Kommissionens forordning (EF) nr. 1369/2002
af 26. juli 2002
om fravigelse af artikel 31, stk. 10, i Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 for så vidt angår ankomstbeviser i forbindelse med differentierede restitutionssatser og om gennemførelsesbestemmelser for den laveste eksportrestitutionssats for visse mejeriprodukter
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter(1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 509/2002(2), særlig artikel 31, stk. 10, tredje led, og artikel 31, stk. 14, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I artikel 31, stk. 10, tredje led, i forordning (EF) nr. 1255/1999 er det fastsat, at hvis der er tale om en differentieret restitution, udbetales restitutionen, når det godtgøres, at produkterne har nået den destination, der er anført på licensen, eller en anden destination, som der er fastsat en restitution for. Denne bestemmelse kan fraviges, hvis det sker på betingelser, der frembyder tilsvarende garantier.
(2) Hvis eksportrestitutionen differentieres efter destination, fastsættes det i artikel 18, stk. 1 og 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter(3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1253/2002(4), at en del af restitutionen, der er beregnet ved hjælp af bl.a. den laveste restitutionssats, udbetales på eksportørens anmodning, når det er godtgjort, at produktet har forladt Fællesskabets toldområde.
(3) I forbindelse med særordninger med visse tredjelande hænder det, at restitutionssatsen for eksport af visse mejeriprodukter til disse lande kan være lavere og undertiden meget lavere end den normalt anvendte restitutionssats. Det kan desuden forekomme, at der ikke er fastsat nogen restitution, og at den laveste restitutionssats skyldes denne mangel på en restitutionssats.
(4) I Rådets forordning (EF) nr. 1151/2002 af 27. juni 2002 om visse indrømmelser i form af EF-toldkontingenter for visse landbrugsprodukter og om tilpasning, som en selvstændig overgangsforanstaltning, af visse indrømmelser på landbrugsområdet, der er fastsat i Europaaftalen med Estland(5), er der fastsat indrømmelser i form af gensidige toldkontingenter, der indebærer afskaffelse af EF-restitutioner for visse mejeriprodukter. Der er aftalt lignende indrømmelser med Letland og Litauen. Restitutionerne for de pågældende produkter for de tre baltiske lande blev derfor afskaffet med virkning per 4. juli 2002.
(5) Afskaffelse af restitutionerne medfører, at restitutionerne for visse mejeriprodukter differentieres. For at undgå kravet om, at det skal godtgøres, at produkterne har nået deres destinationen, for at der kan ydes restitution efter forordning (EF) nr. 1255/1999, har myndighederne i de tredjelande, som har fået indrømmelser, forpligtet sig til at sørge for, at det kun er forsendelser af EF-produkter, som der ikke er ydet restitutioner for, der indføres til disse lande. Med henblik herpå blev de bestemmelser, der gælder for Polen efter artikel 20b i Kommissionens forordning (EF) nr. 174/1999(6) senest ændret ved forordning (EF) nr. 1368/2002(7), udvidet til også at gælde for de pågældende lande og produkter. Artikel 31, stk. 10, i forordning (EF) nr. 1255/1999 bør derfor fraviges.
(6) Ifølge artikel 20b i forordning (EF) nr. 174/1999, er den handlende forpligtet til ved import til visse bestemmelsessteder af visse produkter, jf. bilag VIII til forordning (EF) nr. 174/1999, at forelægge en attesteret kopi af eksportlicensen og af den dertil knyttede udførselsangivelse for myndighederne. Eksportlicensen skal indeholde særlige oplysninger for at sikre, at der ikke er udbetalt eksportrestitutioner for de pågældende produkter. De pågældende tredjelandes myndigheder har forpligtet sig til at kontrollere, at bestemmelserne i artikel 20b i forordning (EF) nr. 174/1999 overholdes.
(7) Der bør derfor tages hensyn til denne særordning i forbindelse med anvendelsen af forordning (EF) nr. 1255/1999 og (EF) nr. 800/1999 for at undgå, at eksportørerne i deres handel med tredjelande pålægges unødige finansielle byrder. Ved bestemmelsen af den laveste restitutionssats bør der således ikke tages hensyn til de satser, der fastsættes på de nævnte betingelser til den nævnte specifikke destination.
(8) Af hensyn til klarheden bør endvidere Kommissionens forordning (EF) nr. 2886/2000 af 27. december 2000 om fravigelse af artikel 31, stk. 10, i Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 for så vidt angår ankomstbeviser i forbindelse med differentierede restitutionssatser og om gennemførelsesbestemmelser for den laveste eksportrestitutionssats for visse mejeriprodukter(8), der fastsætter tilsvarende bestemmelser for eksport af visse produkter til Polen, ophæves. Nævnte forordnings bestemmelser bør indføjes i nærværende forordning.
(9) De i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Mælk og Mejeriprodukter -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Uanset artikel 31, stk. 10, tredje led, i forordning (EF) nr. 1255/1999 kræves der intet ankomstbevis for produkter, der er omhandlet i bilag VIII til forordning (EF) nr. 174/1999.
Artikel 2
Ved fastsættelse af den laveste restitutionssats, jf. artikel 18, stk. 2, første afsnit, i forordning (EF) nr. 800/1999, tages der ikke hensyn til manglende fastsættelse af en restitutionssats for de produkter, der er omhandlet i bilag VIII til forordning (EF) nr. 174/1999.
Artikel 3
Forordning (EF) nr. 2886/2000 ophæves.
Artikel 4
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes på licenser, der ansøges om fra den 4. juli 2002.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. juli 2002.
Nařízení Komise (ES) č. 1369/2002
ze dne 26. července 2002,
kterým se stanoví odchylka od čl. 31 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o důkaz o dodání na místo určení v případě rozlišených náhrad, a kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se nejnižší sazby vývozní náhrady pro některé mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 509/2002 [2], a zejména na čl. 31 odst. 10 třetí odrážku a čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 31 odst. 10 třetí odrážka nařízení (ES) 1255/1999 stanoví, že v případě rozlišené náhrady se náhrada vyplatí po předložení důkazu, že výrobky dosáhly místa určení uvedeného v licenci nebo jiného místa určení, pro které byla náhrada stanovena. Mohou však být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout stejné záruky.
(2) V případě, že jsou vývozní náhrady rozlišeny podle místa určení, čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1253/2002 [4], stanoví, že část náhrady, která se vypočítá pomocí nejnižší sazby náhrady, se vyplatí na žádost vývozce, jakmile prokáže, že produkt opustil celní území Společenství.
(3) V rámci zvláštních režimů s některými třetími zeměmi může být sazba náhrady uplatňovaná při vývozu některých mléčných výrobků do těchto zemí nižší, v některých případech i podstatně nižší, než běžně uplatňovaná sazba náhrady. Může dojít k případu, že není stanovena žádná náhrada, takže rovněž není možné stanovit žádnou nejnižší sazbu pro náhradu.
(4) Nařízení Rady (ES) č. 1151/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se stanoví některé koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomnía přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Estonskem [5], stanoví koncese v podobě recipročních celních kvót, v jejichž důsledku se ruší náhrady Společenství pro některé mléčné výrobky. Podobné koncese byly dohodnuty s Lotyšskem a Litvou. Náhrady pro příslušné výrobky pocházející z uvedených tří pobaltských států byly proto s účinkem ode dne 4. července 2002 zrušeny.
(5) V důsledku zrušení náhrad bylo provedeno rozlišení náhrad pro některé mléčné výrobky. S cílem vyhnout se závazku předložit důkaz o dodání na místo určení, aby byla vyplacena náhrada v souladu s nařízením (ES) č. 1255/1999, orgány zemí, jimž byly koncese uděleny, se zavázaly zajistit, aby pro dovoz do těchto zemí byly přijímány pouze ty zásilky výrobků Společenství, pro které nebyla poskytnuta náhrada. Za tímto účelem byla ustanovení použitelná pro Polsko na základě čl. 20b nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [6] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1368/2002 [7] rozšířena na příslušné země a výrobky. Je proto vhodné stanovit odchylku od čl. 31 odst. 10 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(6) Článek 20b nařízení (ES) č. 174/1999 stanoví pro hospodářské subjekty závazek předložit příslušným orgánům při dovozu výrobků uvedených v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999 do míst určení uvedených ve zmíněné příloze ověřený opis vývozní licence a odpovídajícího vývozního prohlášení. Vývozní licence musí obsahovat zvláštní údaje zaručující, že pro příslušné výrobky nebyla poskytnuta vývozní náhrada. Orgány příslušných třetích zemí ověří dodržování ustanovení čl. 20b nařízení (ES) č. 174/1999.
(7) Při použití nařízení (ES) č. 1255/1999 a č. 800/1999 je proto vhodné zohlednit tento zvláštní režim, aby vývozcům nevznikaly při obchodování se třetími zeměmi zbytečné náklady. Proto se při stanovení nejnižší sazby náhrady nezohledňují sazby stanovené za příslušných podmínek a pro příslušné místo určení.
(8) V zájmu jasnosti je rovněž vhodné zrušit nařízení Komise (ES) č. 2886/2000 ze dne 27. prosince 2000, kterým se stanoví odchylka od čl. 31 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o důkaz o dodání na místo určení v případě rozlišených náhrad, a kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se nejnižší sazby vývozní náhrady pro některé mléčné výrobky [8], které stanovilo podobná ustanovení pro vývoz některých výrobků do Polska. Je vhodné začlenit ustanovení uvedeného nařízení do tohoto nařízení.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 31 odst. 10 třetí odrážky nařízení (ES) č. 1255/1999 není požadován důkaz o dodání na místo určení pro výrobky uvedené v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999.
Článek 2
Nestanovení náhrady pro výrobky uvedené v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999 se nezohledňuje při stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu čl. 18 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 800/1999.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 2886/2000 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se na licence, o které bylo požádáno ode dne 4. července 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. července 2002.