RÅDETS DIREKTIV 98/49/EF af 29. juni 1998 om beskyttelse af supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 51 og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) En af de fundamentale rettigheder i Fællesskabet er retten til fri bevægelighed for personer; i traktaten hedder det, at Rådet med enstemmighed skal vedtage de foranstaltninger vedrørende social tryghed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed;
(2) arbejdstagerne er socialt sikret gennem lovpligtige socialsikringsordninger kombineret med supplerende socialsikringsordninger;
(3) de retsforskrifter, Rådet allerede har vedtaget med henblik på at beskytte arbejdstagernes og deres familiemedlemmers sociale sikringsrettigheder, når de flytter inden for Fællesskabet, særlig Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (4) og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (5), angår udelukkende lovpligtige pensionsordninger; koordineringsordningen i disse forordninger omfatter ikke supplerende pensionsordninger, med undtagelse af de ordninger, der er omfattet af udtrykket »lovgivning« som defineret i forordning (EØF) nr. 1408/71, artikel 1, litra j), første afsnit, eller i forbindelse med hvilke en medlemsstat fremsætter en erklæring i henhold til denne artikel;
(4) Rådet har vide skønsbeføjelser med hensyn til valg af de mest hensigtsmæssige foranstaltninger for at nå målet i traktatens artikel 51; koordineringsordningen, der er omhandlet i forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, navnlig bestemmelserne om sammenlægning, er ikke relevant for supplerende pensionsordninger, med undtagelse af de ordninger, der er omfattet af udtrykket »lovgivning« som defineret i forordning (EØF) nr. 1408/71, artikel 1, litra j), første afsnit eller i forbindelse med hvilke en medlemsstat fremsætter en erklæring i henhold til denne artikel, og disse ordninger bør derfor omfattes af særlige foranstaltninger, hvoraf dette direktiv er det første, for at tage hensyn til deres særlige beskaffenhed og kendetegn og til deres forskelligartethed i og mellem medlemsstaterne;
(5) pensioner og ydelser bør ikke omfattes af både dette direktiv og forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, og derfor kan supplerende pensionsordninger, som falder inden for de to nævnte forordningers anvendelsesområde, fordi en medlemsstat har fremsat en erklæring herom i henhold til artikel 1, litra j), i forordning (EØF) nr. 1408/71, ikke være omfattet af nærværende direktiv;
(6) i henstilling 92/442/EØF af 27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse (6) henstiller Rådet til medlemsstaterne, at de »om nødvendigt fremmer tilpasningen af betingelserne for at opnå pensionsrettigheder, navnlig ret til supplerende pension, for at undgå, at lønmodtagernes mobilitet hæmmes«;
(7) der kan bidrages til denne målsætning ved at sikre arbejdstagere, der flytter, eller hvis arbejdssted flytter fra én medlemsstat til en anden, samme behandling med hensyn til beskyttelse af deres supplerende pensionsrettigheder som arbejdstagere, der forbliver, eller hvis arbejdssted ændres, men forbliver inden for samme medlemsstat;
(8) arbejdskraftens frie bevægelighed, som er en af de grundlæggende traktatfæstede rettigheder, er ikke begrænset til lønmodtagere, men omfatter også selvstændige erhvervsdrivende;
(9) traktaten indeholder ikke anden hjemmel for vedtagelse af passende foranstaltninger med hensyn til social sikring af selvstændige erhvervsdrivende end artikel 235;
(10) for at arbejdstagere og andre pensionsberettigede kan udnytte retten til fri bevægelighed effektivt, bør de have visse garantier for ligebehandling med hensyn til bevarelse af de pensionsrettigheder, de har optjent under supplerende pensionsordninger;
(11) alle restriktioner for betalinger og kapitalbevægelser er forbudt i henhold til traktatens artikel 73 B, og medlemsstaterne bør derfor træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre udbetaling i alle medlemsstater af ydelser fra supplerende pensionsordninger til nuværende og tidligere medlemmer samt til andre ydelsesberettigede i henhold til sådanne ordninger;
(12) for at gøre det lettere at udøve retten til fri bevægelighed bør medlemsstaternes bestemmelser om fornødent tilpasses, således at det bliver muligt at fortsætte indbetalingen af bidrag til en supplerende pensionsordning, der er oprettet i en medlemsstat, af eller på vegne af arbejdstagere, som er udstationeret i en anden medlemsstat i overensstemmelse med afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71;
(13) i denne henseende kræver traktaten ikke alene ophør af enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet mellem medlemsstaternes arbejdstagere, men også ophævelse af nationale bestemmelser, som kan have til følge, at de pågældende finder det mindre attraktivt eller helt forhindres i at gøre brug af de grundlæggende rettigheder, der ifølge flere på hinanden følgende domme afsagt af Domstolen for De Europæiske Fællesskaber er garanteret ved traktaten;
(14) arbejdsgivere, bestyrelser eller andre, der administrerer supplerende pensionsordninger, skal i tilstrækkeligt omfang give arbejdstagere, der benytter sig af retten til fri bevægelighed, informationer, navnlig om deres valgmuligheder;
(15) dette direktiv berører ikke retstilstanden i medlemsstaterne for så vidt angår kollektive kampskridt;
(16) i betragtning af de store forskelle mellem eksisterende supplerende sociale sikringsordninger bør Fællesskabet kun fastlægge de generelle målsætninger, og et direktiv er derfor det mest hensigtsmæssigt, juridiske instrument;
(17) i overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, kan målene for dette direktiv ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne alene, men derimod bedre på fællesskabsplan; direktivet går ikke videre, end hvad der er nødvendigt -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv har til formål at beskytte de rettigheder, som tilkommer medlemmer af en supplerende pensionsordning, der flytter fra én medlemsstat til en anden, og dermed bidrage til at fjerne hindringerne for den frie bevægelighed for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende inden for Fællesskabet. Beskyttelsen vedrører pensionsrettigheder i henhold til såvel frivillige som obligatoriske supplerende pensionsordninger, bortset fra ordninger, der er omfattet af forordning (EØF) nr. 1408/71.
Artikel 2
Dette direktiv omfatter alle medlemmer af en supplerende pensionsordning samt andre ydelsesberettigede under sådanne ordninger, som derigennem har erhvervet eller erhverver rettigheder i en eller flere medlemsstater.
KAPITEL II
DEFINITIONER
Artikel 3
I dette direktiv forstås ved:
a) »supplerende pension«: alderspensioner og invalide- og efterladtepensioner, som supplerer eller erstatter ydelser, der udbetales i de nævnte kategorier under lovpligtige sociale sikringsordninger, hvis disse pensioner udbetales i henhold til reglerne for en supplerende pensionsordning, der er oprettet i overensstemmelse med national lovgivning og praksis
b) »supplerende pensionsordning«: enhver erhvervstilknyttet pensionsordning, der er oprettet i overensstemmelse med national lovgivning og praksis, som f.eks. en gruppeforsikringsaftale, en branche- eller sektorspecifik ordning med finansiering ved udbetaling, en funderet ordning eller pensionstilsagn understøttet af virksomhedshenlæggelser eller enhver kollektiv eller tilsvarende ordning, der har til formål at sikre arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende en supplerende pension
c) »pensionsrettigheder«: enhver form for ydelse, som medlemmer af ordningen samt andre ydelsesberettigede er berettiget til i henhold til bestemmelserne i en supplerende pensionsordning og, hvor det er relevant, i henhold til national lovgivning
d) »optjente pensionsrettigheder«: enhver ydelsesberettigelse, som er opnået ved opfyldelse af krav i en given supplerende pensionsordning og, hvor det er relevant, i henhold til national lovgivning
e) »udstationeret arbejdstager«: en person, der er udstationeret for at arbejde i en anden medlemsstat, og som i henhold til afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71 fortsat er omfattet af oprindelsesmedlemsstatens lovgivning; »udstationering« forstås i overensstemmelse hermed
f) »bidrag«: betalinger, der er eller skulle være foretaget til en supplerende pensionsordning.
KAPITEL III
FORANSTALTNINGER TIL BESKYTTELSE AF SUPPLERENDE PENSIONSRETTIGHEDER FOR ARBEJDSTAGERE, DER FLYTTER INDEN FOR FÆLLESSKABET
Artikel 4
Ligebehandling med hensyn til bevarelse af pensionsrettigheder
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at medlemmer af en supplerende pensionsordning, for hvilke der som følge af flytning fra én medlemsstat til en anden ikke længere betales bidrag til denne ordning kan bevare deres optjente pensionsrettigheder i samme udstrækning som andre medlemmer, for hvilke der ikke længere betales bidrag, men som forbliver i den samme medlemsstat. Denne artikel gælder også for andre personer, der er ydelsesberettigede i henhold til reglerne for den pågældende supplerende pensionsordning.
Artikel 5
Grænseoverskridende betalinger
Medlemsstaterne sikrer, at medlemmer af en supplerende pensionsordning samt andre personer, der er ydelsesberettigede i henhold til en sådan ordning, med fradrag af eventuelle skatter og transaktionsomkostninger får udbetalt alle de ydelser, de har krav på under en sådan ordning, i andre medlemsstater.
Artikel 6
Bidrag til supplerende pensionsordninger fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager
1. Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger, der er nødvendige for at skabe mulighed for fortsat indbetaling af bidrag til en supplerende pensionsordning i en medlemsstat fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager, der under udstationeringen i en anden medlemsstat er medlem af en sådan ordning.
2. Når der i medfør af stk. 1 under udstationeringen fortsat betales bidrag til en supplerende pensionsordning i oprindelsesmedlemsstaten, skal den udstationerede arbejdstager og, hvor det er relevant, dennes arbejdsgiver, være undtaget fra enhver forpligtelse til at betale bidrag til en supplerende pensionsordning i en anden medlemsstat.
Artikel 7
Information af medlemmerne af ordningen
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med henblik på at sikre, at arbejdsgivere, bestyrelser eller andre, der administrerer supplerende pensionsordninger, i tilstrækkeligt omfang oplyser medlemmerne om deres pensionsrettigheder og muligheder, når de flytter til en anden medlemsstat. Disse oplysninger skal mindst svare til de oplysninger, der gives de medlemmer af ordningen, for hvilke der ikke længere betales bidrag, men som forbliver i den samme medlemsstat.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 8
Medlemsstaterne kan beslutte, at bestemmelserne i artikel 6 kun skal gælde for udstationeringer, der påbegyndes på eller efter den 25. juli 2001.
Artikel 9
Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for, at enhver, der anser sine rettigheder for krænket som følge af manglende overholdelse af kravene i dette direktiv, kan gøre disse rettigheder gældende for en retslig instans efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 36 måneder efter dets ikrafttræden, eller de sikrer, at arbejdsmarkedets parter senest denne dato indfører de krævede bestemmelser ved aftale. Medlemsstaterne tager de nødvendige skridt for at sikre, at de til enhver tid kan garantere de af dette direktiv krævede resultater. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om, hvilke nationale myndigheder der kan kontaktes i forbindelse med direktivets anvendelse.
2. Senest den 25. januar 2002 meddeler medlemsstaterne Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
3. Senest seks år efter dette direktivs ikrafttræden forelægger Kommissionen på grundlag af medlemsstaternes oplysninger en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
Rapporten skal omhandle anvendelsen af direktivet og om nødvendigt indeholde forslag til eventuelt nødvendige ændringer.
Artikel 11
Direktivet træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 12
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 29. juni 1998.
Směrnice Rady 98/49/ES
ze dne 29. června 1998
o ochraně nároků zaměstnanců a samostatně výdělečně činných osob, kteří se pohybují ve Společenství, na penzijní připojištění
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 51 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že jednou ze základních svobod Společenství je volný pohyb osob; že Smlouva stanoví, že Rada jednomyslně přijme v oblasti sociálního zabezpečení opatření, která jsou nezbytná k zajištění volného pohybu pracovníků;
(2) vzhledem k tomu, že sociální ochrana pracovníků je zajištěna zákonnými systémy sociálního zabezpečení doplněnými doplňkovými systémy sociálního zabezpečení;
(3) vzhledem k tomu, že právní předpisy, které Rada již přijala na ochranu nároků na sociální zabezpečení pracovníků a jejich rodinných příslušníků pohybujících se ve Společenství, totiž nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství [4] a nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství [5], se týkají pouze zákonných systémů důchodového zabezpečení; že systém koordinace stanovený ve zmíněných nařízeních se nevztahuje na systémy penzijního připojištění s výjimkou těch, které spadají pod pojem "právní předpisy" vymezený v čl. 1 písm. j) prvním pododstavci nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 nebo které jsou předmětem prohlášení členského státu podle zmíněného článku;
(4) vzhledem k tomu, že Rada má rozsáhlou pravomoc uvážení, pokud jde o výběr nejvhodnějších opatření pro dosažení cíle článku 51 Smlouvy; že systém koordinace stanovený nařízením (EHS) č. 1408/71 a nařízením (EHS) č. 574/72, zejména pravidla pro sčítání, není přizpůsoben pro systémy penzijního připojištění, s výjimkou systémů, na které se vztahuje pojem "právní předpisy" vymezený v čl. 1 písm. j) prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 1408/71 nebo které jsou předmětem prohlášení členského státu podle zmíněného článku, a proto by pro ně měla platit zvláštní opatření, prvním z nichž je tato směrnice, aby se přihlédlo k jejich zvláštní povaze a k rozdílnosti těchto systémů uvnitř jednotlivých členských států a mezi nimi;
(5) vzhledem k tomu, že na žádný důchod nebo dávku by se neměla vztahovat tato směrnice a zároveň nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72, a proto žádný systém penzijního připojištění, na který se vztahují zmíněná nařízení na základě prohlášení členského státu podle čl. 1 písm. j) nařízení (EHS) č. 1408/71, nemůže být upraven touto směrnicí;
(6) vzhledem k tomu, že v doporučení 92/442/EHS ze dne 27. července 1992 o konvergenci cílů a politik v oblasti sociální ochrany [6] doporučila Rada členským státům "je-li to nezbytné, podporovat změny podmínek upravujících získání nároku na starobní důchod, zejména na penzijní připojištění s cílem odstranit překážky mobility zaměstnaných pracovníků";
(7) vzhledem k tomu, že k tomuto cíli lze přispět, pokud se pracovníkům, kteří se pohybují z jednoho členského státu do druhého nebo jejichž místo výkonu práce je přeloženo do jiného členského státu, zajistí stejné zacházení při ochraně jejich nároků na penzijní připojištění jako těm pracovníkům, kteří zůstávají ve stejném členském státě nebo jejichž místo výkonu práce se mění ve stejném členském státě;
(8) vzhledem k tomu, že volný pohyb osob, který je jedním ze základních práv vyjádřených ve Smlouvě, se neomezuje na zaměstnané osoby, ale vztahuje se rovněž na samostatně výdělečně činné osoby;
(9) vzhledem k tomu, že Smlouva kromě článku 235 nestanoví jiné pravomoci k přijetí vhodných opatření v oblasti sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby;
(10) vzhledem k tomu, že má-li být umožněn účinný výkon práva volného pohybu, měli by mít pracovníci a jiné oprávněné osoby určité záruky rovného zacházení, pokud jde o zachování jejich nároků na důchod nabytých v souvislosti se systémy penzijního připojištění;
(11) vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout nezbytná opatření, aby zajistily na základě systému penzijního připojištění platby dávek současným a bývalým účastníkům, jakož i dalším osobám oprávněným z těchto systémů ve všech členských státech, s ohledem na to, že jsou podle článku 73b Smlouvy zakázána veškerá omezení volného pohybu kapitálu a plateb;
(12) vzhledem k tomu, že pro usnadnění výkonu práva volného pohybu musí být vnitrostátní právní předpisy, je-li to nezbytné, přizpůsobeny, aby bylo možné dále platit příspěvky do schváleného systému penzijního připojištění zřízeného v jednom členském státě pracovníky, kteří jsou v souladu s hlavou II nařízení (EHS) č. 1408/71 vysláni do jiného členského státu, nebo jejich jménem;
(13) vzhledem k tomu, že Smlouva nevyžaduje pouze zrušení veškeré diskriminace založené na státní příslušnosti mezi pracovníky členských států, ale rovněž odstranění všech vnitrostátních opatření, která by mohla pracovníkům bránit ve výkonu základních svobod zaručených Smlouvou a vyložených Evropským soudním dvorem v následných rozsudcích nebo tento výkon pro ně učinit méně přitažlivý;
(14) vzhledem k tomu, že pracovníky, kteří vykonávají své právo volného pohybu, by zaměstnavatelé, správci nebo jiné osoby odpovědné za správu systémů penzijního připojištění měli odpovídajícím způsobem informovat o možnostech a výběru, které jsou jim nabízeny;
(15) vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států týkající se kolektivních opatření na obranu profesních zájmů;
(16) vzhledem k tomu, že z důvodu různorodosti doplňkových systémů sociálního zabezpečení by se Společenství mělo omezit pouze na stanovení obecného rámce pro cíle, kterých má být dosaženo, a že vhodným právním nástrojem je proto směrnice;
(17) vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality vymezenými v článku 3b Smlouvy nemůže být cílů této směrnice dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů rozsahu či účinků navrhované činnosti, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství; že tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
ÚČEL A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Účelem této směrnice je chránit nároky účastníků systémů penzijního připojištění, kteří se pohybují z jednoho členského státu do druhého, a přispět tak k odstranění překážek volného pohybu zaměstnaných osob a osob samostatně výdělečně činných ve Společenství. Tato ochrana se týká nároku na důchod na základě dobrovolných i povinných systémů penzijního připojištění, s výjimkou systémů upravených nařízením (EHS) č. 1408/71.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na účastníky systému penzijního připojištění a na jiné osoby oprávněné z tohoto systému, kteří nabyli nebo nabývají nárok v jednom nebo v několika členských státech.
KAPITOLA II
DEFINICE
Článek 3
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "penzijním připojištěním" starobní důchod a invalidní a pozůstalostní důchod, pokud je upravují předpisy o systémech penzijního připojištění zřízených podle vnitrostátních právních předpisů a zvyklostí, které mají doplňovat nebo nahrazovat dávky poskytované zákonnými systémy sociálního zabezpečení pro stejné pojistné události;
b) "systémem penzijního připojištění" jakýkoli profesní systém zřízený podle vnitrostátních právních předpisů a zvyklostí, jako jsou smlouva o skupinovém pojištění nebo soustava přerozdělování pojistného uzavřená v jednom nebo několika odvětvích nebo oblastech podnikání, systém průběžného financování, fondový systém nebo přislíbený důchod zaručený rezervami podniků na důchodové zabezpečení nebo jakákoli společná nebo srovnatelná úprava, která má poskytovat doplňkové platby zaměstnancům nebo osobám samostatně výdělečně činným;
c) "nároky na důchod" jakékoli dávky, na které má účastník nebo jiná oprávněná osoba nárok na základě pravidel systému penzijního připojištění a případných vnitrostátních právních předpisů;
d) "nabytými nároky na důchod" jakékoli nároky na dávky, které vzniknou po splnění podmínek podle pravidel systému penzijního připojištění a případných vnitrostátních předpisů;
e) "vyslaným pracovníkem" pracovník vyslaný, aby pracoval v jiném členském státě, který podle kapitoly II nařízení (EHS) č. 1408/71 nadále podléhá právním předpisům členského státu původu; "vyslání" je vykládáno obdobně;
f) "příspěvkem" jakékoli platby, které byly uskutečněny nebo které se považují za uskutečněné do systému penzijního připojištění.
KAPITOLA III
OPATŘENÍ NA OCHRANU NÁROKU NA PENZIJNÍ PŘIPOJIŠTĚNÍ PRACOVNÍKŮ, KTEŘÍ SE POHYBUJÍ VE SPOLEČENSTVÍ
Článek 4
Rovné zacházení při zachování nároků na důchod
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily zachování nabytých nároků na důchod pro účastníky systému penzijního připojištění, za které v důsledku jejich pohybu z jednoho členského státu do druhého již nejsou hrazeny příspěvky do tohoto systému, a to ve stejném rozsahu jako pro účastníky, za které již nejsou hrazeny příspěvky, ale kteří zůstávají ve stejném členském státě. Tento článek se rovněž použije na ostatní osoby oprávněné na základě dotčeného systému penzijního připojištění.
Článek 5
Přeshraniční platby
Členské státy zajistí, že systémy penzijního připojištění v ostatních členských státech hradí účastníkům systému penzijního připojištění a ostatním oprávněným osobám veškeré dávky splatné podle těchto systémů po odpočtu daní a poplatků za zpracování, které se uplatňují.
Článek 6
Příspěvky do systému penzijního připojištění hrazené vyslanými pracovníky nebo jejich jménem
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby příspěvky do systému penzijního připojištění zřízeného v některém členském státě mohly být i nadále hrazeny vyslanými pracovníky, kteří se účastní tohoto systému, nebo jejich jménem po dobu jejich vyslání do jiného členského státu.
2. Jsou-li podle odstavce l nadále hrazeny příspěvky do systému penzijního připojištění zřízeného v některém členském státě, je vyslaný pracovník a případně jeho zaměstnavatel osvobozen od povinnosti hradit příspěvky do systému penzijního připojištění v jiném členském státě.
Článek 7
Informování účastníků
Členské státy přijmou opatření, aby zajistily, že zaměstnavatelé, správci nebo jiné osoby příslušné pro správu systému penzijního připojištění informují účastníky odpovídajícím způsobem o jejich nárocích na dávky a na možnosti volby, které jim nabízejí právní systémy, pokud se vydají do jiného členského státu. Poskytované informace odpovídají alespoň informacím poskytovaným účastníkům, za něž tyto příspěvky již nejsou hrazeny, kteří však zůstávají v témž členském státě.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Členské státy mohou stanovit, že se článek 6 vztahuje pouze na vyslání, ke kterým dojde po 25. červenci 2001.
Článek 9
Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření, aby umožnily každému, kdo se cítí poškozen neuplatněním této směrnice, dožadovat se svých nároků soudní cestou, poté co se případně obrátí na jiné příslušné orgány.
Článek 10
l. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 36 měsíců od jejího vstupu v platnost nebo dbají, aby sociální partneři nejpozději k uvedenému dni zavedli požadovaná ustanovení dohodou. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zaručily v jakémkoli okamžiku výsledky požadované touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Oznámí Komisi názvy vnitrostátních orgánů, které jsou příslušné pro provádění této směrnice.
2. Nejpozději 25. ledna 2002 sdělí členské státy Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Na základě informací poskytnutých členskými státy předloží Komise zprávu Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru do šesti let od vstupu této směrnice v platnost.
Tato zpráva se týká uplatňování této směrnice a případně navrhne jakékoli změny, které se ukáží jako nezbytné.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 29. června 1998.