*****
RAADETS TREDJE DIREKTIV
af 14. maj 1990
om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer
(90/232/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Ved direktiv 72/166/EOEF (4), senest aendret ved direktiv 84/5/EOEF (5), har Raadet vedtaget bestemmelser om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse;
i henhold til artikel 3 i direktiv 72/166/EOEF skal hver medlemsstat traeffe alle formaalstjenlig foranstaltninger for at sikre, at erstatningsansvaret for motorkoeretoejer, der er hjemmehoerende i den paagaeldende stat, er daekket af en forsikring; der boer inden for rammerne af disse foranstaltninger traeffes bestemmelse om, hvilke skader der daekkes, samt om forsikringens naermere vilkaar;
ved direktiv 84/5/EOEF, aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, blev forskellene mellem medlemsstaterne med hensyn til beloebsrammer og vilkaar for de lovpligtige ansvarsforsikringer mindsket betydeligt; der bestaar dog stadig betydelige forskelle med hensyn til saadanne forsikringers daekningsomfang;
der skal sikres personer, der lider skade ved uheld forvoldt af motorkoeretoejer, ensartet behandling, uanset hvor i Faellesskabet uheldet finder sted;
der er navnlig lakuner i den i visse medlemsstater gaeldende lovpligtige forsikringsdaekning af passagerer i motorkoeretoejer; for at beskytte denne saerligt saarbare kategori af potentielle skadelidte boer saadanne lakuner udfyldes;
det er noedvendigt at fjerne enhver usikkerhed med hensyn til anvendelsen af artikel 3, stk. 2, foerste led, i direktiv 72/166/EOEF; alle lovpligtige forsikringer for motorkoeretoejer boer daekke hele Faellesskabets omraade;
endvidere skal den enkelte forsikringspolice i den forsikredes interesse paa grundlag af én enkelt praemie i hver medlemsstat give den daekning, som er foreskrevet i lovgivningen i denne medlemsstat, eller den daekning der kraeves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor koeretoejet er hjemmehoerende, naar denne daekning er stoerre;
i henhold til artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EOEF skal hver medlemsstat oprette eller godkende et organ, som skal yde erstatning til personer, der lider skade ved ulykker af uforsikrede eller ukendte koeretoejer; denne bestemmelse griber dog ikke ind i medlemsstaternes ret til at tillaegge eller undlade at tillaegge dette organs intervention en subsidiaer karakter;
i tilfaelde af et uheld forvoldt af et uforsikret koeretoej skal skadelidte i visse medlemsstater bevise, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at yde erstatning, foer han kan goere krav gaeldende over for ovennaevnte organ; dette organ har bedre muligheder for at rejse krav mod den ansvarlige part end skadelidte; det boer derfor undgaas, at organet som en betingelse for at yde erstatning til skadelidte kan kraeve, at denne godtgoer, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at betale;
opstaar der en tvist mellem ovennaevnte organ og et ansvarsforsikringsselskab, om hvem af dem der skal yde erstatning til skadelidte, boer medlemsstaterne for at undgaa forsinkelse i udbetalingen af erstatningen til skadelidte udpege hvilken af disse parter, der i foerste omgang skal yde erstatning til skadelidte i afventning af tvistens afgoerelse;
personer, der lider skade ved faerdselsuheld, har undertiden vanskeligheder med at faa oplyst navnet paa det forsikringsselskab der daekker erstatningsansvaret for et motorkoeretoej, som er impliceret i et uheld; medlemsstaterne boer i disse personers interesse traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at naevnte oplysning tilvejebringes hurtigst muligt;
de to tidligere direktiver om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer boer suppleres med ens bestemmelser under hensyn til alle de ovenstaaende betragtninger;
disse supplerende bestemmelser, der vil oege beskyttelsen af de forsikrede og personer, der lider skade ved uheld, vil yderligere lette passagen af Faellesskabets indre graenser og hermed gennemfoerelsen og funktionen af det indre marked; udgangspunktet boer derfor vaere et hoejt forbrugerbeskyttelsesniveau;
der skal i henhold til Traktatens artikel 8 C tages hensyn til omfanget af den indsats, der maa goeres inden for oekonomier paa forskellige udviklingstrin; der boer derfor indroemmes visse medlemsstater en overgangsordning, der giver dem mulighed for at gennemfoere visse af direktivets bestemmelser gradvis -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Med forbehold af artikel 2, stik. 1, andet afsnit, i direktiv 84/5/EOEF skal den i artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166/EOEF omhandlede forsikring daekke ansvaret for personskader, der ved faerdsel med et koeretoej forvoldes paa andre passagerer end foereren.
I dette direktiv forstaas ved »koeretoej« et koeretoej som defineret i artikel 1 i direktiv 72/166/EOEF.
Artikel 2
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger, saaledes at alle lovpligtige ansvarsforsikringer for motorkoeretoejer:
- daekker hele Faellesskabets omraade paa grundlag af én enkelt praemie, og
- paa grundlag af ovennaevnte praemie giver den daekning i hver medlemsstat, som er foreskrevet i dennes lovgivning, eller den daekning der kraeves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor koeretoejet er hjemmehoerende, naar denne daekning er stoerre.
Artikel 3
Foelgende punktum tilfoejes som sidste punktum i artikel 1, stk. 4, foerste afsnit, i direktiv 84/5/EOEF:
»Medlemsstaterne maa imidlertid ikke tillade, at organet goer udbetalingen af erstatning betinget af, at skadelidte paa en eller anden maade godtgoer, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at betale.«
Artikel 4
I tilfaelde, hvor der opstaar tvist mellem det i artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EOEF naevnte organ og et ansvarsforsikringsselskab om, hvem der skal yde erstatning til skadelidte, traeffer medlemsstaterne de noedvendige foranstaltninger til, at en af disse parter udpeges til straks og i foerste omgang at yde erstatning til skadelidte.
Hvis den endelige afgoerelse gaar ud paa, at den anden part skulle have betalt hele erstatningen eller en del deraf, skal denne part udrede det paagaeldende beloeb til den part, som har udbetalt erstatningen.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at personer, der er impliceret i et faerdselsuheld, hurtigst muligt kan faa oplyst navnet paa de forsikringsselskaber, der daekker erstatningsansvaret for hvert af de koeretoejer, der er beroert af dette uheld.
2. Kommissionen forelaegger senest den 31. december 1995 en rapport for Europa-Parlamentet og Raadet om gennemfoerelsen af stk. 1.
Kommissionen forelaegger i givet fald passende forslag for Raadet.
Artikel 6
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1992. De underretter straks Kommissionen herom. 2. Uanset stk. 1
- har Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien og Den Portugisiske Republik en frist indtil den 31. december 1995 til at efterkomme artikel 1 og 2
- har Irland en frist indtil den 31. december 1998 til at efterkomme artikel 1 for saa vidt passagerer bag paa motorcykler og en frist indtil den 31. december 1995 til at efterkomme artikel 1 for saa vidt angaar andre koeretoejer samt til at efterkomme artikel 2.
Artikel 7
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 14. maj 1990.
Třetí směrnice Rady
ze dne 14. května 1990
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel
(90/232/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ve směrnici 72/166/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 84/5/EHS [5] přijala Rada ustanovení o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 72/166/EHS ukládá každému členskému státu přijmout veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, je kryta pojištěním; že rozsah pojištěné odpovědnosti a podmínky pojistného krytí mají být určeny na základě těchto opatření;
vzhledem k tomu, že směrnicí 84/5/EHS ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska se rozdíly v úrovni a obsahu povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti v jednotlivých členských státech značně zmenšily; že však u odpovídajícího pojistného krytí ještě stále existují významné rozdíly;
vzhledem k tomu, že poškozeným z nehod motorových vozidel by mělo být zaručeno srovnatelné zacházení nezávisle na tom, ve které oblasti Společenství k nehodám dojde;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech existují mezery, zejména pokud jde o povinnou pojistnou ochranu přepravovaných osob; že by se tyto mezery měly odstranit, aby byla chráněna tato zvláště zranitelná kategorie potenciálních poškozených;
vzhledem k tomu, že je třeba odstranit veškerou nejistotu při uplatňování čl. 3 odst. 2 první odrážky směrnice 72/166/EHS; že všechny pojistky týkající se povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musí pokrývat celé území Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu pojištěného by každá pojistka měla navíc za jediné pojistné zaručovat krytí v každém členském státě předepsané jeho právními předpisy nebo krytí předepsané právními předpisy členského státu, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, je-li vyšší;
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS zavazuje každý členský stát zřídit nebo pověřit subjekt, jehož úkolem je odškodňovat poškozené z nehod způsobených nezjištěným nebo nepojištěným vozidlem; že však tímto ustanovením zůstává nedotčeno právo členských států považovat zásah ze strany tohoto subjektu za subsidiární či nikoli;
vzhledem k tomu, že však v případě nehody způsobené nepojištěným vozidlem musí v některých členských státech poškozený dříve, než uplatní nárok u tohoto subjektu, dokázat, že osoba, která za škodu odpovídá, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody; že však pro uvedený subjekt je snadnější než pro poškozeného podniknout právní kroky proti osobě, která za nehodu odpovídá; že by tento subjekt tudíž neměl mít možnost vázat vyplacení náhrady škody na důkaz poškozeného o tom, že osoba, která nehodu způsobila, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody;
vzhledem k tomu, že pokud se výše uvedený subjekt a pojistitel občanskoprávní odpovědnosti za škodu neshodnou, kdo má nehodou poškozenému zaplatit náhradu škody, mají členské státy, aby zabránily průtahům při výplatě náhrady škody poškozenému, zařídit určení jedné z těchto stran za předběžně povinnou vyplatit náhradu škody do rozhodnutí sporu;
vzhledem k tomu, že pro poškozené dopravní nehodou bývá někdy obtížné zjistit jméno pojišťovny kryjící odpovědnost z provozu vozidla, které se na nehodě podílelo; že vzhledem k zájmu těchto poškozených by měly členské státy přijmout potřebná opatření k zabezpečení toho, aby tato informace byla co nejdříve k dispozici;
vzhledem k tomu, že obě dosavadní směrnice o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel by se měly s ohledem na výše uvedené úvahy jednotným způsobem doplnit;
vzhledem k tomu, že tato doplnění, jímž se zlepší ochrana pojištěných a poškozených dopravními nehodami, dále usnadní překračování vnitřních hranic Společenství, a tím i vytváření a fungování vnitřního trhu; že je tudíž třeba nadále vycházet z požadavku vysoké úrovně ochrany spotřebitele;
vzhledem k tomu, že podle článku 8c Smlouvy je třeba vzít v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje; že by se tudíž určitým členských státům měla poskytnout přechodná úprava, která by umožnila postupné uplatňování některých ustanovení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 84/5/EHS, kryje pojištění uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS odpovědnost za škody na zdraví všech osob cestujících ve vozidle, s výjimkou řidiče, vyplývající z provozu vozidla.
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí vozidlo, jak je vymezeno v článku 1 směrnice 72/166/EHS.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby všechny pojistky povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu vozidel
- pokrývaly na základě jediného pojistného celé území Společenství a
- na základě tohoto jediného pojistného zaručovaly pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v každém členském státě, popřípadě pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v členském státě, ve kterém má vozidlo své obvyklé stanoviště, pokud je tato druhá uvedená pojistná ochrana vyšší.
Článek 3
"Členské státy však nesmí tomuto subjektu dovolit vázat vyplacení náhrady škody na to, aby poškozený nějakou formou prokázal, že osoba, která je za škodu odpovědná, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody."
Článek 4
Pro případ sporu mezi subjektem uvedeným v čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS a pojistitelem občanskoprávní odpovědnosti o tom, kdo má poškozeného odškodnit, přijmou členské státy odpovídající opatření k určení jedné z těchto stran jako strany, jež je předběžně povinna poškozenému neprodleně vyplatit náhradu škody.
Pokud se nakonec rozhodne, že náhradu škody měla zcela nebo částečně zaplatit druhá strana, nahradí uvedená druhá strana straně, která zaplatila, vyplacenou částku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby osoby zúčastněné na dopravní nehodě mohly co nejdříve zjistit totožnost pojišťovny kryjící občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidla zúčastněného na nehodě.
2. Komise podá Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 1995 zprávu o uplatňování odstavce 1 tohoto článku.
V případě potřeby podá Komise Radě vhodné návrhy.
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1
- mají Řecká republika, Španělské království a Portugalská republika lhůtu do 31. prosince 1995 pro dosažení souladu s články 1 a 2,
- má Irsko lhůtu do 31. prosince 1998 pro dosažení souladu s článkem 1 ohledně spolujezdců na motocyklech a lhůtu do 31. prosince 1995 k dosažení souladu s článkem 1 ohledně ostatních vozidel a k dosažení souladu s článkem 2.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. května 1990.