DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS FORORDNING (EF) Nr. 1052/2008
af 22. oktober 2008
om ændring af forordning (EF) nr. 1745/2003 (ECB/2003/9) om anvendelse af mindstereserver
(ECB/2008/10)
STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR -
under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (herefter »ESCB-statutten«), særlig artikel 19.1,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2531/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks anvendelse af mindstereserver (1),
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 19.1 i ESCB statutten kan Styrelsesrådet for den Europæiske Centralbank (ECB) udfærdige regler om beregning og fastsættelse af de krævede mindstereserver.
(2)
Artikel 2 i forordning (EF) nr. 2531/98 bestemmer, at ECB på et ikke-diskriminerende grundlag kan fritage institutioner fra mindstereservekrav i overensstemmelse med kriterier fastlagt af ECB.
(3)
ECB anser det for nødvendigt at sætte strengere kriterier for at give dispensation fra reservekravene samt desuden at fastsætte et nyt kriterium vedrørende mulighed for at give fritagelse til institutter, som er underlagt foranstaltninger fra Fællesskabets eller en medlemsstats side, som indebærer en indefrysning af midler eller begrænsning i anvendelsen af instituttets midler, eller som på anden måde er omfattet af en beslutning i ECB’s Styrelsesråd, der suspenderer eller udelukker deres adgang til markedsoperationer eller til Eurosystemets stående faciliteter.
(4)
Set i lyset af hidtidige erfaringer er det også nødvendigt at ændre Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 1745/2003 (ECB/2003/9) (3) for at gøre definitionen af elementerne i reservegrundlaget mere detaljeret, som er udgangspunktet for beregning af mindstereserver og bestemmelserne om fritagelser fra kravene om særskilt indberetning for institutioner, som holder mindstereserver gennem en formidler.
(5)
Forordning (EF) nr. 1745/2003 (ECB/2003/9) bør desuden give mulighed for fastsættelse af generelle kriterier en overgangs reservekravsperiode for så vidt angår institutter, der bliver undergivet ECB’s reservekrav som følge af indførelse af euroen i den medlemsstat, hvor de er beliggende -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EF) nr. 1745/2003 (ECB/2003/9) ændres således:
1)
Artikel 2, stk. 2 og 3, affattes således:
»2. Uden at være forpligtet til at indgive anmodning herom er et institut fritaget for reservekrav fra begyndelsen af den reservekravsperiode, inden for hvilken dens tilladelse er inddraget eller bortfaldet, eller inden for hvilken der af en retlig myndighed eller anden kompetent myndighed i en deltagende medlemsstat træffes afgørelse om at indlede afviklingssprocedure vedrørende instituttet.
ECB kan på et ikke-diskriminerende grundlag fritage følgende institutter fra reservekravene:
a)
institutter, som er omfattet af omstruktureringsforanstaltninger
b)
institutter, som er underlagt indefrysning af midler og/eller andre foranstaltninger fra Fællesskabets eller en medlemsstats side i henhold til traktatens artikel 60, stk. 2, som indebærer begrænsning i anvendelsen deres midler, eller som er omfattet af en af ECB’s Styrelsesråd truffet beslutning, der suspenderer eller udelukker deres adgang til markedsoperationer eller til Eurosystemets stående faciliteter
c)
institutter, for hvilke det gælder, at formålet med ECB’s reservekravssystem ikke kan opfyldes ved at pålægge dem reservekrav. Når ECB træffer beslutning om en sådan fritagelse, sker det under hensyntagen til mindst et af følgende kriterier:
i)
instituttet er alene godkendt til at varetage særlige funktioner
ii)
instituttet har ikke tilladelse til at drive aktiv bankvirksomhed i konkurrence med andre kreditinstitutter
iii)
instituttet er retligt forpligtet til at have alle sine indskud øremærket udelukkende til regional og/eller international udviklingsstøtte.
3. ECB offentliggør en liste over institutter, som er underlagt reservekrav. ECB offentliggør ligeledes en liste over institutter, som er fritaget for reservekravene af andre årsager, end:
a)
omstruktureringsforanstaltninger
b)
indefrysning af midler og/eller andre foranstaltninger fra Fællesskabets eller en medlemsstats side i henhold til traktatens artikel 60, stk. 2, som indebærer begrænsning i anvendelsen deres midler, eller som er omfattet af en af ECB’s Styrelsesråd truffet beslutning, der suspenderer eller udelukker deres adgang til markedsoperationer eller til Eurosystemets stående faciliteter.
Institutter kan ved hjælp af disse lister fastslå, om deres gældsforpligtelser vedrører andre institutter, som selv er underlagt reservekrav. Disse lister er ikke afgørende for, hvorvidt et institut er underlagt reservekrav i henhold til artikel 2.«
2)
Artikel 3, stk. 2, affattes således:
»2. Følgende passiver er fritaget fra reservegrundlaget:
a)
passiver vedrørende et andet institut, som ikke er opført på listen som værende fritaget fra ECB’s reservekravssystem i henhold til artikel 2, stk. 3
b)
passiver i forhold til ECB eller til en NCB.
Ved anvendelsen af denne bestemmelse skal instituttet over for den pågældende deltagende NCB dokumentere den faktiske størrelse af sine passiver over for andre institutter, som ikke er opført som værende fritaget for ECB’s reservekrav, og passiver i forhold til ECB eller en deltagende NCB, som betingelse for at de kan udelades af reservekravsgrundlaget. Hvis instituttet ikke kan føre dokumentation for udstedte gældsinstrumenter med en aftalt løbetid på op til to år, kan den foretage et standardfradrag i reservekravsgrundlaget på den udestående del af dets gældsinstrumenter, som er udstedt med en aftalt løbetid på til og med to år. ECB offentliggør størrelsen af dette standardfradrag på samme måde, som den offentliggør den i artikel 2, stk. 3, omhandlede liste.«
3)
Artikel 4, stk. 1, affattes således:
»1. For følgende passivkategorier (som defineret i bestemmelserne om ECB’s rapporteringskrav for penge- og bankstatistik i forordning (EF) nr. 2423/2001 (ECB/2001/13)) gælder en reservekoefficient på 0 %:
a)
indlån med en aftalt løbetid på over to år
b)
indlån med et opsigelsesvarsel på over to år
c)
genkøbsforretninger
d)
gældsinstrumenter med en aftalt løbetid på over to år.«
4)
Artikel 11 affattes således:
»Artikel 11
Reservebeholdninger på et konsolideret grundlag
Institutter, som har tilladelse til at indberette statistiske data vedrørende deres konsoliderede reservegrundlag som en gruppe (som defineret i bestemmelserne om ECB’s rapporteringskrav for penge- og bankstatistik i forordning (EF) nr. 2423/2001 (ECB/2001/13)), skal holde mindstereserver gennem en af gruppens institutter, der fungerer som formidler udelukkende for disse institutter og i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 10. Når et institut har fået ECB’s tilladelse til at foretage statistisk indberetning vedrørende det konsoliderede reservegrundlag for institutterne i gruppen, er det institut, der optræder som formidler vedrørende reservegrundlaget, automatisk fritaget fra bestemmelserne i artikel 10, stk. 6, og det er kun gruppen som helhed, der er berettiget til det i artikel 5, stk. 2, omhandlede fradrag.«
5)
Som artikel 13a indsættes:
»Artikel 13a
Udvidelse af euroområdet
1. I de tilfælde, hvor en medlemsstat indfører euroen i overensstemmelse med traktaten, giver ECB’s Styrelsesråd ECB’s Direktion bemyndigelse til at træffe beslutning under hensyntagen til Markedsoperationskomiteens synspunkter om følgende:
a)
datoerne for overgangsperiode med hensyn til reservekrav for så vidt angår anvendelse af reservekrav på institutter, som er beliggende i den pågældende medlemsstat, idet den første dato er datoen for indførelse af euroen i nævnte medlemsstat
b)
opgørelsesmåden for reservegrundlaget til brug for fastsættelse af niveauet for mindstereserver, som de institutter, der er beliggende i den medlemsstat, der indfører euroen, skal holde i overgangsperioden i forhold til ECB’s rapporteringskrav for penge- og bankstatistik som fastlagt i forordning (EF) nr. 2423/2001 (ECB/2001/13), og
c)
fristen for opgørelse og verifikation af mindstereserver for institutter beliggende i den medlemsstat, der indfører euroen og for deres nationale centralbank med hensyn til overgangsreserveperioden.
Direktionen offentliggør en erklæring om sin beslutning senest to måneder før datoen for indførelse af euroen i pågældende medlemsstat.
2. Styrelsesrådet bemyndiger desuden Direktionen til at tillade institutter i andre deltagende medlemsstater for de reservekravsperioder, der er sammenfaldende med og følger efter overgangsreservekravsperioden, i deres reservegrundlag at fratrække passiver vedrørende institutter i den medlemsstat, der indfører euroen, selvom disse institutter ikke er anført på listen over institutter underlagt reservekrav i artikel 2, stk. 3, I Direktionens beslutning i henhold til dette stykke kan endvidere nærmere angives, hvorledes sådanne fradrag skal foretages.
3. Såfremt Direktionen træffer beslutning i henhold til stk. 1 og 2, gives straks meddelelse herom til Styrelsesrådet, ligesom Direktionen handler i overensstemmelse med beslutninger vedtaget af Styrelsesrådet herom.«
Artikel 2
Afsluttende bestemmelse
Denne forordning træder i kraft på dagen efter dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 22. oktober 2008.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY (ES) č. 1052/2008
ze dne 22. října 2008,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) o uplatňování minimálních rezerv
(ECB/2008/10)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen „statut ESCB“), a zejména na článek 19.1 tohoto statutu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2531/98 ze dne 23. listopadu 1998 o uplatňování minimálních rezerv Evropskou centrální bankou (1),
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2532/98 ze dne 23. listopadu 1998 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 19.1 statutu ESCB stanoví, že Rada guvernérů Evropské centrální banky (ECB) může vydat nařízení týkající se výpočtu a určování požadované výše minimálních rezerv.
(2)
Článek 2 nařízení (ES) č. 2531/98 stanoví, že ECB může za dodržení zásady rovného zacházení osvobodit instituce od povinnosti držet minimální rezervy podle kritérií, které sama stanoví.
(3)
ECB považuje za nezbytné zpřísnit kritéria pro udělování výjimek z povinnosti minimálních rezerv a dále doplnit nové kritérium, pokud jde o možnost udělit výjimku institucím, vůči nimž Společenství či členský stát zavedly opatření, jež vedou ke zmrazení peněžních prostředků či omezení užívání peněžních prostředků instituce, nebo jejichž přístup k operacím na volném trhu nebo ke stálým facilitám Eurosystému byl na základě rozhodnutí Rady guvernérů ECB pozastaven či zrušen.
(4)
S ohledem na předchozí zkušenosti je rovněž třeba změnit nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) (3) s cílem zpřesnit definici položek tvořících základ pro stanovení minimálních rezerv, podle nichž se vypočítávají minimální rezervy, a ustanovení o povolování výjimek z povinnosti samostatného vykazování pro instituce, které minimální rezervy drží přes zprostředkovatele.
(5)
Nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) by rovněž mělo stanovit obecná kritéria pro přechodná udržovací období pro instituce, na něž se povinnost minimálních rezerv ECB začne vztahovat z důvodu přijetí eura v členském státě, v němž se nacházejí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1745/2003 (ECB/2003/9) se mění takto:
1)
V článku 2 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
„2. Aniž je instituce povinna podat jakoukoli žádost, je zproštěna povinnosti minimálních rezerv od začátku udržovacího období, ve kterém jí bylo odebráno povolení nebo se ho vzdala nebo ve kterém proti ní bylo soudním orgánem nebo jiným příslušným orgánem zúčastněného členského státu zahájeno likvidační řízení.
ECB může na základě rovného zacházení zprostit povinnosti minimálních rezerv tyto instituce:
a)
instituce, v nichž jsou prováděna reorganizační opatření;
b)
instituce, vůči nimž Společenství či členský stát podle čl. 60 odst. 2 Smlouvy zavedly opatření spočívající ve zmrazení peněžních prostředků či jiná opatření, jež omezují užívání jejich peněžních prostředků, nebo jejichž přístup k operacím na volném trhu nebo ke stálým facilitám Eurosystému byl na základě rozhodnutí Rady guvernérů ECB pozastaven či zrušen;
c)
instituce, u nichž by uložením povinnosti minimálních rezerv nebylo dosaženo cílů systému minimálních rezerv ECB. Při rozhodování o každé výjimce bere ECB v úvahu jedno nebo více z těchto kritérií:
i)
instituce je oprávněna plnit pouze funkce zvláštního účelu,
ii)
instituce nesmí aktivně vykonávat bankovní činnost v hospodářské soutěži s jinými úvěrovými institucemi,
iii)
instituce má právní povinnost mít všechny své vklady účelově vázány pro regionální nebo mezinárodní rozvojovou pomoc.
3. ECB zveřejňuje seznam institucí, které podléhají povinnosti minimálních rezerv. ECB dále zveřejňuje seznam institucí zproštěných povinnosti minimálních rezerv z jiných důvodů, než že se na ně vztahují:
a)
reorganizační opatření;
b)
zmrazení peněžních prostředků nebo jiná opatření, jež omezují užívání peněžních prostředků instituce, zavedená Společenstvím či členským státem podle čl. 60 odst. 2 Smlouvy, nebo rozhodnutí Rady guvernérů ECB, na jehož základě byl pozastaven či zrušen přístup instituce k operacím na volném trhu nebo ke stálým facilitám Eurosystému.
Instituce se mohou na tyto seznamy spoléhat při zjišťování, zda mají závazky vůči jiné instituci, která je sama povinna držet minimální rezervy. Tyto seznamy nejsou rozhodující, pokud jde o povinnost instituce držet minimální rezervy podle článku 2.“
2)
V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Ze základu pro stanovení minimálních rezerv se vyjímají tyto závazky:
a)
závazky vůči jakékoli jiné instituci, která není uvedena na seznamu jako vyňatá ze systému minimálních rezerv ECB podle čl. 2 odst. 3;
b)
závazky vůči ECB nebo zúčastněné národní centrální bance.
Při uplatňování tohoto ustanovení dotyčná instituce příslušné zúčastněné národní centrální bance prokáže skutečnou výši svých závazků vůči jakékoli jiné instituci, která není v seznamu uvedena jako vyňatá ze systému minimálních rezerv ECB, a svých závazků vůči ECB nebo zúčastněné národní centrální bance s cílem tyto závazky nezahrnout do základu pro stanovení minimálních rezerv. Jestliže to nelze prokázat u emitovaných dluhových cenných papírů s původní splatností do dvou let včetně, může instituce od základu pro stanovení minimálních rezerv standardně odečíst hodnotu zůstatku svých emitovaných dluhových cenných papírů s původní splatností do dvou let včetně. Výši standardních odpočtů zveřejní ECB stejným způsobem jako seznam uvedený v čl. 2 odst. 3.“
3)
V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Pro následující kategorie závazků (ve smyslu rámce ECB pro výkaznictví pro měnovou a bankovní statistiku podle nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13)) platí sazba minimálních rezerv 0 %:
a)
vklady s dohodnutou splatností delší než dva roky;
b)
vklady s výpovědní lhůtou delší než dva roky;
c)
repo operace;
d)
emitované dluhové cenné papíry s původní splatností delší než dva roky.“
4)
Článek 11 se nahrazuje tímto:
„Článek 11
Držení minimálních rezerv na konsolidovaném základě
Instituce, které smějí vykazovat statistické údaje o svém konsolidovaném základu pro stanovení minimálních rezerv jako skupina (ve smyslu rámce ECB pro výkaznictví pro měnovou a bankovní statistiku podle nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13)), drží minimální rezervy prostřednictvím jedné instituce skupiny, která působí jako zprostředkovatel výlučně pro tyto instituce, a v souladu s ustanoveními článku 10. Po získání oprávnění od ECB podávat statistické výkazy o konsolidovaném základu pro stanovení minimálních rezerv pro instituce ve skupině, je instituce, která pro tuto skupinu působí jako zprostředkovatel, automaticky zproštěna povinnosti vymezené v čl. 10 odst. 6 a k poskytnutí odpočitatelné položky podle čl. 5 odst. 2 je oprávněna jen skupina jako celek.“
5)
Vkládá se nový článek 13a, který zní:
„Článek 13a
Rozšíření eurozóny
1. V případě, že členský stát přijme euro podle Smlouvy, přenáší Rada guvernérů ECB na Výkonnou radu ECB pravomoc rozhodnout po zohlednění stanoviska Výboru ESCB pro tržní operace o těchto případných záležitostech:
a)
data přechodného udržovacího období pro uplatňování povinnosti minimálních rezerv na instituce nacházející se v daném členském státě, přičemž prvním dnem je den přijetí eura v daném členském státě;
b)
způsob výpočtu základu pro stanovení minimálních rezerv pro účely stanovení výše minimálních rezerv, které musí držet instituce nacházející se v členském státě, který přijímá euro, během přechodného udržovacího období, a to s přihlédnutím k rámci ECB pro výkaznictví pro měnovou a bankovní statistiku podle nařízení (ES) č. 2423/2001 (ECB/2001/13), a
c)
lhůta, v níž mají instituce nacházející se v členském státě přijímajícím euro a jejich národní centrální banka provést výpočet a ověření minimálních rezerv, pokud se týká přechodného udržovacího období.
Výkonná rada zveřejní oznámení svého rozhodnutí alespoň dva měsíce přede dnem přijetí eura v daném členském státě.
2. Rada guvernérů ECB na Výkonnou radu ECB dále přenáší pravomoc povolit, aby si instituce, které se nacházejí v jiných zúčastněných členských státech, od svého základu pro stanovení minimálních rezerv pro udržovací období, které trvá po přechodné udržovací období a které po přechodném udržovacím období následuje, odečetly závazky vůči institucím, které se nacházejí v členském státě, který přijímá euro, přestože v době výpočtu minimálních rezerv tyto instituce nejsou na seznamu institucí s povinností minimálních rezerv ve smyslu čl. 2 odst. 3. Rozhodnutí vydané Výkonnou radou ECB podle tohoto odstavce může v takovém případě rovněž stanovit způsob, jakým budou odpočty těchto závazků prováděny.
3. Všechna rozhodnutí Výkonné rady podle odstavců 1 a 2 se neprodleně oznamují Radě guvernérů ECB, přičemž Výkonná rada ECB se řídí rozhodnutím, které v dané věci přijme Rada guvernérů ECB.“
Článek 2
Závěrečné ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 22. října 2008.