RAADETS DIREKTIV af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udoevelse af funktioner i civil luftfart (91/670/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:
En velfungerende luftfart og en sikker afvikling af denne forudsaetter, at der findes cockpitbesaetninger i tilstraekkeligt antal med de noedvendige kvalifikationer og certifikater;
virkeliggoerelsen af det indre marked ved udgangen af 1992 kraever, at der findes et effektivt lufttransportsystem for at lette bevaegeligheden for personer inden for Faellesskabet;
luftfarten er en yderst dynamisk sektor i hastig udvikling af et saerdeles internationalt tilsnit; derfor kan balancen mellem udbud af og efterspoergsel efter arbejdskraft opretholdes mere effektivt paa faellesskabsplan end paa nationalt plan;
det er derfor vigtigt, at den faelles transportpolitik udbygges, saa den kommer til at lette den frie bevaegelighed for cockpitbesaetninger i Faellesskabet;
de krav, der stilles for udstedelse af certifikater til cockpitbesaetningen, er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat;
de kvalifikationer, der kraeves som forudsaetning for udstedelse af certifikater, er endnu ikke fastlagt paa faellesskabsplan; medlemsstaterne kan derfor stadig selv fastsaette niveauet for saadanne kvalifikationer for at garantere sikkerheden for de tjenesteydelser, der tilbydes af luftfartoejer, der er registeret paa deres omraade; de kan derimod ikke, uden at overtraede de forpligtelser, Traktaten paalaegger dem, kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat erhverver disse kvalifikationer, som de almindeligvis kun definerer ved en henvisning til deres egne nationale uddannelsessystemer, dersom den paagaeldende allerede har erhvervet disse kvalifikationer i en anden medlemsstat;
for at forpligtelserne i medfoer af Traktaten bedre kan overholdes, og bevaegeligheden for cockpitpersonalet kan sikres, boer der indfoeres en faellesskabsprocedure til godkendelse af det paagaeldende personales certifikater og ratings;
det er allerede nu muligt at anerkende certifikater for privatpiloter i alle medlemsstater;
hvis erhvervspiloter underkastes supplerende proever for at faa adgang til at foere fly registeret i en anden medlemsstat end den, hvor de har erhvervet deres certifikat, boer muligheden for at aflaegge de paagaeldende proever tilbydes saa hurtigt som muligt;
de uddannelsesmuligheder, der tilbydes i medlemsstaterne, svarer ikke altid til efterspoergslen, og medlemsstaterne skal i overensstemmelse med Traktatens artikel 7 uden forskelsbehandling give statsborgere fra andre medlemsstater adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og faglige kvalifikationseksamener;
for at sikre en fuldstaendig gensidig anerkendelse af cerifikater vedtager Raadet under hensyn til status i droeftelserne i de internationale organisationer inden den 1. januar 1993 paa forslag af Kommissionen, der forelaegges inden den 1. juli 1992, foranstaltninger om fastsaettelse af harmoniserede krav med hensyn til certifikater og uddannelsesprogrammer; de enkelte medlemsstater anerkender alle certifikater, der opfylder disse krav - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse paa procedurerne for gensidig anerkendelse af certifikater, som medlemsstaterne udsteder til cockpitbesaetninger.
Artikel 2
I dette direktiv forstaas ved:
a) certifikat: et gyldigt dokument, der er udstedt af en medlemsstat, og som giver indehaveren ret til som medlem af cockpitbesaetningen at udoeve funktioner om bord paa et civilt luftfartoej, der er registeret i en medlemsstat; denne definition omfatter ogsaa ratings, der er knyttet til certifikatet b) rating: en paategnelse, der er paafoert et certifikat, eller som findes i et saerskilt dokument, og som omfatter saerlige betingelser, rettigheder eller begraensninger i forbindelse med dette certifikat c) anerkendelse af certifikater: en godkendelse eller validering fra en medlemsstats side af et certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt hertil knyttede rettigheder og attestationer; anerkendelsen kan ske ved, at medlemsstaten udsteder et nationalt certifikat, hvis gyldighedsperiode ikke maa overstige det oprindelige certifikats gyldighedsperiode d) godkendelse: tilladelse til paa et i en medlemsstat registeret luftfartoej at anvende et certifikat, der er udstedt i en anden medlemsstat, i overensstemmelse med de rettigheder, der er knyttet dertil e) validering: en medlemsstats udtrykkelige erklaering om, at et certifikat, som er udstedt af en anden medlemsstat, kan anvendes paa lige fod med et certifikat, som den selv har udstedt f) cockpitbesaetning: enhver person, som har et certifikat, og som har til opgave at udoeve funktioner, der er vaesentlige for at foere et luftfartoej under flyvning; definitionen omfatter piloter, navigatoerer og flyvemaskinister.
Artikel 3
1. En medlemsstat skal uden unoedig forsinkelse og supplerende proever anerkende ethvert certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt alle hertil knyttede rettigheder og attestationer.
2. Enhver person, der er indehaver af et af en medlemsstat udstedt certifikat som privatpilot, har adgang til at foere luftfartoejer, der er registeret i en anden medlemsstat. Denne godkendelse gaelder kun udoevelse af rettigheder som indehaver af et certifikat som privatpilot og hermed forbundne ratings til visuelflyvning og udelukkende om dagen i et luftfartoej, der er godkendt til flyvning med kun en pilot.
Artikel 4
1. Artikel 3, stk. 1, finder anvendelse, naar et i en medlemsstat udstedt certifikat, der soeges anerkendt i en anden medlemsstat, er baseret paa krav, der er aekvivalente med kravene i vaertsmedlemsstaten. For at goere det muligt for de kompetente administrationer at vurdere aekvivalensen af de certifikater, der udstedes af de oevrige medlemsstater, skal Kommissionen inden den 1. januar 1992 udarbejde og tilsende alle medlemsstaterne en sammenlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlemsstat for udstedelse af certifikater, der vedroerer de samme funktioner.
2. a) En medlemsstat kan anmode Kommissionen om en udtalelse vedroerende aekvivalensen af et certifikat, som er forelagt den til anerkendelse; anmodningen om udtalelse skal fremsaettes inden tre uger, efter at ansoegningen om anerkendelse er modtaget.
b) Kommissionen skal afgive sin udtalelse inden to maaneder. Medlemsstaten skal derefter svare ansoegeren inden en maaned.
c) Hvis medlemsstaten ikke anmoder Kommissionen om en udtalelse, skal den svare ansoegeren inden tre maaneder.
d) Fristerne i litra a), b) og c) regnes fra det tidspunkt, hvor alle de noedvendige oplysninger foreligger.
3. Hvis der efter behandlingen af et certifikat i en medlemsstat, som har faaet dette forelagt til anerkendelse, fortsat er begrundet tvivl om aekvivalensen af det paagaeldende certifikat, kan denne medlemsstat som undtagelse fra principperne i artikel 3, stk. 1, anse, at supplerende krav og/eller proever er noedvendige, for at certifikatet kan anerkendes. Indehaveren af certifikatet, den medlemsstat, der har udstedt certifikatet, og Kommissionen underrettes skriftligt herom. Vaertsmedlemsstaten, for hvilken certifikatet er forelagt til anerkendelse, skal hurtigst muligt give indehaveren af certifikatet mulighed for at indstille sig til en supplerende proeve, hvor der under ingen omstaendigheder maa finde forskelsbehandling paa grund af nationalitet sted.
4. Naar ansoegeren har opfyldt de supplerende krav og/eller har bestaaet den eller de kraevede proever, der er naevnt i stk. 3, anerkender vedkommende medlemsstat straks det paagaeldende certifikat.
5. For saa vidt angaar pilotcertifikater anerkender en medlemsstat, uanset stk. 1 til 4, alle certifikater, der er udstedt i overensstemmelse med bilag 1 til Chicago-konventionen angaaende international civil luftfart, naar indehaveren opfylder de saerlige valideringskrav i bilaget til naervaerende direktiv.
Artikel 5
Medlemsstaterne paaser, at statsborgere fra andre medlemsstater faar adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og til nationale proever og procedurer med henblik paa erhvervelse af certifikater paa samme vilkaar som deres egne statsborgere.
Artikel 6
Naar en medlemsstat udsteder et certifikat paa grundlag af et at et tredjeland udstedt certifikat eller en afgoerende del af et saadant certifikat, skal dette paafoeres certifikatet. Andre medlemsstater er ikke forpligtet til at anerkende et saadant cerifikat eller en saadan afgoerende del af et certifikat.
Artikel 7
1. Efter samraad med Kommissionen saetter medlemsstaterne de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juni 1992. De underretter straks Kommissionen herom.
2. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
4. Medlemsstaterne yder hinanden gensidig bistand ved gennemfoerelsen af dette direktiv og udveksler om fornoedent oplysninger om de certifikater, som de har anerkendt som aekvivalente.
5. Fortrolige oplysninger, der er indhentet i medfoer af dette direktiv, omfattes af tavshedspligt.
Artikel 8
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. december 1991.
Směrnice Rady
ze dne 16. prosince 1991
o vzájemném uznávání licencí pro výkon funkcí v civilním letectví
(91/670/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že pro hladký a bezpečný průběh letecké dopravy je důležitý dostatečný počet kvalifikovaného řídícího technického personálu držícího licence;
vzhledem k tomu, že dokončení společného vnitřního trhu koncem roku 1992 si žádá existenci účinného systému letecké dopravy za účelem zjednodušení pohybu osob ve Společenství;
vzhledem k tomu, že letecká doprava je vysoce dynamické a rychle se vyvíjející odvětví silně mezinárodního charakteru; že proto lze rovnováhu nabídky a poptávky po personálu udržovat účinněji na úrovni Společenství než na vnitrostátní úrovni;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné rozšířit společnou dopravní politiku, pokud jde o civilní letectví, na zjednodušení pohybu řídícího technického personálu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že požadavky na získání licence řídícím technickým personálem se v jednotlivých členských státech liší;
vzhledem k tomu, že kvalifikace nutné pro získání licence nejsou v současnosti na úrovni Společenství stanoveny; že si členské státy proto ponechávají možnost stanovit úroveň těchto kvalifikací s ohledem na zajištění bezpečnosti služeb poskytovaných letadly registrovanými na jejich území; že nesmějí, bez porušení svých povinností stanovených Smlouvou, vyžadovat od příslušníka členského státu získání takových kvalifikací, které obecně určují výlučně odkazem na vlastní vnitrostátní vzdělávací a výcvikový systém, pokud daná osoba již takové kvalifikace získala v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že ke zjednodušení splnění závazků plynoucích ze Smlouvy a za účelem zajištění možnosti pohybu řídícího technického personálu je třeba stanovit postup Společenství pro uznávání licencí a kvalifikací takového personálu;
vzhledem k tomu, že uznávání soukromých pilotních oprávnění již lze zavést ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že musí-li profesionální piloti za účelem získání povolení k provozu letadla registrovaného v jiném členském státě, než kde získali licenci, podstoupit dodatečné zkoušky, je třeba jim umožnit jejich podstoupení co nejdříve;
vzhledem k tomu, že možnosti výcviku dostupné v členských státech nedostačují vždy poptávce a že v souladu s článkem 7 Smlouvy musí členské státy na nediskriminačním základě zpřístupnit příslušníkům jiných členských států veřejná i soukromá výcviková zařízení a zkoušky profesní způsobilosti;
vzhledem k tomu, že k dosažení plného vzájemného uznávání licencí Rada přijme do 1. ledna 1993, na návrh Komise předložený do 1. července 1992, se zřetelem na pokrok dosažený v práci mezinárodních organizací, opatření k harmonizaci požadavků ve vztahu k licencím a výcvikovým programům; že každý členský stát uzná jakoukoli licenci odpovídající těmto požadavkům,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na postupy vzájemného uznávání licencí vydaných členskými státy technickému řídícímu personálu civilního letectví.
Článek 2
Pro účely této směrnice se
a) "licencí" rozumí jakýkoli platný doklad vydaný členským státem opravňující držitele vykonávat činnosti jako člen řídícího technického personálu na palubě civilního letadla registrovaného v členském státě. Tato definice zahrnuje také třídu spojenou s tímto dokladem;
b) "třídou" rozumí prohlášení v licenci nebo v samostatném dokladu udávající zvláštní podmínky, výsady nebo omezení náležející k této licenci;
c) "uznáním licence" rozumí jakýkoli úkon uznání nebo ověření platnosti licence vydané jiným členským státem spolu s výsadami a osvědčeními náležejícími k této licenci, provedený členským státem. Doba platnosti uznání provedeného vydáním vnitrostátní licence příslušného členského státu nesmí přesáhnout dobu platnosti původní licence;
d) "uznáním" rozumí povolení používat licenci vydanou jedním členským státem v souladu s výsadami k ní náležejícími pro letadla registrovaná v jiném členském státě;
e) "ověřením" rozumí výslovné prohlášení členského státu, že licence vydaná jiným členským státem může být používána jako jeho vlastní;
f) "technickým řídícím personálem" rozumějí osoby držící licenci a pověřené výkonem podstatných operací řízení letadla během letu. Tato definice se vztahuje na piloty, letecké navigátory a palubní inženýry.
Článek 3
1. Členský stát uzná bez zbytečného prodlení nebo dodatečných zkoušek každou licenci vydanou jiným členským státem včetně výsad a osvědčení náležejících k této licenci.
2. Každá osoba držící soukromou pilotní licenci vydanou členským státem smí pilotovat letadlo registrované v jiném členském státě. Uznání se omezuje na výkon výsad držitele soukromé pilotní licence a související leteckou třídu podle pravidel letu za viditelnosti (VFR) jen ve dne v letadle certifikovaném pro provoz s jedním pilotem.
Článek 4
1. Čl. 3 odst. 1 se použije, pokud se licence vydaná členským státem a předložená jinému členskému státu k uznání zakládá na požadavcích rovnocenných požadavkům tohoto hostitelského členského státu. Aby mohly příslušné orgány posoudit rovnocennost licence vydané jiným členským státem, provede Komise porovnání požadavků používaných pro vydávání licencí pro stejné funkce ve všech členských státech, jehož výsledky předá do 1. ledna 1992 všem členským státům.
2. a) Každý členský stát může do tří týdnů od obdržení žádosti požádat Komisi o stanovisko k rovnocennosti licence předložené k uznání.
b) Komise zaujme stanovisko do dvou měsíců. Příslušný členský stát má jeden měsíc na odpověď žadateli.
c) Pokud členský stát nežádá Komisi o stanovisko, je povinen odpovědět žadateli do tří měsíců.
d) Lhůty uvedené v písmenech a), b) a c) běží od okamžiku, kdy jsou k dispozici všechny nezbytné informace.
3. Pokud po posouzení licence členským státem, kterému byla předložena k uznání, vzniknou odůvodněné pochybnosti o její rovnocennosti, může tento členský stát, odchylně od zásad stanovených v čl. 3 odst. 1 usoudit, že pro umožnění uznání licence je nezbytné splnění dodatečných požadavků nebo zkoušek. Držitel licence, vydávající členský stát a Komise jsou o tom písemně informováni. Hostitelský členský stát, kterému byla licence předložena ke schválení, poskytne co nejdříve držiteli licence možnost podstoupit zkoušku, a to za každých okolností bez diskriminace na základě národnosti.
4. Pokud žadatel splní dodatečné požadavky nebo uspěje v požadované zkoušce nebo zkouškách podle odstavce 3, daný členský stát bez odkladu uzná příslušnou licenci.
5. Avšak pokud jde o pilotní průkaz a bez ohledu na odstavce 1 a 4, uznává členský stát každou licenci vydanou v souladu s požadavky přílohy 1 Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví, pokud nositel splňuje zvláštní požadavky za účelem ověření podle přílohy této směrnice.
Článek 5
Členské státy zajistí dostupnost veřejných a soukromých výcvikových zařízení, jakož i zkoušek za účelem získání licence pro státní příslušníky jiných členských států na stejném základě jako pro vlastní státní příslušníky.
Článek 6
Pokud členský stát vydá za účelem rovnocennosti licenci na základě licence vydané třetí zemí včetně k ní náležejících výsad a potvrzení, je to v licenci zaznamenáno. Ostatní členské státy nejsou povinny takovou licenci uznat.
Článek 7
1. Členské státy po konzultaci s Komisí uvedou do 1. června 1992 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Členské státy si vzájemně pomáhají při uplatňování této směrnice a v případě potřeby si vyměňují informace o licencích uznaných na základě rovnocennosti.
5. Důvěrné informace získané podle této směrnice jsou chráněny profesním tajemstvím.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 16. prosince 1991.