KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 13. juli 2009
om en reform af finansieringen af pensionsordningen for RATP (statsstøtte C 42/07 (ex N 428/06)), som Frankrig påtænker at iværksætte til fordel for RATP
(meddelt under nummer K(2009) 5505)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/945/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Den 29. juni 2006 anmeldte Frankrig en reform af finansieringen af pensionsordningen for RATP til Kommissionen. Frankrig sendte Kommissionen supplerende oplysninger ved skrivelser af 29. september 2006, 15. december 2006 og 4. april 2007.
(2)
Kommissionen gav ved brev af 10. oktober 2007 Frankrig meddelelse om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, med hensyn til den anmeldte foranstaltning (herefter »beslutningen om indledning af proceduren«).
(3)
Beslutningen om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 15. januar 2008 (2).
(4)
De franske myndigheder fremsatte deres bemærkninger den 22. januar 2008.
(5)
Den 19. februar 2008 modtog Kommissionen bemærkninger fra en interesseret part. Den videresendte bemærkningerne til Frankrig med mulighed for at kommentere dem og modtog Frankrigs kommentarer i brev af 3. april 2008.
(6)
Den 23. april 2008 meddelte de franske myndigheder Kommissionen, at den franske regering i efteråret 2007 havde indledt reformen af de særlige pensionsordninger for offentlige virksomheder, navnlig pensionsordningen for medarbejdere hos RATP.
(7)
Kommissionen bad den 6. januar 2009 om supplerende oplysninger, og de franske myndigheder svarede pr. brev af 3. marts 2009.
2. BESKRIVELSE AF MODTAGEREN
(8)
La Régie Autonome des Transports Parisiens (herefter »RATP«) er en offentlig fransk virksomhed, der ejes 100 % af den franske stat. RATP blev oprettet ved lov nr. 48-506 af 21. marts 1948 om omlægning og koordinering af personbefordring i Paris-regionen (3) og har til formål at varetage »driften af de transportnet og -linjer til kollektiv persontransport, det har fået overdraget« (4).
(9)
Loven begrænsede RATP’s virksomhed til kollektiv transport i Paris-regionen. I medfør af artikel 7 i lov nr. 48-506 af 21. marts 1948 har RATP ansvaret for »driften af de kollektive transportnet i byen Paris og departementet Seine samt linjerne i Seine-et-Oise og Seine-et-Marne, som tidligere var blevet overdraget eller bortforpagtet til Compagnie du chemin de fer métropolitain eller til Société des transports en commun de la région parisienne«. Denne situation blev atter bekræftet ved ovennævnte bekendtgørelse nr. 59-151 af 7. januar 1959.
(10)
RATP har imidlertid mulighed for gennem datterselskaber at tilbyde tjenesteydelser uden for Ile-de-France (5). RATP’s datterselskaber, der er dannet som aktieselskaber, er i dag samlet i tre store poler, der beskæftiger omkring 2 050 personer, hvoraf 170 er udstationeret fra moderselskabet:
-
transport, der styres af RATP Développement SA, som tegnede sig for en konsolideret omsætning på 57 mio. EUR i regnskabsåret 2005, hvoraf 4,7 mio. EUR var indtjent internationalt og 3,1 mio. EUR i de franske regioner (uden for Ile-de-France)
-
ingeniørarbejde styret af RATP International SA, hvis konsoliderede omsætning beløb sig til 86 mio. EUR i 2005, og hvis virksomhed for næsten 80 % vedkommende ligger internationalt, idet den resterende del hovedsagelig ligger i Frankrig uden for Ile-de-France
-
områdeudnyttelse, der i al væsentlighed samler datterselskaber, som beskæftiger sig med ejendomsudvikling (på områder, der forvaltes af RATP), udnyttelse af handelsområder på metrostationer samt telekommunikationsvirksomhed, og hvis konsoliderede omsætning i 2005 beløb sig til 33 mio. EUR, bortset fra Ile-de-France.
(11)
RATP-koncernen beskæftiger i alt ca. 46 050 personer, hvoraf 44 000 er vedtægtsansatte medarbejdere, og resten, dvs. 2 050 personer, arbejder i RATP’s datterselskaber.
(12)
Arbejdsvilkårene for vedtægtsansatte medarbejdere er fastsat lovgivningsmæssigt i vedtægten for funktionærer i RATP (6). For de 2 050 personer, der er ansat i RATP’s datterselskaber, er arbejdsbetingelserne derimod fastsat i de kollektive overenskomster og er derfor ikke omfattet af RATP’s funktionærvedtægt.
3. BESKRIVELSE AF MARKEDET FOR KOLLEKTIV TRANSPORT I ILE-DE-FRANCE
(13)
Indtil nu har markedet for kollektiv transport i Ile-de-France ikke været åbent for konkurrence. Licenser til at drive offentlige transportlinjer blev tildelt efter proceduren i dekret nr. 59-157 af 7. januar 1959 vedrørende tilrettelæggelse af personbefordringen i regionen Ile-de-France (7), hvorved markedet for kollektiv transport i Ile-de-France var blevet fordelt mellem RATP og det store antal små private operatører, der dengang var til stede i Ile-de-France.
(14)
Ud over RATP leverer omkring et hundrede virksomheder kollektive transportydelser i Ile-de-France. Disse virksomheder er de franske statsbaner SNCF samt private operatører, der er samlet i sammenslutningen OPTILE (ca. 95 virksomheder, heraf tre større bustransportoperatører, Veolia Transport, Keolis og Transdev).
(15)
I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (8) (herefter »forordning (EF) nr. 1370/2007«) skal markedet for offentlig transport gradvist åbnes. Den træder i kraft den 3. december 2009 i overensstemmelse med forordningens artikel 12.
4. YDELSERNE UNDER DEN SÆRLIGE PENSIONSORDNING FOR FUNKTIONÆRER I RATP FØR OG EFTER DEN ANMELDTE REFORM
(16)
RATP’s pensionsordning er fastsat i artikel 31 i ovennævnte lov nr. 48-506 af 21. marts 1948 og suppleret af dekret nr. 59-1091 af 23. september 1959 om RATP (9).
(17)
Pensionsordningen for medarbejdere hos RATP er i henhold til artikel L 711-1 og R. 711-1 i socialsikringsloven (Code de la sécurité sociale) en særlig ordning med specifikke fordele i forhold til de almindelige ordninger. Der er tale om en lovfæstet ordning, der er fastsat administrativt af staten. Endvidere fastsættes udviklingen af bl.a. parametre, bidrag og ydelser i administrative bestemmelser.
(18)
I forhold til de almindelige ordninger vedrørte de vigtigste særlige træk ved pensionsordningen for ansatte hos RATP indtil den 15. januar 2008 de nærmere betingelser for beregning af pensionsret og fastsættelse af pension.
(19)
I den forbindelse skal pensionsbeløbet i henhold til de almindelige pensionsordninger beregnes på grundlag af gennemsnitslønnen i hele eller dele af karriereforløbet. Det står også i forhold til forsikringsperiode eller alder, idet der anvendes en under- eller overkurs, når de værdier, der fastsættes under hensyntagen til disse to kriterier, ikke opnås eller overskrides. Således beregnes pensionen under den almindelige ordning på grundlag af gennemsnitslønnen (inklusive tillæg) i de 25 bedste erhvervsaktive år (inden for rammerne af et årligt lønloft) med 50 % (fuld sats), såfremt forsikringstageren kan dokumentere mindst 40 års forsikring.
(20)
Ifølge RATP’s pensionsordning havde de vedtægtsansatte derimod for hvert års forsikring ret til 2 % af den grundløn uden tillæg, de havde fået i de sidste seks erhvervsaktive måneder, dog højst 37,5 pensionsgivende tjenesteår. Som følge heraf modtog en RATP-medarbejder efter 37,5 års arbejde en pension, der svarede til 75 % af sin sidste løn, eksklusive tillæg, dvs. ca. 64,5 % af den sidste løn, inklusive tillæg.
(21)
De grundlæggende principper for reformen, der blev iværksat ved loven af 21. august 2003 (10) for næsten samtlige franske grundpensionsordninger, blev udvidet til RATP’s særlige pensionsordning ved dekret 2008-48 af 15. januar 2008 (11), 2008-637 af 30. juni 2008 (12) og 2008-1514 af 30. december 2008 (13). Et af målene med denne reform er at harmonisere særordningerne efter de almindelige regler for grundordninger for lønmodtagere i den private sektor og embedsmænd. I forbindelse med RATP’s særordning øges navnlig den periode, hvor der skal betales bidrag for at opnå fuld pension, gradvis til 40 pensionsgivende tjenesteår i 2012 og udvikles derefter med et kvartal den 1. juli hvert år, indtil bidragsperioden under den generelle ordning og ordningen for den offentlige sektor er nået (varigheden på 41 år, der i 2012 gælder for den generelle ordning og ordningen for den offentlige sektor, forventes således nået i 2016 for særordningen).
5. FINANSIERING AF PENSIONSORDNINGEN FOR ANSATTE HOS RATP FØR OG EFTER DEN ANMELDTE REFORM
(22)
Pensionsordningen for ansatte hos RATP er en løbende finansieret pensionsordning, hvor de bidrag, de erhvervsaktive indbetaler i aldersforsikring, omgående bruges til at udbetale pensionisternes pensioner (14).
(23)
Indtil den 31. december 2005 påhvilede pensionsforpligtelserne ved særordningen juridisk set RATP. I medfør af artikel 20 i ovennævnte lov fra 1948 påhvilede det RATP at sikre den finansielle balance i den særlige pensionsordning.
(24)
Forvaltningen af denne særlige pensionsordning blev varetaget af RATP’s pensionsafdeling, der var en del af den retlige enhed RATP. Den afdeling opkrævede bidrag fra de erhvervsaktive medarbejdere hos RATP og fra RATP selv som arbejdsgiver og udbetalte pensioner til de ydelsesberettigede under ordningen. Pensionsbidragssatserne (bidragssatserne for lønmodtagerne på 7,85 % og for arbejdsgiveren på 15,34 %) var lavere end de almindelige bidragssatser (lønmodtagerbidrag på 12 % og arbejdsgiverbidrag på 18 %).
(25)
I mange år oparbejdede RATP’s pensionsordning et strukturelt underskud på grund af den demografiske ubalance mellem erhvervsaktive og pensionister, dens specifikke fordele i forhold til den almindelige ordning, og, indtil den 31. december 2005, den lovbestemte fastsættelse af pensionsbidragssatserne. Disse successive underskud på RATP’s pensionsordning blev dækket af staten i henhold til artikel 2 i ovennævnte bekendtgørelse af 7. januar 1959 og ovennævnte dekret af 7. januar 1959.
(26)
Den 29. juni 2006 anmeldte Frankrig reformen af finansieringen af pensionsordningen for RATP. Ifølge de franske myndigheder indgår denne reform i udviklingen af den institutionelle struktur for bytrafikken i Ile-de-France, der har været i gang i de sidste ti år, og i forberedelserne til åbning af bytrafikken for konkurrence.
(27)
Den anmeldte reform falder i to etaper.
5.1. OPRETTELSE AF PENSIONSKASSEN FOR MEDARBEJDERE HOS RATP PR. 1. JANUAR 2006
(28)
I medfør af artikel 1 i dekret nr. 2005-1635 af 26. december 2005 (15) oprettedes den 1. januar 2006 en pensionskasse for medarbejdere hos RATP (herefter »CRP-RATP«).
(29)
CRP-RATP har status af privatretligt socialsikringsorgan som juridisk person og med retlig og finansiel autonomi i forhold til RATP. I medfør af artikel L711-1 i socialsikringsloven (Code de la sécurité sociale) har CRP-RATP alle de beføjelser, der er fastsat i artikel L111-1 i nævnte lovsamling, hvori det især fremhæves, at udformningen af social sikring bygger på princippet om national solidaritet. Den er underlagt reglerne i socialsikringsloven, der gælder for alle uafhængige pensionskasser. Den er underlagt statslig kontrol, som varetages af regeringskommissærer.
(30)
På datoen for sin oprettelse blev CRP-RATP i stedet for RATP den eneste juridiske debitor i forhold til alderspensioner til vedtægtsansatte funktionærer.
(31)
I den egenskab har CRP-RATP siden den 1. januar 2006 opkrævet et bidrag med frigørende virkning fra RATP svarende til bidragene fra de aktive medlemmer af den særlige ordning og til RATP’s arbejdsgiverbidrag. Disse bidrag er endvidere fra samme dato blevet sat op til det almindelige niveau (16). Ud over disse pensionsbidrag modtager CRP-RATP en betaling fra staten med det formål at skabe balance i regnskaberne. Dette udligningsbidrag finansierer både det demografiske underskud på den særlige ordning og pensionsrettighederne i henhold til ordningen. I 2006 og 2007 betalte staten udligningstilskud på henholdsvis 390,11 mio. og 414 mio. EUR.
5.2. FINANSIEL TILSLUTNING AF BASISRETTIGHEDERNE I RATP’S SÆRORDNING TIL DE ALMINDELIGE ORDNINGER
(32)
I henhold til artikel 18 i ovennævnte dekret nr. 2005-1635 af 26. december 2005 er der mulighed for, at CRP-RATP finansielt tilslutter en del af pensionsrettighederne under særordningen for RATP-ansatte til de almindelige ordninger (CNAV (17) og AGIRC (18)/ARRCO (19)) (20), dvs. teknisk set overfører CRP-RATP’s pensionstransaktioner til de almindelige ordninger (herefter »modtagende ordninger«).
(33)
Tilslutningen af en del af pensionsrettighederne under RATP’s særordning til de almindelige ordninger har til formål at sikre solidaritet mellem generationer og mellem fag på et stærkt udvidet demografisk grundlag og i bredere forstand at sikre en bæredygtig finansiering af de obligatoriske pensionsordninger, som finansieres efter pay-as-you-go-princippet.
(34)
I medfør af artikel L222-6 i socialsikringsloven kan en særlig pensionsordning eller enhver anden pensionsordning tilsluttes de almindelige ordninger, for så vidt angår den del af ydelserne, som udbetales af særordningerne, der svarer til de aldersydelser, der udbetales til lønmodtagere under den almindelige ordning.
(35)
Inden for rammerne af en løbende finansieret pensionsordning sker en modtagende ordnings overtagelse af rettigheder, der tidligere er erhvervet under en anden ordning (og således efter andre kriterier), ved at beregne disse erhvervede rettigheder på grundlag af reglerne i den modtagende ordning, som om rettighedshaverne (pensionister, erhvervsaktive og slettede) havde gennemført hele deres karriereforløb under den modtagende ordning.
(36)
I det foreliggende tilfælde har de franske myndigheder beregnet basisrettighederne, dvs. dem, som svarer til pensionsydelser beregnet efter de modtagende ordningers regler, og som disse ordninger skal overtage (21). Kun disse således definerede basisrettigheder kan overtages af de modtagende ordninger.
(37)
Det hedder endvidere i artikel 222-6 i socialsikringsloven, at tilslutningen af en særordning skal overholde princippet om, at transaktionen skal være finansielt neutral for de forsikrede i den modtagende ordning. Med andre ord må en særlig pensionsordnings finansielle tilslutning til almindelige ordninger under ingen omstændigheder forringe den finansielle situation for de modtagende ordninger.
(38)
På dette stadium sker der en afvejning for at fastslå, hvilken del af disse tidligere optjente pensionsrettigheder der faktisk valideres ved tilslutningen, således at ovennævnte princip om finansiel neutralitet nøje overholdes. Begrebsmæssigt foretages der en sammenligning mellem den tilsluttede koncerns pensionsudgiftsforhold og den modtagende ordnings pensionsudgiftsforhold (22). Den modtagende ordning afgør herefter, hvilken overtagelsesandel af de rekonstruerede tidligere optjente rettigheder der sikrer lighed mellem disse udgiftsforhold, hvilket betyder, at den modtagende ordning overtager pensionsrettighederne »gratis« ved den valideringssats.
(39)
Hvis den modtagende ordnings valideringssats for de rekonstruerede erhvervede rettigheder er under 100 %, kan denne ordning foreslå den tilsluttede ordning at få disse rettigheder godkendt med 100 % mod betaling af et bidrag til fastholdelse af rettigheder (eller »udligningsbeløb«).
(40)
Metoden til beregning af udligningsbeløb har til formål ikke på forhånd at ændre den forventede situation for den modtagende ordning. Hvis afvejningen er foreløbig, svarer udligningsbeløbet til nettonutidsværdien af de årlige optagelsesgebyrer. Det årlige optagelsesgebyr er det, der årligt udligner udgiftsforholdene mellem den integrerede ordning og den modtagende ordning for de supplerende rettigheder (dvs. ud over de rettigheder, der overtages gratis), som den modtagende ordning overtager.
(41)
Hvis den modtagende ordnings finansielle situation er præget af strukturelt underskud, kræver beregningsmetoden, at denne tendentielle ubalance ikke forværres, og ikke, at den nedbringes ved at kræve en foreløbig teknisk ligevægt af den overførte koncern.
(42)
I det foreliggende tilfælde er RATP’s demografiske struktur ikke så god som den demografiske struktur i den franske gennemsnitsvirksomhed, der er tilknyttet de almindelige pensionsordninger, og derfor kræver en fuld tilslutning af basisrettighederne under den særlige pensionsordning for ansatte hos RATP til de almindelige ordninger, at der til de modtagende ordninger betales udligningsbeløb, dvs. ekstraordinære forud fastsatte og frigørende bidrag.
(43)
De franske myndigheder har nærmere beskrevet metoderne til beregning af disse udligningsbeløb. Beregningerne vil blive foretaget efter værdierne af de gældende parametre ved iværksættelsen, dvs.:
-
bidragssatser og beregningsgrundlag, så henlæggelsen til de af tillægsordningerne forventede reserver kan beregnes
-
nutidsværdi og eventuelt dødelighedstavle, der varierer alt efter de økonomiske omstændigheder.
(44)
De franske myndigheder anslår på nuværende tidspunkt, at der skal betales følgende udligningsbeløb:
-
Udligningsbeløbet til Caisse nationale d’assurance vieillesse (CNAV), der forvalter den generelle socialsikringsordning, ventes at beløbe sig til ca. [mellem 400 og 800] (23) mio. EUR.
-
Udligningsbeløbene til de almindelige tillægsordninger, der forvaltes af AGIRC-ARRCO i form af deltagelse i disse ordningers tekniske reserver, ventes at beløbe sig til ca. [mellem 80 og 300] mio. EUR.
(45)
Den franske regering regner med, i stedet for CRP-RATP, at påtage sig at betale disse udligningsbeløb til de almindelige ordninger for således at sikre den finansielle neutralitet ved tilslutningen af RATP’s særlige ordning til disse modtagende ordninger.
(46)
Vedrørende de basisrettigheder, der erhverves efter tilslutningen, ventes det, at RATP og dets ansatte betaler almindelige pensionsbidrag til gengæld for, at den generelle ordning og tillægsordningerne yder dækning.
6. BEGRUNDELSE FOR BESLUTNINGEN OM INDLEDNING AF PROCEDUREN
(47)
I sin beslutning om at indlede proceduren gav Kommissionen udtryk for tvivl om, hvorvidt den anmeldte reform var forenelig med det indre marked. Kommissionen nævnte, at formålet med proceduren var at fastslå, om den anmeldte reform udgjorde en støtte til RATP.
(48)
For det første satte Kommissionen spørgsmålstegn ved den tætte forbindelse mellem oprettelsen af CRP-RATP og tilslutningen til de almindelige ordninger og fandt det nødvendigt at kontrollere, om tilslutningen af basisrettighederne ikke udgjorde en statsstøtte til RATP.
(49)
Dernæst udtrykte Kommissionen tvivl om udsagnet om, at statens finansiering af de specifikke rettigheder under RATP’s pensionsordning ikke udgjorde en statsstøtte og om, at denne i givet fald var forenelig med det indre marked.
(50)
Endelig fremsatte Kommissionen tvivl om, hvorvidt den anmeldte reform var nødvendig, og om den overholdt proportionalitetsprincippet i forhold til almenvellet. Vedrørende den anmeldte reforms nødvendighed satte Kommissionen spørgsmålstegn ved, om markedet for kollektiv transport i Paris-regionen reelt og effektivt bliver åbnet samt om, hvorvidt den fjerner de særlige elementer i RATP’s juridiske og faktuelle forhold, som kan stå i vejen for en effektiv konkurrence. Kommissionen har ligeledes udtrykt tvivl om det rimelige omfang af den anmeldte reform med den begrundelse, at den også vedrører de særlige pensionsforpligtelser for medarbejdere, der ansættes efter reformens iværksættelse.
(51)
I sin beslutning af 10. oktober 2007 konkluderede Kommissionen derimod, at statens finansiering af underskuddet på RATP’s pensionsordning i perioden 1995-2005 udgjorde en eksisterende statsstøtte i medfør af artikel 1, litra b), nr. iii), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (24) (jf. betragtning 0 i nærværende beslutning).
(52)
Kommissionen mente endvidere, at EF-traktatens artikel 87 ikke gjaldt for CRP-RATP, idet der ikke er tale om en virksomhed (betragtning 67 i nævnte beslutning).
(53)
Kommissionen fandt endelig, at den garanti, den franske stat havde givet rettighedshaverne under særordningen, var direkte til gavn for RATP’s medarbejdere og ikke for RATP selv, og at den derfor ikke ville kunne betegnes som en økonomisk fordel for en virksomhed (betragtning 70 i den omtalte beslutning).
7. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS ARGUMENTER EFTER INDLEDNINGEN AF PROCEDUREN
(54)
De franske myndigheder anfører i deres brev af 22. januar 2008, at den anmeldte reform efter deres mening institutionaliserer en støtte til enkeltpersoner og ikke til virksomheden RATP, og at der derfor ikke kan være tale om statsstøtte til RATP. Selv om RATP faktisk skulle blive begunstiget af den anmeldte reform, mener de franske myndigheder endvidere ikke, at reformen kan påvirke handlen mellem medlemsstater og heller ikke fordreje konkurrencen, eftersom RATP kun opererer på ét marked, nemlig markedet for kollektiv bytransport i Ile-de-France, der endnu ikke er åbent for konkurrence, og hvor reformen ikke har nogen virkninger for RATP’s datterselskabers aktiviteter eller på de markeder, hvor disse opererer.
(55)
De franske myndigheder mener ikke, at CRP-RATP’s tilslutning til den generelle ordning indeholder elementer af statsstøtte til RATP, eftersom der ikke er nogen fordele for RATP.
(56)
For det første mener de franske myndigheder, som Kommissionen selv har bemærket i betragtning 69 i åbningsbeslutningen, at »anden etape af reformen, dvs. betaling af udligningsbeløb og overførsel af finansieringen af basisrettighederne fra CRP-RATP til CNAV og AGIRC-ARRCO, ikke længere påvirker RATP’s økonomiske situation«.
(57)
Endvidere finder de franske myndigheder, at RATP’s forpligtelser, der svarede til basisrettighederne, ikke udgjorde omkostninger, som normalt burde have belastet dets budget i henhold til Fællesskabets retspraksis. Ifølge de franske myndigheder belastes franske virksomheders finansielle ressourcer nemlig normalt af frigørende bidrag, der betales til de almindelige pensionskasser, men ikke af en forpligtelse til at udbetale pensioner til erhvervsaktive og pensionerede medarbejdere, som det var tilfældet for RATP, der indtil den anmeldte reform havde pensionsafdelingen i virksomheden. Så når CRP-RATP’s tilslutning til den generelle ordning og statens betaling af udligningsbeløb til den generelle ordning sker samtidig med betalingen af et frigørende bidrag på niveau med det almindelige, medfører det ikke, at RATP undgår at bære de omkostninger, virksomheden normalt skulle have afholdt.
(58)
Da særordningen blev indført af staten ved oprettelsen af RATP i 1948, mener de franske myndigheder endelig ikke, at det ville være rimeligt, at virksomheden skulle betale de udligningsbeløb, der skal erlægges til gengæld for CRP-RATP’s tilslutning til den generelle ordning.
(59)
For det første mener de franske myndigheder, at den retspraksis for, at omkostninger som følge af en kollektiv overenskomst i sagens natur er en omkostning, som en virksomhed normalt skal afholde af sit budget, hvad enten virksomheden har accepteret overenskomsten frivilligt, eller den er blevet udvidet til den pågældende virksomhed ad lovgivningens vej (25), ikke gælder i det foreliggende tilfælde, eftersom pensionsordningen for ansatte hos RATP ikke udspringer af en kollektiv overenskomst.
(60)
For det andet mener de franske myndigheder ikke, at det på nogen måde er en fordel for RATP, at der findes specifikke rettigheder. Den kendsgerning, at RATP fortsat vedtægtsansætter medarbejdere, der begunstiges af specifikke rettigheder, beviser ikke, at det skulle udgøre en økonomisk fordel for RATP, at der findes specifikke rettigheder.
(61)
For det tredje fastholder de franske myndigheder, at den offentlige finansiering af specifikke rettigheder udgør en nøje kompensation for unormale omkostninger, som RATP bærer. De franske myndigheder anfører, at konklusionen om, at finansieringen af de specifikke pensionsrettigheder ikke er statsstøtte, følger af de principper, der er blevet fastlagt i Fællesskabets retspraksis siden Fællesskabets oprettelse, og hvorpå dommene i Combus-sagen (26) og Enirisorse-sagen (27) kun er de seneste eksempler.
(62)
Såfremt Kommissionen vurderer, at den anmeldte reform omfatter statsstøtteelementer, mener de franske myndigheder, at reformen under alle omstændigheder er forenelig med det indre marked.
(63)
De franske myndigheder fastholder deres synspunkt om, at den anmeldte reform er i overensstemmelse med teorien om strandede omkostninger og er konkurrencefremmende.
(64)
Endvidere mener de franske myndigheder, at den nye finansiering af pensionsrettigheder fra 2006 er nødvendig og rimelig for at opnå konkurrence på markedet.
(65)
De franske myndigheder mener, at den anmeldte reform er nødvendig, eftersom den er en forudsætning for at åbne bytransportsektoren i Ile-de-France for konkurrence, jf. forordning (EF) nr. 1370/2007. Den vil gøre det muligt dels at forebygge konkurrenceforvridning mellem offentlige og private operatører og dels definitivt at fjerne barrieren for adgang til markedet, som lå i RATP’s måde at finansiere pensioner på.
(66)
Vedrørende proportionaliteten i den anmeldte reform har de franske myndigheder ved brev af 23. april 2008 orienteret Kommissionen om reformen af RATP’s særlige pensionsordning, som den franske regering har indledt, og som harmoniserer RATP’s særlige pensionsordning med de almindelige regler.
8. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER EFTER INDLEDNING AF PROCEDUREN
(67)
Ved brev af 13. februar 2008 gjorde fagforbundet SUD de la RATP indsigelse mod det af de franske myndigheder anmeldte projekt, idet det udelukkende havde til formål at omdanne RATP til en stor international koncern med økonomisk vinding for øje. I brevet gjorde SUD de la RATP Kommissionen opmærksom på, at ansatte hos RATP efter dets mening ikke har status af overenskomstansatte, der er omfattet af samlingen af arbejdsretlige regler (code du travail).
(68)
SUD de la RATP hævder endvidere, at reformen af RATP’s pensionsordning burde være udarbejdet af en paritetisk blandet kommission, eftersom den indgår i den kollektive forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.
9. FRANKRIGS KOMMENTARER TIL DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(69)
Vedrørende den retlige ordning, der gælder for RATP-ansatte, præciserer de franske myndigheder i deres brev af 3. april 2008, at bestemmelserne i samlingen af arbejdsretlige regler skal gælde for RATP’s vedtægtsansatte, medmindre det udtrykkeligt deri hedder eller følger af retspraksis, at disse bestemmelser ikke gælder for disse medarbejdere. Forekomsten af sådanne undtagelser er ifølge Frankrig ikke tilstrækkelig til at afgøre, at medarbejdere hos RATP skulle indgå i et offentligretligt ansættelsesforhold.
(70)
Frankrig anfører desuden, at dekret nr. 60-1362 af 19. december 1960, der giver den paritetiske blandede kommission hos RATP kompetence vedrørende personalevedtægten, ikke indeholder bestemmelser om pensionsordningen. Ifølge de franske myndigheder er RATP’s pensionsordning ikke resultatet af kollektive forhandlinger, men blev administrativt pålagt RATP af staten
10. RÆKKEVIDDEN AF NÆRVÆRENDE BESLUTNING
(71)
I denne beslutning tages der stilling til, om den nye pensionsfinansieringsordning er forenelig med Fællesskabets regler om statsstøtte.
(72)
Indledningen af proceduren af 10. oktober 2007 og navnlig kommentarerne fra de franske myndigheder har givet Kommissionen mulighed for at få klarhed over de nærmere betingelser for iværksættelse af den anmeldte reform og dermed for at identificere tre foranstaltninger, der kan indebære elementer af statsstøtte.
(73)
For det første blev CRP-RATP pr. 1. januar 2006 eneste retlige debitor i forhold til alderspensioner for vedtægtsansatte medarbejdere i stedet for RATP.
(74)
For det andet har staten siden 1. januar 2006 udbetalt støtte til CRP-RATP med henblik på udligning af selskabets regnskaber. Denne offentlige støtte dækker det demografiske underskud og meromkostningerne ved RATP’s særordning.
(75)
For det tredje indebærer den påtænkte reform muligheden for, at CRP-RATP tilslutter basispensionsrettighederne under særordningen til de almindelige ordninger. Staten påtager sig at betale udligningsbeløb i stedet for CRP-RATP, således at princippet om streng finansiel neutralitet overholdes.
11. VURDERING AF DEN FØRSTE FORANSTALTNING: OPRETTELSE AF CRP-RATP
(76)
Kommissionen bemærker, at CRP-RATP pr. 1. januar 2006 blev eneste retlige debitor i forhold til alderspensioner for vedtægtsansatte i stedet for RATP. Kommissionen konstaterer, at det pensionsbidrag, RATP samtidig betaler til CRP-RATP, er blevet frigørende.
(77)
Kommissionen bemærker, at det i henhold til den ordning, der var gældende før den 1. januar 2006, retligt påhvilede RATP at opfylde pensionsforpligtelserne under særordningen. Dermed afveg finansieringen af særordningen for vedtægtsansatte hos RATP fra de almindelige ordninger, idet RATP var garant for den pågældende ordnings finansielle ligevægt, og det »arbejdsgiverbidrag«, RATP betalte til særordningen, således ikke var frigørende.
(78)
Kommissionen konkluderer som følge heraf, at den vigtigste virkning af bestemmelserne i den anmeldte reform har været at give det »arbejdsgiverbidrag«, RATP har betalt til sine ansattes pensioner, frigørende virkning, idet RATP således er blevet frigjort fra den historiske forpligtelse til at sikre særordningens ligevægt. Med andre ord er ansvaret for finansiel ligevægt på den pågældende særordning hos RATP med den anmeldte reform blevet overført til CRP-RATP og i sidste instans til staten.
(79)
Kommissionen konstaterer desuden, at RATP’s forpligtelse til at sikre finansiel balance i særordningen uden den anmeldte reform ville have betydet, at RATP skulle have opført en forpligtelse over for staten, som der ville skulle ydes dækning for i regnskabet ved overgangen til IFRS (International Financial Reporting Standards), som har været gældende for RATP siden den 30. juni 2007 (28).
(80)
Kommissionen ønsker her at understrege, at det spørgsmål, oprettelsen af CRP-RATP rejser, er identisk med problemstillingen i forbindelse med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i Postvæsenet (La Poste) (29). Derfor vil Kommissionen kontrollere, om den omhandlede foranstaltning i den foreliggende sag indebærer elementer af statsstøtte ved at anlægge samme synsvinkel som i ovennævnte beslutning.
11.1. FOREKOMST AF STATSSTØTTE
(81)
Det bestemmes i traktatens artikel 87, stk. 1, at »bortset fra de i traktaten hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.«
(82)
For at betegne en national foranstaltning som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, skal følgende kumulative betingelser være opfyldt, dvs. at: 1) den pågældende foranstaltning medfører en selektiv økonomisk fordel, 2) fordelen finansieres ved hjælp af statsmidler, 3) fordelen fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og endelig, at 4) fordelen påvirker samhandlen mellem medlemsstaterne.
(83)
I det følgende gennemgås de årsager, der giver grund til at mene, at den pågældende foranstaltning opfylder disse kumulative betingelser og dermed udgør statsstøtte til fordel for RATP i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
11.1.1. TILSTEDEVÆRELSEN AF EN SELEKTIV ØKONOMISK FORDEL FOR RATP
(84)
For at vurdere, om den pågældende foranstaltning omfatter statsstøtteelementer, skal det fastslås, om den giver RATP en økonomisk fordel ved at gøre det muligt for virksomheden at undgå omkostninger, der normalt skulle have været afholdt over dens kapital, og om de derved har hindret markedskræfternes frie spil (30).
(85)
Ifølge fast retspraksis er en normal omkostning i den forbindelse en omkostning, som en virksomhed normalt skal afholde i forbindelse med den daglige drift eller sine normale aktiviteter (31). Domstolen vurderede ligeledes, at en støtte består i en lettelse af de byrder, der normalt belaster virksomhedernes budget, idet der tages hensyn til den ordnings karakter eller opbygning, hvori de indgår, hvorimod en særlig byrde består i en meromkostning i forhold til de normale omkostninger (32).
(86)
På baggrund af Domstolens retspraksis og i overensstemmelse med dens beslutningspraksis (33) mener Kommissionen, at betegnelsen »normal« eller »særlig« byrde indebærer, at der anvendes en referenceramme eller sammenligningsfaktor for at fastslå, hvilke virksomheder der befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation i lyset af den pågældende foranstaltnings målsætning.
(87)
I den forbindelse skal det understreges, at der ved anvendelsen af traktatens artikel 87, stk. 1, udelukkende skal tages stilling til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner«, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, som forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.
(88)
Nærmere betegnet anfører Domstolen, at valget af referenceramme følger en totrinsstrategi. Først fastlæggelse af den udgiftsordning, der er berørt af den pågældende foranstaltning og dernæst fastlæggelse af den generelle ordning, som gælder for den omhandlede udgiftsordning.
(89)
Såfremt der kan afdækkes en relevant eksogen sammenligningsfaktor, hvorved det kan fastslås, at der er tale om »unormale« omkostninger, udgør den pågældende foranstaltning ikke statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1. I modsat fald udgør den omhandlede foranstaltning en statsstøtte i henhold til samme bestemmelse.
11.1.1.1. Ingen eksogen sammenligningsfaktor i det foreliggende tilfælde
(90)
Efter anvendelse af denne metodik på den foreliggende sag mener Kommissionen, at den af den omhandlede foranstaltning berørte udgiftsordning består af socialsikringsbidrag betalt af en arbejdsgiver inden for rammerne af dennes medarbejderes obligatoriske aldersforsikring.
(91)
Teoretisk set skelner Kommissionen mellem to potentielle referencerammer:
-
bestemmelserne for obligatorisk aldersforsikring, der gælder for de almindelige pensionsordninger, dvs. socialsikringsordningen, der forvaltes af CNAV, og tillægsordningerne, der forvaltes af AGIRC og ARRCO
-
bestemmelserne for obligatorisk aldersforsikring, som gælder for andre offentlige virksomheder.
(92)
Vedrørende den første mulige sammenligningsfaktor, dvs. de almindelige pensionsordninger, bemærker Kommissionen, at RATP siden den 1. januar 2006 har betalt et socialsikringsbidrag på niveau med det socialsikringsbidrag, virksomheder betaler til pensionskasser, som forvalter de almindelige ordninger. Kommissionen bemærker imidlertid, at de ydelser, der pr. 1. januar 2006 er udbetalt til de ydelsesberettigede hos RATP fra den særlige ordning, som forvaltes af CRP-RATP, er højere end de ydelser, der gives til arbejdstagere tilknyttet de almindelige ordninger.
(93)
Endvidere konstaterer Kommissionen, at de, der er tilsluttet de almindelige ordninger, er overenskomstansatte, mens medarbejderne hos RATP er vedtægtsansatte. I den forbindelse skal det nævnes, at de RATP-ansattes status på flere måder afviger fra de almindelige regler (jf. fodnote 6).
(94)
Kommissionen mener på baggrund af ovenstående overvejelser og sin beslutningspraksis (34), at de bestemmelser, der gælder for de almindelige obligatoriske aldersforsikringsordninger ikke kan tjene som sammenligningsfaktor i den analyse, Kommissionen foretager for at fastslå, om der foreligger en økonomisk fordel, jf. traktatens artikel 87, stk. 1.
(95)
For så vidt angår den anden mulige sammenligningsfaktor, dvs. de offentlige virksomheder, har Kommissionen ikke kunnet påvise en ensartet gruppe af økonomiske aktører, der kan anvendes som sammenligningsfaktor. RATP er nemlig på mere end én måde i Frankrig i en meget speciel retlig og faktisk situation (35).
(96)
Kommissionen konkluderer, at der ikke findes en eksogen sammenligningsfaktor, som giver mulighed for at fastsætte et »normalt« bidrag for virksomheder, der befinder sig i samme retlige og faktiske situation som RATP med hensyn til den pågældende foranstaltnings mål
(97)
Enirisorse-dommen (36), som Frankrig anfører, ændrer ikke Kommissionens konklusioner om tilstedeværelsen af en fordel for RATP. I den dom bygger Domstolen nemlig sin konklusion på en sammenligning af den omtvistede foranstaltning og en »normal situation«, som Domstolen kunne fastslå, men som ikke findes på lignende måde i den foreliggende sag.
(98)
Da der ikke findes nogen relevant eksogen sammenligningsfaktor, mener Kommissionen, at referencerammen for vurdering af, om der er tale om en fordel, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, vil være RATP’s egen situation inden gennemførelsen af foranstaltningen.
11.1.1.2. Tilstedeværelsen af en økonomisk fordel
(99)
Som anført ovenfor var RATP inden for rammerne af den ordning, der var gældende før den 1. januar 2006, retligt forpligtet til at opfylde pensionsforpligtelserne under særordningen. Dermed var RATP garant for den pågældende ordnings finansielle ligevægt, idet det »arbejdsgiverbidrag«, RATP betalte til særordningen, ikke var frigørende.
(100)
Kommissionen har konstateret, at den vigtigste effekt af bestemmelserne i den anmeldte reform var at give det »arbejdsgiverbidrag«, RATP betalte til sine medarbejderes pension, frigørende virkning.
(101)
Kommissionen konkluderer derfor, at de omhandlede foranstaltninger fritager RATP for udgifter, som selskabet skulle have afholdt i henhold til ovennævnte lov fra 1948.
(102)
Med hensyn til en analyse af, om RATP’s pensionsudgifter skal betragtes som normale eller ej, mener Kommissionen, at de forpligtelser, en virksomhed selv har til at betale som fratrædelsesgodtgørelse og/eller førtidspension i henhold til lovgivningen på arbejdsmarkedsområdet eller kollektive overenskomster med fagforeningerne, er en del af de normale driftsomkostninger, en virksomhed skal dække ved hjælp af egne midler (37).
(103)
Kommissionen mener på denne baggrund, at RATP’s pensionsudgifter i henhold til 1948-loven er normale omkostninger. Da RATP gennem den pågældende foranstaltning undgår at skulle afholde omkostninger, som selskabet normalt skulle have afholdt over sine egne midler, mener Kommissionen, at foranstaltningen giver selskabet en økonomisk fordel, jf. traktatens artikel 87, stk. 1. Fordelen er selektiv, for den vedrører kun RATP.
(104)
Kommissionen konstaterer desuden, at RATP’s forpligtelse til at sikre finansiel ligevægt i særordningen uden den anmeldte reform ville have betydet, at RATP skulle have opført en forpligtelse over for staten, som der skulle være ydet dækning for i regnskabet ved overgangen til IFRS (International Financial Reporting Standards), som har været gældende for RATP siden den 30. juni 2007.
(105)
Dette element bekræfter, at oprettelsen af CRP-RATP begrænser de udgifter, RATP normalt skulle have afholdt.
11.1.1.3. Retspraksis fra Combus-sagen finder ikke anvendelse i den foreliggende sag
(106)
De franske myndigheder gør detaljeret rede for Combus-dommen (38), hvori Retten betragtede »unormale« byrder som byrder, der skyldes de ansattes særlige status i en virksomhed, der som følge af en reform befinder sig i samme situation som sine konkurrenter, når det gælder personaleadministration. Retten anfører således, at »formålet med den pågældende foranstaltning var at erstatte den gunstige og bekostelige ordning, som gjaldt for de tjenestemandsansatte, der var beskæftiget af Combus, med overenskomstvilkår svarende til dem, der gjaldt for ansatte i andre busselskaber, som var i konkurrence med Combus. Formålet var altså at frigøre Combus for en strukturel ulempe i forhold til dets private konkurrenter. Artikel 87, stk. 1, EF tilsigter alene at forbyde de fordele, som favoriserer visse virksomheder, idet begrebet støtte kun omfatter indgreb, der letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og som må betragtes som en økonomisk fordel, som den støttemodtagende virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsvilkår. […]. I øvrigt ville den danske stat, i stedet for at udbetale beløbet på 100 mio. DKK direkte til de af Combus beskæftigede tjenestemænd, have kunnet opnå samme resultat ved at genplacere de pågældende tjenestemænd andetsteds i den offentlige forvaltning uden særlig godtgørelse, hvorved Combus ville have haft mulighed for straks fra begyndelsen at rekruttere personale på overenskomstvilkår.«
(107)
Generelt skal det erindres, at retspraksis i Combus-sagen ikke er blevet stadfæstet af Domstolen, Visse elementer i Domstolens retspraksis strider mod, at kompensationen for en strukturbestemt ulempe skulle udelukke, at der er tale om støtte. Domstolen har således konstant fastslået, at spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om støtte, skal vurderes på grundlag af statsindgrebets virkninger og ikke på grundlag af dets årsager eller formål (39). Domstolen har også fastholdt, at begrebet støtte omfatter fordele, som de offentlige myndigheder giver en virksomhed, og som på forskellig måde letter de byrder, der normalt belaster en virksomheds budget (40). Domstolen har også klart anført, at virksomhedernes lønomkostninger naturligvis belaster deres budget, uanset om disse omkostninger skyldes lovgivning eller kollektive overenskomster (41). I den forbindelse mente Domstolen, at det forhold, at statsforanstaltninger tager sigte på at kompensere for meromkostninger, udelukker, at der foreligger støtte (42). Frankrig påberåber sig dog det princip, som Retten fastlagde i Combus-dommen, og fastslår, at den anmeldte reform blot fritager RATP for en »unormal« byrde.
(108)
Kommissionen må understrege, at de materielle forhold adskiller Combus-sagen fra den foreliggende, som det fremgår af følgende:
-
Kompensationen udbetales direkte til de tjenestemænd, der er ansat i Combus, mens foranstaltningen i den foreliggende beslutning vedrører RATP’s »arbejdsgiverbidrag«.
-
Den relevante statsforanstaltning i Combus-sagen tog sigte på at erstatte den gunstige og bekostelige ordning, som gjaldt for de tjenestemandsansatte, der var beskæftiget af Combus, med overenskomstvilkår svarende til dem, der gjaldt for ansatte i andre busselskaber, som var i konkurrence med Combus. Derimod ændrer den pågældende foranstaltning ikke de RATP-ansattes status og rettigheder, som er anderledes end dem, der gælder for de overenskomstansatte i virksomheder, som er tilknyttet almindelige pensionsordninger.
-
Combus’ konkurrencesituation var anderledes end RATP’s. Aktieselskabet Combus A/S skulle drive transportvirksomhed på kommercielt grundlag og operere på markedet under de samme konkurrencevilkår som de private busselskaber. I denne forbindelse skal det bemærkes, at de offentlige transportselskaber ved en udbudsprocedure overdrager busdriften til private og offentlige virksomheder. Ifølge udbudsreglerne tildeles kontrakten på grundlag af »det økonomisk mest fordelagtige tilbud«, uden at der tages hensyn til, om tilbudsgiveren er offentlig eller privat. RATP disponerer derimod over en stor ikke-liberaliseret sektor, som i henhold til forordning (EF) nr. 1370/2007 først efterhånden åbnes for konkurrence, og hvor de økonomiske påvirkninger gør sig gældende på anden måde.
(109)
Kommissionen mener, at de faktuelle forskelle mellem Combus-sagen og den foreliggende sag er tilstrækkelige til at berettige, at de to sager behandles forskelligt.
11.1.2. TILSTEDEVÆRELSE AF STATSMIDLER
(110)
Kommissionen mener, at den undersøgte foranstaltning omfatter statsmidler til fordel for RATP, eftersom ansvaret for at sikre ligevægt i den særlige pensionsordning for ansatte hos RATP i sidste ende ikke længere ligger hos RATP, men hos staten. Fra iværksættelsen af reformen sikrer staten nemlig den finansielle ligevægt for CRP-RATP gennem betaling af et udligningstilskud til socialsikringsinstitutionen, som uden reformen skulle være afholdt af RATP.
(111)
Kommissionen konkluderer derfor, at den omhandlede foranstaltning omfatter statsmidler, jf. traktatens artikel 87, stk. 1.
11.1.3. KONKURRENCEFORVRIDNING OG PÅVIRKNING AF SAMHANDLEN
(112)
Som det tidligere er anført, er støttemodtageren RATP moderselskab for en gruppe virksomheder, RATP-koncernen, der opererer i transportsektoren og yder dermed forbundne tjenester. Alle disse operatører driver virksomhed på Fællesskabets markeder for ovennævnte sektorer.
(113)
Det skal i den forbindelse erindres, at driftsstøtte, dvs. støtte, der skal frigøre en virksomhed for omkostninger, som den normalt skulle have båret inden for sin almindelige drift eller sine sædvanlige aktiviteter, i princippet fordrejer konkurrencevilkårene (43). Det blev nemlig vurderet, at enhver støtte, der ydes til en virksomhed, der opererer på Fællesskabets marked, er egnet til at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (44). Domstolen har endvidere fastslået, at det på ingen måde er udelukket, at et offentligt tilskud til en virksomhed, som alene leverer lokale eller regionale transportydelser, og som ikke leverer transportydelser uden for sin hjemstat, ikke desto mindre kan have indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 87, stk. 1. Når en medlemsstat yder et offentligt tilskud til en virksomhed, kan den pågældende virksomheds stilling inden for levering af transportydelser nemlig derved blive opretholdt eller styrket med den konsekvens, at chancerne for de virksomheder, der er etableret i de øvrige medlemsstater, for at levere transportydelser på denne medlemsstats marked herved bliver formindsket (45).
(114)
I den foreliggende sag har RATP-koncernen en gunstig position i forhold til både sine nationale konkurrenter (46) og sine konkurrenter i andre medlemsstater, der ikke modtager den pågældende støtte.
(115)
I den forbindelse skal det nævnes, at forordning (EF) nr. 1370/2007 indeholder bestemmelser om gradvis åbning af de berørte markeder for konkurrence, og at en sådan sektors åbning for konkurrence indebærer, at statsstøtte til en virksomhed i denne sektor kan påvirke samhandlen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen på det pågældende marked.
(116)
Som følge heraf mener Kommissionen, at den omhandlede foranstaltning påvirker samhandlen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencen mellem disse aktører.
11.2. ULOVLIG STØTTE
(117)
I overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, skal medlemsstaten anmelde enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning.
(118)
I den foreliggende sag har de franske myndigheder ved brev af 29. juni 2006 anmeldt reformen af finansieringen af RATP’s pensionsordning. I brevet anfører de franske myndigheder, at de ikke mener, at denne ordning er en statsstøtte, der på forhånd skal indberettes til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 3.
(119)
Kommissionen konstaterer imidlertid, at Frankrig har iværksat den pågældende statsstøtte fra den 1. januar 2006, dvs. før Kommissionen har truffet en endelig beslutning. På grundlag heraf konkluderer Kommissionen, at Frankrig handlede ulovligt, da man gennemførte den pågældende støtte i modstrid med traktatens artikel 88, stk. 3.
11.3. STØTTENS FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET
(120)
Da den omhandlede foranstaltning er statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, skal dens eventuelle forenelighed med det fælles marked undersøges på baggrund af undtagelserne i traktaten.
(121)
Kommissionen mener, at det mest korrekte retsgrundlag er traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvori det hedder, at støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene kan være forenelig med fællesmarkedet, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(122)
I betragtning af reformens art og virkninger mener Kommissionen, at vurderingen af, om støtteforanstaltningen er forenelig med fællesmarkedet, skal vurderes under hensyn til etablering af lige vilkår, når det gælder socialsikringsbidrag, mellem RATP og dens nuværende og kommende konkurrenter inden for den kollektive transportsektor i Ile-de-France.
(123)
For at analysere støttens virkninger og vurdere konkurrencefordrejningernes intensitet skal Kommissionen først undersøge RATP’s bidrag i forhold til konkurrenternes på baggrund af den reformerede ordning. Derefter skal Kommissionen påvise, hvad der ville være sket, hvis RATP ikke havde modtaget den pågældende støtte. Endelig undersøges støttens positive og negative virkninger, hvorefter der kan gøres status over situationen som helhed.
(124)
Indledningsvis bemærker Kommissionen, at finansieringen af RATP’s særlige pensionsordning før den 1. januar 2006 adskilte sig fra finansieringen af de almindelige pensionsordninger i to henseender, nemlig med hensyn til bidragenes ikke-frigørende virkning og størrelsen af »arbejdsgiverbidraget«.
(125)
Kommissionen mener, at den omhandlede støtte gav en løsning på det første element af divergens mellem RATP’s særordning og de almindelige ordninger. Før den 1. januar 2006 betalte RATP nemlig ikke et bidrag med frigørende virkning, men skulle i henhold til loven sikre finansiel ligevægt i pensionsordningen for sine ansatte. Med den anmeldte reform blev der indført betaling af et frigørende bidrag, som er karakteristisk for de bidrag, en privat arbejdsgiver betaler til den kasse, der forvalter en løbende finansieret pensionsordning. Med hensyn til det andet divergerende element konstaterer Kommissionen, at den anmeldte reform har medført en udjævning af udgifterne til obligatorisk aldersforsikring mellem RATP og private virksomheder, der er omfattet af de almindelige regler for pensionsydelser.
(126)
Uden reformen skulle RATP have afsat bevillinger i regnskabsårene efter 2006 til sine pensionsforpligtelser over for sine vedtægtsansatte. Det skyldes direkte, at »arbejdsgiverbidragene« til pensionerne til RATP’s medarbejdere ikke havde frigørende virkning.
(127)
For at sikre finansiel ligevægt i pensionsordningen ville RATP’s aldersforsikringsbidrag endvidere ikke være blevet tilpasset efter de potentielle konkurrenters bidrag.
(128)
Uden den anmeldte reform ville RATP således have været nødt til at afholde en ekstra årlig udgift på flere hundrede millioner euro i forhold til den reformerede ordning.
(129)
Pensionsudgifterne ville derfor have været et handicap for RATP på et liberaliseret marked, hvilket ville have påvirket selskabets aktiviteter betydeligt.
(130)
På baggrund af forordning (EF) nr. 1370/2007, der indeholder bestemmelser om en gradvis åbning af markedet for kollektiv bytrafik, følger det af ovenstående, at den gældende pensionsordning hos RATP ifølge 1948-loven frembyder særlige træk, som isoleret betragtet skaber konkurrencefordrejninger til skade for RATP og den koncern, selskabet tilhører. Støttens væsentligste virkning er, at den tilpasser RATP’s bidrag efter konkurrenternes og RATP-koncernens konkurrenters og dermed fjerner de særlige konkurrencefordrejninger, der berører RATP og RATP-koncernen.
(131)
Endvidere har reformen gjort det muligt for RATP gradvist at handle som en privat investor med normale kommercielle problemer. Det er i øvrigt et af reformens formål.
(132)
Kommissionen mener desuden, at den pågældende foranstaltning står i forhold til det mål i Fællesskabets interesse, som den tager sigte på at nå. Dette mål havde ikke kunnet nås med et mere effektivt middel. Der ville uden tvivl have kunnet opnås en public service-kompensation, men en sådan fremgangsmåde havde hverken været egnet eller holdbar på lang sigt, da problemet er af strukturbestemt art.
(133)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningerne står i forhold til målet, er det Kommissionens opfattelse, at støtten er begrænset til det strengt nødvendige. Siden den 1. januar 2006 har RATP betalt de samme pensionsudgifter som en virksomhed, hvis ansatte er tilknyttet almindelige ordninger.
(134)
Endelig mener Kommissionen, at den omhandlede foranstaltning gør det muligt at videreføre en pensionsordning, hvis finansieringsmåde var blevet forældet. Kommissionen mener endvidere, at reformen af pensionsydelserne fra særordningen (47) i den sammenhæng udgør et afgørende supplerende element. Kommissionen mener derfor, at disse foranstaltninger ligger helt inden for de mere generelle rammer for reform af medlemsstaternes pensionsordninger, som både Rådet og Kommissionen bakker op om (48).
(135)
På grundlag af en statisk analyse finder Kommissionen dels, at konkurrencefordrejningerne for det kollektive transportmarked i Ile-de-France som følge af foranstaltningen i sagens natur umiddelbart er meget begrænsede, eftersom det i betragtning af RATP’s baggrund og virksomhed er åbenbart, at de pensionsforpligtelser, der er omfattet af reformen, vedrører aktiviteter, som hidtil er foregået på et ikkeliberaliseret marked, hvor konkurrencen hidtil har været meget lille. Dels mener Kommissionen vedrørende de markeder, hvor RATP-koncernen opererer gennem virksomheden RATP’s datterselskaber, at den omhandlede foranstaltning kun har en meget marginal virkning. Disse markeder vil nemlig kun blive indirekte påvirket af foranstaltningen, idet den anmeldte reform ud over den strenge juridiske, regnskabsmæssige og finansielle adskillelse mellem modervirksomhed og datterselskaber ikke vedrører ansatte i disse datterselskaber.
(136)
På grundlag af en dynamisk analyse, der uden tvivl er mere hensigtsmæssig i betragtning af forordning (EF) nr. 1370/2007, mener Kommissionen, at denne risiko er lille, selv om foranstaltningen teoretisk set kunne give RATP mulighed for at opretholde sin dominerende stilling. Denne konklusion skyldes, at foranstaltningen begrænser sig til at tilpasse RATP’s bidrag efter konkurrenternes, og at RATP’s pensionsordning efter reformen af den særlige pensionsordning fra 2008 ikke gør virksomheden specielt tiltrækkende.
(137)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at de negative virkninger af støtten til RATP bliver begrænsede. Den anmeldte reform er begrænset til det, der er strengt nødvendigt for at skabe lige konkurrencevilkår med hensyn til de obligatoriske aldersforsikringsbidrag, og fjerner en konkurrencefordrejning, der ville have udgjort et handikap for RATP, og ændrer derfor ikke samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(138)
Som følge heraf er støtten forenelig med fællesmarkedet på betingelse af, at reformen af RATP’s særlige pensionsordning, der har til formål at harmonisere denne ordning efter de almindelige regler for basisordningerne for lønmodtagere i den private sektor og tjenestemænd, gennemføres fuldt ud.
(139)
Kommissionen mener ikke, at ovenstående konklusion anfægtes af løsningen i sin beslutning 2005/145/EF i EDF-sagen (49).
(140)
Her skal det anføres, at Kommissionen i den beslutning godkendte statsstøtte, der frigjorde virksomheder i en bestemt sektor for særlige pensionsforpligtelser, som oversteg forpligtelserne i henhold til den almindelige pensionsordning, og som var blevet fastsat i en monopolperiode. Ved den lejlighed mente Kommissionen, at den delvise reduktion af udgifterne i forbindelse med finansieringsordningen vedrørende de særlige pensionsrettigheder, der var erhvervet før reformen, skulle betragtes som statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. l, men at den kunne erklæres forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen fastslog i sin analyse af støttens forenelighed, at EDF’s situation ikke adskilte sig særlig meget fra »strandede omkostninger« på energiområdet. Der var nemlig tale om støtte, som skulle lette overgangen til en konkurrenceudsat energisektor. Kommissionen fandt det hensigtsmæssigt at sidestille støtten til EDF med kompensation for strandede omkostninger (50) og meddelte, at den ville følge samme fremgangsmåde i sin undersøgelse af tilsvarende sager.
(141)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at statsstøtten i den foreliggende sag frigør RATP for pensionsforpligtelser, som oversteg forpligtelserne i henhold til den almindelige pensionsordning, og som var blevet fastsat, før markedet blev liberaliseret. Samtidig tilføjer Kommissionen, at reformen af de særlige pensionsordninger, der blev iværksat hos RATP fra begyndelsen af 2008, tilpasser særordningen for ansatte hos RATP efter de almindelige regler for basisordninger for ansatte i den private sektor og tjenestemænd.
11.4. KONKLUSION
(142)
Kommissionen konkluderer derfor, at den omhandlede foranstaltning skal betragtes som statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1. Statsstøtten er ulovlig, men forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c).
12. VURDERING AF DEN ANDEN OG TREDJE FORANSTALTNING
(143)
Som tidligere anført skal staten i henhold til den anmeldte reform fra 1. januar 2006 betale CRP-RATP et tilskud med det formål at skabe balance i regnskaberne.
(144)
Desuden indebærer den anmeldte reform muligheden for, at CRP-RATP tilslutter basispensionsrettighederne under særordningen til de almindelige ordninger. Med henblik på at overholde princippet om finansiel neutralitet forudsætter denne tilslutning, at der betales udligningsbeløb til de modtagende ordninger; disse udligningsbeløb påtager staten sig at betale i stedet for CRP-RATP.
(145)
Det drejer sig om at fastslå, om disse foranstaltninger udgør statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1.
(146)
I den henseende skal det erindres, at traktatens artikel 87 kun gælder for virksomheder i EU’s konkurrencelovgivnings forstand. I medfør af Domstolens faste praksis udgør social beskyttelse, når den bygger på solidaritetsprincippet, ikke en økonomisk virksomhed i traktatens forstand (jf. betragtning 67 i beslutningen om indledning af proceduren af 10. oktober 2007) (51).
(147)
På baggrund af denne retspraksis mener Kommissionen, at hverken CRP-RATP eller de pensionskasser, der modtager erhvervsaktive og pensionerede medarbejdere fra RATP, dvs. CNAV og AGIRC-ARRCO, er virksomheder i EU’s konkurrencelovgivnings forstand. Det er der følgende årsager til.
(148)
I den foreliggende sag bemærker Kommissionen først, at RATP-ansatte er omfattet af en obligatorisk social beskyttelse, der inkluderer en uafhængig aldersforsikringsordning med et socialt sigte. Den har nemlig til formål at forsikre alle, der indgår heri, mod risikoen alderdom uafhængigt af deres formueforhold og helbredstilstand på tilmeldingstidspunktet.
(149)
Kommissionen mener endvidere, at denne ordning overholder solidaritetsprincippet, idet de bidrag, der betales af arbejdstagere i beskæftigelse, finansierer pensionerne til arbejdstagere på pension.
(150)
Kommissionen bemærker herudover, at forvaltningen af den pågældende ordning ved lov blev overdraget til CRP-RATP, hvis virke er underlagt statslig kontrol. Derfor opkræver det bidrag fra de ansatte hos RATP og fra RATP og udbetaler pensioner. Kommissionen bemærker, at CRP-RATP i medfør af artikel L711-1 i socialsikringsloven har alle de beføjelser, der er fastsat i artikel L111-1 i nævnte lovsamling, hvori det især fremhæves, at udformningen af social sikring bygger på princippet om national solidaritet.
(151)
Kommissionen konstaterer endelig, at CRP-RATP i varetagelsen af sin opgave følger loven og ikke har mulighed for at påvirke bidragsbeløbet, anvendelsen af midlerne eller fastlæggelsen af ydelsernes størrelse. De udbetalte ydelser er fastlagt i lovgivningen og er uafhængige af det beløb, der er betalt i bidrag.
(152)
Eftersom CRP-RATP ikke er en virksomhed i EU’s konkurrencelovgivnings forstand, mener Kommissionen, at statens betaling af et udligningstilskud til CRP-RATP og statens finansiering af udligningsbeløb i stedet for CRP-RATP ikke er statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Oprettelsen af pensionskassen for medarbejdere hos RATP (CRP-RATP) udgør statsstøtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, som Frankrig ulovligt har ydet i modstrid med traktatens artikel 88, stk. 3.
Denne statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet, jf. traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), på betingelse af, at reformen af RATP’s særlige pensionsordning, der har til formål at harmonisere denne efter de almindelige regler for basisordningerne for lønmodtagere i den private sektor og for tjenestemænd, gennemføres fuldt ud.
Der gives herved tilladelse til udbetaling af denne støtte.
Artikel 2
Statens betaling af et udligningstilskud til CRP-RATP og statens finansiering af udligningsbeløb i stedet for CRP-RATP ved tilslutningen af basisrettighederne under RATP’s særordning til de almindelige ordninger udgør ikke statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2009.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2009
o reformě způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP (Autonomní správy pařížských dopravních podniků) (podpora C 42/07 (ex N 428/06)), kterou Francie zamýšlí poskytnout společnosti RATP
(oznámeno pod číslem K(2009) 5505)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2009/945/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek podle uvedených článků (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dopisem ze dne 29. června 2006 oznámila Francie Komisi reformu způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP. Další informace poskytla Komisi v dopisech ze dne 29. září 2006, 15. prosince 2006 a 4. dubna 2007.
(2)
Dopisem ze dne 10. října 2007 informovala Komise Francii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES proti oznámenému opatření (dále „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 15. ledna 2008 (2).
(4)
Francouzské orgány předložily své připomínky dne 22. ledna 2008.
(5)
Dne 19. února 2008 obdržela Komise připomínky zúčastněné strany. Komise předala tyto připomínky Francii s možností se k nim vyjádřit a obdržela její vyjádření dopisem ze dne 3. dubna 2008.
(6)
Dne 23. dubna 2008 informovaly francouzské orgány Komisi o tom, že francouzská vláda zahájila na podzim 2007 reformu zvláštních důchodových systémů veřejných podniků, především důchodového systému zaměstnanců společnosti RATP.
(7)
Dne 6. ledna 2009 zaslala Komise francouzským orgánům žádost o doplňkové informace, na kterou odpověděly dopisem ze dne 3. března 2009.
2. POPIS PŘÍJEMCE
(8)
Régie Autonome des Transports Parisiens (Autonomní správa pařížských dopravních podniků) (dále „RATP“) je francouzský veřejný podnik, který ze 100 % vlastní francouzský stát. Byl založen zákonem č. 48-506 ze dne 21. března 1948 o reorganizaci a koordinaci přepravy osob v pařížském regionu (3) a předmětem jeho podnikání je „provoz sítí a linek hromadné dopravy osob, kterým byl pověřen“ (4).
(9)
Zákon omezil činnost společnosti RATP na hromadnou dopravu v pařížském regionu. Společnost RATP je na základě článku 7 zákona č. 48-506 ze dne 21. března 1948 pověřena „provozem sítí veřejné dopravy ve městě Paříž a v departementu Seine a linek v Seine-et-Oise a Seine-et-Marne postoupených nebo dříve svěřených společnosti Compagnie du chemin de fer métropolitain nebo Société des transports en commun de la région parisienne“. Tato situace byla znovu potvrzena výše uvedeným nařízením č. 59-151 ze dne 7. ledna 1959.
(10)
Společnost RATP má ovšem možnost nabízet prostřednictvím svých dceřiných společností služby i mimo Ile-de-France (5). Dceřiné společnosti RATP, založené jako akciové společnosti, jsou dnes sdruženy do tří velkých středisek, která zaměstnávají přibližně 2 050 osob, z toho 170 je detašováno mateřskou společností:
-
středisko Dopravy, řízené společností RATP Développement SA, které za účetní období 2005 vykázalo konsolidovaný obrat 57 milionů eur, z toho 4,7 milionů eur v mezinárodní oblasti a 3,1 milionu eur v regionech (Francie kromě Ile-de-France),
-
středisko Inženýrství, řízené společností RATP International SA s konsolidovaným obratem 86 milionů eur v roce 2005, jehož činnost je z téměř 80 % soustředěna v zahraničí, zbytek ve Francii, především mimo Ile-de-France,
-
středisko Zhodnocení prostor, které sdružuje především dceřiné společnosti provádějící výhradně v regionu Ile-de-France development nemovitostí (na pozemcích spravovaných RATP), zhodnocení obchodních prostor ve stanicích metra a telekomunikační činnosti, jehož konsolidovaný obrat za rok 2005 činil 33 milionů eur.
(11)
Skupina RATP zaměstnává celkem asi 46 050 osob, z toho 44 000 je zaměstnáno společností RATP jako „statutární“ zaměstnanci, ostatní, tedy 2 050 osob, pracují v dceřiných společnostech RATP.
(12)
Pracovní podmínky „statutárních“ zaměstnanců jsou stanoveny předpisy týkající se postavení zaměstnanců společnosti RATP (6). Pro 2 050 osob zaměstnaných v dceřiných společnostech RATP jsou naopak pracovní podmínky stanoveny kolektivními smlouvami a z tohoto titulu nepodléhají statutu zaměstnanců společnosti RATP.
3. POPIS TRHU HROMADNÉ DOPRAVY V REGIONU ILE-DE-FRANCE
(13)
K dnešnímu dni není trh hromadné dopravy v regionu Ile-de-France otevřený pro konkurenci. Licence na provozování linek hromadné dopravy byly přiděleny podle postupu stanoveného vyhláškou č. 59-157 ze dne 7. ledna 1959 o organizaci přepravy cestujících v regionu Ile-de-France (7), která rozdělila trh v oblasti hromadné dopravy v regionu Ile-de-France mezi společnost RATP a velký počet malých soukromých provozovatelů, kteří byli tehdy historicky přítomni v regionu Ile-de-France.
(14)
Kromě společnosti RATP poskytuje služby hromadné dopravy v regionu Ile-de-France stovka podniků. Těmito podniky jsou SNCF a soukromí provozovatelé sdružení v asociaci OPTILE (přibližně 95 podniků, z toho 3 velcí provozovatelé autobusové dopravy: Veolia Transport, Keolis a Transdev).
(15)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (8) (dále „nařízení (ES) č. 1370/2007“) předpokládá postupné otevření trhu veřejné dopravy. Vstupuje v platnost 3. prosince 2009, v souladu se svým článkem 12.
4. DÁVKY ZVLÁŠTNÍHO DŮCHODOVÉHO REŽIMU ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP PŘED OZNÁMENOU REFORMOU A PO NÍ
(16)
Důchodový režim společnosti RATP je stanoven článkem 31 výše uvedeného zákona č. 48-506 ze dne 21. března 1948, doplněného vyhláškou č. 59-1091 ze dne 23. září 1959 o statutu společnosti RATP (9).
(17)
Důchodový režim zaměstnanců společnosti RATP je zvláštním režimem ve smyslu článků L 711-1 a R 711-1 zákona o sociálním zabezpečení, který obsahuje v porovnání s režimy podle obecného práva další výhody. Jedná se o právní režim, tj. stanovený státem administrativní cestou. Vývoj parametrů, příspěvků a dávek určují právní předpisy.
(18)
Až do 15. ledna 2008 spočívaly hlavní odlišnosti zvláštního důchodového režimu zaměstnanců RATP oproti režimům podle obecného práva ve způsobu výpočtu nároku na důchod a výše důchodů.
(19)
V tomto ohledu režimy důchodového zabezpečení podle obecného práva stanoví, že výše důchodu se vypočítává na základě průměrné mzdy za celou dobu zaměstnání nebo její část. Rovněž závisí na délce pojištění či věku, srážce či navýšení, které se použijí, pokud není dosaženo pevných hodnot stanovených pro tato kritéria nebo jsou tyto hodnoty překročeny. V obecném režimu se tedy důchod vypočte na základě průměrné mzdy (včetně prémií) za nejlepších 25 let zaměstnání (s limitem jedné maximální roční mzdy) a na tuto mzdu se použije sazba 50 % (plná sazba), pokud pojištěný prokáže minimálně 40 let pojištění.
(20)
Systém důchodového zabezpečení společnosti RATP naopak stanovil, že statutární zaměstnanci mají za každý rok pojištění nárok na 2 % ze základní mzdy, kromě prémií, kterou dostávali během posledních šesti měsíců zaměstnání, s horní hranicí 37,5 ročních platů. V důsledku toho zaměstnanec RATP dostával po 37,5 letech zaměstnání důchod, který odpovídal 75 % jeho poslední mzdy, bez prémií, tedy zhruba 64,5 % jeho poslední mzdy včetně prémií.
(21)
Základní principy reformy, zavedené zákonem ze dne 21. srpna 2003 (10) pro téměř všechny francouzské základní systémy důchodového zabezpečení, byly rozšířeny na zvláštní systém důchodového zabezpečení společnosti RATP vyhláškami 2008-48 ze dne 15. ledna 2008 (11), 2008-637 ze dne 30. června 2008 (12) a 2008-1514 ze dne 30. prosince 2008 (13). Jedním z cílů této reformy je harmonizovat zvláštní systémy s obecnými právními předpisy pro základní systémy pro zaměstnance v soukromém sektoru a pro úředníky. Co se týče zvláštního důchodového systému společnosti RATP, doba placení příspěvků pro získání důchodu v plné výši se postupně zvyšuje, aby v roce 2012 dosáhla 40 ročních platů, a poté se bude vyvíjet po čtvrtletích k 1. červenci každého roku, až bude dosaženo doby požadované režimem podle obecných právních předpisů a režimem pro státní správu (doby 41 let, jež bude v roce 2012 platit pro obecný režim a v roce 2016 pro zvláštní režim pro státní správu).
5. FINANCOVÁNÍ DŮCHODOVÉHO SYSTÉMU ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP PŘED OZNÁMENOU REFORMOU A PO NÍ
(22)
Důchodový systém zaměstnanců RATP je průběžný důchodový režim, v němž jsou příspěvky placené aktivními zaměstnanci z titulu důchodového pojištění okamžitě používány k vyplácení starobních důchodů (14).
(23)
Až do 31. prosince 2005 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků zvláštního režimu. Na základě článku 20 výše uvedeného zákona z roku 1948 musela společnost RATP garantovat finanční rovnováhu svého zvláštního důchodového režimu.
(24)
Správu tohoto zvláštního důchodového systému zajišťoval penzijní úřad společnosti RATP, který byl součástí právnického subjektu RATP. Tento úřad vybíral příspěvky od aktivních zaměstnanců RATP a od samotné společnosti RATP jakožto zaměstnavatele a vyplácel důchody oprávněným osobám podle tohoto režimu. Sazby důchodových příspěvků (procento příspěvku zaměstnanců 7,85 % a zaměstnavatele 15,34 %) byly nižší než sazby příspěvků podle obecného práva (procento příspěvku zaměstnanců 12 % a zaměstnavatele 18 %).
(25)
V průběhu mnoha let zaznamenal důchodový systém společnosti RATP kvůli svým výhodám oproti obecnému systému strukturní deficit způsobený demografickou nerovnováhou mezi aktivním obyvatelstvem a důchodci a až do 31. prosince 2005 z důvodu normovaného stanovení sazeb důchodových příspěvků. Tyto následné schodky důchodového režimu společnosti RATP uhradil stát, který zasáhl na základě článku 2 výše uvedeného nařízení ze dne 7. ledna 1959 a vyhlášky ze dne 7. ledna 1959.
(26)
Dne 29. června 2006 oznámila Francie reformu způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP. Podle francouzských orgánů spadá tato reforma do vývoje institucionálního prostředí městské dopravy v regionu Ile-de-France, který probíhá posledních deset let a je v souladu s přípravou na otevření městské dopravy pro konkurenci.
(27)
Oznámená reforma proběhne ve dvou etapách.
5.1 VYTVOŘENÍ DŮCHODOVÉ POJIŠŤOVNY ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP K 1. LEDNU 2006
(28)
Článek 1 vyhlášky č. 2005-1635 ze dne 26. prosince 2005 (15) vytvořil 1. ledna 2006 důchodovou pojišťovnu zaměstnanců společnosti RATP (dále jen „CRP-RATP“).
(29)
CRP-RATP má statut orgánu sociálního zabezpečení podle soukromého práva, je právnickou osobou a je na společnosti RATP nezávislá právně a finančně. Na základě článku L711-1 zákona o sociálním zabezpečení požívá CRP-RATP všech pravomocí definovaných v článku L111-1 uvedeného zákona, především toho, že organizace sociálního zabezpečení je založena na principu vnitrostátní solidarity. Podléhá pravidlům zákona o sociálním zabezpečení, který platí pro všechny autonomní důchodové pojišťovny. Podléhá kontrole příslušnými státními orgány, které zastupují vládní komisaři.
(30)
K datu svého založení se CRP-RATP stala místo RATP jediným právním dlužníkem starobních důchodů zaměstnanců vykonávajících statutární zaměstnání.
(31)
Z tohoto titulu vybírá CRP-RATP od 1. ledna 2006 zprošťující odvod RATP odpovídající příspěvkům aktivních účastníků zvláštního režimu a jejímu příspěvku jakožto zaměstnavatele. Výše příspěvků byla také ke stejnému datu zvýšena na úroveň podle obecných právních předpisů (16). Kromě těchto důchodových příspěvků dostává CRP-RATP od státu platbu určenou k vyrovnání jejích účtů. Tento vyrovnávací příspěvek financuje jak demografický deficit zvláštního režimu, tak vlastní důchodové nároky z tohoto režimu. V letech 2006 a 2007 vyplatil stát vyrovnávací dotaci ve výši 390,11 a 414 milionů eur.
5.2 FINANČNÍ PŘIČLENĚNÍ ZÁKLADNÍCH NÁROKŮ ZVLÁŠTNÍHO REŽIMU SPOLEČNOSTI RATP K REŽIMŮM OBECNÉHO PRÁVA
(32)
Článek 18 výše uvedené vyhlášky č. 2005-1635 ze dne 26. prosince 2005 stanoví pro CRP-RATP možnost finančně přičlenit část nároků na důchod ze zvláštního systému zaměstnanců společnosti RATP k režimům obecného práva (CNAV (17) a ARGIC (18)/ARRCO (19)) (20), tj. technicky provést převod důchodových operací z CRP-RATP na režimy obecného práva (dále jen „režimy příjmu“).
(33)
Přičlenění části důchodových nároků ze zvláštního režimu RATP k režimům obecného práva má za cíl použití mechanismu mezigenerační a meziprofesní solidarity na podstatně širším demografickém základě, a obecněji zajistit trvalost financování režimů povinného důchodu, financovaných podle průběžného principu.
(34)
Na základě článku L222-6 zákona o sociálním zabezpečení může být přičlenění speciálního důchodového režimu nebo jiného důchodového režimu k režimům obecného práva provedeno pro část služeb prováděných zvláštními režimy ekvivalentní službám důchodového pojištění poskytovaným zaměstnancům obecného režimu.
(35)
V rámci průběžného důchodového režimu se převzetí režimem příjmu minulých nároků nabytých v jiném režimu (a tedy podle jiných kritérií) provádí vypočtením těchto nabytých nároků na základě pravidel režimu příjmu tak, jako by oprávněné osoby (důchodci, aktivní obyvatelstvo a vyřazení) strávili celou svou dobu zaměstnání v režimu příjmu.
(36)
V tomto konkrétním případě francouzské orgány vypočítaly základní nároky, tj. ty, které odpovídají důchodovým dávkám vypočteným podle pravidel režimů příjmu a které budou převzaty těmito režimy (21). Pouze takto definované základní nároky mohou být převzaty režimy příjmu.
(37)
Článek 222-6 zákona o sociálním zabezpečení mimo jiné stanoví, že přičlenění zvláštního režimu musí respektovat princip přísné finanční neutrality operace pro pojištěnce režimu příjmu. Jinak řečeno, finanční přičlenění zvláštního důchodového režimu k režimům obecného práva nesmí v žádném případě zhoršit finanční situaci režimů příjmu.
(38)
Dojde-li v tomto stadiu k vážení, jehož účelem je určit, jaký podíl těchto důchodových nároků je skutečně zhodnocen při přičlenění tak, aby byl striktně dodržen výše uvedený princip finanční neutrality. Konceptuálně vážení porovnává poměr nákladů na důchody přičleněné skupiny k poměru nákladů na důchody režimu příjmu (22). Režim příjmu tedy určí, jaký poměr převzetí minulých nároků zajišťuje rovnost těchto poměrů nákladů: do tohoto procenta zhodnocení jsou důchodové dávky převzaty režimem příjmu „bezplatně“.
(39)
Pokud je procento zhodnocení podle režimu příjmu u obnovených nabytých nároků nižší než 100 %, může tento režim navrhnout přičleněnému režimu potvrzení 100 % těchto nároků proti zaplacení příspěvku na zachování nároků (nebo také „doplatek“).
(40)
Metoda výpočtu doplatků má za cíl nezhoršit předpokládanou situaci ex ante režimu příjmu. Je-li vážení výhledové, výše doplatku se rovná čisté aktualizované hodnotě ročních vstupních nároků. Roční vstupní nárok je ten, který pro dodatečné nároky (tj. přesahující nároky převzaté bezplatně) převzaté režimem příjmu každoročně vyrovnává poměry nákladů mezi začleněným režimem a režimem příjmu.
(41)
Pokud je finanční situace režimu příjmu strukturně deficitní, metoda výpočtu vyžaduje, aby se tato tendenční nerovnováha nezhoršovala, nikoli aby byla snižována tím, že od převáděné skupiny bude vyžadována očekávaná technická rovnováha.
(42)
V tomto případě je demografická struktura RATP horší než demografická struktura průměrného francouzského podniku, který je účastníkem důchodových režimů obecného práva, úplné přičlenění základních nároků zvláštního důchodového režimu zaměstnanců společnosti RATP k režimům obecného práva vyžaduje, aby režimům příjmu byly vyplaceny doplatky, tj. mimořádné, paušální a zprošťující příspěvky.
(43)
Francouzské orgány podrobně vypracovaly metody výpočtu těchto doplatků. Výpočty se provádějí podle hodnot parametrů platných při realizaci. Těmito parametry jsou:
-
procenta příspěvků a základy pro výpočet dotace do rezerv očekávaných doplňkovými režimy,
-
diskontní sazba a případně tabulka úmrtnosti, které se mění podle ekonomických okolností.
(44)
Francouzské orgány v tomto stadiu odhadují, že doplatky k úhradě budou následující:
-
Doplatek pro Caisse nationale d’assurance vieillesse (CNAV), která spravuje obecný režim sociálního zabezpečení, by se měl pohybovat zhruba (mezi 400 a 800) (23) miliony eur,
-
Doplatky do doplňkových režimů obecného práva, spravované AGIRC-ARRCO, ve formě účasti na technických rezervách těchto režimů, by měly být zhruba (mezi 80 a 300) miliony eur.
(45)
Francouzská vláda předpokládá, že místo CRP-RATP převezme úhradu těchto doplatků režimům společného práva tak, aby byla zajištěna finanční neutralita přičlenění zvláštního režimu RATP k těmto režimům příjmu.
(46)
Co se týče základních nároků nabytých po operaci přičlenění, předpokládá se, že RATP a její zaměstnanci zaplatí důchodové příspěvky společného práva protihodnotou za zásah obecného režimu a režimů doplňkových.
6. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o slučitelnosti oznámené reformy se společným trhem. Komise poznamenala, že cílem řízení bylo zjistit, zda je oznámená reforma podporou pro společnost RATP.
(48)
Komise nejprve vznesla otázku úzkého vztahu mezi vytvořením CRP-RATP a operací přičlenění k režimům společného práva a pokládala za nezbytné ověřit, zda přičlenění základních nároků nepředstavuje státní podporu ve prospěch společnosti RATP.
(49)
Poté Komise vyjádřila pochybnosti k návrhu, zda financování zvláštních dávek důchodového režimu společnosti RATP státem není státní podporou a zda toto je slučitelné se společným trhem.
(50)
Nakonec Komise vyjádřila pochybnosti ohledně nutnosti oznámené reformy a ohledně její proporcionality vzhledem ke společnému zájmu. Co se týče nutnosti oznámené reformy, Komise si položila otázku o skutečném a účinném otevření trhu hromadné dopravy v pařížském regionu a o odstranění prvků charakterizujících právní a faktickou situaci společnosti RATP, které by mohly narušit skutečnou konkurenci. Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o přiměřeném charakteru oznámené reformy především z důvodu, že tato reforma se bude rovněž týkat zvláštních důchodových závazků zaměstnanců, kteří budou přijati do pracovního poměru po její realizaci.
(51)
Ve svém rozhodnutí ze dne 10. října 2007 Komise naopak dospěla k závěru, že financování deficitu důchodového systému společnosti RATP státem za období 1995-2005 bylo státní podporou na základě bodu iii) čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (24) (viz 0. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(52)
Komise se mimo jiné domnívala, že článek 87 Smlouvy o ES se na CRP-RATP nepoužije, neboť není podnikem (67. bod odůvodnění uvedeného rozhodnutí).
(53)
Komise se domnívala, že záruka poskytnutá francouzským státem osobám oprávněným ze zvláštního režimu je určena přímo zaměstnancům RATP, nikoli samotné společnosti RATP, takže nemůže být kvalifikována jako ekonomická výhoda pro podnik (70. bod odůvodnění uvedeného rozhodnutí).
7. ARGUMENTY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ PO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(54)
Dopisem ze dne 22. ledna 2008 francouzské úřady připomněly, že podle jejich názoru oznámená reforma zavádí podporu pro osoby, nikoli pro podnik RATP, a tudíž nemůže být státní podporou ve prospěch společnosti RATP. Mimo jiné, i kdyby skutečným příjemcem oznámené reformy byla společnost RATP, francouzské orgány se domnívají, že tato reforma nemůže narušit obchod mezi členskými státy, ani narušit hospodářskou soutěž, neboť společnost RATP působí pouze na jediném trhu, na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France, který ještě není otevřený pro konkurenci a kde reforma nemá žádný dopad na činnost dceřiných společností RATP nebo na trhy, na nichž tyto působí.
(55)
Francouzské orgány se domnívají, že přičlenění CRP-RATP k obecnému režimu neobsahuje prvky státní podpory ve prospěch společnosti RATP vzhledem k absenci výhody pro RATP.
(56)
Nejprve se francouzské úřady domnívají, že, jak to sama Komise uvedla v bodě 69 rozhodnutí o zahájení, „druhá etapa reformy, tj. výplata doplatků a převod financování základních nároků z CRP-RATP na CNAV a AGIRC-ARRCO, se nijak nedotýká ekonomické situace společnosti RATP.“
(57)
Francouzské úřady se dále domnívají, že závazky společnosti RATP, které odpovídaly základním nárokům, netvoří náklady, které by normálně měly zatížit její rozpočet ve smyslu judikatury Společenství. Podle francouzských orgánů jsou finanční zdroje francouzských podniků normálně zatíženy zprošťujícími odvody placenými do penzijních fondů podle obecného práva, ale nikoli povinností výplaty důchodů aktivním zaměstnancům a důchodcům, jak tomu bylo v případě RATP, jejíž součástí byl až do oznámené reformy penzijní úřad. V důsledku toho, pokud jsou doprovázeny platbou zprošťujícího odvodu ve výši podle obecného práva, nemá přičlenění CRP-RATP k režimu podle obecného práva a výplata doplatků státem do obecného režimu, za důsledek, že by společnost RATP nenesla náklady, které by normálně zatěžovaly finanční zdroje podniku.
(58)
Nakonec se francouzské orgány domnívají, že vzhledem k tomu, že společnosti RATP byl při jejím založení v roce 1948 stanoven státem zvláštní režim, nebylo by normální, aby podnik hradil doplatky, které jsou protihodnotou za přičlenění CRP-RATP k režimu podle obecného práva.
(59)
Za prvé, francouzské orgány se domnívají, že judikatura, podle které tvoří náklady vyplývající z kolektivní smlouvy výdaje, které normálně zatěžují rozpočet podniku, neboť podnik tuto smlouvu přijal dobrovolně nebo tato byla podniku stanovena předpisy či zákony (25), se v tomto případě nepoužije, neboť důchodový systém pro zaměstnance RATP není výsledkem kolektivní smlouvy.
(60)
Za druhé, francouzské orgány se domnívají, že existence zvláštních nároků netvoří žádnou výhodu pro společnost RATP. Skutečnost, že společnost RATP i nadále zaměstnává statutární pracovníky požívající zvláštních práv, nijak nedokazuje, že existence zvláštních nároků by představovala ekonomickou výhodu pro RATP.
(61)
Za třetí, francouzské orgány trvají na tom, že veřejné financování zvláštních nároků je pouhou kompenzací normálních výdajů hrazených RATP. Francouzské orgány se domnívají, že závěr, podle kterého není financování zvláštních důchodových nároků státní pomocí, vyplývá z principů podporovaných judikaturou Společenství od vzniku Společenství, čehož jsou rozsudky Combus (26) a Enirisorse (27) pouze nejnovější ilustrací.
(62)
Za předpokladu, že by se Komise domnívala, že oznámená reforma obsahuje prvky státní podpory, mají francouzské orgány za to, že dotčená reforma by byla v každém případě slučitelná se společným trhem.
(63)
Francouzské orgány trvají na svém stanovisku, podle kterého je oznámená reforma v souladu s teorií uvízlých nákladů a je ve prospěch hospodářské soutěže.
(64)
Dále se francouzské orgány domnívají, že nové financování důchodových nároků od roku 2006 je nezbytné a je přiměřené pro dosažení konkurenčního fungování trhu.
(65)
Francouzské orgány se domnívají, že oznámená reforma je nezbytná, neboť předchází otevření odvětví městské dopravy v regionu Ile-de-France konkurenci, které stanoví nařízení (ES) č.1370/2007. Jednak umožní předejít narušení hospodářské soutěže mezi veřejnými a soukromými provozovateli a také definitivně odstranit vstupní bariéru, kterou tvořil způsob financování důchodů společnosti RATP.
(66)
Francouzské orgány informovaly Komisi o přiměřenosti oznámené reformy dopisem ze dne 23. dubna 2008 týkající se reformy zvláštního důchodového režimu společnosti RATP, jež zahájila francouzská vláda a která harmonizuje zvláštní důchodový režim společnosti RATP s pravidly existujícími v obecném právu.
8. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN PO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(67)
Dopisem ze dne 13. února 2008 vyjádřil odborový svaz SUD společnosti RATP svůj nesouhlas s reformou oznámenou francouzskými orgány, neboť podle něj je jediným cílem přeměnit společnost RATP ve velkou mezinárodní skupinu řídící se finančním prospěchem. V tomto dopise upozornil odborový svaz SUD společnosti RATP Komisi na skutečnost, že podle něj nemají zaměstnanci RATP postavení zaměstnanců podle soukromého práva, podléhajících zákoníku práce.
(68)
Odborový svaz SUD společnosti RATP dále tvrdí, že reforma důchodového systému společnosti RATP by měla být vypracována smíšenou paritní komisí, neboť spadá do oblasti kolektivního vyjednávání mezi sociálními partnery.
9. KOMENTÁŘE FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(69)
Co se týče právního režimu vztahujícího se na zaměstnance společnosti RATP, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 3. dubna 2008 upřesnily, že ustanovení zákoníku práce se vztahují na statutární zaměstnance RATP, kromě případů, kdy zákoník práce nebo judikatura výslovně vyloučily, aby se tato ustanovení na tyto zaměstnance vztahovala. Podle Francie existence takových výjimek nestačí k tomu, aby bylo možné zaměstnance RATP charakterizovat jako osoby s pracovním vztahem podle veřejného práva.
(70)
Francie mimo jiné uvádí, že vyhláška č. 60-1362 ze dne 19. prosince 1960, která dává pravomoci smíšené paritní komisi RATP v oblasti postavení zaměstnanců, neuvádí důchodový režim. Podle francouzských orgánů není důchodový režim společnosti RATP výsledkem kolektivních vyjednávání, nýbrž jí byl stanoven státem administrativní cestou.
10. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
(71)
Toto rozhodnutí se týká slučitelnosti nového systému financování důchodů s pravidly Společenství pro státní podpory.
(72)
Zahájení řízení dne 10. října 2007, a zvláště připomínky francouzských orgánů, umožnily Komisi upřesnit podmínky realizace oznámené reformy a identifikovat tak tři opatření, která by mohla mít znaky státní podpory.
(73)
Za prvé, CRP-RATP se od 1. ledna 2006 stala jediným právním dlužníkem důchodů pro zaměstnance vykonávající statutární zaměstnání, a to místo společnosti RATP.
(74)
Za druhé, od 1. ledna 2006 vyplácí stát CRP-RATP podporu určenou na vyvážení jejích účtů. Tato veřejná dotace pokrývá demografický deficit a dodatečné náklady zvláštního režimu RATP.
(75)
Za třetí, oznámená reforma zvažuje pro CRP-RATP možnost přičlenit k režimům obecného práva základní důchodové nároky zvláštního režimu. Stát místo CRP-RATP uhradí výplatu doplatků určených na dodržení principu přísné finanční neutrality přičlenění.
11. HODNOCENÍ PRVNÍHO OPATŘENÍ: VYTVOŘENÍ CRP-RATP
(76)
Komise uvádí, že CRP-RATP se od 1. ledna 2006 stala jediným právním dlužníkem důchodů pro zaměstnance vykonávající statutární zaměstnání, a to místo společnosti RATP. Komise konstatuje, že současně se příspěvek placený ze strany RATP do CRP-RATP z titulu důchodů stal zprošťujícím.
(77)
Komise poznamenává, že v rámci systému existujícího před 1. lednem 2006 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků ze zvláštního režimu. Z tohoto titulu byl systém financování zvláštního režimu zaměstnanců společnosti RATP odchylkou od obecného práva: RATP byla zárukou finanční rovnováhy dotčeného režimu, příspěvek „zaměstnavatele“ placený RATP do zvláštního režimu nebyl zprošťující.
(78)
Komise tedy dospěla k závěru, že ustanovení předpokládaná oznámenou reformou měla za hlavní účinek dodat příspěvku „zaměstnavatele“ placenému RATP z titulu důchodu jejích zaměstnanců zprošťující povahu a zbavit tak společnosti historické povinnosti zajišťovat rovnováhu zvláštního režimu. Jinak řečeno, oznámená reforma převádí odpovědnost za finanční rovnováhu dotčeného zvláštního režimu ze společnosti RATP na CRP-RATP a v konečném důsledku na stát.
(79)
Komise mimo jiné konstatuje, že povinnost finanční vyváženosti zvláštního režimu, jež spočívala na společnosti RATP, by se při neuskutečnění oznámené reformy projevila připsáním závazku vůči státu, jenž by byl při přechodu na standardy IFRS (International Financial Reporting Standard, mezinárodní standard účetního výkaznictví), které platí pro RATP od 30. června 2007, zaúčtován jako rezerva (28).
(80)
Komise by v tomto stadiu chtěla zdůraznit, že otázka spojená s vytvořením CRP-RATP je identická s problematikou uvedenou v rámci reformy způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti La Poste (29). V důsledku toho Komise ověří, zda v tomto případě dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory za použití stejného postupu jako u výše uvedeného rozhodnutí.
11.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY
(81)
Článek 87 odst. 1 Smlouvy o ES stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(82)
Hodnocení vnitrostátního opatření jako státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES předpokládá, že jsou splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření dává selektivní hospodářskou výhodu; 2) tato výhoda je financována ze státních zdrojů; 3) tato výhoda narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž a, konečně; 4) tato výhoda ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(83)
Je třeba uvést důvody, které dovolují se domnívat, že dotčené opatření splňuje tyto kumulativní podmínky a tudíž představuje státní podporu ve prospěch společnosti RATP ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
11.1.1 EXISTENCE SELEKTIVNÍ HOSPODÁŘSKÉ VÝHODY VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RATP
(84)
Pro vyhodnocení toho, zda předmětné opatření obsahuje prvky státní podpory, je třeba určit, zda toto opatření poskytuje společnosti RATP hospodářskou výhodu tím, že jí umožňuje zbavit se nákladů, které by za běžné situace musela hradit z vlastních finančních zdrojů, a tak je narušeno běžné fungování tržních sil (30).
(85)
V tomto kontextu, podle ustálené judikatury, je běžným nákladem náklad na běžné řízení každodenních činností podniku (31). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů, zatímco zvláštní zatížení je naopak dodatečným nákladem vůči uvedeným obvyklým nákladům (32).
(86)
Vzhledem k judikatuře Soudního dvora a v souladu s jeho rozhodovacím postupem (33) se Komise domnívá, že pro kvalifikaci nákladů jako „normální“ nebo „zvláštní“ je nutné vymezit referenční či srovnávací rámec, aby bylo možné zjistit, které podniky by byly vzhledem k cíli předmětného opatření ve srovnatelné právní i faktické situaci.
(87)
V tomto směru je nutné připomenout, že pro použití čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES je třeba pouze určit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES oproti ostatním podnikům, které se nacházejí ve srovnatelné právní i faktické situaci vzhledem k cíli, který dotčené opatření sleduje.
(88)
Přesněji Soudní dvůr uvádí, že výběr referenčního systému probíhá ve dvou fázích: za prvé určení systému nákladů dotčeného příslušným opatřením a, za druhé, určení obecného režimu platného pro dotčený systém nákladů.
(89)
Za předpokladu, že je možné najít vhodný vnější porovnávací subjekt a srovnáním vymezit „neobvyklé“ náklady, není dotčené opatření státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. V opačném případě představuje dotčené opatření státní podporu ve smyslu téhož ustanovení.
11.1.1.1 V tomto případě neexistuje pro účely srovnání žádný vhodný vnější subjekt
(90)
Při použití této metodiky na daný případ se Komise domnívá, že systém nákladů dotčený příslušným opatřením tvoří sociální příspěvky hrazené zaměstnavatelem v rámci povinného důchodového pojištění jeho zaměstnanců.
(91)
Teoreticky Komise rozlišuje dva možné referenční rámce:
-
předpisy v oblasti povinného důchodového pojištění, které se vztahují na penzijní režimy obecného práva, tj. systém sociálního zabezpečení spravovaný CNAV a doplňkovými režimy spravovanými AGIRC a ARRCO,
-
předpisy v oblasti povinného důchodového pojištění vztahující se na ostatní veřejnoprávní instituce.
(92)
Co se týče prvního možného porovnávacího subjektu, tedy důchodových režimů podle obecného práva, Komise poznamenává, že od 1. ledna 2006 společnost RATP platí sociální příspěvek, jehož výše je totožná se sociálním příspěvkem, který platí podniky důchodovým fondům spravujícím režimy podle obecného práva. Komise ovšem připomíná, že k 1. lednu 2006 dávky vyplácené oprávněným osobám společnosti RATP ze zvláštního režimu spravovaného CRP-RATP jsou vyšší než dávky zaměstnanců, kteří jsou účastníky režimů obecného práva.
(93)
Komise navíc konstatuje, že účastníci systémů společného práva jsou zaměstnanci se smlouvou podle práva soukromého, zatímco zaměstnanci společnosti RATP jsou statutárními zaměstnanci. V tomto ohledu je třeba uvést, že statut zaměstnanců společnosti RATP se odchyluje od obecného práva ve více bodech (viz poznámka pod čarou 6).
(94)
Na základě předchozích úvah a v souladu se svým rozhodovacím postupem (34) se Komise domnívá, že ustanovení vztahující se na režimy obecného práva v oblasti povinného důchodového pojištění nemohou být použity jako srovnávací subjekt pro analýzu, kterou Komise provádí, aby zjistila existenci hospodářské výhody ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(95)
Co se týče druhého možného srovnávacího subjektu, tedy veřejných subjektů, Komisi se nepodařilo najít hospodářské subjekty tvořící stejnorodou skupinu, s níž by bylo možné provést srovnání. Společnost RATP se ve skutečnosti ve Francii nachází z více důvodů ve velice specifické faktické i právní situaci (35).
(96)
Komise se proto domnívá, že neexistuje žádný vnější porovnávací subjekt, který by umožnil vymezit „obvyklé“ odvody podniku nalézajícího se ve srovnatelné právní a faktické situaci jako společnost RATP s ohledem na cíl projednávaného opatření.
(97)
Rozsudek Enirisorse (36), zmiňovaný Francií, nijak nemění závěry Komise týkající se existence výhody ve prospěch společnosti RATP. Ve skutečnosti v tomto rozsudku Soudní dvůr opírá svůj závěr o srovnání sporného opatření s „obvyklou situací“, kterou mohl Soudní dvůr vymezit, ale která v této věci ve srovnatelné podobě neexistuje.
(98)
Neexistuje-li vhodný vnější porovnávací subjekt, Komise se domnívá, že pro určení zvýhodnění ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES tvoří referenční rámec pro vyhodnocení existence zvýhodnění vlastní situace společnosti RATP před poskytnutím podpory.
11.1.1.2 Existence hospodářské výhody
(99)
Jak je uvedeno výše, v rámci systému existujícího před 1. lednem 2006 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků ze zvláštního režimu. Z tohoto titulu byla RATP zárukou finanční rovnováhy dotčeného režimu, příspěvek „zaměstnavatele“ placený společností RATP do zvláštního režimu nebyl zprošťující.
(100)
Komise konstatovala, že hlavním účinkem ustanovení oznámené reformy je skutečnost, že příspěvek „zaměstnavatele“ hrazený společností RATP z titulu důchodů pro její zaměstnance získává povahu zproštění od závazku.
(101)
Komise dospěla k závěru, že předmětná opatření zprošťují společnost RATP nákladů, které měla nést na základě výše uvedeného zákona z roku 1948.
(102)
Komise se v souvislosti s analýzou, zda se v případě samotné společnosti RATP jedná o obvyklé náklady na důchody či nikoli, domnívá, že povinnosti, které musí podnik plnit v souladu s pracovními právními předpisy nebo kolektivními smlouvami uzavřenými s odbory v oblasti náhrad za propuštění a/nebo předčasný odchod do důchodu, jsou součástí obvyklých nákladů, které musí podnik hradit ze svých vlastních zdrojů (37).
(103)
V širším smyslu se Komise domnívá, že náklady, které musí společnost RATP nést na základě zákona z roku 1948, jsou obvyklými náklady. Jelikož předmětná opatření umožňují nenést náklady, které by za normálních okolností zatěžovaly vlastní finanční zdroje společnosti RATP, Komise se domnívá, že subjektu je těmito opatřeními poskytnuta ekonomická výhoda ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Tato výhoda je selektivní, neboť se vztahuje pouze na jediného příjemce.
(104)
Komise mimo jiné konstatovala, že povinnost finanční vyváženosti zvláštního režimu, jež spočívala na společnosti RATP, by se při neuskutečnění oznámené reformy projevila připsáním závazku vůči státu do rozvahy společnosti RATP, jenž by byl při přechodu na standardy IFRS (International Financial Reporting Standard, mezinárodní standard účetního výkaznictví), které platí pro RATP od 30. června 2007, zaúčtován jako rezerva.
(105)
Tento prvek potvrzuje, že vytvoření CRP-RATP ulehčuje společnosti RATP od nákladů, které by normálně měla nést.
11.1.1.3 Nepoužitelnost judikatury Combus v tomto případě
(106)
Francouzské orgány podrobně uvádějí rozsudek Combus (38), v němž Soud prvního stupně považoval za „neobvyklé“ náklady vyplývající z výsadního postavení zaměstnanců podniku, který po reformě řídí své pracovníky podle obecného práva, tedy podle stejného práva jako jeho konkurenti. Soud tak prohlásil: „Cílem předmětného opatření bylo nahradit výsadní a nákladné postavení úředníků zaměstnaných společností Combus postavením smluvních pracovníků, které je srovnatelné s postavením zaměstnanců jiných podniků autobusové dopravy, které jsou se společností Combus v hospodářské soutěži. Jednalo se tedy o to, aby společnost Combus byla zbavena strukturální nevýhody ve srovnání s jeho soukromoprávními konkurenty. Jediným cílem čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES je však zakázat výhody, které zvýhodňují některé podniky, neboť pojem podpora se vztahuje pouze na zásahy snižující náklady, jež obvykle zatěžují rozpočet podniku a mohou být považovány za hospodářskou výhodu, kterou by podnik, jenž je příjemcem, za obvyklých tržních okolností nezískal. […]. Dánský stát místo zaplacení částky ve výši 100 milionů dánských korun přímo úředníkům zaměstnaným společností Combus ostatně mohl dosáhnout stejného cíle prostřednictvím opětovného zaměstnání uvedených úředníků ve státní správě, aniž by platil zvláštní příplatky, což by společnosti Combus umožnilo okamžitě zaměstnat smluvní pracovníky se soukromoprávním postavením.“
(107)
Obecně je nejprve třeba podotknout, že rozhodnutí ve věci Combus nebylo potvrzeno Soudním dvorem. Některé prvky judikatury Soudního dvora jsou v rozporu s domněnkou, podle níž náhrada strukturální nevýhody vylučuje posouzení zásahu jako podpory. Soudní dvůr tak stále tvrdil, že existence podpory má být hodnocena s ohledem na dopady, a nikoli podle příčin nebo cílů státních zásahů (39). Soudní dvůr rovněž zdůraznil, že pojem podpora se vztahuje i na výhody, které byly poskytnuty veřejnými orgány a jež v různých podobách snižují náklady, které za normálních okolností zatěžují rozpočet podniku (40). Soudní dvůr rovněž jasně uvedl, že náklady na odměňování zaměstnanců ze své podstaty zatěžují rozpočet podniků bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (41) či nikoli. V tomto rámci měl Soudní dvůr za to, že skutečnost, kdy státní opatření mají kompenzovat dodatečné náklady, neznamená, že nemají být posuzovány jako podpora (42). V této souvislosti francouzské orgány požadují uplatnění zásady přijaté soudem při rozsudku ve věci Combus a tvrdí, že oznámená reforma společnost RATP pouze zbavuje „neobvyklého“ nákladu.
(108)
V tomto ohledu Komise připomíná, že tuto věc odlišují od věci Combus podstatné prvky:
-
náhrady se platí přímo úředníkům zaměstnaným společností Combus, zatímco opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí, se týká příspěvků „zaměstnavatele“, tedy společnosti RATP,
-
státním zásahem ve věci Combus mělo být nahrazeno výsadní a nákladné postavení úředníků zaměstnaných společností Combus postavením smluvních zaměstnanců, jež je srovnatelné s postavením zaměstnanců jiných podniků autobusové dopravy, které jsou se společností Combus v hospodářské soutěži. Na rozdíl od toho opatření projednávané v tomto rozhodnutí postavení a nároky zaměstnanců společnosti RATP nemění. Toto postavení a tyto nároky se liší od postavení a nároků zaměstnanců pracujících na základě soukromoprávního smluvního vztahu,
-
souvislosti v oblasti hospodářské soutěže spjaté s činnostmi společnosti Combus byly odlišné od souvislostí, v nichž se vyvíjí společnost RATP. Akciová společnost Combus A/S musela provádět dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za srovnatelných konkurenčních podmínek jako soukromé autobusové společnosti. Veřejné dopravní podniky přenechávají na základě výběrových řízení provoz autobusové dopravy soukromým a veřejným společnostem. Podle pravidel, jimiž se řídí výběrová řízení, se zakázky přidělují podle „hospodářsky nejvýhodnější nabídky“, aniž by se zohledňovala soukromoprávní či veřejnoprávní forma předkladatele. Společnost RATP působí v rozsáhlém neliberalizovaném odvětví, které nařízení (ES) č. 1370/2007 bude otevírat konkurenci jen velice postupně, v němž jsou v důsledku toho jiné hospodářské tlaky.
(109)
Komise má za to, že faktické rozdíly mezi věcí Combus a projednávanou věcí jsou dostačující pro zdůvodnění odlišného posuzování obou věcí.
11.1.2 PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH ZDROJŮ
(110)
Komise se domnívá, že zkoumané opatření zahrnuje státní zdroje ve prospěch společnosti RATP v té míře, v jaké konečná odpovědnost za vyváženost zvláštního důchodového režimu zaměstnanců společnosti RATP již nepřísluší RATP, ale státu. Od realizace reformy totiž stát zajišťuje finanční vyváženost CRP-RATP vyplácením vyrovnávací dotace orgánu sociálního zabezpečení, což by v případě, že k reformě nedojde, musela plnit společnost RATP.
(111)
Komise tedy dospěla k závěru, že předmětné opatření zahrnuje státní zdroje ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
11.1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(112)
Jak bylo uvedeno výše, společnost RATP, příjemce předmětného opatření, je mateřskou společností skupiny podniků, skupiny RATP, která působí v odvětví dopravy a s tím spojených služeb. Všechny tyto subjekty působí na trzích Společenství ve výše uvedených odvětvích.
(113)
V této souvislosti je třeba připomenout, že podpory, které mají za cíl osvobodit podnik od nákladů, které by podnik musel obvykle nést v rámci svého běžného řízení nebo svých obvyklých činností, v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže (43). Soud totiž již rozhodl, že každé poskytnutí podpory podniku, který vykonává svou činnost na trhu Společenství, může způsobit narušování hospodářské soutěže a ovlivnit obchod mezi členskými státy (44). Navíc Soudní dvůr uvedl, že není nijak vyloučeno, že veřejná dotace poskytnutá podniku, který pouze poskytuje služby místní nebo regionální dopravy a neposkytuje služby v dopravě mimo území svého státu původu, by nicméně mohla mít dopad na obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokud totiž členský stát poskytne podniku veřejnou dotaci, může být díky ní poskytování služeb v dopravě uvedeným podnikem zachováno nebo se může zvýšit s tím důsledkem, že se podnikům usazených v jiných členských státech zmenší šance poskytovat své služby v dopravě na trhu tohoto státu (45).
(114)
V projednávané věci se skupina RATP nachází v privilegovaném postavení jak vůči svým vnitrostátním konkurentům (46), tak vůči konkurentům z jiných členských států, kteří nemohou využívat předmětného opatření.
(115)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že nařízení (ES) č. 1370/2007 předpokládá postupné otevírání dotčených trhů konkurenci a že otevření příslušného odvětví konkurenci zahrnuje možnost, že státní podpora podniku patřícímu do tohoto odvětví ovlivní obchod mezi členskými státy a naruší hospodářskou soutěž na předmětném trhu.
(116)
V důsledku toho se Komise domnívá, že předmětné opatření ovlivňuje obchod mezi členskými státy a narušuje hospodářskou soutěž mezi těmito subjekty.
11.2 PROTIPRÁVNOST PODPORY
(117)
V souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES musí členský stát oznámit každý záměr poskytnout nebo upravit podpory. Dotyčný členský stát neprovede zamýšlená opatření, dokud v tomto řízení není přijato konečné rozhodnutí.
(118)
V tomto případě francouzské orgány dopisem ze dne 29. června 2006 oznámily reformu způsobu financování důchodového režimu společnosti RATP. V tomto dopise francouzské orgány uvedly, že se nejedná o státní podporu, která by musela být předmětem předběžného oznámení Komisi na základě čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
(119)
Komise ovšem konstatuje, že předmětnou státní podporu Francie realizovala od 1. ledna 2006, tj. předtím než Komise přijala konečné rozhodnutí. Na tomto základě Komise dospěla k závěru, že Francie jednala protiprávním způsobem, když zavedla předmětnou podporu, čímž porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
11.3 SLUČITELNOST PODPORY SE SPOLEČNÝM TRHEM
(120)
Jelikož dotčené opatření je státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je na místě zkoumat jeho případnou slučitelnost s ohledem na výjimky stanovené uvedenou smlouvou.
(121)
V tomto ohledu se Komise domnívá, že nejvhodnějším právním základem je čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, podle nějž podpora určená k usnadnění rozvoje určitých činností může být prohlášena za slučitelnou se společným trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(122)
Vzhledem k povaze a dopadům reformy se Komise domnívá, že hodnocení slučitelnosti předmětné podpory musí být vedeno se zřetelem k nastolení rovných podmínek („level playing field“), pokud jde o povinné daňové a sociální příspěvky, mezi společností RATP a jejími současnými, potenciálními a budoucími konkurenty na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France.
(123)
Aby Komise analyzovala dopady podpory a zhodnotila míru narušení hospodářské soutěže, musí nejprve posoudit úroveň příspěvků, které společnost RATP hradí ve srovnání se svými konkurenty v reformovaném systému. Komise poté zjistí, co by se stalo, kdyby společnost RATP neobdržela předmětnou podporu. Než bude provedena bilance celkové slučitelnosti, budou analyzovány jak pozitivní, tak negativní dopady podpory.
(124)
Úvodem Komise poznamenává, že před 1. lednem 2006 se financování zvláštního důchodového režimu RATP odlišovalo od financování důchodových režimů podle obecného práva ve dvou bodech: nezákonná povaha příspěvků a výše příspěvku „zaměstnavatele“.
(125)
Komise se domnívá, že předmětná podpora vyřešila první neshodu mezi zvláštním režimem společnosti RATP a režimy podle obecného práva. Společnost RATP totiž před 1. lednem 2006 nehradila příspěvek zprošťující povahy, ale ze zákona nesla povinnost vyrovnat důchodový režim pro své zaměstnance. Oznámená reforma měla za cíl zavést úhradu zprošťujícího příspěvku, který charakterizuje příspěvky placené zaměstnavatelem podle obecného práva do fondu spravujícího průběžný důchodový režim. Co se týče druhého prvku rozporu, Komise konstatuje, že oznámená reforma měla za cíl vyrovnat úrovně povinných důchodových odvodů mezi společností RATP a podniky, jež se v oblasti důchodových dávek řídí obecným právem.
(126)
Pokud by oznámená reforma neproběhla, společnost RATP by musela ve svých účtech po rozpočtovém roku 2006 vytvořit dostatečnou rezervu na důchodové závazky svých statutárních zaměstnanců. Nutnost vytvořit rezervu by vznikla kvůli tomu, že příspěvky „zaměstnavatele“ na důchody zaměstnanců společnosti RATP by neměly zprošťující povahu.
(127)
Kromě toho by příspěvky společnosti RATP na důchodové pojištění pro zajištění finanční rovnováhy důchodového režimu nebyly vyrovnány na úroveň, kterou platí její potenciální konkurenti.
(128)
Pokud by oznámená reforma neproběhla, společnost RATP by musela zajistit dodatečné roční financování ve výši několika stovek milionů eur oproti reformovanému režimu.
(129)
Tím by společnost RATP byla v kontextu liberalizovaného trhu kvůli svým důchodovým nákladům v nevýhodě, což by výrazně ovlivnilo její činnosti.
(130)
Z výše uvedeného vyplývá, s ohledem na nařízení (ES) č. 1370/2007, které předpokládá postupné otevření trhu městské hromadné dopravy, že důchodový režim platný pro společnost RATP podle zákona z roku 1948 obsahuje zvláštní prvky, které, pojaty odděleně, narušují hospodářskou soutěž v neprospěch společnosti RATP a skupiny, do které patří. Předmětná podpora má především vyrovnat příspěvky společnosti RATP s příspěvky jejích konkurentů a konkurentů skupiny RATP, a tím odstranit konkrétní narušení hospodářské soutěže, jímž jsou společnost RATP a skupina RATP dotčeny.
(131)
Reforma mimo jiné umožní společnosti RATP začít postupně jednat jako soukromý investor, jenž je vystaven obvyklým obchodním tlakům. To je ostatně jedním z cílů uvedené reformy.
(132)
Komise se rovněž domnívá, že předmětné opatření je přizpůsobeno cíli zájmu Společenství, jehož má být dosaženo. Účinněji by problém nemohl vyřešit žádný jiný nástroj. Jistě by mohly být poskytnuty náhrady za veřejnou službu, ale takový přístup by dlouhodobě nebyl ani přizpůsobený ani udržitelný z důvodu strukturální povahy problému.
(133)
Pokud jde o přiměřenost opatření, Komise se domnívá, že poskytnutá podpora je omezena na minimum. Od 1. ledna 2006 nese společnost RATP náklady na důchody ve stejné výši jako platí podniky, jejichž zaměstnanci jsou účastníky režimů podle obecného práva.
(134)
Komise má za to, že předmětné opatření umožní zajistit trvání důchodového systému, jehož financování se stalo neplatným. Komise má dále za to, že zahájená reforma důchodových dávek poskytovaných zvláštním režimem (47) tvoří z tohoto titulu další určující prvek. V tomto ohledu se Komise domnívá, že tato opatření zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů v členských státech, kterou si přejí jak Rada, tak Komise (48).
(135)
Komise má ve statické analýze za to, že jednak narušení hospodářské soutěže způsobené předmětným opatřením na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France je z podstaty věci velice omezené, neboť vzhledem k minulosti společnost RATP a jejím činnostem se ukazuje, že důchodové závazky dotčené reformou se vztahují k činnostem historicky provozovaným na neliberalizovaném trhu, na kterém byla konkurence až dosud velice slabá. Na druhou stranu, co se týče trhů, na kterých je skupina RATP aktivní prostřednictvím dceřiných společností podniku RATP, domnívá se Komise, že předmětné opatření má pouze okrajový účinek. Ve skutečnosti jsou tyto trhy dotčeny předmětným opatřením pouze nepřímo, neboť kromě přísného právního, účetního a finančního oddělení mezi mateřskou společností a společnostmi dceřinými se oznámená reforma netýká osob zaměstnaných těmito dceřinými společnostmi.
(136)
V dynamické analýze, která je bezpochyby vhodnější, s ohledem na nařízení (ES) č. 1370/2007, se Komise domnívá, že ačkoli by předmětné opatření mohlo teoreticky umožnit společnosti RATP udržet si dominantní postavení, je toto riziko nízké. Tento závěr vyplývá z toho, že opatření se omezuje na vyrovnání příspěvků společnosti RATP s příspěvky jejích konkurentů, takže po reformě zvláštního důchodového režimu, provedené v roce 2008, nemá důchodový režim společnosti RATP pro podnik žádnou zvláštní přitažlivost.
(137)
Ve světle výše uvedeného dospěla Komise k závěru, že záporné účinky podpory poskytnuté společnosti RATP budou slabé. Oznámená reforma se omezuje pouze na to, co je nezbytně nutné pro nastolení rovných podmínek v oblasti odvodů na povinné důchodové pojištění, a ukončení narušení hospodářské soutěže, které znevýhodňovalo společnost RATP, nemění podmínky obchodu v míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(138)
Z toho plyne, že předmětná podpora je slučitelná se společným trhem pod podmínkou, že reforma zvláštního režimu důchodů společnosti RATP, jež má tento režim harmonizovat s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců soukromého sektoru a úředníky, bude v plném rozsahu realizována.
(139)
Komise se domnívá, že předchozí závěr není zpochybněn řešením formulovaným v jejím rozhodnutí 2005/145/ES ve věci EDF (49).
(140)
V tomto směru je třeba připomenout, že v tomto rozhodnutí Komise schválila státní podporu, která podniky určitého odvětví zprošťuje povinností vyplácení zvláštních důchodů, jež překračují povinnosti vyplývající z obecného důchodového režimu a které byly vymezeny během období monopolu. Při této příležitosti měla Komise za to, že částečná úleva v nákladech vyplývající z mechanismu financování zvláštních důchodových nároků získaných před zavedením reformy představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jež může být prohlášena za slučitelnou se společným trhem. Komise se ve své analýze slučitelnosti domnívala, že situace společnosti EDF svou povahou není příliš odlišná od situace „uvízlých nákladů“ v oblasti energie. Jednalo se totiž o podporu, jež měla usnadnit přechod do konkurenčního energetického odvětví. Komise dospěla k názoru, že je vhodné přirovnat podporu společnosti EDF k náhradě uvízlých nákladů (50), a oznámila, že tento přístup uplatní v analýze obdobných případů.
(141)
Dle výše uvedeného se Komise domnívá, že v tomto případě státní podpora zprošťuje společnost RATP povinností vyplácení důchodů, jež překračují povinnosti vyplývající z obecného důchodového režimu a které byly vymezeny před liberalizací trhu. Komise zároveň dodává, že reforma zvláštních důchodových režimů prováděná společností RATP od začátku roku 2008 vyrovnává zvláštní režim zaměstnanců společnosti RATP s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců ze soukromého sektoru a úředníků.
11.4 ZÁVĚR
(142)
Závěrem se Komise domnívá, že předmětné opatření je státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Tato státní podpora je protiprávní, ale slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
12. POSOUZENÍ DRUHÉHO A TŘETÍHO OPATŘENÍ
(143)
Jak bylo uvedeno výše, oznámená reforma předpokládá, že od 1. ledna 2006 zaplatí stát CRP-RATP dotaci určenou na vyrovnání jejích účtů.
(144)
Oznámená reforma mimo jiné zvažuje pro CRP-RATP možnost přičlenění základních důchodových dávek zvláštního režimu k režimům podle obecného práva. Aby byl dodržen obecný princip finanční neutrality, předpokládá toto přičlenění výplatu doplatků režimu příjmu, které uhradí místo CRP-RATP stát.
(145)
Je třeba určit, zda tato opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(146)
V tomto ohledu je třeba připomenout, že článek 87 Smlouvy o ES se vztahuje pouze na podniky ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži. Podle ustálené judikatury Soudního dvora není oblast sociální ochrany, pokud je založena na solidaritě, ekonomickou činností ve smyslu Smlouvy (viz bod 67 rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 10. října 2007) (51).
(147)
Vzhledem k této judikatuře se Komise domnívá, že ani CRP-RATP, ani důchodové fondy sdružující aktivní zaměstnance a důchodce společnosti RATP, tj. CNAV a AGIRC-ARRCO, nejsou podniky ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži z následujících důvodů.
(148)
V tomto případě Komise nejprve uvádí, že zaměstnanci společnosti RATP jsou předmětem povinné sociální ochrany zahrnující autonomní režim důchodového pojištění, který sleduje sociální cíl. Ve skutečnosti má za cíl zajistit pro všechny osoby, které do něj spadají, pokrytí rizika staroby nezávisle na jejich majetkových poměrech a zdravotním stavu v okamžiku přistoupení.
(149)
Komise se mimo jiné domnívá, že tento režim podléhá zásadě solidarity do té míry, že příspěvky placené aktivními zaměstnanci financují důchody penzionovaných zaměstnanců.
(150)
Komise dále poznamenává, že správa dotčeného režimu byla zákonem svěřena CRP-RATP, jejíž činnost podléhá kontrole státem. Z tohoto titulu pokrývá výnos z příspěvků placených zaměstnanci společnosti RATP a společností RATP a zajišťuje vyrovnání důchodů. Komise poznamenává, na základě článku L711-1 zákona o sociálním zabezpečení, že CRP-RATP požívá všech pravomocí definovaných v článku L111-1 uvedeného zákona, především toho, který uvádí, že organizace sociálního zabezpečení je založena na principu vnitrostátní solidarity.
(151)
Komise konstatuje, že při plnění svého úkolu uplatňuje CRP-RATP zákon a nemá žádnou možnost ovlivnit výši příspěvků, použití prostředků nebo určení výše dávek. Vyplacené dávky jsou zákonné a jsou nezávislé na výši příspěvků.
(152)
Jelikož CRP-RATP není podnikem ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži, Komise se domnívá, že vyplacení vyrovnávací podpory státem pro CRP-RATP a financování doplatků státem místo CRP-RATP nejsou státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vytvoření systému důchodového zabezpečení zaměstnanců společnosti RATP (CRP-RATP) je státní podporou spadající do čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, kterou Francie nezákonně poskytla, a porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
Tato státní podpora je slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES pod podmínkou, že reforma zvláštního režimu důchodů společnosti RATP, jež má tento režim harmonizovat s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců soukromého sektoru a úředníky, bude v plném rozsahu realizována.
Poskytnutí uvedené podpory je tudíž povoleno.
Článek 2
Vyplácení vyrovnávací dotace státem pro CRP-RATP a financování doplatků státem místo CRP-RATP během přičlenění základních dávek zvláštního režimu k režimům obecného práva není státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 13. července 2009.