Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/80/EF
af 23. oktober 2001
om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
efter høring af Regionsudvalget,
efter proceduren i traktatens artikel 251(3), på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 2. august 2001, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Rådets direktiv 88/609/EØF af 24. november 1988 om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg(4) har bidraget til at begrænse og bekæmpe luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg. Det bør omarbejdes af hensyn til klarheden.
(2) I femte handlingsprogram på miljøområdet(5) opstilles som mål, at de kritiske belastninger og niveauer for en række forsurende stoffer som svovldioxid (SO2) og nitrogenoxider (NOx) ikke på noget tidspunkt bør overskrides, og for så vidt angår luftkvalitet, at hele befolkningen bør beskyttes effektivt mod anerkendte sundhedsrisici som følge af luftforurening.
(3) Samtlige medlemsstater har undertegnet Göteborg-protokollen af 1. december 1999 til De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas (UNECE's) konvention af 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store afstande med henblik på at nedbringe forsuring, eutrofiering og ozon ved jordoverfladen, som bl.a. indeholder forpligtelser til at reducere SO2- og NOx-emissioner.
(4) Kommissionen har offentliggjort en meddelelse om en EF-strategi til bekæmpelse af forsuring, hvori en ændring af direktiv 88/609/EØF indgår som et integreret led i denne strategi med det langsigtede mål at reducere emissionerne af SO2 og NOx så meget, at deposition og koncentrationer kommer til at ligge under de kritiske belastninger og niveauer.
(5) Målsætningen om at begrænse forsurende emissioner fra store fyringsanlæg kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne enkeltvis, og foranstaltninger, der ikke er samordnede, indebærer ingen garanti for, at de ønskede mål kan nås, og de kan derfor, i betragtning af behovet for at begrænse forsurende emissioner i hele Fællesskabet, i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i traktatens artikel 5 bedre gennemføres på fællesskabsplan.
(6) Bestående store fyringsanlæg bidrager signifikant til emission af SO2 og NOx i Fællesskabet, og det er nødvendigt at begrænse disse emissioner. Det er derfor nødvendigt, at metoden tilpasses til de forskellige karakteristika ved sektoren for store fyringsanlæg i medlemsstaterne.
(7) I Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening(6) er der fastsat en integreret metode til forebyggelse og bekæmpelse af forurening, hvori alle aspekter ved et anlægs miljømæssige præstationer vurderes på en integreret måde. Fyringsanlæg med en nominel termisk effekt på 50 MW og derover er omfattet af nævnte direktivs anvendelsesområde. I henhold til artikel 15, stk. 3, i nævnte direktiv offentliggør Kommissionen hvert tredje år en oversigt over de vigtigste emissioner og forureningskilder på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne. I henhold til artikel 18 i samme direktiv fastsætter Rådet på forslag af Kommissionen og i overensstemmelse med de i traktaten fastsatte procedurer emissionsgrænseværdier for stoffer, for hvilke der er konstateret behov for en fællesskabsaktion, bl.a. på grundlag af udvekslingen af oplysninger i henhold til artikel 16 i nævnte direktiv.
(8) Overholdelse af de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i nærværende direktiv, bør betragtes som en nødvendig, men ikke tilstrækkelig, betingelse for overholdelse af kravene i direktiv 96/61/EF med hensyn til anvendelsen af den bedste tilgængelige teknik. En sådan overholdelse kan omfatte strengere emissionsgrænseværdier, emissionsgrænseværdier for andre stoffer og for andre medier samt andre hensigtsmæssige betingelser.
(9) Industrien har indhøstet erfaringer med anvendelsen af metoder til begrænsning af forurenende emissioner fra store fyringsanlæg over en periode på 15 år.
(10) Protokollen om tungmetaller til UNECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande anbefaler, at der træffes foranstaltninger til at reducere tungmetaller, der udledes af visse anlæg. Det er velkendt, at reduktion af støvemissioner ved hjælp af støvreduceringsudstyr vil give fordele ved at reducere partikelbundne emissioner af tungmetaller.
(11) Elværker udgør en væsentlig del af sektoren for store fyringsanlæg.
(12) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(7) tilsigter bl.a., at ny produktionskapacitet fordeles blandt nyankomne i sektoren.
(13) Fællesskabet har forpligtet sig til at begrænse CO2-emissionerne. Kombineret kraftvarmeproduktion er, når det er muligt, en passende lejlighed til en væsentlig forbedring af den samlede effektivitet af brændselsanvendelsen.
(14) Der er allerede en væsentlig stigning på vej i anvendelsen af naturgas til elproduktion, og denne stigning vil sandsynligvis fortsætte, navnlig på grund af anvendelsen af gasturbiner.
(15) Som følge af forøgelsen af produktionen af energi fra biomasse bør der fastlægges specifikke emissionsstandarder for dette brændstof.
(16) I Rådets resolution af 24. februar 1997 om en EF-strategi for affaldshåndtering(8) understreger Rådet behovet for at fremme nyttiggørelse af affald, og det mener, at der til sikring af et højt miljøbeskyttelsesniveau bør opstilles passende emissionsnormer for anlæg, der forbrænder affald.
(17) Industrien har haft erfaringer med metoder og udstyr til måling af de vigtigste forurenende stoffer, der udledes fra store fyringsanlæg. Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) har påtaget sig at arbejde på at udvikle en ramme, som sikrer sammenlignelige måleresultater inden for Fællesskabet og garanterer, at sådanne målinger er af høj kvalitet.
(18) Der er behov for bedre viden om emissionen af de vigtigste forurenende stoffer fra store fyringsanlæg. For virkelig at være repræsentative for et anlægs forureningsniveau bør disse oplysninger også være forbundet med viden om anlæggets energiforbrug.
(19) Dette direktiv berører ikke de tidsfrister, inden for hvilke medlemsstaterne skal gennemføre og anvende direktiv 88/609/EØF -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv vedrører fyringsanlæg med en nominel termisk effekt på 50 MW og derover, uanset brændselstype (fast, flydende eller gasformigt).
Artikel 2
I dette direktiv forstås ved
1) "emission": udledning i luften af stoffer fra fyringsanlæg
2) "røggas": gasformigt udslip, der indeholder faste, flydende eller gasformige emissioner; deres volumenstrøm udtrykkes i kubikmeter pr. time ved normal temperatur (273 K) og normalt tryk (101,3 kPa) og efter fradrag af vanddampindhold (Nm3/h)
3) "grænseværdier for emission": den tilladte mængde af et stof i røggas fra et fyringsanlæg, der i et givet tidsrum kan udledes i luften; den bestemmes som masse i forhold til røggassens volumen, udtrykt i mg/Nm3, ved et iltindhold i røggassen på 3 volumenprocent for flydende og gasformigt brændsel og 6 volumenprocent for fast brændsel og 15 % for gasturbiner
4) "procentsats for afsvovling": forholdet mellem den svovlmængde, der ikke afgives til luften i fyringsanlægget i en given periode, og den svovlmængde, der er indeholdt i det brændsel, der tilføres fyringsanlægget og bruges i samme periode
5) "driftsleder": en fysisk eller juridisk person, der driver fyringsanlægget, eller som har eller har fået overdraget den afgørende økonomiske dispositionsret over anlægget
6) "brændsel": ethvert fast, flydende eller gasformigt brændbart stof, som føder fyringsanlægget, med undtagelse af affald, der er omfattet af Rådets direktiv 89/369/EØF af 8. juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg(9), Rådets direktiv 89/429/EØF af 21. juni 1989 om nedbringelse af luftforurening fra bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg(10) og Rådets direktiv 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald(11) eller en senere EF-retsakt, der ophæver og træder i stedet for et eller flere af disse direktiver
7) "fyringsanlæg": teknisk indretning, hvori brændsel oxyderes med henblik på anvendelse af den således frembragte varme.
Dette direktiv omfatter kun fyringsanlæg, der er bestemt til energiproduktion med undtagelse af sådanne, der direkte anvender forbrændingsprodukter i fabrikationsprocessen. Dette direktiv finder især ikke anvendelse på følgende fyringsanlæg:
a) anlæg, hvor forbrændingsprodukterne anvendes til direkte opvarmning, tørring eller enhver anden behandling af genstande eller materialer, som f.eks. opvarmningsovne eller varmebehandlingsovne
b) efterforbrændingsanlæg, dvs. teknisk udstyr, som er bestemt til at rense røggassen ved forbrænding, og som ikke drives som uafhængigt fyringsanlæg
c) anlæg til regenerering af katalysatorer til katalytisk krakning
d) anlæg til omdannelse af hydrogensulfid til svovl
e) reaktorer, der bruges i den kemiske industri
f) koksovnsblokke
g) cowpers
h) tekniske anordninger, der anvendes til fremdrift af køretøjer, skibe eller fly
i) gasturbiner, der anvendes på offshoreplatforme
j) gasturbiner, for hvilke der er meddelt godkendelse inden den 27. november 2002, eller for hvilke der efter den kompetente myndigheds opfattelse er indgivet fuldstændig anmodning om godkendelse inden den 27. november 2002, hvis anlægget sættes i drift senest den 27. november 2003, jf. dog artikel 7, stk. 1, og bilag VIII, del A og B.
Anlæg, der drives af diesel-, benzin- og gasmotorer, er ikke omfattet af dette direktiv.
Installeres to eller flere særskilte nye anlæg således, at røggassen herfra, de tekniske og økonomiske forhold taget i betragtning, efter de kompetente myndigheders vurdering vil kunne udledes gennem en fælles skorsten, betragtes en sådan kombination af anlæg som en enhed
8) "blandet anlæg": fyringsanlæg, som kan fødes samtidig eller skiftevis med to eller flere brændselstyper
9) "nyt anlæg": ethvert fyringsanlæg, hvortil den oprindelige godkendelse til opførelse eller, i mangel af en sådan procedure, den oprindelige driftstilladelse er givet fra og med den 1. juli 1987
10) "bestående anlæg": ethvert fyringsanlæg, hvortil den oprindelige godkendelse til opførelse eller, i mangel af en sådan procedure, den oprindelige driftstilladelse er givet før den 1. juli 1987
11) "biomasse": produkter bestående af vegetabilsk materiale, helt eller dele heraf, hidrørende fra landbrug eller skovbrug, der kan anvendes til udnyttelse af energiindholdet, og følgende affald, der anvendes som brændsel:
a) vegetabilsk affald fra landbrug og skovbrug
b) vegetabilsk affald fra levnedsmiddelindustrien, hvis forbrændingsvarmen genanvendes
c) fiberholdigt vegetabilsk affald fra fremstilling af jomfrupulp og fremstilling af papir fra pulp, hvis det medforbrændes på produktionsstedet, og forbrændingsvarmen genanvendes
d) korkaffald
e) træaffald undtagen træaffald, der kan indeholde halogenerede organiske forbindelser eller tungmetaller som følge af behandling med træbeskyttelsesmidler eller overfladebehandling, herunder navnlig sådant træaffald fra bygge- og nedrivningsaffald
12) "gasturbine": en roterende maskine, der omdanner termisk energi til mekanisk arbejde, og som hovedsagelig består af en kompressor, en termisk anordning, hvori brændslet oxyderes med henblik på at opvarme arbejdsvæsken, og en turbine
13) "regionerne i Fællesskabets yderste periferi": de franske oversøiske departementer for så vidt angår Frankrig, Azorerne og Madeira for så vidt angår Portugal, og de Kanariske Øer for så vidt angår Spanien.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne udarbejder senest den 1. juli 1990 egnede programmer med henblik på gradvis at reducere de samlede årlige emissioner fra bestående anlæg. Programmerne indeholder ud over tidsfrister ligeledes de nærmere bestemmelser for gennemførelsen heraf.
2. I overensstemmelse med de programmer, der nævnes i stk. 1, skal medlemsstaterne fortsat overholde de emissionslofter og den tilsvarende procentvise reduktion, som er fastsat for SO2 i bilag I, kolonne 1-6, og for NOx i bilag II, kolonne 1-4, på de tidspunkter, som er anført i disse bilag, indtil gennemførelsen af de bestemmelser i artikel 4, der finder anvendelse på bestående anlæg.
3. Under programmernes gennemførelse bestemmer medlemsstaterne ligeledes de samlede årlige emissioner i henhold til bilag VIII, del C.
4. Sker der en betydelig og uventet ændring i energiefterspørgslen, eller er visse former for brændsel eller visse kraftværker ikke længere disponible i samme omfang som før, og skaber dette alvorlige tekniske vanskeligheder for, at en medlemsstat kan gennemføre det program, der er beskrevet i stk. 1, træffer Kommissionen efter anmodning fra den pågældende medlemsstat og under hensyntagen til anmodningens art afgørelse om for denne medlemsstat at ændre emissionslofterne og/eller de datoer, der er fastsat i bilag I og II, og meddeler denne afgørelse til Rådet og medlemsstaterne. Enhver medlemsstat kan inden tre måneder forelægge Kommissionens afgørelse for Rådet. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan inden tre måneder træffe anden beslutning.
Artikel 4
1. Med forbehold af artikel 17 træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger for at sikre, at alle godkendelser til opførelse eller, hvis der ikke kræves sådanne, til drift af nye anlæg, for hvilke der efter den kompetente myndigheds mening er indgivet fuldstændig anmodning om godkendelse inden den 27. november 2002, hvis anlægget sættes i drift senest den 27. november 2003, indeholder krav om overholdelse af de grænseværdier, der er fastlagt i del A i bilag III-VII for emissioner af SO2, NOx og støv.
2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at sikre, at alle godkendelser til opførelse eller, hvis der ikke kræves sådanne, til drift af nye anlæg bortset fra dem, der er omfattet af stk. 1, indeholder betingelser vedrørende overholdelse af emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII for SO2, NOx og støv.
3. Med forbehold af direktiv 96/61/EF og Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet(12) skal medlemsstaterne senest den 1. januar 2008 have opnået betydelige emissionsreduktioner ved at:
a) træffe passende foranstaltninger til at sikre, at alle godkendelser til drift af bestående anlæg indeholder betingelser vedrørende overholdelse af emissionsgrænseværdierne for nye anlæg, der er omhandlet i stk. 1, eller
b) sikre, at bestående anlæg underlægges den nationale emissionsreduktionsplan, der er omhandlet i stk. 6
og i givet fald ved anvendelse af artikel 5, 7 og 8.
4. Med forbehold af direktiv 96/61/EF og 96/62/EF kan bestående anlæg undtages fra at overholde de emissionsgrænseværdier, der er henvist til i stk. 3, og fra at blive underlagt den nationale emissionsreduktionsplan på følgende betingelser:
a) driftslederen af et bestående anlæg forpligter sig i en skriftlig erklæring, der forelægges den kompetente myndighed senest den 30. juni 2004, til ikke at drive anlægget i mere end 20000 driftstimer fra den 1. januar 2008 og indtil den 31. december 2015
b) driftslederen forelægger hvert år den kompetente myndighed en oversigt over, hvor megen tid der er brugt, og hvor megen tid der er tilbage til den resterende del af anlæggets driftsperiode.
5. Medlemsstaterne kan kræve overholdelse af emissionsgrænseværdier og af gennemførelsesfrister, som er strengere end de grænser, der er angivet i stk. 1, 2, 3 og 4 og artikel 10. De kan føje andre forurenende stoffer hertil samt stille yderligere krav eller kræve tilpasning af anlæggene til den tekniske udvikling.
6. Medlemsstaterne kan med forbehold af dette direktiv og direktiv 96/61/EF og under hensyntagen til omkostninger og fordele samt deres forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer(13) samt direktiv 96/62/EF fastlægge og gennemføre en national emissionsreduktionsplan for bestående anlæg under hensyn til bl.a. overholdelse af lofterne i bilag I og II.
Den nationale emissionsreduktionsplan skal reducere de samlede årlige emissioner af NOx, SO2 og støv fra bestående anlæg til de niveauer, der ville være blevet nået ved at anvende de emissionsgrænseværdier, der nævnes i stk. 3, på bestående anlæg i drift i 2000 (herunder anlæg, der i 2000 har gennemgået en rehabiliteringsplan, godkendt af den kompetente myndighed, for at opfylde kravene om emissionsreduktion i den nationale lovgivning) på grundlag af hvert anlægs faktiske årlige driftstid, brændselsforbrug og termiske effekt i de sidste fem driftsår til og med 2000.
Lukning af et anlæg i den nationale emissionsreduktionsplan må ikke medføre en forøgelse af den samlede årlige emission fra de resterende anlæg i planen.
Den nationale emissionsreduktionsplan kan under ingen omstændigheder undtage et anlæg fra bestemmelserne i den relevante fællesskabslovgivning, herunder direktiv 96/61/EF.
Følgende betingelser gælder for nationale emissionsreduktionsplaner:
a) Planen skal omfatte målsætningerne og de dertil knyttede mål, foranstaltninger og tidsplaner med henblik på at nå disse målsætninger og mål samt en tilsynsordning.
b) Medlemsstaterne meddeler Kommissionen deres nationale emissionsreduktionsplan senest den 27. november 2003.
c) Inden seks måneder efter den i litra b) nævnte meddelelse vurderer Kommissionen, hvorvidt planen opfylder kravene i dette stykke. Hvis Kommissionen finder, at dette ikke er tilfældet, underretter den medlemsstaten herom, og inden for de efterfølgende tre måneder meddeler medlemsstaten de foranstaltninger, den har truffet for at sikre, at kravene i dette stykke opfyldes.
d) Kommissionen udarbejder inden den 27. november 2002 retningslinjer, som skal hjælpe medlemsstaterne i udarbejdelsen af planerne.
7. Senest den 31. december 2004 aflægger Kommissionen på baggrund af fremskridtene med at beskytte den menneskelige sundhed og med at nå Fællesskabets miljømål for forsuring og for luftkvalitet i henhold til direktiv 96/62/EF rapport til Europa-Parlamentet og Rådet, hvori den vurderer
a) behovet for yderligere foranstaltninger
b) omfanget af tungmetalemissioner fra store fyringsanlæg
c) omkostningseffektiviteten og omkostninger og fordele ved yderligere emissionsreduktioner i fyringsanlægssektoren i medlemsstaterne sammenlignet med andre sektorer
d) emissionsreduktionernes tekniske og økonomiske gennemførlighed
e) de virkninger, som både de standarder, der er fastsat for store fyringsanlæg, herunder bestemmelserne om indenlandsk fast brændsel, og konkurrencesituationen på energimarkedet har på miljøet og det indre marked
f) alle nationale emissionsreduktionsplaner, som medlemsstaterne har forelagt i henhold til stk. 6.
Kommissionen medtager i sin rapport et passende forslag til mulige ophørstidspunkter for anvendelsen af eller til lavere grænseværdier for undtagelsen i fodnote 2 i bilag VI, del A.
8. Den i stk. 7 omhandlede rapport ledsages eventuelt af passende forslag under hensyn til direktiv 96/61/EF.
Artikel 5
Uanset bilag III gælder følgende:
1) For anlæg med en nominel termisk effekt på mindst 400 MW, som ikke er i drift i mere end følgende antal timer om året (som rullende gennemsnit over en femårs periode):
- indtil den 31. december 2015: 2000 timer
- fra den 1. januar 2016: 1500 timer
gælder en grænseværdi på 800 mg/Nm3 for emission af SO2.
Denne bestemmelse gælder ikke for nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i henhold til artikel 4, stk. 2.
2) Indtil den 31. december 1999 kan Kongeriget Spanien give tilladelse til nye anlæg med en nominel termisk effekt på mindst 500 MW, der anvender indenlandsk eller importeret fast brændsel; anlæggene skal være taget i brug inden udgangen af år 2005 og opfylde følgende betingelser:
a) i tilfælde af importeret fast brændsel en emissionsgrænseværdi for SO2 på 800 mg/Nm3
b) i tilfælde af indenlandsk fast brændsel en minimumssats for afsvovling på 60 %
forudsat at den samlede tilladte effekt for sådanne anlæg, på hvilke denne undtagelse finder anvendelse, ikke overstiger:
- 2000 MWe i tilfælde af anlæg, der anvender indenlandsk fast brændsel
- i tilfælde af anlæg, der anvender importeret fast brændsel, enten 7500 MWe eller 50 % af hele den nye kapacitet for alle anlæg, der anvender fast brændsel, og hvortil der er givet tilladelse indtil den 31. december 1999, idet det laveste tal lægges til grund.
Artikel 6
I forbindelse med nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i henhold til artikel 4, stk. 2, eller anlæg, som er omfattet af artikel 10, sikrer medlemsstaterne, at den tekniske og økonomiske gennemførlighed med henblik på kombineret kraftvarmeproduktion undersøges. Hvis denne gennemførlighed bekræftes, udvikles anlæggene i overensstemmelse hermed under hensyn til markeds- og distributionsforholdene.
Artikel 7
1. Medlemsstaterne sikrer, at det af de i artikel 4 omhandlede godkendelser fremgår, hvilke procedurer der skal anvendes i tilfælde af, at rensningsudstyret ikke fungerer korrekt eller svigter. Hvis udstyret svigter, skal den kompetente myndighed navnlig kræve, at driftslederen indskrænker eller standser driften, såfremt der ikke er opnået normal drift i løbet af 24 timer, eller driver anlægget med brændsel, der ikke forurener meget. Den kompetente myndighed skal under alle omstændigheder underrettes inden for 48 timer. Under ingen omstændigheder må den samlede varighed af drift uden rensning i nogen tolvmåneders periode overskride 120 timer. Den kompetente myndighed kan indrømme undtagelser fra fristerne på 24 og 120 timer i tilfælde, hvor den mener
a) at der er et tungerevejende behov for at opretholde energiforsyningen, eller
b) at det anlæg, hvor der er sket et svigt, i en begrænset periode vil blive erstattet af et andet anlæg, som medfører en samlet emissionsforøgelse.
2. Den kompetente myndighed kan i op til seks måneder meddele dispensation fra kravet om overholdelse af de i artikel 4 omhandlede grænseværdier for emission af svovldioxid for anlæg, der med henblik herpå normalt anvender svovlfattigt brændsel, når driftslederen ikke kan overholde disse grænseværdier på grund af en afbrydelse i forsyningen med svovlfattigt brændsel, fordi der er opstået alvorlig mangel på denne vare. Kommissionen underrettes straks om sådanne tilfælde.
3. Den kompetente myndighed kan tillade en undtagelse fra pligten til at overholde de i artikel 4 omhandlede emissionsgrænseværdier i tilfælde, hvor et anlæg, der normalt anvender gasformigt brændsel, og som ellers skulle udstyres med et røggasrensningsanlæg, undtagelsesvis og i en periode på højst ti dage, undtagen når der er en tungerevejende grund til at opretholde energiforsyningen, på grund af en pludselig afbrydelse i gasforsyningen må anvende andet brændsel. Den kompetente myndighed skal straks underrettes om hvert specifikt tilfælde, når det opstår. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om de i dette stykke omhandlede tilfælde.
Artikel 8
1. I tilfælde af blandede anlæg, der benytter to eller flere brændselstyper samtidig, fastsætter den kompetente myndighed emissionsgrænseværdierne således ved meddelelse af den godkendelse, der omhandles i artikel 4, stk. 1 og 2, og i det tilfælde, hvor sådanne anlæg er omfattet af artikel 4, stk. 3, eller artikel 10:
a) for det første ved at anvende emissionsgrænseværdien for hver brændselstype og hvert forurenende stof svarende til anlæggets nominelle termiske effekt, som angivet i bilag III-VII
b) for det andet ved at bestemme de vægtede emissionsgrænseværdier for hver brændselstype; disse fremkommer ved at gange hver af ovennævnte grænseværdier med den termiske effekt fra hver brændselstype og ved at dividere resultatet af hver multiplikation med summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper
c) for det tredje ved at lægge de vægtede grænseværdier for hver brændselstype sammen.
2. I blandede anlæg, hvor der alene eller sammen med andet brændsel anvendes destillations- og omdannelsesrestprodukter fra råolieraffinering til eget forbrug, finder bestemmelserne vedrørende den brændselstype, der har den højeste emissionsgrænseværdi (bestemmende brændselstype), anvendelse, uanset stk. 1, såfremt den termiske effekt, denne brændselstype afgiver under anlæggets drift, udgør mindst 50 % af summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper.
Såfremt varmemængden fra den bestemmende brændselstype er mindre end 50 %, fastsættes emissionsgrænseværdien i forhold til den termiske effekt fra hver af brændselstyperne på baggrund af summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper:
a) for det første ved at anvende emissionsgrænseværdien for hver brændselstype og hvert forurenende stof svarende til anlæggets nominelle termiske effekt, som angivet i bilag III-VII
b) for det andet ved at beregne emissionsgrænseværdien for den bestemmende brændselstype (den brændselstype, der har den højeste emissionsgrænseværdi efter bilag III-VII eller, hvor der er tale om to brændselstyper med samme emissionsgrænseværdi, den type, der afgiver den største termiske effekt); denne værdi fremkommer ved at gange den i bilag III-VII omhandlede emissionsgrænseværdi for denne brændselstype med en faktor på to og ved fra resultatet at trække emissionsgrænseværdien for den brændselstype, der har den mindste emissionsgrænseværdi
c) for det tredje ved at bestemme de vægtede emissionsgrænseværdier for hver brændselstype; disse fremkommer ved at gange grænseværdien for den bestemmende brændselstype med den termiske effekt fra denne og ved at gange hver af de øvrige grænseværdier med den termiske effekt fra hver brændselstype og ved at dividere resultatet af hver multiplikation med summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper
d) for det fjerde ved at lægge de vægtede grænseværdier for hver brændselstype sammen.
3. Som alternativ til stk. 2 kan følgende gennemsnitlige emissionsgrænseværdier anvendes for svovldioxid (uanset den anvendte brændselsblanding):
a) for anlæg som omhandlet i artikel 4, stk. 1 og 3: 1000 mg/Nm3 som et gennemsnit af alle raffinaderiets anlæg
b) for nye anlæg som omhandlet i artikel 4, stk. 2: 600 mg/Nm3 som et gennemsnit af alle raffinaderiets anlæg, undtagen gasturbiner.
De kompetente myndigheder sikrer, at anvendelsen af denne bestemmelse ikke medfører en stigning i emissionerne fra de bestående anlæg.
4. Ved meddelelse af den godkendelse, der omhandles i artikel 4, stk. 1 og 2, til blandede anlæg, der benytter to eller flere brændselstyper skiftevis, samt til anlæg der omfattes af artikel 4, stk. 3, eller artikel 10, finder de i bilag III-VII fastsatte emissionsgrænseværdier, der svarer til hver anvendt brændselstype, anvendelse.
Artikel 9
Røggas fra fyringsanlæg udledes under kontrol gennem en skorsten. Godkendelsen, der omhandles i artikel 4, og godkendelser til anlæg, der omfattes af artikel 10, fastlægger udledningsvilkårene. Den kompetente myndighed skal navnlig sikre, at skorstenens højde beregnes på en sådan måde, at sundhed og miljø beskyttes.
Artikel 10
Når et fyringsanlægs effekt udvides med mindst 50 MW, gælder emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII for den nye del af anlægget, og de fastsættes i forhold til det samlede anlægs termiske effekt. Denne bestemmelse gælder ikke for de i artikel 8, stk. 2 og 3, nævnte tilfælde.
Når driftslederen af et fyringsanlæg planlægger en ændring som omhandlet i artikel 2, stk. 10, litra b), og artikel 12, stk. 2, i direktiv 96/61/EF, finder emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII vedrørende SO2, NOx og støv anvendelse.
Artikel 11
Hvis der opføres fyringsanlæg, der i væsentlig grad vil kunne påvirke miljøet i en anden medlemsstat, skal medlemsstaterne sikre, at der finder tilstrækkelig oplysning og konsultation sted i overensstemmelse med artikel 7 i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af konsekvenserne for miljøet af visse offentlige og private projekter(14).
Artikel 12
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til i overensstemmelse med del A i bilag VIII at kontrollere emission fra de af dette direktiv omfattede fyringsanlæg og kontrollere alle andre værdier, der kræves for at gennemføre dette direktiv. Medlemsstaterne kan kræve, at denne kontrol foretages for driftslederens regning.
Artikel 13
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at driftslederen inden for rimelige tidsfrister underretter de kompetente myndigheder om resultaterne af kontinuerlige målinger, afprøvninger af måleapparatur, stikprøvemålinger samt enhver anden måling, der gennemføres for at vurdere, om dette direktiv overholdes.
Artikel 14
1. Ved kontinuerlige målinger anses emissionsgrænseværdierne i del A i bilag III-VII, punkt A, for overholdt, når en vurdering af resultaterne for driftstiden inden for et kalenderår viser, at
a) ingen af gennemsnitsværdierne pr. kalendermåned overskrider emissionsgrænseværdierne, og
b) for
i) SO2 og støv: 97 % af alle gennemsnitsværdier, målt over 48 timer, ikke overskrider 110 % af emissionsgrænseværdierne
ii) NOx: 95 % af alle gennemsnitsværdier, målt over 48 timer, ikke overskrider 110 % af emissionsgrænseværdierne.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
2. I tilfælde, hvor der kun kræves stikprøvemålinger eller andre egnede fremgangsmåder til bestemmelse af emissioner, anses emissionsgrænseværdierne i bilag III-VII for at være overholdt, hvis resultaterne af hver serie af målinger eller af de andre fremgangsmåder, som er defineret og fastlagt i henhold til de af de kompetente myndigheder fastsatte bestemmelser, ikke overskrider emissionsgrænseværdien.
3. I de i artikel 5, stk. 2 og 3, omhandlede tilfælde anses afsvovlingsgraden for at være overholdt, når vurderingen af de i bilag VIII, del A, punkt 3, foreskrevne målinger viser, at alle middelværdierne pr. kalendermåned eller alle de rullende middelværdier pr. måned når op på de krævede afsvovlingsgrader.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
4. For nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i medfør af artikel 4, stk. 2, anses emissionsgrænseværdierne for driftstimer inden for et kalenderår for overholdt, såfremt
a) ingen af de validerede daglige gennemsnitsværdier overskrider de relevante tal, der er fastsat i del B i bilag III-VII, og
b) 95 % af alle de validerede timegennemsnitsværdier i løbet af et år ikke overskrider de relevante tal, der er fastsat i del B i bilag III-VII, med mere end 200 %.
Definitionerne på "validerede gennemsnitsværdier" er fastsat i bilag VIII, del A, punkt 6.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne underretter senest den 31. december 1990 Kommissionen om de programmer, de har iværksat i medfør af artikel 3, stk. 1.
Senest et år efter afslutningen af de forskellige faser i reduktionen af emissionerne fra bestående anlæg, forelægger medlemsstaterne Kommissionen en sammenfattende rapport om resultaterne af gennemførelsen af programmerne.
Der skal endvidere forelægges en midtvejsrapport for hver enkelt fase.
2. De i stk. 1 nævnte rapporter skal give et samlet overblik over
a) alle de fyringsanlæg, der er omfattet af dette direktiv
b) deres emissioner af SO2 og NOx udtrykt i tons om året og i form af koncentrationerne af disse stoffer i røggassen
c) trufne eller påtænkte foranstaltninger til begrænsning af emissionerne samt ændringer i valget af anvendt brændsel
d) foretagne eller påtænkte ændringer i driftsformen
e) gennemførte eller påtænkte endelige standsninger af driften af fyringsanlæg, og
f) i givet fald emissionsgrænseværdier, som er pålagt ved programmerne for bestående anlæg.
Ved bestemmelsen af årlige emissioner og koncentrationer af forurenende stoffer i røggas tager medlemsstaterne hensyn til artikel 12, 13 og 14.
3. De medlemsstater, der anvender artikel 5 eller bestemmelserne i noten til bilag III eller fodnoterne i del A i bilag VI, underretter hvert år Kommissionen herom.
Artikel 16
Medlemsstaterne fastsætter de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i henhold til dette direktiv. Disse sanktioner skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have præventiv virkning.
Artikel 17
1. Med forbehold af stk. 2 ophæves direktiv 88/609/EØF med virkning fra den 27. november 2002, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til tidsfrister for gennemførelse og anvendelse af direktivet, jf. bilag IX.
2. Med hensyn til nye anlæg, der er godkendt før den 27. november 2002, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i nærværende direktiv, forbliver artikel 4, stk. 1, artikel 5, stk. 2, artikel 6 og artikel 15, stk. 3, i direktiv 88/609/EØF, som ændret ved direktiv 94/66/EF, samt bilag III, VI, VIII og bilag IX, del A, punkt 2, hertil i kraft indtil den 1. januar 2008, hvorefter de ophæves.
3. Henvisninger til direktiv 88/609/EØF skal forstås som henvisninger til nærværende direktiv og læses i overensstemmelse med sammenligningsskemaet i bilag X.
Artikel 18
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 27. november 2002. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. For bestående anlæg og for nye anlæg, for hvilke der er meddelt tilladelse i medfør af artikel 4, stk. 1, finder bestemmelserne i bilag VIII, del A, punkt 2, anvendelse fra den 27. november 2004.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 19
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 20
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 23. oktober 2001.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES
ze dne 23. října 2001
o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 88/609/EHS ze dne 24. listopadu 1988 o omezení emisí některých znečišťujících látek z velkých spalovacích zařízení do ovzduší [4] přispěla ke snížení a regulaci emisí do atmosféry z velkých spalovacích zařízení; měla by být v zájmu vyjasnění přepracována.
(2) Pátý akční program pro životní prostředí [5] si klade za cíl s ohledem na kvalitu ovzduší nikdy nepřekročit kritickou zátěž a kritickou úroveň některých acidifikujících znečišťujících látek, jako je oxid siřičitý (SO2) a oxidy dusíku (NOx), aby mohli být všichni lidé účinně chráněni proti známým zdravotním rizikům způsobeným znečištěním ovzduší.
(3) Všechny členské státy podepsaly Göteborgský protokol (UNECE) ze dne 1. prosince 1999 k úmluvě Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícím hranice států z roku 1979 k omezování acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu, který obsahuje mimo jiné i závazek omezit emise oxidu siřičitého a oxidů dusíku.
(4) Komise zveřejnila sdělení o strategii Společenství v boji proti acidifikaci, ve kterém se konstatuje, že nedílnou součástí této strategie je revize směrnice 88/609/EHS s dlouhodobým cílem omezit emise oxidu siřičitého a oxidů dusíku natolik, aby se depozice a koncentrace snížily pod kritickou zátěž a kritickou úroveň.
(5) V souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy, nelze cíle snížení acidifikujících emisí z velkých spalovacích zařízení uspokojivě dosáhnout, jednají-li členské státy samostatně, neboť tento nekoordinovaný postup neposkytuje záruky dosažení požadovaných cílů. Vzhledem k nutnosti snížit objem acidifikujících emisí na území celého Společenství je účinnější přijmout opatření na úrovni Společenství.
(6) K emisím oxidu siřičitého a oxidů dusíku ve Společenství výraznou měrou přispívají stávající velká spalovací zařízení, a tyto emise je nezbytné snížit. Proto je nutné upravit přístup k odlišným charakteristikám odvětví velkých spalovacích zařízení v členských státech.
(7) Směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění [6] stanoví integrovaný přístup k prevenci a omezování znečištění, ve kterém jsou souhrnně zváženy všechny stránky vlivu zařízení na životní prostředí; do působnosti této směrnice patří spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 50 MW. Podle čl. 15 odst. 3 uvedené směrnice zveřejní Komise každé tři roky soupis hlavních emisí a jejich zařízení, vypracovaný na základě údajů poskytnutých členskými státy. Podle článku 18 uvedené směrnice, na návrh Komise a v souladu s postupy určenými Smlouvou stanoví Rada mezní hodnoty emisí, které vyžadují opatření na úrovni Společenství, zejména na základě výměny informací podle článku 16 uvedené směrnice.
(8) Dodržování mezních hodnot emisí stanovených v této směrnici by se mělo považovat za nutnou, avšak nikoli postačující podmínku pro dosažení souladu s požadavky směrnice 96/61/ES, pokud jde o využití nejlepších dostupných technik. Takový soulad může zahrnovat i přísnější mezní hodnoty emisí, mezní hodnoty emisí pro další látky a média a další příslušné podmínky.
(9) Průmyslové zkušenosti se zaváděním technik ke snižování znečišťujících emisí z velkých spalovacích zařízení byly získávány po dobu 15 let.
(10) Protokol o těžkých kovech k Úmluvě EHK OSN o dálkovém znečišťování přesahujícím hranice států doporučuje přijmout opatření ke snížení množství těžkých kovů emitovaných některými zařízeními. Je známo, že snížením emisí prachu pomocí zařízení na odlučování prachu se sníží emise těžkých kovů vázaných na tyto částice.
(11) Důležitou součást odvětví velkých spalovacích zařízení představují zařízení na výrobu elektřiny.
(12) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/92/ES ze dne 19. prosince 1996 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektrickou energií [7] by měla mít mimo jiné vliv na rozdělování nových výrobních kapacit mezi nově příchozí subjekty do odvětví.
(13) Společenství se zavazuje snížit emise oxidu uhličitého. Pokud je to proveditelné, je kombinovaná výroba tepla a elektřiny cennou možností k výraznému zvýšení celkové účinnosti využití paliv.
(14) Výrazně se zvyšuje využití zemního plynu při výrobě elektřiny a tento trend bude pravděpodobně pokračovat, zejména prostřednictvím využití plynových turbín.
(15) S ohledem na zvyšování výroby energie z biomasy vzniká pro toto palivo oprávněná potřeba zvláštních emisních norem.
(16) Rozhodnutí Rady ze dne 24. února 1997 o strategii Společenství pro nakládání s odpady [8] zdůrazňuje potřebu podpory opětného využití odpadu a stanoví, že pro provoz zařízení ke spalování odpadu by za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí měly platit příslušné emisní normy.
(17) V průmyslu byly získány zkušenosti s využitím technik a zařízení pro měření hlavních znečišťujících látek emitovaných velkými spalovacími zařízeními. Evropský výbor pro normalizaci (CEN) zahájil činnost k vytvoření rámce, který zajistí dosažení srovnatelných výsledků měření ve Společenství a bude zárukou vysoké úrovně kvality těchto měření.
(18) Je nezbytné zlepšit znalosti o emisích hlavních znečišťujících látek z velkých spalovacích zařízení. Aby se zachytila skutečně typická úroveň znečištění způsobeného zařízením, měly by se informace o nich doplnit poznatky o spotřebě energie.
(19) Tato směrnice se nedotýká lhůt, ve kterých musí členské státy provést směrnici 88/609/EHS ve svých právních předpisech,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení, jejichž jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší bez ohledu na typ použitého paliva (tuhé, kapalné nebo plynné).
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
1. "emisemi" rozumí uvolňování látek ze spalovacího zařízení do ovzduší;
2. "odpadními plyny" rozumějí plyny obsahující tuhé, kapalné nebo plynné emise; jejich objemový průtok se vyjadřuje v metrech krychlových za hodinu při standardní teplotě (273 K) a tlaku (101,3 kPa) po korekci na obsah vodní páry a udává se jako "Nm3 h-1";
3. "mezní hodnotou emisí" rozumí přípustné množství látky obsažené v odpadních plynech ze spalovacího zařízení, které smí být vypuštěno do ovzduší v daném časovém období. Vypočítá se jako poměr hmotnosti příslušné látky k objemu odpadních plynů vyjádřený v mg/Nm3 za předpokladu, že objemový obsah kyslíku v odpadním plynu je 3 % u kapalných a plynných paliv, 6 % u tuhých paliv a 15 % u plynových turbín;
4. "stupněm odsíření" rozumí poměr množství síry odloučené v místě spalovacího zařízení v daném časovém úseku k množství síry obsaženému v palivu, které bylo do spalovacího zařízení přivedeno a použito ve stejném časovém úseku;
5. "provozovatelem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, která provozuje spalovací zařízení, nebo která má k tomuto zařízení rozhodující ekonomickou pravomoc nebo na ni byla tato pravomoc převedena;
6. "palivem" rozumí jakýkoli tuhý, kapalný nebo plynný spalitelný materiál používaný ke spalování ve spalovacím zařízení s výjimkou odpadu, na který se vztahuje směrnice Rady 89/369/EHS ze dne 8. června 1989 o předcházení znečišťování ovzduší z nových spaloven komunálního odpadu [9], směrnice Rady 89/429/EHS ze dne 21. června 1989 o snížení znečišťování ovzduší ze stávajících spaloven komunálního odpadu [10] a směrnice Rady 94/67/ES ze dne 16. prosince 1994 o spalování nebezpečných odpadů [11] nebo jakýkoli následný akt Společenství, kterým se zrušuje nebo nahrazuje jedna nebo více z uvedených směrnic;
7. "spalovacím zařízením" rozumí jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla.
Tato směrnice se vztahuje pouze na spalovací zařízení určená k výrobě energie s výjimkou těch, která bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu. Tato směrnice se nevztahuje na následující spalovací zařízení, zejména:
a) zařízení, ve kterých se produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakémukoli jinému zpracování předmětů nebo materiálů, např. ohřívací pece a pece pro tepelnou úpravu;
b) zařízení k dospalování, tj. technické zařízení určené k čištění odpadních plynů spalováním, které není provozováno jako nezávislé spalovací zařízení;
c) zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
d) zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
e) reaktory používané v chemickém průmyslu;
f) koksárenské baterie;
g) kaupery;
h) jakékoli technické zařízení používané k pohonu vozidla, lodě nebo letadla;
i) plynové turbíny používané na těžebních plošinách;
j) plynové turbíny, pro které bylo vydáno povolení před 27. listopadem 2002 nebo na které se podle názoru příslušného orgánu vztahuje povinnost žádat o povolení před 27. listopadem 2002, pokud se zařízení uvede do provozu nejpozději do 27. listopadu 2003, aniž je dotčen čl. 7 odst. 1 a příloha VIII části A a B.
Na zařízení vybavená naftovými, benzinovými a plynovými motory se tato směrnice nevztahuje.
Kde jsou umístěna dvě nebo více samostatných nových zařízení tak, že s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům by jejich odpadní plyny, po posouzení příslušným orgánem, mohly být odváděny společným komínem, považuje se propojení utvořené v těchto zařízeních za jediné zařízení;
8. "zařízením ke spalování více druhů paliv" rozumí spalovací zařízení, v němž se mohou současně nebo střídavě spalovat dva nebo více druhů paliv;
9. "novým zařízením" rozumí jakékoli spalovací zařízení, pro které bylo původní stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu původní povolení k provozu uděleno dne 1. července 1987 nebo později;
10. "stávajícím zařízením" rozumí zařízení ke spalování paliv, pro které bylo původní stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu původní povolení k provozu vydáno před 1. červencem 1987;
11. "biomasou" rozumějí produkty, které sestávají zcela nebo z části z rostlinného materiálu pocházejícího ze zemědělství nebo lesnictví a které lze použít jako palivo za účelem získání jeho energetického obsahu, a dále následující odpad použitý jako palivo:
a) rostlinný odpad ze zemědělství nebo lesnictví;
b) rostlinný odpad z potravinářského průmyslu, pokud se znovu využije vyrobené teplo;
c) rostlinný odpad z výroby čerstvé vlákniny a z výroby papíru z buničiny, pokud se spoluspaluje v místě výroby a vzniklé teplo se využije;
d) korkový odpad;
e) dřevný odpad s výjimkou dřevného odpadu, který může obsahovat halogenované organické sloučeniny nebo těžké kovy v důsledku ošetření látkami na ochranu dřeva nebo nátěrovými hmotami, včetně dřevného odpadu ze stavebnictví a z demolic;
12. "plynovou turbínou" rozumí jakýkoli rotující stroj, který přeměňuje tepelnou energii v mechanickou práci a který se skládá především z kompresoru, tepelného zařízení, ve kterém se palivo oxiduje za účelem ohřátí pracovní kapaliny, a turbíny;
13. "vzdálenými oblastmi" rozumějí francouzské zámořské departementy, portugalské Azory a Madeira a španělské Kanárské ostrovy.
Článek 3
1. Členské státy vypracují nejpozději do 1. července 1990 příslušné programy postupného snižování celkových ročních emisí ze stávajících zařízení. Tyto programy musí obsahovat harmonogramy a prováděcí postupy.
2. V souladu s programy uvedenými v odstavci 1 budou členské státy pokračovat, aby vyhověly emisním stropům a odpovídajícímu procentuálnímu snížení stanovenému pro oxid siřičitý v příloze I sloupcích 1 až 6 a pro oxidy dusíku v příloze II sloupcích 1 až 4, a to ve lhůtách upřesněných v těchto přílohách, dokud se neprovedou ustanovení článku 4, která se vztahují na stávající zařízení.
3. Členské státy v průběhu uskutečňování programů rovněž stanoví celkové roční emise podle přílohy VIII části C.
4. Pokud nastane podstatná a nečekaná změna v poptávce po energii nebo v dostupnosti některých paliv nebo některých výrobních zařízení, která by znamenala vážné technické potíže při uskutečňování programu vypracovaného členským státem podle odstavce 1, Komise na žádost dotyčného členského státu a s přihlédnutím k údajům uvedeným v žádosti rozhodne o úpravě emisních stropů nebo lhůt stanovených v přílohách I a II a sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům. Každý členský stát může do tří měsíců předložit rozhodnutí Komise Radě k přezkoumání. Rada může do tří měsíců přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 17, přijmou členské státy vhodná opatření, aby zajistily, že všechna stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu všechna povolení k provozu nových zařízení, na která se podle názoru příslušného orgánu vztahuje povinnost žádat o povolení před 27. listopadem 2002 za předpokladu, že zařízení bude uvedeno do provozu nejpozději do 27. listopadu 2003, budou obsahovat podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky, stanovených v části A příloh III až VII.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že všechna stavební povolení pro zařízení nebo v případě nedostatku takového postupu všechna povolení k provozu nových zařízení jiných než ta, na která se vztahuje odstavec 1, budou obsahovat podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky, stanovených v části B příloh III až VII.
3. Aniž je dotčena směrnice 96/61/ES a směrnice Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší [12], dosáhnou členské státy nejpozději do 1. ledna 2008 výrazného snížení emisí:
a) přijetím vhodných opatření zajišťujících, aby všechna povolení k provozu stávajících zařízení obsahovala podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí stanovených pro nová zařízení podle odstavce 1, nebo
b) zajištěním, aby se stávající zařízení stala součástí národního plánu snižování emisí uvedeného v odstavci 6,
a podle potřeby uplatněním článků 5, 6, 8 a 9.
4. Aniž je dotčena směrnice 96/61/ES a 96/62/ES, mohou být stávající zařízení osvobozena od povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí uvedené v odstavci 3 a nepodléhat začlenění do národního plánu snižování emisí za těchto podmínek:
a) provozovatel stávajícího zařízení se v písemném prohlášení podaném příslušnému orgánu nejpozději dne 30. června 2004 zaváže, že počínaje 1. lednem 2008 a konče nejpozději 31. prosincem 2015 nebude provozovat zařízení více než 20000 hodin;
b) provozovatel předloží každý rok příslušnému orgánu písemný záznam o využitém a nevyužitém čase ve vymezené zbývající provozní životnosti zařízení.
5. Členské státy mohou požadovat soulad s mezními hodnotami emisí a lhůtami pro jejich zavedení, které jsou přísnější než ty, které jsou stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 a v článku 11. Mohou začlenit další znečišťující látky a mohou uložit dodatečné požadavky nebo přizpůsobit zařízení technickému pokroku.
6. Aniž je dotčena tato směrnice a směrnice 96/61/ES a s ohledem na náklady a přínosy jakožto i své povinnosti vyplývající ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečišťující ovzduší [13] a směrnice 96/62/ES, mohou členské státy definovat a uskutečnit národní plán snižování emisí pro stávající zařízení s ohledem mimo jiné na dosažení souladu se stropy stanovenými v přílohách I a II.
Národní plán snižování emisí sníží celkové roční emise oxidů dusíku (NOx), oxidu siřičitého (SO2) a tuhých znečišťujících látek ze stávajících zařízení na úroveň, které by bylo dosaženo uplatněním mezních hodnot emisí uvedených v odstavci 3 na stávající zařízení v provozu v roce 2000 (včetně stávajících zařízení, která v roce 2000 procházejí obnovou schválenou příslušným orgánem, aby splnila požadované omezení emisí podle vnitrostátních právních předpisů) na základě skutečné roční provozní doby každého zařízení, použitého paliva a tepelného příkonu v průměru za posledních pět let provozu až do roku 2000 včetně.
V důsledku uzavření zařízení začleněného do národního plánu snižování emisí nesmí dojít ke zvýšení celkových ročních emisí zbývajících zařízení, která jsou součástí tohoto plánu.
V rámci národního plánu snižování emisí nesmí za žádných okolností dojít k osvobození zařízení od povinnosti dodržovat ustanovení příslušných právních předpisů Společenství, mimo jiné včetně směrnice 96/61/ES.
Pro národního plány snižování emisí se uplatní tyto podmínky:
a) plán začlení cíle a k nim se vztahující cílové hodnoty, opatření a harmonogramy pro dosažení těchto cílů a cílových hodnot a mechanismus monitorování;
b) členské státy sdělí Komisi své národní plány snižování emisí nejpozději do 27. listopadu 2003;
c) do šesti měsíců od sdělení podle písmene b) zhodnotí Komise, zda plán splňuje požadavky tohoto odstavce či nikoli. Jestliže má Komise za to, že tomu tak není, sdělí to členskému státu a během následujících tří měsíců členský stát oznámí veškerá opatření, která přijal, aby zajistil plnění požadavků tohoto odstavce;
d) Komise nejpozději do 27. listopadu 2002 vypracuje pokyny, aby napomohla členským státům při přípravě jejich plánů.
7. Komise s ohledem na vývoj směřující k ochraně lidského zdraví a dosažení cílů ochrany životního prostředí ve Společenství v oblasti acidifikace a kvality ovzduší podle směrnice 96/62/ES předloží nejpozději dne 31. prosince 2004 Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které zhodnotí:
a) potřebu dalších opatření;
b) množství těžkých kovů emitovaných velkými spalovacími zařízeními;
c) účinnost vynaložených nákladů a náklady a výhody dalšího snižování emisí v odvětví spalovacích zařízení v členských státech v porovnání s ostatními odvětvími;
d) technickou a ekonomickou proveditelnost takového snižování emisí;
e) dopady, jak norem platných pro odvětví velkých spalovacích zařízení včetně předpisů pro domácí tuhá paliva, tak stavu konkurence na trhu s energií, na životní prostředí a vnitřní trh;
f) veškeré národní plány na snižování emisí poskytnuté členskými státy v souladu s odstavcem 6.
Komise zahrne do své zprávy příslušný návrh na možné konečné termíny nebo nižší mezní hodnoty pro odchylku uvedenou v 2. poznámce pod čarou přílohy VI A.
8. Zpráva vztahující se k odstavci 7 se případně doplní příslušnými návrhy se zřetelem ke směrnici 96/61/ES.
Článek 5
Odchylně od přílohy III:
1. Pro zařízení o jmenovitém tepelném příkonu 400 MW nebo vyšším, jež nejsou v provozu více než následující počet hodin ročně (klouzavý průměr za pět let),
- do 31. prosince 2015: 2000 hodin,
- od 1. ledna 2016: 1500 hodin,
platí mezní hodnota emisí pro oxid siřičitý ve výši 800 mg/Nm3.
Toto ustanovení se neuplatní na nová zařízení, u nichž je povolení uděleno podle čl. 4 odst. 2.
2. Španělské království smí do 31. prosince 1999 povolovat provoz nových elektráren o jmenovitém tepelném příkonu 500 MW nebo vyšším, spalujících domácí nebo dovážená tuhá paliva, které jsou uváděny do provozu do konce roku 2005 a splňují tyto požadavky:
a) v případě dovážených tuhých paliv mezní hodnotu emisí pro oxid siřičitý 800 mg/Nm3;
b) v případě tuhých paliv tuzemského původu stupeň odsíření alespoň 60 %,
a to za předpokladu, že celková schválená kapacita takového zařízení, na něž se tato výjimka vztahuje, nepřekročí:
- 2000 MW u zařízení spalujících tuhá paliva tuzemského původu,
- buď 7500 MW u zařízení spalujících dovážená tuhá paliva, nebo 50 % veškeré nové kapacity všech zařízení spalujících tuhá paliva povolených do 31. prosince 1999 podle toho, která hodnota je nižší.
Článek 6
V případě nových zařízení, u kterých se uděluje povolení podle čl. 4 odst. 2, nebo zařízení, na která se vztahuje článek 10, členské státy zajistí, aby byla prozkoumána technická a ekonomická proveditelnost kombinované výroby tepla a elektřiny. Jestliže se tato možnost s ohledem na situaci na trhu a v rozvodné síti potvrdí jako reálná, budou se podle toho zařízení navrhovat.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby licence nebo povolení uvedená v článku 4 obsahovala opatření pro případ, kdy dojde ke špatné funkci nebo poruše čisticího zařízení. V případě poruchy požádá příslušný orgán zejména provozovatele, aby omezil nebo zastavil provoz zařízení, nedojde-li do 24 hodin k obnovení normálního provozu, nebo aby provozoval zařízení na nízkoemisní paliva. Příslušný orgán musí být v každém případě informován do 48 hodin. Celková délka provozu bez čisticího zařízení nesmí za žádných okolností v libovolném dvanáctiměsíčním období překročit 120 hodin. Příslušný orgán může povolit výjimky nad limity 24 hodin a 120 hodin v případech, kde podle jeho názoru:
a) převažuje potřeba zachovat dodávku energie nebo
b) by zařízení s poruchou bylo nahrazeno po omezené období jiným zařízením, které by způsobilo celkové zvýšení emisí.
2. Příslušný orgán může dočasně pozastavit povinnost dodržovat mezní hodnoty emisí pro oxid siřičitý stanovené v článku 4 u takového zařízení, které dosud běžně používá palivo s nízkým obsahem síry, a to na dobu až šesti měsíců, pokud provozovatel nemůže tyto mezní hodnoty plnit z důvodu přerušení dodávky paliva s nízkým obsahem síry, které je způsobeno vážným nedostatkem tohoto paliva. Komise bude o takovém případě neprodleně informována.
3. Příslušný orgán může dočasně zrušit povinnost dodržovat mezní hodnoty emisí podle článku 4 v případech, že zařízení, které běžně používá pouze plynné palivo a které by jinak muselo být vybaveno zařízením na čištění odpadních plynů, je nuceno výjimečně a na dobu nepřesahující 10 dnů, pokud nepřevažuje potřeba zachovat dodávku energie, používat jiná paliva z důvodu náhlého přerušení dodávky plynu. Příslušný orgán musí být o každém konkrétním případu neprodleně informován ihned po jeho vzniku. Členské státy o případech uvedených v tomto odstavci okamžitě uvědomí Komisi.
Článek 8
1. U zařízení s komplexní jednotkou spalování používající současně dva nebo více druhů paliv stanoví příslušný orgán při udělování povolení uvedených v čl. 4 odst. 1 nebo 2 a u zařízení, na která se vztahuje čl. 4 odst. 3 a článek 10, mezní hodnoty emisí takto:
a) za prvé přiřazením mezní hodnoty emisí odpovídající každému jednotlivému palivu a znečišťující látce v závislosti na jmenovitém tepelném příkonu spalovacího zařízení, jak je uvedeno v přílohách III až VII;
b) za druhé určením vážené mezní hodnoty emisí jednotlivých druhů paliv, a to tak, že jednotlivé mezní hodnoty emisí se vynásobí tepelným příkonem každého paliva a tento součin se vydělí součtem tepelných příkonů dodaných všemi palivy;
c) za třetí sečtením vážených mezních hodnot pro jednotlivá paliva.
2. U jednotek spalujících více druhů paliv, ve kterých se používají zbytky z destilace a zpracování ropy samostatně nebo s jinými druhy paliv pro vlastní spotřebu, platí bez ohledu na ustanovení odstavce 1 předpisy pro palivo s nejvyšší mezní hodnotou emisí (určující palivo), pokud během provozu spalovacího zařízení činí podíl, jímž přispívá toto palivo k souhrnu tepelných příkonů dodaných všemi palivy alespoň 50 %.
Je-li podíl určujícího paliva nižší než 50 %, stanoví se mezní hodnota emisí na základě poměrného podílu tepelného příkonu zabezpečeného jednotlivými palivy na součtu tepelných příkonů všech paliv takto:
a) za prvé, přiřazením mezní hodnoty emisí odpovídající každému jednotlivému palivu a odpovídající znečišťující látce v závislosti na jmenovitém tepelném příkonu spalovacího zařízení, jak je uvedeno v přílohách III až VII;
b) za druhé se vypočte mezní hodnota emisí pro určující palivo (palivo s nejvyšší mezní hodnotou emisí podle příloh III až VII a v případě dvou druhů paliv se stejnou mezní hodnotou emisí, palivo s vyšším tepelným příkonem); tato hodnota se získá vynásobením mezní hodnoty emisí příslušného paliva uvedené v přílohách III až VII dvěma a od tohoto součinu se odečte mezní hodnota emisí paliva s nejnižší mezní hodnotou emisí;
c) za třetí se určí vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva, které se získají vynásobením vypočtené mezní hodnoty emisí paliva tepelným příkonem určujícího paliva a další jednotlivé mezní hodnoty emisí se vynásobí tepelným příkonem dodaným každým palivem a výsledek násobení se podělí součtem tepelných příkonů dodaných všemi palivy;
d) za čtvrté se vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva sečtou.
3. Jako alternativu k odstavci 2 lze použít následující průměrné mezní hodnoty emisí pro oxid siřičitý (bez ohledu na použitou kombinaci paliv):
a) pro zařízení uvedená v čl. 4 odst. 1 a 3: 1000 mg/Nm3 průměrně pro všechna taková zařízení v rámci rafinérie;
b) u nových zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2: v průměru 600 mg/Nm3 pro všechna taková zařízení v rámci rafinérie s výjimkou plynových turbín.
Příslušné orgány zajistí, aby použití tohoto ustanovení nevedlo ke zvýšení emisí ze stávajících zařízení.
4. Při vydávání povolení uvedeného v čl. 4 odst. 1 a 2 a v případě zařízení, na která se vztahují čl. 4 odst. 3 a článek 10, se u zařízení s komplexní spalovací jednotkou, což znamená alternativní využití dvou nebo více druhů paliv, použijí mezní hodnoty emisí stanovené v přílohách III až VII odpovídající každému použitému palivu.
Článek 9
Odpadní plyny ze spalovacích zařízení jsou řízeným způsobem vypouštěny komínem. V povolení podle článku 4 a povoleních pro spalovací zařízení, na která se vztahuje článek 10, se stanoví podmínky vypouštění odpadních plynů. Příslušný orgán zejména zajistí, aby výška komínu byla vypočítána tak, aby se chránilo lidské zdraví a životní prostředí.
Článek 10
Dojde-li k rozšíření spalovacího zařízení alespoň o 50 MW, uplatní se mezní hodnoty emisí stanovené v části B příloh III až VII pro novou část zařízení a budou vázány na tepelnou kapacitu celého zařízení. Toto ustanovení se neuplatní v případech uvedených v čl. 8 odst. 2 a 3.
Jestliže provozovatel spalovacího zařízení plánuje změnu podle čl. 2 odst. 10 písm. b) a čl. 12 odst. 2 směrnice 96/61/ES, uplatní se pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky mezní hodnoty emisí uvedené v části B příloh III až VII.
Článek 11
V případě výstavby spalovacích zařízení, která budou mít pravděpodobně značné dopady na životní prostředí v jiném členském státě, musí členské státy poskytnout veškeré příslušné informace a uskutečnit konzultace v souladu s článkem 7 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [14].
Článek 12
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily monitorování emisí ze spalovacích zařízení, na která se vztahuje tato směrnice, a všech dalších hodnot požadovaných pro provádění směrnice, a to v souladu s přílohou VIII částí A. Členské státy mohou požadovat, aby se takové monitorování provádělo na náklady provozovatele.
Článek 13
Členské státy přijmou příslušná opatření zajišťující, aby provozovatel v přiměřených lhůtách uvědomil příslušné orgány o výsledcích nepřetržitého měření, o kontrole měřicích přístrojů, o jednotlivých měřeních a o všech dalších měřeních prováděných za účelem posouzení souladu s touto směrnicí.
Článek 14
1. V případě nepřetržitého měření se mezní hodnoty emisí stanovené v části A příloh III až VII považují za splněné, pokud vyhodnocení výsledků z hodin provozu v příslušném kalendářním roce ukáže, že
a) žádná z kalendářních měsíčních středních hodnot nepřekračuje mezní hodnotu emisí a
b) v případě:
i) oxidu siřičitého a tuhých znečišťujících látek nepřekračuje 97 % všech osmačtyřicetihodinových středních hodnot 110 % hodnotu mezní hodnoty emisí,
ii) oxidů dusíku nepřekračuje 95 % všech osmačtyřicetihodinových středních hodnot 110 % mezní hodnotu emisí.
K obdobím podle článku 7 a k době potřebné pro uvedení zařízení do provozu a pro jeho odstavení z provozu se nepřihlíží.
2. V případě, kdy se požadují pouze jednorázová měření nebo jiné vhodné postupy stanovení, se mezní hodnoty emisí uvedené v přílohách III až VII považují za splněné, pokud výsledky každé série měření nebo jiných definovaných postupů a postupů stanovených podle předpisů příslušnými orgány nepřekročí mezní hodnoty emisí.
3. V případech uvedených v čl. 5 odst. 2 se stupeň odsíření považuje za splněný, jestliže vyhodnocení výsledků měření provedených podle přílohy VIII části A bodu 3 ukáže, že všechny kalendářní měsíční střední hodnoty nebo všechny klouzavé měsíční střední hodnoty dosahují požadovaných stupňů odsíření.
K obdobím podle článku 7 a rovněž k obdobím uvádění zařízení do provozu a při jeho odstavování z provozu se nepřihlíží.
4. U nových zařízení, kde se uděluje povolení podle čl. 4 odst. 2, se mezní hodnoty emisí pro dobu provozu v rámci kalendářního roku považují za splněné, jestliže:
a) žádná platná denní průměrná hodnota nepřekročí odpovídající číselné údaje uvedené v části B příloh III až VII a
b) 95 % všech platných hodinových průměrných hodnot za rok nepřekročí 200 % příslušných číselných údajů uvedených v části B příloh III až VII.
"Platné průměrné hodnoty" se stanoví podle části A bodu 6 přílohy VIII.
K obdobím podle článku 7 a k době uvádění zařízení do provozu a při jeho odstavování z provozu se nepřihlíží.
Článek 15
1. Členské státy nejpozději do 31. prosince 1990 uvědomí Komisi o programech vypracovaných v souladu s čl. 3 odst. 1.
Nejpozději do jednoho roku po ukončení jednotlivých fází snižování emisí ze stávajících zařízení předloží členské státy Komisi souhrnnou zprávu o výsledcích uskutečňování programů.
Uprostřed každé fáze se rovněž vyžaduje dílčí zpráva.
2. Zprávy uvedené v odstavci 1 poskytnou celkový přehled o:
a) všech spalovacích zařízeních, na něž se vztahuje tato směrnice;
b) emisích oxidu siřičitého a oxidech dusíku vyjádřených v tunách za rok a jako koncentrace těchto látek v odpadních plynech;
c) přijatých nebo plánovaných opatřeních ke snížení těchto emisí a o přechodu na jiné palivo;
d) již provedených nebo plánovaných změnách pracovního postupu;
e) již provedeném nebo plánovaném definitivním ukončení provozu spalovacích zařízení;
f) mezních hodnotách emisí případně předepsaných v programech pro stávající zařízení.
Při zjišťování ročních emisí a koncentrací znečišťujících látek v odpadních plynech se členské státy řídí ustanoveními článků 12, 13 a 14.
3. Členské státy, které použijí článek 5 nebo poznámky v příloze III nebo poznámky v příloze VI části A, o tom každoročně předloží Komisi zprávu.
Článek 16
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice. Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 17
1. Zrušuje se směrnice 88/609/EHS s účinkem ode dne 27. listopadu 2002, aniž je dotčen odstavec 2 a povinnosti členských států týkající se lhůt pro transpozici a provedení této směrnice uvedené v příloze IX této směrnice.
2. V případě nových zařízení povolených před 27. listopadem 2002, jak stanoví čl. 4 odst. 1 této směrnice, zůstávají v platnosti, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 2, článek 6, čl. 15 odst. 3, přílohy III, VI a VIII a část A bod 2 přílohy IX směrnice 88/609/EHS, naposledy pozměněné směrnicí 94/66/ES, a to do 1. ledna 2008, a poté se zrušují.
3. Odkazy na směrnici 88/609/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici a platí v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze X této směrnice.
Článek 18
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 27. listopadu 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pro stávající zařízení a pro nová zařízení, u kterých je povolení uděleno podle čl. 4 odst. 1, se od 27. listopadu 2004 uplatní ustanovení části A bodu 2 přílohy VIII.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 19
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 23. října 2001.