RAADETS DIREKTIV 93/76/EOEF af 13. september 1993 om begraensning af kuldioxidemissionerne gennem en forbedring af energieffektiviteten (SAVE)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 103 S og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Raadet satte sig ved resolution af 16. september 1986 nye energipolitiske maal for Faellesskabet frem til 1995 samt et maal om konvergens mellem medlemsstaternes politik (4);
Raadet (miljoe og energi) udtalte paa samlingen den 29. oktober 1990, at Faellesskabet og medlemsstaterne, under den antagelse, at andre foerende lande paatog sig tilsvarende forpligtelser, og idet de anerkendte de maal for stabilisering eller reduktion af emissionerne inden bestemte tidspunkter, som en raekke medlemsstater havde opstillet, var villige til at ivaerksaette foranstaltninger med henblik paa at opnaa en stabilisering af de samlede kuldioxid (CO2)-emissioner paa 1990-niveau i aar 2000 i Faellesskabet som helhed; medlemsstater, der som udgangspunkt har et relativt lavt energiforbrug og derfor lave emissioner maalt pr. indbygger eller paa et andet relevant grundlag, er berettigede til at have maal og/eller strategier for deres CO2-emissioner svarende til deres oekonomiske og sociale udvikling, samtidig med at energieffektiviteten i forbindelse med deres oekonomiske aktiviteter forbedres;
ved beslutning 91/565/EOEF vedtog Raadet SAVE-programmet, der tager sigte paa at forbedre energieffektiviteten i Faellesskabet (5);
som fastsat i Traktatens artikel 130 R har Faellesskabets virke paa miljoeomraadet bl.a. til formaal at sikre en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne; blandt disse ressourcer udgoer olieprodukter, naturgas og fast braendsel de vaesentligste energikilder, men ogsaa de vigtigste kilder til CO2emissionen;
eftersom Traktaten ikke indeholder anden hjemmel end artikel 235 med hensyn til de energirelaterede aspekter af de i dette direktiv omhandlede programmer, boer der ogsaa henvises til denne artikel;
bolig- og servicesektoren tegner sig for naesten 40 % af det endelige energiforbrug i Faellesskabet og er fortsat voksende, en udvikling, som vil oege disse sektorers enmergiforbrug og dermed ogsaa deres CO2-emission;
det er formaalet med direktivet at bevare miljoeets kvalitet og at sikre en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne, hvilket er omraader, hvor Faellesskabet ikke har enekompetence;
det er noedvendigt at goere en kollektiv indsats fra alle medlemsstaters side, herunder foranstaltninger paa EF-niveau for at begraense kuldioxidemission og fremme rationel energiudnyttelse;
foranstaltningerne skal fastsaettes af medlemsstaterne i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet paa grundlag af potentielle forbedringer af energieffektivitet, omkostningseffektivitet, teknisk gennemfoerlighed og miljoevirkning;
gennem objektiv information om bygningers energiegenskaber vil en energiattest bidrage til at forbedre gennemsigtigheden paa ejendomsmarkedet og tilskynde til investeringer i energispareforanstaltninger;
en fakturering af beboernes udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand, der i et passende omfang, sker paa grundlag af det faktiske forbrug, vil bidrage til energibesparelser i boligsektoren; det er oenskeligt, at beboerne i saadanne bygninger er i stand til selv at regulere deres varme-, kulde- og varmtvandsforbrug; de af Raadet vedtagne henstillinger og resolutioner (6) er for saa vidt angaar fakturering af udgifter til opvarmning og varmt brugsvand kun gennemfoert i to medlemsstater; en betydelig del af udgifterne til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand afregnes fortsat paa et andet grundlag end energiforbruget;
i den offentlige sektor boer gennemfoerelsen af investeringer i energibesparende foranstaltninger fremmes ved nye finansieringsmekanismer; med henblik herpaa boer medlemsstaterne tillade anvendelsen af tredjepartsfinansiering og fuldt ud udnytte de muligheder, der ligger heri;
bygninger vil influere paa energiforbruget paa lang sigt; nye bygninger boer derfor forsynes med en effektiv varmeisolering, der er tilpasset de lokale klimaforhold; dette gaelder ogsaa offentlige myndigheders bygninger, hvor de offentlige myndigheder boer vise et eksempel ved at tage miljoe- og energihensyn;
regelmaessig vedligeholdelse af fyr bidrager til opretholdelse af en korrekt justering i overensstemmelse med produktspecifikationen og dermed ogsaa til en miljoemaessigt og energimaessigt optimal ydeevne;
industrien er generelt villig til at udnytte energien mere effektivt for at naa sine egne oekonomiske maalsaetninger; energisyn navnlig i virksomheder med hoejt energiforbrug boer fremmes for at muliggoere betydelige forbedringer af energieffektiviteten inden for denne sektor;
en forbedring af energieffektiviteten i alle omraader af Faellesskabet vil styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet, som omhandlet i Traktatens artikel 130 A -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv tager sigte paa medlemsstaternes gennemfoerelse af maalsaetningen om begraensning af kuldioxidemissionen gennem en forbedring af energieffektiviteten isaer ved hjaelp af udarbejdelse og ivaerksaettelse af programmer paa foelgende omraader:
- energiattest for bygninger
- fakturering af udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand paa grundlag af det faktiske forbrug
- tredjepartsfinansiering af investeringer i energibesparende foranstaltninger i den offentlige sektor
- varmeisolering af nye bygninger
- regelmaessigt eftersyn af fyr
- energisyn af virksomheder med hoejt energiforbrug.
Programmerne kan omfatte love, administrative bestemmelser, oekonomiske og administrative instrumenter, oplysning, undervisning og frivillige aftaler, hvis virkning kan vurderes objektivt.
Artikel 2
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for udstedelse af energiattester for bygninger. En energiattest for bygninger, som indeholder en beskrivelse af deres energiegenskaber skal tjene som oplysning for potentielle brugere om bygningens energieffektivitet.
Attesten kan eventuelt ogsaa indeholde loesningsforslag til forbedring af energiegenskaberne.
Artikel 3
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for fakturering af udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand, som i et passende omfang beregnes paa grundlag af det faktiske forbrug. Disse programmer skal goere det muligt at fordele udgifterne hertil mellem brugerne af en ejendom eller del af en ejendom under hensyntagen til hver enkelt beboers forbrug af varme, kulde og varmt brugsvand. De paagaeldende ejendomme eller dele af ejendomme er ejendomme, som er forsynet med et kollektivt anlaeg til opvarmning, luftkonditionering eller levering af varmt brugsvand. Beboerne af saadanne ejendomme skal selv kunne regulere deres varme-, kulde- og varmtvandsforbrug.
Artikel 4
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for at muliggoere tredjepartsfinansiering af investeringer i energieffektiviseringsforanstaltninger i den offentlige sektor.
I dette direktiv forstaas ved tredjepartsfinansiering den samlede levering af tjenesteydelser i form af syn, installation, drift, vedligeholdelse og finansiering af en energieffektiviserende investering, idet tilbagebetalingen af udgifterne til disse tjenestydelser helt eller delvis afhaenger af de opnaaede energibesparelser.
Artikel 5
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer med henblik paa, at nye bygninger varmeisoleres effektivt paa lang sigt efter normer, som fastsaettes af medlemsstaterne under hensyn til de klimatiske betingelser eller zoner og bygningens anvendelsesformaal.
Artikel 6
Medlemsstaterne udarbejder og ivaerksaetter programmer for regelmaessigt eftersyn af varmeanlaeg med en nominel nytteeffekt paa over 15 kilowatt for at forbedre driftsbetingelserne med hensyn til energiforbrug og begraense kuldioxidemissionen.
Artikel 7
Medlemsstaterne udarbejder og ivaerksaetter programmer med henblik paa at fremme regelmaessig gennemfoerelse af energisyn af industrivirksomheder med hoejt energiforbrug for at forbedre deres energieffektivitet og begraense kuldioxidemissionen, og de kan traeffe tilsvarende foranstaltninger for andre virksomheder med hoejt energiforbrug.
Artikel 8
Medlemsstaterne fastlaegger omfanget af de programmer, der er naevnt i artikel 1 til 7, paa grundlag af potentielle forbedringer med hensyn til energieffektivitetet, omkostningseffektivitet, teknisk gennemfoerlighed og miljoevirkning.
Artikel 9
Medlemsstaterne aflaegger hvert andet aar beretning til Kommissionen om resultaterne af gennemfoerelsen af de programmer, der er omhandlet i dette direktiv. I den forbindelse underretter de Kommissionen om de valg, de har truffet i deres pakke af foranstaltninger. Paa forlangende begrunder de endvidere over for Kommissionen under hensyn til artikel 8 det valg, de har truffet, hvad angaar programmernes indhold.
Ved gennemgangen af medlemsstaternes beretninger bistaas Kommissionen af det raadgivende udvalg, der er omhandlet i beslutning 91/565/EOEF, i overensstemmelse med fremgangsmaaden i artikel 6 i naevnte beslutning.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love, administrative bestemmelser og/eller andre foranstaltninger som naevnt i artikel 1 i kraft for at efterkomme dette direktiv snarest muligt og senest den 31. december 1994. Medlemsstaterne traeffer alle noedvendige foranstaltninger for at kunne opfylde maalene i dette direktiv.
Saafremt medlemsstaterne med henblik herpaa vedtager love eller administrative bestemmelser, skal disse indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne. Dette gaelder tilsvarende, hvis programmerne gennemfoeres i en anden form.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de nationale retsforskrifter og/eller andre foranstaltninger som naevnt i artikel 1, som de vedtager paa dt omraader, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 11
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. september 1993.
Směrnice Rady 93/76/EHS
ze dne 13. září 1993
o omezování emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zvyšování energetické účinnosti (SAVE)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 130s a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesením ze dne 16. září 1986 [4] Rada stanovila nové cíle energetické politiky Společenství na rok 1995 a konvergenci politik členských států;
vzhledem k tomu, že Rada ve složení pro životní prostředí a energetiku se na zasedání dne 29. října 1990 usnesla na tom, že Společenství a členské státy, za předpokladu, že ostatní vedoucí státy přijmou obdobné závazky, a při uznání cílů stanovených řadou členských států zaměřených na stabilizaci a snížení emisí v určitých lhůtách, jsou připraveny přijmout opatření k dosažení stabilizace celkových emisí oxidu uhličitého do roku 2000 na úroveň v roce 1990 ve Společenství jako celku a že členské státy, které vycházejí z poměrně nízké úrovně spotřeby energie, a tím i z nízké úrovně emisí měřených na obyvatele nebo na základě jiného vhodného podkladu, jsou oprávněny sledovat cíle nebo strategie ohledně emisí oxidu uhličitého, jež odpovídají jejich hospodářskému a sociálnímu rozvoji, a přitom usilovat o účinnější využívání energie při výkonu svých hospodářských činností;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/565/EHS [5] přijala Rada program SAVE, zaměřený na podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy je cílem Společenství v oblasti životního prostředí zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů; že tyto přírodní zdroje zahrnují ropné produkty, zemní plyn a pevná paliva, které jsou základními zdroji energie, ale také hlavními zdroji emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že Smlouva neobsahuje zvláštní pravomoci pro vydávání právních předpisů o energetických stránkách programů stanovených v této směrnici, a proto je třeba použít článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že sektor domácností a služeb, jehož hlavní část tvoří domácnosti, představuje více než 40 % konečné spotřeby energie ve Společenství a dále roste, což je spojeno se zvýšením jeho spotřeby energie, a tudíž i zvýšením jeho emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je zachování kvality životního prostředí a zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů, což nespadá do výlučné pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že k omezení emisí oxidu uhličitého a k podpoře racionálního využívání energie je nutné kolektivní úsilí všech členských států, jakož i opatření na úrovni Společenství;
vhledem k tomu, že opatření musí přijmout členské státy, podle zásady subsidiarity, na základě potenciálních zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že energetická certifikace, tím že poskytuje objektivní informace o energetické účinnosti budov, přispěje ke zlepšení přehlednosti trhu s nemovitostmi a povzbudí investice do opatření na úsporu energie;
vzhledem k tomu, že účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu uživatelům budov úměrně ke skutečné spotřebě by mohlo přispět k úsporám energie v sektoru domácností; že by uživatelům mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené a teplé vody; že doporučení a usnesení o účtování nákladů na vytápění a teplou vodu přijatá Radou [6] byla provedena pouze ve dvou členských státech; že značná část nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu je doposud účtována na základě jiných faktorů, než je spotřeba energie;
vzhledem k tomu, že povzbuzování investic do opatření na úsporu energie ve veřejném sektoru vyžaduje nové metody finanční podpory; že by členské státy proto měly umožňovat a plně využívat nabízené možnosti financování třetími osobami;
vzhledem k tomu, že budovy budou mít vliv na dlouhodobou spotřebu energie; že nové budovy by proto měly být vybaveny účinnou tepelnou izolací na základě místních klimatických podmínek; že toto se vztahuje i na budovy orgánů veřejné moci a budovy často navštěvované veřejností, které by měly být příkladem zohlednění environmentálních a energetických hledisek;
vzhledem k tomu, že pravidelná údržba ohřívačů vody a klimatizačních systémů přispívá k udržování jejich správné činnosti v souladu s technickými vlastnostmi výrobku, a tím i k optimálnímu výkonu z hlediska environmentálního a energetického;
vzhledem k tom, že průmysl je všeobecně ochoten využívat energii účinněji s ohledem na své vlastní hospodářské cíle; že zejména v podnicích s vysokou spotřebou energie by měl být podporován energetický audit, aby se v tomto sektoru dosáhlo podstatnějšího zlepšení energetické účinnosti;
vzhledem k tomu, že zlepšení energetické účinnosti ve všech regionech Společenství upevní hospodářskou a sociální soudržnost ve Společenství podle článku 130a Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je, aby členské státy dosáhly cíle v oblasti omezení emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zlepšení energetické účinnosti, zejména vypracováním a prováděním programů v oblastech:
- energetické certifikace budov,
- účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu na základě skutečné spotřeby,
- financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami,
- tepelné izolace nových budov,
- pravidelných inspekcí ohřívačů vody,
- energetických auditů v podnicích s vysokou spotřebou energie.
Součástí programů mohou být zákony, nařízení, ekonomické a administrativní nástroje, informace, vzdělávání a dobrovolné dohody, jejichž dopad může být objektivně odhadnut.
Článek 2
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na energetickou certifikaci budov. Energetická certifikace budov, která pozůstává z popisu jejich energetických vlastností, musí poskytovat možným uživatelům informace týkající se energetické účinnosti budovy.
Pokud je to vhodné, může certifikace také obsahovat návrhy na zlepšení těchto energetických vlastností.
Článek 3
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu, vypočítaných v patřičném poměru ke skutečné spotřebě. Tyto programy umožní rozdělení nákladů na tyto služby mezi uživatele části nebo celé budovy na základě určitého množství tepla a studené a teplé vody, spotřebované každým uživatelem. Toto se vztahuje na budovy nebo jejich části, které mají společné vytápění, klimatizaci nebo domácí zařízení na ohřev vody. Uživatelům těchto budov by mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené nebo teplé vody.
Článek 4
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na umožňování financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami.
Pro účely této směrnice se "financováním třetí osobou" rozumí poskytnutí auditních, instalačních, provozních, údržbářských a finančních služeb pro investice do zlepšení energetické účinnosti, přičemž úplná nebo částečná návratnost nákladů na tyto služby závisí na úrovni úspor energie.
Článek 5
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na to, aby nové budovy měly z dlouhodobého hlediska na základě norem platných v členských státech účinnou tepelnou izolaci na základě místních klimatických podmínek a s ohledem na plánované využití budovy.
Článek 6
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na podporu pravidelných inspekcí kotelen s jmenovitým výkonem vyšším než 15 kW s cílem zlepšení provozních podmínek z hlediska spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého.
Článek 7
Členské státy vypracují a budou provádět programy na podporu pravidelných energetických auditů v průmyslových podnicích s vysokou spotřebou energie s cílem zlepšení jejich energetické účinnosti a omezení emisí oxidu uhličitého a mohou přijmout podobná opatření i pro jiné podniky s vysokou spotřebou energie.
Článek 8
Členské státy určí rozsah programů uvedených v článcích 1 až 7 na základě potenciálního zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí.
Článek 9
Členské státy podají Komisi každé dva roky zprávu o výsledcích opatření přijatých za účelem provádění programů uvedených v této směrnici. Přitom informují Komisi o tom, pro které možnosti se ve svém souboru opatření rozhodnou. Kromě toho poskytnou Komisi na její vyžádání odůvodnění obsahu programů s přihlédnutím k článku 8.
Komisi je při posuzování zpráv členských států nápomocen poradní výbor zřízený rozhodnutím 91/565/EHS postupem podle článku 6 uvedeného rozhodnutí.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nebo jiná opatření podle článku 1 nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí co nejdříve, nejpozději do 31. prosince 1994. Členské státy musí učinit všechna nezbytná opatření, aby splnily cíle této směrnice.
Právní a správní předpisy přijaté členskými státy za tímto účelem musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. Toto se obdobně použije také při provádění programů v jiné formě.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů nebo jiných opatření podle článku 1, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 13. září 1993.