Rådets forordning (EF) nr. 377/2004
af 19. februar 2004
om oprettelse af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), litra b), og artikel 66,
under henvisning til initiativ fra Den Hellenske Republik(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Ifølge planen for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som Rådet nåede til enighed om på samlingen den 13. juni 2002, skal der oprettes et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til tredjelande.
(2) I konklusionerne fra mødet den 21.-22. juni 2002 anmodede Det Europæiske Råd i Sevilla om, at der oprettes et netværk af forbindelsesofficerer for indvandringsspørgsmål fra medlemsstaterne inden udgangen af 2002.
(3) På samlingen den 28.-29. november 2002 vedtog Rådet konklusioner om forbedring af indvandringsforbindelsesofficerernes netværk, idet det noterede sig formandskabets rapport, som viser, at der findes et netværk af forbindelsesofficerer i de fleste af de lande, der er nævnt i rapporten, men også bemærker, at der er behov for at styrke netværket yderligere.
(4) Det Europæiske Råd understregede på mødet i Thessaloniki den 19.-20. juni 2003, at det er nødvendigt at fremskynde arbejdet med den relevante retsakt om formel oprettelse af netværket af indvandringsforbindelsesofficerer (ilo'er) i tredjelande, så den kan blive vedtaget snarest muligt og inden udgangen af 2003. Det Europæiske Råd nævnte også betydningen af de oplysninger, der skal tilvejebringes af ilo-netværket, i forbindelse med udviklingen af en evalueringsmekanisme til overvågning af forbindelserne med tredjelande, som ikke samarbejder med Den Europæiske Union om bekæmpelse af ulovlig indvandring.
(5) På baggrund af Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki er det nødvendigt at formalisere eksistensen og funktionen af et sådant netværk - idet man bruger de erfaringer, der er gjort ved driften af løbende projekter, herunder det belgisk ledede ilo-netværksprojekt for det vestlige Balkan - i en retligt bindende akt, der fastlægger pligten til at indføre visse former for samarbejde mellem medlemsstaternes indvandringsforbindelsesofficerer, målsætningerne for et sådant samarbejde, disse forbindelsesofficerers opgaver og relevante kvalifikationer samt deres ansvar over for værtslandet og udsendelsesmedlemsstaten.
(6) Det vil også være ønskeligt at formalisere den måde, hvorpå Fællesskabets relevante institutioner informeres om de aktiviteter, der udføres i netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, således at de kan træffe eller foreslå de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for yderligere at forbedre den overordnede forvaltning af personkontrollen ved medlemsstaternes ydre grænser.
(7) Der tages hensyn til Rådets afgørelse 2003/170/RIA af 27. februar 2003 om fælles benyttelse af forbindelsesofficerer udsendt af medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder(2).
(8) For så vidt angår Island og Norge er denne forordning en videreudvikling af bestemmelser i Schengen-reglerne som omhandlet i aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne(3), der hører ind under det område, der er omhandlet i artikel 1, litra A og E, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale(4).
(9) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet afgørelse om denne forordning til udbygning af Schengen-reglerne efter bestemmelserne i afsnit IV i tredje del af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre forordningen i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i nævnte protokol.
(10) Det Forenede Kongerige deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(5).
(11) Irland deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om Irlands anmodning om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(6).
(12) Det Forenede Kongeriges og Irlands deltagelse i denne forordning i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 vedrører Fællesskabets ansvar for at træffe foranstaltninger til udbygning af Schengen-reglerne om bekæmpelse af organiseret ulovlig indvandring, som Det Forenede Kongerige og Irland deltager i.
(13) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse hertil i henhold til artikel 3, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2003 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. I denne forordning forstås ved "indvandringsforbindelsesofficer" en repræsentant for en af medlemsstaterne, som indrejsekontrollen eller en anden kompetent myndighed udsender for at etablere og opretholde kontakt med værtslandets myndigheder med henblik på at bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere og håndtering af lovlig migration.
2. I denne forordning betragtes også som indvandringsforbindelsesofficerer forbindelsesofficerer, der beskæftiger sig med indvandringsspørgsmål som en del af deres opgaver.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer kan ikke blot udsendes til medlemsstaternes nationale konsulære myndigheder i tredjelande eller andre medlemsstaters relevante myndigheder, men også til tredjelandes kompetente myndigheder samt internationale organisationer, i et rimeligt tidsrum, der fastlægges af udsendelsesmedlemsstaten.
4. Denne forordning berører ikke de opgaver, som indvandringsforbindelsesofficerer udfører inden for rammerne af deres beføjelser i overensstemmelse med national lov, national politik og nationale procedurer eller særlige aftaler med værtslandet eller internationale organisationer.
Artikel 2
1. Hver medlemsstat sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer etablerer og opretholder direkte kontakt med de kompetente myndigheder i værtslandet og alle relevante organisationer i værtslandet med henblik på at fremme og fremskynde indsamling og udveksling af oplysninger.
2. Indvandringsforbindelsesofficerer indsamler oplysninger til brug på enten operationelt plan eller strategisk plan eller begge dele. Disse oplysninger vedrører især følgende spørgsmål:
- strømme af ulovlige indvandrere, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem værtslandet
- de ruter, som disse strømme af ulovlige indvandrere følger for at nå medlemsstaternes områder
- de forskellige "modi operandi", herunder det anvendte transportmiddel, inddragelse af mellemmænd, osv.
- eksistensen af kriminelle organisationer, der er involveret i menneskesmugling, og disses aktiviteter
- hændelser og begivenheder, der kan være eller kan blive årsagen til nye udviklingstendenser i strømmene af ulovlige indvandrere
- metoder til eftergørelse eller forfalskning af identitetspapirer og rejselegitimation
- måder og midler til at bistå myndighederne i værtslandene med at forebygge ulovlige indvandringsstrømme, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem deres områder
- måder og midler til at lette tilbagesendelse og repatriering af ulovlige indvandrere til deres hjemlande
- den lovgivning og retspraksis, der er relevant for ovennævnte spørgsmål
- oplysninger fremsendt via varslingssystemet.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer har også ret til at yde bistand med at fastslå identiteten af tredjelandsstatsborgere og lette deres tilbagesendelse til hjemlandet.
4. Medlemsstaterne sikrer, at deres indvandringsforbindelsesofficerer udfører deres opgaver inden for deres ansvarsområde og i henhold til de bestemmelser, herunder bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat i national lov og i eventuelle aftaler eller arrangementer med værtslandene eller internationale organisationer.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne orienterer systematisk og omgående hinanden, Rådet og Kommissionen om deres udstationeringer af indvandringsforbindelsesofficerer, med en beskrivelse af deres pligter. Kommissionen forelægger en samlet oversigt over disse oplysninger for Rådet og medlemsstaterne.
2. Hver medlemsstat orienterer også de øvrige medlemsstater om sine planer om udstationering af indvandringsforbindelsesofficerer i tredjelande for at give dem mulighed for at vise interesse for at indgå en samarbejdsaftale med den pågældende medlemsstat om denne udstationering, jf. artikel 5.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til samme tredjelande eller regioner, opretter lokale eller regionale samarbejdsnetværk indbyrdes. Inden for disse netværk skal indvandringsforbindelsesofficererne bl.a.:
- mødes regelmæssigt, og når det er nødvendigt
- udveksle oplysninger og praktiske erfaringer
- samordne de holdninger, der skal indtages i kontakter med kommercielle transportselskaber, efter behov
- deltage i fælles, specialiserede uddannelseskurser efter behov
- tilrettelægge oplysningsmøder og uddannelseskurser for det diplomatiske og konsulære personale ved medlemsstaternes missioner i værtslandet efter behov
- vedtage fælles indstillinger til metoderne for indsamling og rapportering af strategisk relevante oplysninger, herunder risikoanalyser, til udsendelsesmedlemsstaternes kompetente myndigheder
- bidrage til de halvårlige rapporter om deres fælles aktiviteter, der udarbejdes i henhold til artikel 6, stk. 1
- etablere regelmæssige kontakter med tilsvarende netværk i værtslandet og i de tilgrænsende tredjelande, hvis det er hensigtsmæssigt.
2. Europa-Kommissionens repræsentanter har ret til at deltage i de møder, der tilrettelægges inden for netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, idet der dog også kan holdes møder uden deltagelse af en repræsentant for Kommissionen, hvis det er påkrævet af operationelle hensyn. Andre organer og myndigheder kan også indbydes, hvis det er hensigtsmæssigt.
3. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, tager initiativet til at holde sådanne møder. Hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, er det den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, der tager initiativet til at holde mødet.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne kan bilateralt eller multilateralt aftale, at indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt af en medlemsstat til et tredjeland eller en international organisation, tillige varetager en eller flere andre medlemsstaters interesser.
2. Medlemsstaterne kan også aftale, at deres indvandringsforbindelsesofficerer fordeler visse opgaver imellem sig.
Artikel 6
1. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, eller, hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, udarbejder ved udgangen af hvert halvår en rapport til Rådet og Kommissionen om aktiviteterne i de netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, i hvilke den har en repræsentant, samt om situationen i værtslandet for så vidt angår emner i relation til ulovlig indvandring.
2. Disse rapporter udarbejdes efter en model og i et format, der fastsættes af Kommissionen.
3. Disse rapporter vil være en væsentlig kilde til information med henblik på forberedelsen, ved udgangen af hvert formandskab, af en evalueringsrapport, der udarbejdes af Kommissionen og forelægges Rådet, om den aktuelle situation i hvert tredjeland, hvortil medlemstaternes indvandringsforbindelsesofficerer er udsendt.
4. Kommissionen lader på grundlag af ovennævnte rapporter en faktuel oversigt indgå i sin årlige rapport om udformningen af den fælles politik vedrørende ulovlig indvandring, menneskesmugling og menneskehandel, de ydre grænser og tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold. Når Kommissionen forelægger sin evaluering for Rådet, kan den fremsætte sådanne forslag eller komme med sådanne anbefalinger, som den finder hensigtsmæssige.
Artikel 7
Denne forordning berører ikke bestemmelserne om det konsulære samarbejde på lokalt plan i de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske og konsulære repræsentationer(7).
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft den 5. januar 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. februar 2004.
Nařízení Rady (ES) č. 377/2004
ze dne 19. února 2004
o vytvoření sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 písm. b) a článek 66 zmíněné smlouvy,
s ohledem na podnět Řecké republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Plán ochrany vnějších hranic členských států Evropské unie dohodnutý Radou na jejím zasedání dne 13. června 2002 předpokládá vytvoření sítí styčných úředníků pro přistěhovalectví vyslaných do třetích zemí.
(2) Evropská rada v závěrech ze zasedání konaného ve dnech 21. a 22. června 2002 v Seville vyzvala, aby do konce roku 2002 byla vytvořena síť styčných úředníků pro přistěhovalectví členských států.
(3) V závěrech přijatých na zasedání Rady konaném ve dnech 28. a 29. listopadu 2002 ohledně zlepšení sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví vzala v úvahu zprávu předsednictví uvádějící, že síť styčných úředníků ve většině zprávou sledovaných zemí již existuje, upozornila však na potřebu dalšího posílení této sítě.
(4) Evropská rada na zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června 2003 v Soluni zdůraznila potřebu urychlit práci na přijetí vhodného právního nástroje, kterým by byla co nejdříve, nejpozději však do konce roku 2003, formálně založena síť styčných úředníků pro přistěhovalectví ve třetích zemích. Evropská rada též zdůraznila nutnost, aby síť styčných úředníků pro přistěhovalectví poskytovala informace o vypracování hodnotícího postupu ke sledování vztahů se třetími zeměmi, jež s Evropskou unií nespolupracují v boji proti nedovolenému přistěhovalectví.
(5) V návaznosti na zasedání Evropské rady v Soluni je nutné formalizovat existenci a fungování této sítě - na základě zkušeností získaných při provádění probíhajících projektů, včetně sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví v zemích západního Balkánu vedené Belgií - prostřednictvím právně závazného aktu stanovícího povinnost zavést formy spolupráce mezi styčnými úředníky pro přistěhovalectví členských států, cíle této spolupráce, funkce a kvalifikaci styčných úředníků a jejich odpovědnost vůči hostitelské zemi a vysílajícímu členskému státu.
(6) Je rovněž žádoucí formalizovat způsob, jakým se dotčené orgány Společenství navzájem informují o činnosti sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví, aby mohly přijímat nebo navrhovat opatření potřebná pro další zlepšení obecného řízení kontrol osob na vnějších hranicích členských států.
(7) S ohledem na rozhodnutí Rady 2003/170/SVV ze dne 27. února 2003 o společném používání styčných důstojníků vyslaných do zahraničí donucovacími orgány členských států [2].
(8) Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [3], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodech A a E rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody [4].
(9) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto rozhodnutí, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(10) Spojené království se účastní tohoto nařízení v souladu s článkem 5 Protokolu ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie a v souladu s čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [5].
(11) Irsko se účastní tohoto nařízení v souladu s článkem 5 Protokolu ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie a v souladu s čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [6].
(12) Účast Spojeného království a Irska na tomto nařízení v souladu s čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 a čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 se týká pravomoci Společenství k přijímání opatření k rozvoji schengenského acquis proti organizování nedovoleného přistěhovalectví, jichž se Spojené království a Irsko účastní.
(13) Toto nařízení je aktem navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak souvisejícím ve smyslu čl. 3 odst. 1 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se "styčným úředníkem pro přistěhovalectví" rozumí zástupce členského státu vyslaný imigračním úřadem nebo jiným příslušným orgánem do zahraničí, aby navázal a udržoval styky s orgány hostitelské země s cílem přispět k předcházení nedovolenému přistěhovalectví a boji proti němu, navracení ilegálních přistěhovalců a řízení legální migrace osob.
2. Pro účely tohoto nařízení se za styčné úředníky pro přistěhovalectví považují také styční úředníci zabývající se otázkami přistěhovalectví v rámci svých úkolů.
3. Styční úředníci pro přistěhovalectví mohou být na přiměřenou dobu, kterou stanoví vysílající členský stát, vysláni do vnitrostátních konzulárních úřadů členských států ve třetích zemích nebo do příslušných orgánů jiných členských států, ale též do příslušných orgánů třetích zemí a mezinárodních organizací.
4. Tímto nařízením nejsou dotčeny úkoly styčných úředníků pro přistěhovalectví v rámci jejich povinností podle vnitrostátního práva, politik nebo postupů nebo podle zvláštních dohod uzavřených s hostitelskou zemí nebo mezinárodními organizacemi.
Článek 2
1. Každý členský stát zajistí, aby jeho styční úředníci pro přistěhovalectví navázali a udržovali přímé styky s příslušnými orgány v hostitelské zemi a příslušnými organizacemi v hostitelské zemi s cílem usnadnit a urychlit shromažďování a výměnu informací.
2. Styční úředníci pro přistěhovalectví shromažďují informace pro použití na operativní úrovni, na strategické úrovni nebo na obou úrovních. Tyto informace se týkají zejména
- přílivu ilegálních přistěhovalců pocházejících z hostitelské země nebo jí procházejících,
- tras ilegálních přistěhovalců mířících na území členských států,
- způsobu provedení, včetně použitých dopravních prostředků, účasti zprostředkovatelů atd.,
- existence a činnosti zločineckých organizací zabývajících se převaděčstvím,
- případů a událostí, které jsou nebo mohou být příčinou nového vývoje, pokud jde o přílivy ilegálních přistěhovalců,
- metod používaných pro padělání nebo pozměňování dokladů totožnosti a cestovních dokladů,
- způsobů a prostředků pomoci orgánům v hostitelských zemích při předcházení tomu, aby přílivy ilegálních přistěhovalců vznikaly na jejich území nebo těmito územími procházely,
- způsobů a prostředků usnadňování návratu a vracení ilegálních přistěhovalců do jejich zemí původu,
- právních předpisů a právní praxe vztahující se na výše uvedené záležitosti,
- informací předávaných prostřednictvím systému včasného varování.
3. Styční úředníci pro přistěhovalectví jsou rovněž oprávněni poskytovat pomoc při určování totožnosti státních příslušníků třetích zemí a usnadňování jejich návratu do země původu.
4. Členské státy zajistí, aby jejich styční úředníci pro přistěhovalectví plnili své úkoly v rámci svých povinností a v souladu s ustanoveními, včetně ustanovení na ochranu osobních údajů, obsaženými v jejich vnitrostátním právu a dohodách či ujednáních uzavřených s hostitelskými zeměmi nebo mezinárodními organizacemi.
Článek 3
1. Členské státy se systematicky a neprodleně vzájemně informují o případném vyslání styčných úředníků pro přistěhovalectví, včetně popisu jejich povinností a uvědomí též Radu a Komisi. Komise zašle souhrn těchto informací Radě a členským státům.
2. Každý členský stát rovněž informuje ostatní členské státy o svých záměrech vyslat styčné úředníky pro přistěhovalectví do třetích zemí tak, aby bylo ostatním členským státům umožněno vyjádřit zájem o uzavření dohody o spolupráci s dotyčným členským státem o takovém vyslání podle článku 5.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby jejich styční úředníci pro přistěhovalectví vyslaní do stejných třetích zemí nebo regionů vytvořili mezi sebou místní nebo regionální sítě pro spolupráci. V rámci těchto sítí vykonávají styční úředníci pro přistěhovalectví zejména tyto činnosti:
- setkávají se pravidelně i v případě potřeby,
- vyměňují si informace a praktické zkušenosti,
- případně koordinují své postoje ohledně styků s dopravci,
- v případě potřeby navštěvují specializovaná společná školení,
- v případě potřeby organizují informační setkání a školení pro pracovníky diplomatického a konzulárního sboru misí členských států v hostitelské zemi,
- přijímají společné postupy, pokud jde o metody shromažďování a ohlašování strategicky důležitých informací, včetně analýz rizik, příslušným orgánům vysílajících členských států,
- přispívají do pololetních zpráv o společných činnostech vypracovaných podle čl. 6 odst. 1,
- v případě potřeby navazují pravidelné styky s obdobnými sítěmi v hostitelské zemi a v sousedních třetích zemích,
2. Zástupci Evropské komise mají právo účastnit se zasedání organizovaných v rámci sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví; vyžadují-li to však operativní důvody, mohou se zasedání konat i bez zástupce Evropské komise. V případě potřeby mohou být též přizvány jiné orgány.
3. Členský stát, který předsedá Radě Evropské unie, přebírá iniciativu k pořádání takových zasedání. Není-li předsedající členský stát v zemi nebo regionu zastoupen, přebírá iniciativu k pořádání zasedání členský stát zastupující předsednictví.
Článek 5
1. Členské státy mohou uzavřít dvoustrannou nebo vícestrannou dohodu o tom, že styční úředníci pro přistěhovalectví, kteří jsou členským státem vysláni do třetí země nebo mezinárodní organizace, budou též zastupovat zájmy jednoho nebo více dalších členských států.
2. Členské státy se mohou též dohodnout, že si styční úředníci pro přistěhovalectví mezi sebou některé úkoly rozdělí.
Článek 6
1. Na konci každého pololetí vypracuje členský stát, který předsedá Radě Evropské unie, nebo v případě, že tento členský stát není v zemi nebo regionu zastoupen, členský stát zastupující předsednictví pro Radu a Komisi zprávu o činnosti sítí styčných úředníků pro přistěhovalectví, v nichž je zastoupen, jakož i zprávu o situaci v hostitelské zemi ohledně nedovoleného přistěhovalectví.
2. Tyto zprávy jsou vypracovány podle vzoru a na formuláři vypracovaném Komisí.
3. Tyto zprávy představují hlavní způsob podávání informací pro přípravu hodnotící zprávy předkládané Radě, kterou na konci předsednického období vypracuje Komise, o současné situaci v každé třetí zemi, do které jsou styční úředníci členských států pro přistěhovalectví vysíláni.
4. Na základě výše uvedených zpráv zahrne Komise do svých každoročních zpráv konkrétní souhrn o vývoji společné politiky ohledně nedovoleného přistěhovalectví, převaděčství a obchodování s lidmi, vnějších hranic a navracení neoprávněně pobývajících osob. Při předkládání svého hodnocení Radě může Komise učinit návrhy nebo doporučení, jež shledá jako vhodné.
Článek 7
Tímto nařízením nejsou dotčena ustanovení o konzulární spolupráci na místní úrovni obsažená ve Společné konzulární instrukci o vízech pro diplomatické mise a konzulární úřady [7].
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. ledna 2004.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
V Bruselu dne 19. února 2004.