhandstelling
De betekening van een stuk kan ten kantore van het Bureau geschieden door terhandstelling daarvan aan de persoon voor wie het is bestemd, die voor ontvangst tekent. De betekening wordt geacht te zijn geschied, ook al weigert deze persoon het stuk te aanvaarden of voor ontvangst te tekenen.
Artikel 67
Betekening door middel van een bericht in een periodieke publicatie
Wanneer het adres van de persoon voor wie een stuk is bestemd, niet kan worden achterhaald of wanneer betekening overeenkomstig artikel 64, lid 4, ook na een tweede poging door het Bureau onmogelijk is gebleken, geschiedt de betekening door plaatsing van een bericht in de in artikel 89 van de basisverordening bedoelde periodieke publicatie. De voorzitter van het Bureau stelt dienaangaande nadere voorschriften vast.
Artikel 68
Onregelmatigheden bij de betekening
Wanneer het Bureau niet kan bewijzen dat een stuk dat de geadresseerde heeft bereikt op regelmatige wijze is betekend, of wanneer de bepalingen betreffende de betekening niet in acht zijn genomen, wordt het stuk geacht te zijn betekend op de datum die door het Bureau als datum van ontvangst is vastgesteld.
HOOFDSTUK IV
Termijnen; onderbreking van de procedure
Artikel 69
Berekening van de termijnen
1. De termijnen worden vastgesteld in volle jaren, maanden, weken of dagen.
2. Een termijn wordt berekend vanaf de dag volgende op die waarop het feit dat voor het ingaan van die termijn bepalend is (hierna „het relevante feit” genoemd), zich voordoet; dit feit is hetzij een handeling, hetzij het verstrijken van een andere termijn. Tenzij anders wordt bepaald, geldt, wanneer de handeling een betekening is, de ontvangst van het betekende stuk als het relevante feit.
3. In afwijking van lid 2, wordt een termijn berekend vanaf de vijftiende dag volgende op die waarop de bekendmaking van de relevante handeling geschiedt; deze handeling is hetzij een bericht als bedoeld in artikel 67, hetzij een beslissing van het Bureau, voor zover deze niet aan de betrokken persoon wordt betekend, hetzij een handeling van een partij in de procedure, waarvoor bekendmaking is voorgeschreven.
4. Een termijn die in één of meer jaren is uitgedrukt, loopt in het kalenderjaar waarin hij eindigt, af in de maand en op de dag die dezelfde naam en cijferaanduiding hebben als de maand waarin en de dag waarop het relevante feit zich heeft voorgedaan; wanneer in bedoelde maand geen dag met dezelfde cijferaanduiding voorkomt, loopt de termijn op de laatste dag van die maand af.
5. Een termijn die in één of meer maanden is uitgedrukt, loopt in de kalendermaand waarin hij eindigt, af op de dag die dezelfde cijferaanduiding heeft als de dag waarop het relevante feit zich heeft voorgedaan; wanneer in bedoelde maand geen dag met dezelfde cijferaanduiding voorkomt, loopt de termijn op de laatste dag van die maand af.
6. Een termijn die in één of meer weken is uitgedrukt, loopt in de kalenderweek waarin hij eindigt, af op de dag die dezelfde naam heeft als de dag waarop het relevante feit zich heeft voorgedaan.
Artikel 70
Duur van de termijnen
De overeenkomstig de basisverordening of deze verordening door het Bureau vast te stellen termijnen bedragen ten minste één maand en ten hoogste drie maanden. In bepaalde bijzondere gevallen kan de termijn tot ten hoogste zes maanden worden verlengd, indien daartoe vóór het verstrijken ervan een verzoek wordt ingediend.
Artikel 71
Verlenging van de termijnen
1. Wanneer een termijn afloopt op een dag waarop het Bureau niet voor het in ontvangst nemen van stukken is geopend, of op een dag waarop om andere dan de in lid 2 genoemde redenen in de plaats waar het Bureau gevestigd is geen normale postbestelling plaatsvindt, wordt deze termijn verlengd tot de eerstvolgende dag waarop het Bureau voor het in ontvangst nemen van stukken is geopend en de normale postbestelling plaatsvindt. De in de eerste zin bedoelde dagen worden vóór het begin van elk kalenderjaar door de voorzitter van het Bureau vastgesteld en bekendgemaakt.
2. Wanneer een termijn afloopt op een dag waarop de postbestelling in een lidstaat of het postverkeer tussen een lidstaat en het Bureau algemeen onderbroken of ten gevolge van een onderbreking verstoord is, wordt ten aanzien van de partijen in de procedure die hun woonplaats, hun plaats van vestiging of een vaste inrichting in die lidstaat hebben of die vertegenwoordigers voor de procedure hebben aangewezen welke hun kantoor in die lidstaat hebben, deze termijn verlengd tot de eerstvolgende dag na het einde van de periode van onderbreking of verstoring. Wanneer de betrokken lidstaat de lidstaat is waar het Bureau is gevestigd, is deze bepaling op alle partijen in de procedure van toepassing. De duur van de periode van onderbreking of verstoring wordt door de voorzitter van het Bureau vastgesteld en bekendgemaakt.
Ten aanzien van langs elektronische weg ingediende stukken is de eerste alinea van overeenkomstige toepassing in gevallen waarin de verbinding met het Bureau via elektronische communicatiemiddelen onderbroken is.
3. De leden 1 en 2 zijn van overeenkomstige toepassing op de nationale organen en de diensten, bedoeld in artikel 30, lid 4, van de basisverordening, en op de onderzoeksbureaus.
Artikel 72
Onderbreking van de procedure
1. De procedure voor het Bureau wordt onderbroken:
a)
in het geval van overlijden of handelingsonbekwaamheid van de aanvrager of de houder van een communautair kwekersrecht, de persoon die om een door het Bureau te verlenen licentie verzoekt of de persoon die tot een dergelijke licentie gerechtigd is, dan wel de vertegenwoordiger voor de procedure van een van deze partijen, of
b)
ingeval een dergelijke persoon als gevolg van beslag op zijn vermogen de procedure voor het Bureau niet kan voortzetten.
2. Zodra de vereiste gegevens betreffende de identiteit van de persoon die bevoegd is om de procedure als partij of als vertegenwoordiger voort te zetten, in het betrokken register zijn ingeschreven, deelt het Bureau deze persoon en de andere partijen mee dat de procedure zal worden hervat op de datum die het vaststelt.
3. De termijnen beginnen opnieuw te lopen op de dag waarop de procedure wordt hervat.
4. Het technische onderzoek of de technische controle van het betrokken ras door een onderzoeksbureau wordt ondanks de onderbreking van de procedure voortgezet, indien de daarvoor verschuldigde rechten reeds aan het Bureau zijn betaald.
HOOFDSTUK V
Vertegenwoordigers voor de procedure
Artikel 73
Aanstelling van een vertegenwoordiger voor de procedure
1. Wanneer een vertegenwoordiger voor de procedure wordt aangesteld, moet dit aan het Bureau worden meegedeeld. In deze mededeling moeten de naam en het adres van de vertegenwoordiger worden vermeld; artikel 2, leden 2 en 3, is van overeenkomstige toepassing.
2. Onverminderd artikel 2, lid 4, moet, wanneer de vertegenwoordiger een werknemer van de betrokken partij is, dit eveneens in de in lid 1 bedoelde mededeling worden vermeld. Een door een partij overeenkomstig artikel 82 van de basisverordening aan te stellen vertegenwoordiger mag geen werknemer van haar zijn.
3. Wanneer niet aan de leden 1 en 2 is voldaan, wordt de mededeling geacht niet te zijn ontvangen.
4. Wanneer een vertegenwoordiger ophoudt vertegenwoordiger te zijn, wordt hij nog als zodanig beschouwd, totdat aan het Bureau wordt meegedeeld dat zijn volmacht is beëindigd. Tenzij in de volmacht anders is bepaald, eindigt deze echter ten aanzien van het Bureau bij het overlijden van de volmachtgever.
5. Wanneer er twee of meer partijen in de procedure zijn die gezamenlijk handelen, wordt, indien zij niet aan het Bureau hebben meegedeeld dat een vertegenwoordiger is aangesteld, de partij die in de aanvraag van een communautair kwekersrecht, in het verzoek om een door het Bureau te verlenen licentie of in het bezwaarschrift als eerste wordt genoemd, geacht als vertegenwoordiger van de andere partij of partijen te zijn aangesteld.
Artikel 74
Bewijs van volmacht van de vertegenwoordiger voor de procedure
1. Wanneer aan het Bureau wordt meegedeeld dat een vertegenwoordiger voor de procedure is aangesteld, moet binnen de door het Bureau vastgestelde termijn een bewijs van volmacht bij het Bureau worden ingediend dat aan het dossier wordt toegevoegd, tenzij anders wordt bepaald. Wanneer het bewijs van volmacht niet tijdig wordt ingediend, worden de door de vertegenwoordiger verrichte procedurehandelingen geacht niet te zijn verricht.
2. Er kan een volmacht voor één of meer procedures worden verstrekt; naargelang hiervan moet het bewijs van volmacht in één of meer exemplaren worden ingediend. Er kan ook een algemene volmacht worden verstrekt om in alle procedures waarin de volmachtgever partij is, als zijn vertegenwoordiger op te treden. In dit geval volstaat het dat het bewijs van volmacht in één exemplaar wordt ingediend.
3. De voorzitter van het Bureau kan bepalen welke gegevens het bewijs van volmacht, met inbegrip van de in lid 2 bedoelde algemene volmacht, moet bevatten en daarvoor kosteloos formulieren ter beschikking te stellen.
HOOFDSTUK VI
Verdeling en vaststelling van de kosten
Artikel 75
Verdeling van de kosten
1. De beslissing over de verdeling van de kosten wordt opgenomen in de beslissing op het verzoek tot nietigverklaring of vervallenverklaring van een communautair kwekersrecht of in de beslissing op het beroep.
2. In het geval van een verdeling van de kosten overeenkomstig artikel 85, lid 1, van de basisverordening vermeldt het Bureau deze verdeling in de uiteenzetting van de gronden van de beslissing op het verzoek tot nietigverklaring of vervallenverklaring van een communautair kwekersrecht of van de beslissing op het beroep. De partijen in de procedure kunnen zich niet op het ontbreken van deze vermelding beroepen.
Artikel 76
Vaststelling van de kosten
1. Een verzoek tot vaststelling van de kosten is slechts ontvankelijk, nadat het Bureau de beslissing heeft genomen waarop dit verzoek betrekking heeft, en in het geval van een beroep tegen deze beslissing, nadat de Kamer van beroep op dit beroep heeft beslist. Een kostenstaat met bewijsstukken moet bij het verzoek worden gevoegd.
2. De kosten kunnen worden vastgesteld, zodra zij aannemelijk zijn gemaakt.
3. Wanneer een partij in de procedure de kosten van een andere partij in de procedure moet dragen, kan van haar geen betaling van andere kosten worden verlangd dan die bedoeld in lid 4. Wanneer de in het gelijk gestelde partij door meer dan één gemachtigde, raadsman of advocaat wordt vertegenwoordigd, behoeft de in het ongelijk gestelde partij de in lid 4 bedoelde kosten slechts voor één van die vertegenwoordigers te dragen.
4. De voor de procedure noodzakelijke kosten omvatten:
a)
de kosten van getuigen en deskundigen, die door het Bureau aan hen zijn vergoed;
b)
de reis- en verblijfkosten van een partij in de procedure en van een gemachtigde, raadsman of advocaat, die op regelmatige wijze als vertegenwoordiger voor het Bureau is aangesteld, binnen de grenzen van de in bijlage I vastgestelde schalen;
c)
het honorarium van een gemachtigde, raadsman of advocaat, die op regelmatige wijze als vertegenwoordiger van een partij in de procedure voor het Bureau is aangesteld, binnen de grenzen van de in bijlage I vastgestelde schalen.
Artikel 77
Kostenregeling
In het geval van een kostenregeling als bedoeld in artikel 85, lid 4, van de basisverordening bekrachtigt het Bureau deze regeling in een tot de betrokken partijen in de procedure gerichte mededeling. Wanneer in deze mededeling tevens een regeling inzake het bedrag van de te betalen kosten wordt bekrachtigd, is een verzoek tot vaststelling van de kosten niet-ontvankelijk.
TITEL V
VOORLICHTING VAN HET PUBLIEK
HOOFDSTUK I
Registers; openbare inzage en inspectie; bekendmakingen
Afdeling 1
Registers
Artikel 78
In de registers in te schrijven gegevens betreffende procedures en communautaire kwekersrechten
1. De volgende „andere gegevens” als bedoeld in artikel 87, lid 3, van de basisverordening worden in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten ingeschreven:
a)
de datum van bekendmaking, wanneer deze bekendmaking een relevant feit voor de berekening van termijnen is;
b)
bezwaren, met vermelding van de datum van indiening van het bezwaarschrift, de naam en het adres van degene die bezwaar maakt, en van zijn vertegenwoordiger voor de procedure;
c)
gegevens inzake voorrang (datum en staat van de vroegere aanvraag);
d)
het feit dat met betrekking tot een aanspraak op een communautair kwekersrecht een vordering als bedoeld in artikel 98, lid 4, of artikel 99 van de basisverordening is ingesteld, alsook de in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissing over deze vordering of het feit dat de desbetreffende procedure op een andere wijze is beëindigd.
2. De volgende „andere gegevens” als bedoeld in artikel 87, lid 3, van de basisverordening worden op verzoek in het register van communautaire kwekersrechten ingeschreven:
a)
de vestiging van een zekerheidsrecht of een zakelijk recht op een communautair kwekersrecht, of
b)
het feit dat met betrekking tot een communautair kwekersrecht een vordering als bedoeld in artikel 98, leden 1 en 2, of artikel 99 van de basisverordening is ingesteld, alsook de in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissing over deze vordering of het feit dat de desbetreffende procedure op een andere wijze is beëindigd.
3. De voorzitter van het Bureau stelt nadere voorschriften inzake de inschrijving vast en kan bepalen dat met het oog op de goede werking van het Bureau andere gegevens in de registers worden ingeschreven.
De voorzitter van het Bureau stelt de vorm van de registers vast. De registers mogen in de vorm van een elektronisch gegevensbestand worden bijgehouden.
Artikel 79
Inschrijving van de overdracht van een communautair kwekersrecht
1. Elke overdracht van een communautair kwekersrecht wordt in het register van communautaire kwekersrechten ingeschreven na overlegging van de akte van overdracht, van officiële bescheiden die de overdracht bevestigen of van uittreksels uit deze akte of bescheiden, die op voldoende wijze de overdracht aantonen. Het Bureau bewaart een afschrift van deze bewijsstukken in zijn archief.
De voorzitter bepaalt in welke vorm en onder welke voorwaarden deze bewijsstukken in het archief van het Bureau worden bewaard.
2. De inschrijving van een overdracht kan slechts worden geweigerd, wanneer niet aan de in lid 1 en in artikel 23 van de basisverordening vastgestelde voorwaarden is voldaan.
3. De leden 1 en 2 zijn van overeenkomstige toepassing op de overdracht van de aanspraak op een communautair kwekersrecht met betrekking tot hetwelk een aanvraag in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten is ingeschreven. De verwijzing naar het register van communautaire kwekersrechten wordt in dit geval gelezen als een verwijzing naar het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten.
Artikel 80
Algemene voorwaarden betreffende inschrijvingen in de registers
Onverminderd andere bepalingen van de basisverordening of deze verordening, kan elke belanghebbende een verzoek om inschrijving of doorhaling van een inschrijving in de registers doen. Het verzoek moet schriftelijk worden gedaan, onder bijvoeging van de nodige bewijsstukken.
Artikel 81
Voorwaarden betreffende bijzondere inschrijvingen in de registers
1. Wanneer een aangevraagd of verleend communautair kwekersrecht in een faillissementsprocedure of soortgelijke procedure is betrokken, wordt dit op verzoek van de bevoegde nationale instantie kosteloos in het register van de aanvragen tot verlening van communautaire kwekersrechten, respectievelijk het register van communautaire kwekersrechten ingeschreven. Deze inschrijving wordt ook op verzoek van de bevoegde nationale instantie doorgehaald; de inschrijving en doorhaling zijn in dit geval kosteloos.
2. Lid 1 is van overeenkomstige toepassing op de instelling van vorderingen als bedoeld in de artikelen 98 en 99 van de basisverordening, en de in kracht van gewijsde gegane rechterlijke beslissingen over deze vorderingen of de beëindiging van de desbetreffende procedures op een andere wijze.
3. In het geval van een identificatie van rassen als oorspronkelijk en hoofdzakelijk afgeleid, kunnen de partijen in de procedure gezamenlijk of afzonderlijk een verzoek om inschrijving indienen. Wanneer slechts één partij een verzoek indient, moeten daarbij voldoende bewijsstukken inzake de in artikel 87, lid 2, onder h), van de basisverordening bedoelde handelingen worden gevoegd, ter vervanging van het verzoek van de andere partij.
4. Bij een verzoek om inschrijving van een exclusieve contractuele licentie of van de vestiging van een zekerheidsrecht of een zakelijk recht op een communautair kwekersrecht moeten voldoende bewijsstukken worden gevoegd.
Artikel 82
Openbare inzage van de registers
1. De registers kunnen ten kantore van het Bureau door het publiek worden ingezien.
Toegang tot de registers en de aldaar gedeponeerde stukken wordt verleend overeenkomstig dezelfde voorwaarden die gelden voor de toegang tot documenten in het bezit van het Bureau in de zin van artikel 84.
2. Inzage van de registers ter plaatse is kosteloos.
Voor de vervaardiging en afgifte van uittreksels uit de registers waarvoor andere vormen van gegevensbehandeling nodig zijn dan slechts de reproductie van een stuk of delen daarvan, wordt een vergoeding betaald.
3. De voorzitter van het Bureau kan voorzien in de mogelijkheid van openbare inzage van de registers ten kantore van de nationale organen of de diensten, bedoeld in artikel 30, lid 4, van de basisverordening.
Afdeling 2
Bewaring van stukken; openbare inzage van stukken; inspectie van geteelde rassen
Artikel 83
Bewaring van dossiers
1. Alle stukken, hetzij in de vorm van originelen, of van afschriften, betreffende een procedure worden in een genummerd dossier bewaard, met uitzondering van de stukken betreffende de verschoning of wraking van leden van de Kamer van beroep of personeelsleden van het Bureau of van het betrokken onderzoeksbureau, die afzonderlijk worden bewaard.
2. Het Bureau bewaart één exemplaar van het in lid 1 bedoelde dossier („het archiefexemplaar”), dat als het authentieke, complete exemplaar van het dossier geldt. De onderzoeksbureaus mogen een exemplaar van de stukken betreffende procedures bewaren („het onderzoeksexemplaar”), maar zijn gehouden tot afgifte van de originelen die niet in het bezit van het Bureau zijn.
3. De door de partijen in de procedure ingediende originelen, waarop elektronische bestanden gebaseerd zijn, kunnen na een bepaalde termijn volgende op hun ontvangst door het Bureau worden vernietigd.
4. De voorzitter van het Bureau stelt nadere voorschriften vast inzake de vorm van de te bewaren dossiers, de bewaringstermijn van de dossiers en de in lid 3 bedoelde termijn.
Artikel 84
Toegang tot de documenten die bij het Bureau berusten
1. De raad van bestuur stelt de praktische regelingen vast voor de toegang tot de documenten die bij het Bureau berusten, met inbegrip van de registers.
2. De raad van bestuur besluit welke categorieën documenten van het Bureau door middel van een bekendmaking, waaronder een bekendmaking via elektronische weg, rechtstreeks voor het publiek toegankelijk worden gemaakt.
Artikel 85
Inspectie van de teelt van de rassen
1. Een verzoek om inspectie van de teelt van de rassen moet schriftelijk bij het Bureau worden gedaan. Het bevoegde onderzoeksbureau regelt na verkregen toestemming van het Bureau de toegang tot de proefvelden.
2. Onverminderd artikel 88, lid 3, van de basisverordening, laat deze verordening de algemene toegang van bezoekers tot de proefvelden onverlet, mits alle geteelde rassen worden gecodeerd, het bevoegde onderzoeksbureau passende, door het Bureau goedgekeurde, maatregelen treft om het wegnemen van materiaal te voorkomen en alle nodige maatregelen ter bescherming van de rechten van de aanvragers en houders van communautaire kwekersrechten worden genomen.
3. De voorzitter van het Bureau kan nadere voorschriften vaststellen inzake de procedures voor de inspectie van de teelt van de rassen en het toezicht op de in lid 2 bedoelde maatregelen.
Artikel 86
Vertrouwelijke informatie
Met het oog op de vertrouwelijke behandeling van informatie stelt het Bureau kosteloos formulieren ter beschikking, waarvan de aanvrager van een communautair kwekersrecht gebruik moet maken voor de indiening van een verzoek geen inzage in de gegevens betreffende componenten te verlenen overeenkomstig artikel 88, lid 3, van de basisverordening.
Afdeling 3
Bekendmakingen
Artikel 87
Mededelingenblad
1. De ten minste om de twee maanden uit te geven publicatie, bedoeld in artikel 89 van de basisverordening, draagt de titel „Mededelingenblad van het Communautair Bureau voor Plantenrassen”, hierna „het Mededelingenblad” genoemd.
2. In het Mededelingenblad worden ook de gegevens bekendgemaakt die overeenkomstig artikel 78, lid 1, onder c) en d), en lid 2, en artikel 79 in de registers zijn ingeschreven.
3. De voorzitter van het Bureau bepaalt de wijze waarop het Mededelingenblad wordt uitgegeven.
Artikel 88
Bekendmaking van verzoeken om door het Bureau te verlenen licenties en de beslissingen over die verzoeken
De datum van ontvangst van een verzoek om een door het Bureau te verlenen licentie en de datum waarop de beslissing over dat verzoek is genomen, de namen en adressen van de partijen in de procedure en de verlangde of gedane uitspraak worden in het Mededelingenblad bekendgemaakt. Indien is beslist een dwanglicentie te verlenen, wordt de inhoud van die beslissing eveneens bekendgemaakt.
Artikel 89
Bekendmaking van beroepen en de beslissingen daarop
De datum van ontvangst van het beroepschrift en de datum waarop de beslissing op het beroep is genomen, de namen en adressen van de partijen in de procedure en de verlangde of gedane uitspraak worden in het Mededelingenblad bekendgemaakt.
HOOFDSTUK II
Administratieve samenwerking en rechtshulp
Artikel 90
Verstrekking van informatie
1. De in artikel 90 van de basisverordening bedoelde uitwisseling van informatie geschiedt rechtstreeks tussen de in die bepaling genoemde instanties.
2. De in artikel 91, lid 1, van de basisverordening bedoelde verstrekking van informatie door of aan het Bureau kan geschieden door tussenkomst van de bevoegde bureaus voor kwekersrechten in de lidstaten; deze tussenkomst is kosteloos.
3. Lid 2 is van overeenkomstige toepassing op de in artikel 91, lid 1, van de basisverordening bedoelde verstrekking van informatie door of aan een onderzoeksbureau. Het Bureau ontvangt in dit geval een afschrift.
Artikel 91
Inzage van dossiers door of door tussenkomst van een rechterlijke instantie of openbaar ministerie van een lidstaat
1. De in artikel 91, lid 1, van de basisverordening bedoelde inzage van dossiers geschiedt aan de hand van afschriften van het archiefexemplaar die het Bureau uitsluitend te dien einde verstrekt.
2. Een rechterlijke instantie of openbaar ministerie van een lidstaat kan in een daarbij aanhangige procedure derden inzage van de door het Bureau verstrekte stukken verlenen. Artikel 88 van de basisverordening is op deze inzage van toepassing; het Bureau rekent hiervoor geen recht aan.
3. Het Bureau maakt bij de verstrekking van het dossier de rechterlijke instantie of het openbaar ministerie van de lidstaat opmerkzaam op de beperkingen waaraan de inzage van stukken betreffende aanvragen om communautaire kwekersrechten of verleende communautaire kwekersrechten krachtens artikel 88 van de basisverordening is onderworpen.
Artikel 92
Procedure inzake verzoeken om rechtshulp
1. Elke lidstaat wijst een centrale instantie aan die ermee belast is verzoeken om rechtshulp van het Bureau in ontvangst te nemen en door te zenden aan de rechterlijke of andere instanties die voor de behandeling ervan bevoegd zijn.
2. Het Bureau stelt het verzoek om rechtshulp op in de taal van de bevoegde rechterlijke of andere instantie of voegt daarbij een vertaling in die taal.
3. Onverminderd de leden 4 en 5, passen de bevoegde rechterlijke of andere instanties bij de behandeling van een verzoek om rechtshulp hun nationale wetgeving toe. Zij passen met name de passende dwangmiddelen toe waarin deze wetgeving voorziet.
4. Het Bureau wordt in kennis gesteld van de datum waarop en de plaats waar de maatregelen van instructie of andere gerechtelijke handelingen zullen worden verricht, en deelt deze aan de betrokken partijen in de procedure, getuigen en deskundigen mee.
5. Op verzoek van het Bureau geeft de bevoegde rechterlijke of andere instantie de betrokken personeelsleden van het Bureau toestemming de procedure bij te wonen en elke persoon die verklaringen aflegt, te ondervragen, hetzij rechtstreeks, hetzij door tussenkomst van genoemde instantie.
6. Voor de behandeling van verzoeken om rechtshulp worden geen vergoedingen of kosten van welke aard ook aangerekend. De lidstaat waartoe het verzoek is gericht, kan evenwel verlangen dat het Bureau de aan deskundigen en tolken betaalde vergoedingen en de kosten van de in lid 5 bedoelde procedure, vergoedt.
TITEL VI
SLOTBEPALINGEN
Artikel 93
Verordening (EG) nr. 1239/95 wordt ingetrokken.
Verwijzingen naar de ingetrokken verordening gelden als verwijzingen naar de onderhavige verordening en worden gelezen volgens de concordantietabel in bijlage III.
Artikel 94
Inwerkingtreding
Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 17 september 2009.