*****
RAADETS DIREKTIV
af 21. december 1988
om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed
(89/48/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 49, artikel 57, stk. 1, og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
I henhold til Traktatens artikel 3, litra c), er fjernelse af hindringerne for den frie bevaegelighed for personer og tjenesteydelser et af Faellesskabets maal; dette indebaerer for medlemsstaternes statsborgere, at de blandt andet har ret til at udoeve et erhverv som selvstaendig eller loenmodtager i en anden medlemsstat end den, hvori de har opnaaet deres erhvervsmaessige kvalifikationer;
de bestemmelser, som indtil dato er blevet vedtaget af Raadet, og i henhold til hvilke medlemsstaterne til erhvervsmaessige formaal gensidigt anerkender de eksamensbeviser for videregaaende uddannelser, der er udstedt paa deres omraade, omfatter kun faa erhverv; kravene til det udannelsesniveau og den uddannelsestid, som var en betingelse for adgang til disse erhverv, var stort set fastlagt paa samme maade i alle medlemsstaterne, eller der er blevet foretaget en raekke mindre harmoniseringer, som var noedvendige med henblik paa indfoerelsen af disse sektorbestemte ordninger for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser;
for hurtigt at indfri forventningerne hos de europaeiske borgere, som er i besiddelse af et eksamensbevis for videregaaende erhvervskompetencegivende uddannelse, der er udstedt i en anden medlemsstat end den, hvori de oensker at udoeve deres erhverv, boer der ligeledes indfoeres en anden metode for gensidig anerkendelse af disse eksamensbeviser, som for disse borgere letter adgangen til at udoeve enhver form for erhvervsvirksomhed, som i vaertslandet er gjort betinget af, at borgeren har gennemgaaet en post-gymnasial uddannelse, forudsat at de er i besiddelse af et saadant eksamensbevis, som giver adgang til disse aktiviteter, bekraefter en uddannelse af mindst tre aars varighed og er udstedt i en anden medlemsstat;
et saadant resultat kan naas, hvis der indfoeres en generel ordning for gensidig anerkendelse af erhvervskompetencegivende eksamensbeviser for videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed;
for saa vidt angaar erhverv, for hvis udoevelse Faellesskabet ikke har fastsat et obligatorisk minimumskvalifikationsniveau, har medlemsstaterne fortsat ret til at fastsaette et saadant niveau med henblik paa at sikre kvaliteten af denne virksomhed paa deres omraade; en medlemsstat kan dog ikke uden at tilsidesaette de forpligtelser, der paahviler den i henhold til Traktatens artikel 5, paalaegge en EF-statsborger at erhverve kvalifikationer, som medlemsstaten saedvanligvis indskraenker sig til at fastsaette under henvisning til de eksamensbeviser, der udstedes inden for rammerne af statens eget nationale uddannelsessystem, naar den paagaeldende allerede helt eller delvis har erhvervet
disse kvalifikationer i en anden medlemsstat; de vaertslande, i hvilke udoevelsen af et bestemt erhverv er lovreguleret, skal derfor tage hensyn til de kvalifikationer, der er erhvervet i en anden medlemsstat, og vurdere, om de svarer til de kvalifikationer, som landet selv kraever;
et samarbejde mellem medlemsstaterne kan lette deres overholdelse af disse forpligtelser; der boer derfor fastsaettes naermere bestemmelser for et saadant samarbejde;
begrebet »lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed« boer defineres saaledes, at der tages hensyn til forskellige nationale sociologiske forhold; begrebet boer omfatte, ikke blot erhvervsmaessige aktiviteter, hvortil adgangen i en medlemsstat er betinget af et eksamensbevis, men ogsaa erhvervsmaessige aktiviteter, hvortil der er fri adgang, naar de udoeves under anvendelse af en erhvervstitel, der er forbeholdt personer, som opfylder bestemte kvalifikationskrav; erhvervssammenslutninger og -organisationer, som tildeler deres medlemmer saadanne titler, og som er anerkendt af de offentlige myndigheder, kan ikke under paaberaabelse af deres privatretlige karakter unddrage sig den ved dette direktiv fastsatte ordning;
det er ligeledes noedvendigt at fastlaegge, hvilke krav med hensyn til erhvervsmaessig erfaring eller proevetid vaertslandet kan forlange opfyldt af den paagaeldende ud over eksamensbevis for videregaaende uddannelse, naar dennes kvalifikationer ikke svarer til dem, der er foreskrevet i landets nationale bestemmelser;
der kan ligeledes indfoeres en egnethedsproeve i stedet for proevetid; formaalet med saavel proevetid som egnethedsproeve er at forbedre de bestaaende forhold med hensyn til medlemsstaternes gensidige anerkendelse af eksamensbeviser og dermed at lette den frie bevaegelighed for personer inden for Faellesskabet; sigtet med dem er at vurdere egnetheden hos en indvandrer, som har faaet en erhvervsuddannelse i en anden medlemsstat, til at tilpasse sig sit nye erhvervsmiljoe; egnethedsproeven vil, set fra indvandrerens synspunkt, have den fordel, at den forkorter tilpasningsperioden; principielt er det indvandreren selv, der skal vaelge mellem proevetid og egnethedsproeve; visse erhverv er dog af en saadan art, at medlemsstaterne maa have mulighed for paa visse betingelser at kraeve enten en proevetid eller en egnethedsproeve; i saerdeleshed goer forskellene mellem medlemsstaternes retssystemer, ogsaa selv om de er af varierende betydning fra en medlemsstat til en anden, det berettiget med saerbestemmelser, da en uddannelse i en juridisk disciplin i oprindelseslandet i henhold til et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis som regel ikke daekker den juridiske viden, som vaertslandet kraever inden for det tilsvarende juridiske omraade;
endvidere har indfoerelsen af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregaaende uddannelser hverken til formaal at aendre de erhvervsmaessige, herunder etiske, bestemmelser, som gaelder for enhver, der udoever et erhverv paa en medlemsstats omraade, eller at unddrage vandrende arbejdstagere anvendelsen af disse bestemmelser; ordningen begraenses til fastsaettelse af passende foranstaltninger, hvorved det kan sikres, at den vandrende arbejdstager overholder de bestemmelser, som gaelder for det paagaeldende erhverv i vaertslandet;
Faellesskabet har i henhold til Traktatens artikel 49, artikel 57, stk. 1, og artikel 66 kompetence til at vedtage de bestemmelser, der er noedvendige for at indfoere og anvende en saadan ordning;
den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregaaende uddannelse beroerer paa ingen maade anvendelsen af Traktatens artikel 48, stk. 4, og artikel 55;
en ordning af denne art, der bidrager til at befaeste den europaeiske borgers ret til at udnytte sine erhvervsmaessige kundskaber i en hvilken som helst medlemsstat, vil befaeste og samtidig sikre hans ret til at erhverve saadanne kundskaber dér, hvor han maatte oenske det;
ordningen skal, naar den har vaeret anvendt i en vis periode, underkastes en naermere vurdering af den effektivitet, hvormed den fungerer, for at der blandt andet kan tages stilling til, i hvilket omfang den kan forbedres eller dens anvendelsesomraade udvides -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I dette direktiv forstaas ved:
a) eksamensbevis: ethvert eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis eller samtlige saadanne eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser under ét
- som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med denne stats love eller administrative bestemmelser
- hvoraf det fremgaar, at indehaveren med positivt resultat har gennemgaaet en post-gymnasial uddannelse af mindst tre aars varighed eller af tilsvarende varighed paa deltid, ved et universitet eller en anden hoejere laereanstalt eller ved en anden uddannelsesinstitution med samme uddannelsesniveau, og i paakommende tilfaelde, at han med positivt resultat har gennemgaaet den erhvervsmaessige uddannelse, der kraeves ud over den post-gymnasiale uddannelse, og
- hvoraf det fremgaar, at indehaveren besidder de erhvervsmaessige kvalifikationer, der er paakraevet for at faa adgang til et lovreguleret erhverv i den paagaeldende medlemsstat eller til at udoeve det
saafremt den uddannelse, som dette eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis er udstedt for, overvejende har fundet sted i Faellesskabet, eller saafremt indehaveren har en erhvervserfaring af tre aars varighed attesteret af den medlemsstat, som har anerkendt et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis udstedt i et tredjeland.
Med et eksamensbevis som defineret i foerste afsnit sidestilles ethvert eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis eller samtlige saadanne eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, saafremt der er tale om beviser for en uddannelse, der har fundet sted i Faellesskabet og i denne medlemsstat anerkendes af en kompetent myndighed som vaerende paa tilsvarende niveau, og saafremt der i den paagaeldende medlemsstat til disse beviser er knyttet de samme rettigheder vedroerende adgang til og udoevelse af et lovreguleret erhverv;
b) vaertsland: den medlemsstat, hvori en EF-statsborger ansoeger om tilladelse til at udoeve et lovreguleret erhverv, og som ikke er den stat, i hvilken den paagaeldende erhvervede sit eksamensbevis eller foerst udoevede det paagaeldende erhverv;
c) lovreguleret erhverv: den eller de samlede lovregulerede erhvervsmaessige former for virksomhed, der udgoer dette erhverv i en medlemsstat;
d) lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed: erhvervsmaessig virksomhed, naar der enten direkte eller indirekte ifoelge love eller administrative bestemmelser kraeves et eksamensbevis for i en medlemsstat at optage eller udoeve denne virksomhed eller en form heraf. Som en form for udoevelse af lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed betragtes blandt andet:
- udoevelse af en aktivitet under anvendelse af en faglig titel, saafremt anvendelse af den paagaeldende titel er forbeholdt personer, der er i besiddelse af det i henhold til love eller administrative bestemmelser kraevede eksamensbevis
- udoevelse af erhvervsmaessig virksomhed inden for sundhedssektoren, i det omfang vederlag og/eller refusion for denne virksomhed i henhold til medlemsstatens sociale sikringsordning er betinget af, at den paagaeldende er i besiddelse af et eksamensbevis.
Naar foerste afsnit ikke finder anvendelse, sidestilles med en lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed en erhvervsmaessig virksomhed udoevet af medlemmerne af en sammenslutning eller en organisation, som isaer har til formaal at fremme og opretholde et hoejt niveau inden for den paagaeldende erhvervsgren, og som med henblik paa virkeliggoerelsen af denne maalsaetning fra en medlemsstat har modtaget en anerkendelse i en saerlig form og:
- udsteder et eksamensbevis til sine medlemmer
- sikrer, at de overholder de faglige regler, som den har fastsat, og
- giver dem ret til at anvende en titel eller en forkortelse eller at opnaa en stilling svarende til dette eksamensbevis.
En ikke udtoemmende liste over sammenslutninger eller organisationer, der paa tidspunktet for vedtagelsen af dette direktiv opfylder de i andet afsnit anfoerte betingelser, er indeholdt i bilaget. Naar en medlemsstat indroemmer en sammenslutning eller en organisation den i andet afsnit omhandlede anerkendelse, giver den meddelelse herom til Kommissionen, som offentliggoer denne oplysning i De Europaeiske Faellesskabers Tidende;
e) erhvervserfaring: faktisk og lovmaessig udoevelse af et bestemt erhverv i en medlemsstat;
f) proevetid: udoevelse af et lovreguleret erhverv, der finder sted i vaertslandet paa en kvalificeret fagmands ansvar og eventuelt er ledsaget af en supplerende uddannelse. Proevetiden afsluttes med en bedoemmelse. Bestemmelserne for proevetid og bedoemmelse heraf samt den indvandrende praktikants status fastsaettes af den kompetente myndighed i vaertslandet;
g) egnethedsproeve: en kontrol udelukkende af ansoegerens faglige kundskaber, som foretages af vaertslandets kompetente myndigheder, og hvis formaal er at vurdere ansoegerens egnethed til at udoeve et lovreguleret erhverv i dette land.
Med henblik paa denne kontrol opstiller de kompetente myndigheder en liste over de fag, der paa grundlag af en sammenligning mellem den uddannelse, der kraeves i den paagaeldende medlemsstat, og den uddannelse, som ansoegeren har faaet, ikke er omfattet af eksamensbeviset eller det eller de kvalifikationsbeviser, som ansoegeren fremlaegger.
Ved egnethedsproeven skal der tages hensyn til det forhold, at ansoegeren i oprindelseslandet eller det land, han kommer fra, er en kvalificeret fagmand. Proeven skal vedroere fag, som vaelges blandt dem, der er opfoert paa listen, og hvortil kendskab er en vaesentlig forudsaetning for, at ansoegeren kan udoeve det paagaeldende erhverv i vaertslandet. Proeven kan ligeledes omfatte kendskabet til den faglige etik, der gaelder for de paagaeldende former for virksomhed i dette land. De naermere betingelser for egnethedsproeven fastsaettes af vaertslandets kompetente myndigheder under overholdelse af reglerne i faellesskabsretten.
Den status, der i vaertslandet tilkommer den ansoeger, der oensker at forberede sig til egnethedsproeven i det paagaeldende land, fastsaettes af de kompetente myndigheder i dette land.
Artikel 2
Dette direktiv gaelder for enhver EF-statsborger, der oensker at udoeve et lovreguleret erhverv som selvstaendig eller loenmodtager i et vaertsland.
Dette direktiv gaelder ikke for de erhverv, der er omfattet af et saerligt direktiv, hvorved der mellem medlemsstaterne indfoeres en gensidig anerkendelse af eksamensbeviser.
(1) EFT nr. C 217 af 28. 8. 1985, s. 3, og nr. C 143 af 10. 6. 1986, s. 7.
(2) EFT nr. C 345 af 31. 12. 1985, s. 80, og EFT nr. C 309 af 5. 12. 1988.
(3) EFT nr. C 75 af 3. 4. 1986, s. 5.
Artikel 3
Naar der i vaertslandet kraeves et eksamensbevis for at optage eller udoeve et bestemt lovreguleret erhverv, kan den kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer naegte en EF-statsborger adgang til at optage eller udoeve et saadant erhverv paa samme vilkaar som dem, der gaelder for landets egne statsborgere,
a) saafremt ansoegeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udoeve det samme erhverv, og som er opnaaet i en medlemsstat, eller
b) saafremt ansoegeren paa fuldtidsbasis har udoevet det paagaeldende erhverv i mindst to aar i loebet af de forudgaaende ti aar i en anden medlemsstat, hvor dette erhverv ikke er lovreguleret i henhold til artikel 1, litra c), og artikel 1, litra d), foerste afsnit, og den paagaeldende er i besiddelse af et eller flere kvalifikationsbeviser:
- som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med medlemsstatens love eller administrative bestemmelser
- hvoraf det fremgaar, at indehaveren med positivt resultat har gennemgaaet en post-gymnasial uddannelse af mindst tre aars varighed eller af tilsvarende varighed paa deltid, ved et universitet eller en anden hoejere laereanstalt eller ved en anden uddannelsesinstitution med samme uddannelsesniveau i en medlemsstat, og, i givet fald, at han med positivt resultat har gennemgaaet den erhvervsmaessige uddannelse, der kraeves ud over den post-gymnasiale uddannelse, og
- som har forberedt ham til at udoeve det paagaeldende erhverv.
Med det i foerste afsnit omhandlede kvalifikationsbevis sidestilles ethvert kvalifikationsbevis eller samtlige saadanne kvalifikationsbeviser under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, saafremt der er tale om beviser for en uddannelse, der har fundet sted i Faellesskabet og af denne medlemsstat anerkendes som vaerende paa tilsvarende niveau, paa betingelse af at denne anerkendelse er blevet meddelt de oevrige medlemsstater og Kommissionen.
Artikel 4
1. Artikel 3 er ikke til hinder for, at vaertslandet ligeledes af ansoegeren kraever:
a) at han beviser, at han har erhvervserfaring, naar varigheden af den uddannelse, som han i henhold til artikel 3, litra a) og b), dokumenterer at have gennemgaaet, er mindst et aar kortere end den uddannelsestid, der kraeves i vaertslandet. Kravene til laengden af erhvervserfaringen maa i saa fald ikke overstige:
- det dobbelte af den manglende uddannelsestid, naar denne vedroerer en postgymnasial uddannelse og/eller en praktisk uddannelse, der gennemfoeres under tilsyn af en praktiklaerer og afsluttes med en eksamen
- den manglende udannelsestid, naar denne vedroerer erhvervspraktik, der gennemfoeres med stoette fra en kvalificeret fagmand.
For saa vidt angaar eksamensbeviser i henhold til artikel 1, litra a), sidste afsnit, fastsaettes varigheden af den uddannelse, der anerkendes som vaerende paa samme niveau, paa grundlag af den uddannelse, der er defineret i artikel 1, litra a), foerste afsnit.
Ved anvendelsen af dette litra skal der tages hensyn til den i artikel 3, litra b), omhandlede erhvervserfaring.
Laengden af den kraevede erhvervserfaring maa under ingen omstaendigheder overstige fire aar;
b) at han gennemgaar en proevetid, der dog ikke maa overstige tre aar, eller bestaar en egnethedsproeve:
- naar den uddannelse, han i henhold til artikel 3, litra a) og b), har faaet, omfatter fag eller discipliner, der er vaesentligt forskellige fra dem, der er omfattet af det eksamensbevis, som er foreskrevet i vaertslandet, eller
- naar det lovregulerede erhverv - i det tilfaelde, der er naevnt i artikel 3, litra a) - i vaertslandet omfatter en eller flere former for lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed, der ikke forekommer i det lovregulerede erhverv i oprindelseslandet eller det land, som ansoegeren kommer fra, og denne forskel er karakteriseret ved en saerlig uddannelse, som kraeves i vaertslandet, og som omfatter fag, der er vaesensforskellige fra de fag, der er omfattet af det af ansoegeren fremlagte eksamensbevis, eller
- naar det lovregulerede erhverv - i det tilfaelde, der er naevnt i artikel 3, litra b) - i vaertslandet omfatter en eller flere former for lovreguleret erhvervsmaessig virksomhed, der ikke forekommer i det erhverv, som ansoegeren har udoevet i sit oprindelsesland eller sit seneste opholdsland, og denne forskel er karakteriseret ved en saerlig uddannelse, der kraeves i vaertslandet, og som omfatter fag, der er vaesensforskellige fra de fag, der er omfattet af det eller de af ansoegeren fremlagte kvalifikationsbeviser.
Goer vaertslandet brug af denne mulighed, skal det give ansoegeren ret til at vaelge mellem proevetid og egnethedsproeve. For erhverv, for hvis udoevelse det er noedvendigt at have noeje kendskab til national ret, og i forbindelse med hvilke raadgivning og/eller bistand med hensyn til national ret indgaar som et vaesentligt og fast element, kan vaertslandet som en fravigelse af dette princip foreskrive en proevetid eller en egnethedsproeve. Har vaertslandet for andre erhvervs vedkommende til hensigt at indfoere fravigelser fra ansoegerens ret til selv at vaelge, finder fremgangsmaaden i artikel 10 anvendelse.
2. Vaertslandet kan dog ikke anvende bestemmelserne i stk. 1, litra a) og b), kumulativt. Artikel 5
Med forbehold af artikel 3 og 4 har ethvert vaertsland mulighed for at tillade, at ansoegeren med henblik paa at forbedre sine muligheder for at tilpasse sig erhvervsmiljoeet i det paagaeldende land dér kan fuldfoere, som en sidestillet uddannelse, den del af erhvervsuddannelsen, der bestaar i erhvervspraktik og gennemfoeres med stoette fra en kvalificeret fagmand, og som han ikke havde fuldfoert i oprindelseslandet eller det seneste opholdsland.
Artikel 6
1. Den kompetente myndighed i et vaertsland, der goer adgang til et lovreguleret erhverv betinget af, at ansoegeren fremlaegger attest for haederlighed, vandelsattest eller bevis for, at han ikke er under konkurs, og som kan suspendere eller inddrage retten til udoevelse af et saadant erhverv i tilfaelde af grov forsoemmelse eller skoedesloeshed i udoevelsen af den paagaeldende virksomhed eller overtraedelse af straffeloven, skal som tilstraekkeligt bevis for statsborgere fra andre medlemsstater, der oensker at udoeve dette erhverv paa dens omraade, godkende de dokumenter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der er oprindelsesland eller seneste opholdsland, og hvoraf det fremgaar, at disse krav er opfyldt.
Hvis de dokumenter, der er omhandlet i foerste afsnit, ikke udstedes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der er oprindelsesland eller seneste opholdsland, erstattes de af en under ed afgivet erklaering eller - i de medlemsstater, hvor saadan edsaflaeggelse ikke anvendes - af en hoejtidelig erklaering afgivet af den paagaeldende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed eller i givet fald for en notar eller et statsanerkendt fagligt organ, som udsteder en attestation med bekraeftelse af denne ed eller hoejtidelige erklaering.
2. Kraever den kompetente myndighed i vaertslandet af statsborgerne i dette land dokumentation for fysisk og psykisk sundhed som betingelse for adgang til og udoevelse af et lovreguleret erhverv, skal den som tilstraekkeligt bevis herfor godkende fremlaeggelse af det dokument, der kraeves i den medlemsstat, der er oprindelsesland eller seneste opholdsland.
Saafremt den medlemsstat, der er oprindelsesland eller seneste opholdsland, i forbindelse med adgang til eller udoevelse at det paagaeldende erhverv ikke kraever dokumentation af denne art, godkender vaertslandet, at statsborgere fra den medlemsstat, der er oprindelsesland eller seneste opholdsland, fremlaegger en af en kompetent myndighed i denne stat udstedt attestation, der svarer til attestationerne i vaertslandet.
3. Den kompetente myndighed i vaertslandet kan kraeve, at de dokumenter og attester, der er omhandlet i stk. 1 og 2, ved fremlaeggelsen hoejst er tre maaneder gamle.
4. Hvis den kompetente myndighed i vaertslandet som betingelse for adgang til og udoevelse af et lovreguleret erhverv kraever af landets statsborgere, at de aflaegger en ed eller afgiver en hoejtidelig erklaering, og kan denne ed eller denne erklaering paa grund af sin udforming ikke bruges af statsborgere fra de andre medlemsstater, skal den drage omsorg for, at en passende og daekkende udformning kan forelaegges for de paagaeldende.
Artikel 7
1. Den kompetente myndighed i vaertslandet skal sikre, at de EF-statsborgere, som opfylder betingelserne for dér i landet at faa adgang til og udoeve et lovreguleret erhverv, har ret til at benytte den faglige titel i vaertslandet, der svarer til det paagaeldende erhverv.
2. Den kompetente myndighed i vaertslandet skal sikre, at de EF-statsborgere, som opfylder betingelserne for dér i landet at faa adgang til og udoeve et lovreguleret erhverv, har ret til at benytte hjemlandets eller det seneste opholdslands retmaessige titel og eventuelt en forkortelse heraf paa det paagaeldende lands sprog. Vaertslandet kan foreskrive, at denne titel skal efterfoelges af navn og beliggenhed for den institution eller den eksamenskommission, der har tildelt den.
3. Hvis et erhverv i vaertslandet er reguleret af en sammenslutning eller organisation som omhandlet i artikel 1, litra d), kan medlemsstaternes statsborgere kun anvende den faglige titel eller den forkortelse, som denne sammenslutning eller organisation giver ret til, saafremt de kan fremlaegge bevis paa medlemskab af naevnte sammenslutning eller organisation.
Goer sammenslutningen eller organisationen opnaaelse af medlemskab betinget af visse kvalifikationer, kan denne betingelse, for saa vidt angaar statsborgere fra andre medlemsstater, der er i besiddelse af et eksamensbevis i henhold til artikel 1, litra a), eller et kvalifikationsbevis i henhold til artikel 3, litra b), kun goeres gaeldende paa de vilkaar, der er fastsat i dette direktiv, saerlig artikel 3 og 4.
Artikel 8
1. Vaertslandet accepterer som bevis for, at de i artikel 3 og 4 naevnte betingelser er opfyldt, de attester og dokumenter, som medlemsstaternes kompetente myndigheder har udstedt, og som vedkommende skal fremlaegge til stoette for sin ansoegning om tilladelse til at udoeve det paagaeldende erhverv.
2. Behandlingen af en ansoegning om tilladelse til at udoeve et lovreguleret erhverv skal afsluttes saa hurtigt som muligt, og resultatet skal meddeles ved en begrundet beslutning truffet af vaertslandets kompetente myndighed senest fire maaneder efter, at samtlige akter vedroerende den paagaeldende er fremlagt. Beslutningen eller manglende beslutning kan appelleres i henhold til nationale retsregler.
Artikel 9
1. Medlemsstaterne udpeger inden for den frist, der er fastsat i artikel 12, de kompetente myndigheder, der er bemyndiget til at modtage ansoegningerne og traeffe de beslutninger, der er omhandlet i dette direktiv. De giver de oevrige medlemsstater og Kommissionen underretning herom.
2. Hver medlemsstat udpeger en person, der skal varetage koordineringen af de i stk. 1 omhandlede myndigheders virksomhed, og giver de oevrige medlemsstater og Kommissionen underretning herom. Koordinatoren har til opgave at drage omsorg for en ensartet gennemfoerelse af dette direktiv paa alle de beroerte erhverv. Der nedsaettes ved Kommissionen en koordinationsgruppe bestaaende af de af de enkelte medlemsstater udpegede koordinatorer eller deres stedfortraeder og med Kommissionens repraesentant som formand.
Denne gruppe har til opgave:
- at lette ivaerksaettelsen af dette direktiv
- at indsamle alle relevante oplysninger om direktivets gennemfoerelse i medlemsstaterne.
Kommissionen kan hoere gruppen om eventuelle aendringer i den indfoerte ordning.
3. Medlemsstaterne traeffer foranstaltninger med henblik paa at tilvejebringe den noedvendige oplysning om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser inden for rammerne af dette direktiv. De kan i denne opgave bistaas af Informationscentrene vedroerende Akademisk Anerkendelse af Eksamensbeviser og Studieperioder, som er etableret i medlemsstaterne som led i gennemfoerelsen af resolutionen vedtaget af Raadet og undervisningsministrene, forsamlet i Raadet, den 9. februar 1976 (1), og i givet fald af de relevante faglige sammenslutninger eller organisationer. Kommissionen tager de initiativer, der er noedvendige for at sikre udbygning og koordinering af fremsendelsen af de noedvendige oplysninger.
Artikel 10
1. Har en medlemsstat i medfoer af artikel 4, stk. 1, litra b), andet afsnit, tredje punktum, til hensigt, i forbindelse med et erhverv i henhold til dette direktiv, at fratage ansoegere retten til at vaelge mellem proevetid og egnethedsproeve, skal den straks fremsende et udkast til den paagaeldende forskrift til Kommissionen. Samtidig skal den meddele Kommissionen grundene til, at det er noedvendigt at vedtage en saadan forskrift.
Kommissionen underretter straks de oevrige medlemsstater om udkastet; den kan desuden hoere den i artikel 9, stk. 2, omhandlede koordinationsgruppe om dette udkast.
2. Med forbehold af Kommissionens og de oevrige medlemsstaters mulighed for at indgive bemaerkninger til udkastet kan medlemsstaten kun vedtage forskriften, hvis Kommissionen ikke inden for en frist paa tre maaneder har rejst indsigelse mod den ved en beslutning.
3. Efter anmodning fra en medlemsstat eller Kommissionen skal medlemsstaterne straks fremsende den endelige ordlyd af en forskrift, der foelger af anvendelsen af denne artikel.
Artikel 11
Efter udloebet af den i artikel 12, fastsatte frist, skal medlemsstaterne hvert andet aar til Kommissionen fremsende en rapport om gennemfoerelsen af den indfoerte ordning.
Denne rapport skal ud over almindelige bemaerkninger ogsaa indeholde en statistisk oversigt over de afgoerelser, der er truffet, samt en beskrivelse af de vigtigste problemer, som gennemfoerelsen af direktivet har medfoert.
Artikel 12
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv inden for en frist paa to aar fra dets meddelelse (1). De underretter straks Kommissionen herom.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 13
Senest fem aar efter den dato, der er fastsat i artikel 12, aflaegger Kommissionen for Europa-Parlamentet og Raadet en beretning om, hvorledes den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregaaende uddannelse med dertil knyttet erhvervskompetence af mindst tre aars varighed har fungeret.
Kommissionen skal, naar den har foretaget alle de noedvendige konsultationer, ved denne lejlighed fremlaegge sine konklusioner vedroerende aendringer, der eventuelt kan foretages i den indfoerte ordning. Samtidig forelaegger Kommissionen i givet fald forslag til forbedring af de bestaaende retsforskrifter med det formaal at lette den frie bevaegelighed, etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser for de personer, som er omfattet af dette direktiv.
Artikel 14
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 21. december 1988.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1988
o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy
(89/48/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle čl. 3 písm. c) Smlouvy představuje odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy jeden z cílů Společenství; že pro státní příslušníky členských států to zejména znamená možnost vykonávat povolání jako osoba samostatně výdělečně činná nebo zaměstnanec v jiném členském státě, než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci;
vzhledem k tomu, že předpisy, které Rada dosud přijala a podle kterých členské státy vzájemně uznávají pro profesní účely vysokoškolské diplomy vydané na jejich území, se týkají pouze několika povolání; že úroveň a délka trvání vzdělávání a přípravy, které je předpokladem pro přístup k těmto povoláním, byly upraveny podobným způsobem ve všech členských státech nebo byly předmětem minimální harmonizace, která je nezbytná pro vytvoření oborových systémů pro vzájemné uznávání diplomů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné rychle reagovat na očekávání evropských občanů, kteří jsou držiteli vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení odborného vzdělávání a přípravy v jiných členských státech než je ten, ve kterém chtějí vykonávat své povolání, a je proto třeba vytvořit další metodu uznávání těchto diplomů, jež umožní dotyčným osobám vykonávat všechny tyto odborné činnosti, které jsou v hostitelském státě závislé na ukončení postsekundárního vzdělávání a odborné přípravy za předpokladu, že mají takový diplom, který je připravuje na tyto činnosti, který je vydáván po ukončení studia trvajícího nejméně 3 roky a který je vydán v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že tohoto cíle může být dosaženo zavedením obecného systému uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy;
vzhledem k tomu, že pro povolání, pro jejichž výkon nestanovilo Společenství žádnou minimální úroveň kvalifikace, si členské státy vyhradily možnost stanovit takovou úroveň, která by zaručovala kvalitu služeb poskytovaných na jejich území; že členský stát však nesmí vyžadovat, aniž by tím neporušil závazky stanovené článkem 5 Smlouvy, na státních příslušnících členských států, aby získali ty kvalifikace, které obecně podmiňují ziskem diplomů vydaných v jejich vlastních vzdělávacích systémech, pokud dotyčné osoby již získaly úplnou kvalifikaci nebo její část v jiném členském státě; že v důsledku toho musí každý hostitelský členský stát, ve kterém je určité povolání regulováno, vzít v úvahu kvalifikace získané v jiném členském státě a musí určit, zda tyto kvalifikace odpovídají kvalifikacím, které vyžaduje;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy spolupracovaly za účelem dosažení souladu s těmito závazky; že je proto třeba stanovit podrobnosti této spolupráce;
vzhledem k tomu, že pojem "regulovaná odborná činnost" musí být vymezen tak, aby přihlížel k rozdílné společenské situaci v jednotlivých státech; že tento pojem by měl zahrnovat nejen ty odborné činnosti, které mohou vykonávat v členských státech pouze držitelé určitého diplomu, ale také ty odborné činnosti, do kterých je přístup neomezen, pokud jsou vykonávány pod profesním označením vyhrazeným pro držitele určitých kvalifikací; že stavovské organizace a sdružení, které udělují svým členům tato označení a jsou uznávány orgány veřejné moci, se nemohou odvolávat na své soukromoprávní postavení, aby se vyhnuly použití systému stanoveného touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné stanovit charakteristické znaky odborné praxe a adaptačního období, které může hostitelský členský stát požadovat na dotyčné osobě navíc k vysokoškolskému diplomu, pokud její kvalifikace neodpovídá kvalifikaci vyžadované vnitrostátními předpisy;
vzhledem k tomu, že místo adaptačního období může být předepsána také zkouška způsobilosti; že účelem obou je zlepšení stávající situace ve vzájemném uznávání diplomů mezi členskými státy, a tím i usnadnění volného pohybu osob v rámci Společenství; že jejich funkcí je zhodnotit schopnosti přistěhovalce, který již získal odbornou přípravu v jiném členském státě, a umožnit mu, aby se přizpůsobil novému profesnímu prostředí; že zkouška způsobilosti má pro přistěhovalce tu výhodu, že zkracuje délku adaptačního období; že v zásadě má výběr mezi zkouškou způsobilosti a adaptačním obdobím provést přistěhovalec; že však povaha určitých povolání je taková, že členským státům musí být dovoleno předepsat za určitých podmínek buď adaptační období, nebo zkoušku; že zejména rozdíly mezi právními řády členských států, i když se rozdíly mohou lišit v rozsahu od jednoho státu k druhému, vyžadují zvláštní ustanovení, a zejména vzdělávání nebo odborná příprava doložené diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem o dosažené kvalifikaci v oblasti práva ve státě původu nezahrnuje znalosti práva vyžadované v hostitelském státě, týkající se odpovídajícího právního odvětví;
vzhledem k tomu, že cílem obecného systému uznávání vysokoškolských diplomů však není měnit pravidla včetně těch, která upravují etiku povolání, vztahující se na všechny osoby vykonávající toto povolání na území členského státu, ani vynětí přistěhovalců z působnosti těchto ustanovení; že tato úprava se omezuje na stanovení vhodných opatření zaručujících dodržování pravidel upravujících výkon tohoto povolání v hostitelském členském státu přistěhovalci;
vzhledem k tomu, že článek 49, čl. 57 odst. 1 a článek 66 Smlouvy zmocňují Společenství, aby přijalo právní předpisy nezbytné pro zavedení a fungování takové úpravy;
vzhledem k tomu, že obecným systémem uznávání vysokoškolských diplomů není dotčeno použití čl. 48 odst. 4 a článku 55 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že tento systém posiluje právo evropského občana využít své odborné dovednosti v jakémkoliv členském státě, doplňuje a posiluje jeho právo na získání těchto dovedností tam, kde si to přeje;
vzhledem k tomu, že tento systém musí být poté, co bude po určitý čas používán, zhodnocen, aby se zjistilo, jak může být zlepšen nebo jak může být rozšířena jeho oblast působnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "diplomem" jakýkoli diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy,
- který prokazuje, že jeho držitel úspěšně ukončil nejméně tříleté postsekundární studium nebo odpovídající dobu rozvolněného studia na univerzitě, vysoké škole nebo na jiném zařízení podobné úrovně, popřípadě že úspěšně ukončil odbornou přípravu požadovanou navíc k postsekundárnímu studiu, a
- který prokazuje, že jejich držitel má odbornou kvalifikaci požadovanou pro přístup k povolání regulovanému v členském státě nebo pro jeho výkon,
za podmínky, že vzdělávání a odborná příprava potvrzené diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem o dosažené kvalifikaci byly získány převážně ve Společenství nebo že jejich držitel má ve Společenství tříletou odbornou praxi potvrzenou členským státem, který uznal diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci pocházející ze třetí země.
Diplomem ve smyslu prvního pododstavce se rozumí rovněž jakékoliv diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné a pokud zakládají stejná práva na přístup k povolání, které je v tomto členském státě regulováno, a jeho výkon;
b) "hostitelským členským státem" členský stát, ve kterém státní příslušník členského státu žádá, aby mohl vykonávat povolání, které je v uvedeném členském státě regulováno, jedná-li se o jiný členský stát, než ve kterém získal svůj diplom nebo poprvé vykonával dotyčné povolání;
c) "regulovaným povoláním" regulovaná odborná činnost nebo soubor činností, které tvoří toto povolání v členském státě;
d) "regulovanou odbornou činností" odborná činnost, u níž je přístup k ní nebo její výkon nebo jeden ze způsobů jejího výkonu v členském státě vyhrazeno přímo nebo nepřímo na základě právních a správních předpisů držitelům určitého diplomu. Zejména následující skutečnosti mohou vytvářet způsob výkonu regulované odborné činnosti:
- výkon činnosti pod profesním označením, pokud se užívání tohoto označení řídí právními a správními předpisy a je vyhrazeno pro držitele určitého diplomu,
- výkon odborné činnosti v oblasti zdravotnictví, pokud jsou odměňování nebo úhrada za tuto činnost na základě vnitrostátní úpravy sociálního zabezpečení vyhrazeny pro držitele určitého diplomu.
Odborná činnost, na kterou se nevztahuje první pododstavec, se považuje za regulovanou, jestliže je vykonávána členy sdružení nebo organizace, jejichž účelem je zejména podporovat a zachovávat vysokou úroveň v dotyčném oboru a které jsou k dosažení tohoto cíle uznány členským státem ve zvláštní formě a
- svým členům vydávají diplomy,
- zajišťují, aby jejich členové dodržovali pravidla pro výkon povolání, které stanoví, a
- udělují jim právo užívat označení nebo jeho zkratku nebo výhody z postavení odpovídajícího tomuto diplomu.
Nevyčerpávající výčet sdružení a organizací, které splňují podmínky druhého pododstavce v době přijetí této směrnice, je uveden v příloze. Pokud členský stát podle druhého pododstavce uzná sdružení nebo organizaci, uvědomí o tom Komisi, která zveřejní tuto informaci v Úředním věstníku Evropských společenství;
e) "odbornou praxí" skutečný a dovolený výkon dotyčného povolání v členském státě;
f) "adaptačním obdobím" výkon regulovaného povolání v hostitelském členském státě pod dohledem odpovědné osoby kvalifikované pro toto povolání, jenž může být doplněn další odbornou přípravou. Tato období praxe pod dohledem je předmětem hodnocení. Podrobná pravidla, kterými se řídí adaptační období a jeho hodnocení a postavení přistěhovalců pracujících pod dohledem stanoví příslušný orgán hostitelského členského státu;
g) "zkouškou způsobilosti" zkouška, která se omezuje na odborné znalosti žadatele a kterou vykonávají příslušné orgány hostitelského členského státu s cílem ohodnotit schopnosti žadatele vykonávat regulované povolání v uvedeném členském státě.
K této zkoušce připraví příslušné orgány seznam oblastí, na které se na základě srovnání vzdělání a odborné přípravy vyžadovaných členským státem a vzdělání a odborné přípravy získaných žadatelem nevztahuje diplom nebo jiný doklad o odborné kvalifikaci žadatele.
Zkouška způsobilosti musí vzít v úvahu skutečnost, že žadatel je kvalifikovaný odborník v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází. Zkouška zahrnuje oblasti vybrané z těch, které jsou na seznamu a jejichž znalost je základním předpokladem pro výkon povolání v hostitelském členském státě. Zkouška také může zahrnovat znalost stavovských předpisů, které se týkají dotyčných činností v hostitelském členském státě. Podrobné podmínky zkoušky způsobilosti stanoví příslušné orgány hostitelského členského státu při dodržení pravidel práva Společenství.
Postavení žadatele v hostitelském členském státě, který si přeje připravit se na zkoušku způsobilosti v tomto státě, stanoví příslušné orgány tohoto hostitelského členského státu.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na každého státního příslušníka členského státu, který chce vykonávat regulované povolání v hostitelském členském státě jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec.
Tato směrnice se nevztahuje na povolání, která jsou předmětem zvláštní směrnice, jíž se stanoví podmínky vzájemného uznávání diplomů mezi členskými státy.
Článek 3
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání a jeho výkon podmíněn držením diplomu, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníku členského státu přístup k uvedenému povolání a jeho výkon za stejných podmínek, které se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem diplomu požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento diplom byl vydán v některém členském státě nebo
b) žadatel vykonával dotyčné povolání na plnou pracovní dobu po dobu dvou let během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm. c) a čl. 1 písm. d) prvního pododstavce, a má doklad o jedné nebo několika dosažených kvalifikacích,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu,
- který dokládá, že jeho držitel úspěšně ukončil nejméně tříleté postsekundární studium nebo rozvolněné studium odpovídajícího trvání na univerzitě, vysoké škole nebo na jiném zařízení podobné úrovně v členském státě, popřípadě že úspěšně ukončil odbornou přípravu požadovanou navíc k postsekundárnímu studiu, a
- který připravil svého držitele k výkonu daného povolání.
Dokladem o dosažené kvalifikaci ve smyslu prvního pododstavce se rozumí jakýkoliv doklad o dosažené kvalifikaci nebo jakýkoliv soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení odborné přípravy získané ve Společenství a uznány tímto členským státem za rovnocenné, za předpokladu, že to je jiným členským státům a Komisi oznámeno.
Článek 4
1. Bez ohledu na článek 3 může hostitelský členský stát také požadovat, aby žadatel
a) prokázal odbornou praxi, pokud délka vzdělání a odborné přípravy uvedená na podporu jeho žádosti, jak je stanoveno v čl. 3 písm. a) a b), je nejméně o jeden rok kratší než doba požadovaná hostitelským členským státem. V tom případě nesmí délka odborné praxe požadované hostitelským členským státem přesahovat
- dvojnásobek chybějící délky vzdělání a odborné přípravy, pokud se chybějící délka týká postsekundárního studia nebo doby zkušební praxe vykonávané pod odborným dohledem a ukončené zkouškou,
- chybějící délku vzdělávání, pokud se tato chybějící délka týká odborné praxe získávané za pomoci osoby kvalifikované pro dotyčné povolání.
V případě diplomů ve smyslu čl. 1 písm. a) posledního pododstavce se délka vzdělávání a odborné přípravy uznaná za rovnocennou určí stejně jako pro vzdělávání a odbornou přípravu vymezené v čl. 1 písm. a) prvního pododstavce.
Při používání těchto ustanovení se musí vzít v úvahu odborná praxe uvedená v čl. 3 písm. b).
V žádném případě nesmí požadovaná odborná praxe přesáhnout 4 roky;
b) absolvoval adaptační období nepřesahující 3 roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud
- obsah vzdělání a odborné praxe, které byly získány způsobem stanoveným v čl. 3 písm. a) a b), se podstatně liší od obsahu osvědčeného diplomem, který je požadován hostitelským členským státem, nebo
- pokud v případě uvedeném v čl. 3 písm. a) regulované povolání v hostitelském členském státě zahrnuje jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání regulovaného v členském státě původu nebo v členském státě, odkud žadatel přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadovaných v hostitelském členském státě a jeho obsah se podstatně liší od obsahu osvědčeného diplomem předkládaným žadatelem, nebo
- v případě uvedeném v čl. 3 písm. b) regulované povolání zahrnuje v hostitelském členském státě jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání vykonávaného žadatelem v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadované v hostitelském členském státě a jeho obsah se podstatně liší od obsahu osvědčeného dokladem předkládaným žadatelem.
Pokud hostitelský členský stát využije této možnosti, musí dát žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti. Pro povolání, jejichž výkon vyžaduje přesnou znalost vnitrostátního práva a v nichž poskytování právních rad nebo právní pomoci týkající se vnitrostátního práva je základním a nezbytným předpokladem dotyčné odborné činnosti, může hostitelský členský stát odchylně od této zásady trvat buď na adaptačním období, nebo na zkoušce způsobilosti. Pokud hostitelský členský stát zamýšlí zavést odchylky od práva žadatele provést volbu, použije se postup stanovený v článku 10.
2. Hostitelský členský stát však nesmí použít odst. 1 písm. a) a b) zároveň.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny články 3 a 4, může hostitelský členský stát povolit žadateli za účelem zlepšení možnosti přizpůsobení se profesnímu prostředí v tomto členském státě, že zde na základě rovnocennosti může vykonat část svého odborného vzdělávání a přípravy ve formě odborné praxe, kterou získá za pomoci osoby kvalifikované pro dotyčné povolání a kterou neprošel v členském státě původu nebo v členském státě, odkud přichází.
Článek 6
1. Příslušné orgány hostitelského členského státu, který požaduje od osob pro přístup k určitému regulovanému povolání důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti nebo důkaz, že neprodělaly úpadek nebo že jim nebyl pozastaven nebo zakázán výkon tohoto povolání z důvodů závažného profesního pochybení nebo trestného činu, přijmou jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států, kteří si přejí vykonávat dané povolání na jeho území, doklady prokazující splnění těchto požadavků vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
Nevydávají-li příslušné orgány členského státu původu nebo předchozího usazení doklady uvedené v prvním pododstavci, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušným profesním nebo stavovským sdružením členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
2. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo předchozího usazení.
Pokud členský stát původu nebo předchozího usazení nepožaduje pro přístup k danému povolání nebo jeho výkon takový doklad, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského stát původu nebo předchozího usazení potvrzení vydané příslušným orgánem tohoto státu, které odpovídá potvrzení vydávanému v hostitelském členském státě.
3. Příslušný orgán hostitelského členského státu může požadovat, aby doklady nebo potvrzení uvedené v odstavcích 1 a 2 nebyly při předložení starší tří měsíců.
4. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí příslušný orgán, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
Článek 7
1. Příslušné orgány hostitelských členských států přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a pro jeho výkon na jejich území, právo užívat profesní označení hostitelského členského státu odpovídající uvedenému povolání.
2. Příslušné orgány hostitelského členského státu přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a výkonu tohoto povolání na jeho území, právo užívat jejich dovolené akademické tituly a popřípadě zkratky těchto titulů v jazyce členských států původu nebo členských států, odkud přicházejí. Hostitelský členský stát může požadovat, aby tento titul byl doprovázen názvem a sídlem zařízení nebo zkušební komise, které jej udělily.
3. Pokud je v hostitelském členském státě povolání regulováno sdružením nebo organizací uvedenou v čl. 1 písm. d), jsou státní příslušníci členských států oprávněni užívat profesní označení nebo jeho zkratku udělované organizací nebo sdružením, pouze prokáží-li členství v této organizaci nebo sdružení.
Pokud sdružení nebo organizace podmiňují členství určitými kvalifikačními požadavky, mohou je použít na státní příslušníky ostatních členských států, kteří jsou držiteli diplomu ve smyslu čl. 1 písm. a) nebo dokladu o dosažené kvalifikaci ve smyslu čl. 3 písm. b), pouze v souladu s touto směrnicí, zejména s články 3 a 4.
Článek 8
1. Hostitelský členský stát přijme jako důkaz, že podmínky stanovené v článcích 3 a 4 jsou splněny, potvrzení a doklady vydané příslušnými orgány členských států, které musí dotyčná osoba předložit spolu s žádostí o výkon dotyčného povolání.
2. Vyřizování žádostí o výkon regulovaného povolání musí být ukončeno co nejdříve a výsledek musí být sdělen spolu s odůvodněným rozhodnutím příslušného orgánu hostitelského členského státu nejpozději do čtyř měsíců po předložení všech dokladů týkajících se dotyčné osoby. Proti tomuto rozhodnutí nebo proti tomu, že nebylo vydáno, musí být podle vnitrostátních předpisů přípustný opravný prostředek k soudu.
Článek 9
1. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 12 příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí podle této směrnice.
Uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
2. Každý členský stát jmenuje osobu odpovědnou za koordinaci činností orgánů uvedených v odstavci 1 a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi. Úkolem této osoby je podporovat jednotné uplatňování této směrnice na všechna dotyčná povolání. Při Komisi se zřídí koordinační skupina složená z koordinátorů jmenovaných každým členským státem nebo jejich zástupců, které předsedá zástupce Komise.
Úkolem této skupiny je
- usnadňovat provádění této směrnice,
- shromažďovat všechny užitečné informace pro její uplatňování v členských státech.
Komise může konzultovat s touto skupinou jakékoliv plánované změny stávajícího systému.
3. Členské státy přijmou opatření k poskytování nezbytných informací o uznávání diplomů v oblasti působnosti této směrnice. S tímto úkolem jim může pomoci informační centrum o akademickém uznávání diplomů a dob studia, založené členskými státy v rámci usnesení Rady a ministrů školství přijatého dne 9. února 1976 [4], popřípadě profesní organizace nebo sdružení. Komise učiní nezbytná opatření k zabezpečení rozvoje a koordinace sdělování nezbytných informací.
Článek 10
1. Pokud členský stát navrhne podle čl. 4 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce třetí věty neudělit žadatelům právo volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti, pokud jde o povolání ve smyslu této směrnice, sdělí neprodleně Komisi návrh předpisu. Zároveň sdělí Komisi, z jakých důvodů je jeho přijetí nezbytné.
Komise takový návrh neprodleně sdělí ostatním členským státům; může jej také konzultovat s koordinační skupinou uvedenou v čl. 9 odst. 2.
2. Aniž je dotčena možnost Komise a ostatních členských států vyjádřit se k návrhu, může členský stát přijmout tento předpis, jen pokud Komise nerozhodne do tří měsíců jinak.
3. Na žádost členského státu nebo Komise jim členské státy neprodleně sdělí konečné znění předpisu vyplývajícího z použití tohoto článku.
Článek 11
Po uplynutí lhůty stanovené v článku 12 předkládají členské státy Komisi každé dva roky zprávu o uplatňování zavedené úpravy.
Kromě obecných poznámek tato zpráva obsahuje statistické shrnutí přijatých rozhodnutí a popis hlavních obtíží vyplývajících z uplatňování této směrnice.
Článek 12
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení [5]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Nejpozději do pěti let po uplynutí lhůty uvedené v článku 12 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání obecného systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělání a praxe.
Po provedení všech nezbytných konzultací předloží Komise své závěry o všech plánovaných změnách. Je-li to vhodné, předloží Komise zároveň návrhy na zlepšení stávajících pravidel v zájmu napomáhání svobodě pohybu, právu usazování a volnému pohybu služeb pro osoby, na které se tato směrnice vztahuje.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 21. prosince 1988.