RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af maelk og mejeriprodukter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 43,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Ved indfoerelsen i 1984 af tillaegsafgiftsordningen for maelk og mejeriprodukter var der ikke i EF-bestemmelserne forudset nogen tildeling af individuelle referencemaengder til producenter, som ikke i det af medlemsstaten anvendte referenceaar havde leveret eller solgt maelk som foelge af en forpligtelse, de havde indgaaet i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (4);
i de forenede sager C-104/89 og C-37/90, anlagt af fem producenter, doemte Domstolen ved en dom af 19. maj 1992 Faellesskabet til at erstatte de tab, som producenterne havde lidt, for saa vidt de oprindelige EF-bestemmelser om tillaegsafgiften faktisk ikke forudsaa tildeling af en individuel referencemaengde til disse producenter;
ved en meddelelse, der offentliggjordes i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 5. august 1992 (5), forpligtede institutionerne sig til fuldt ud at efterkomme dommen af 19. maj 1992 over for alle potentielt beroerte producenter;
det store antal potentielt berettigede udelukker, at der for hver enkelt kan tages hensyn til de individuelle forhold, og kraever en loesning, som noedvendigvis maa vaere baseret paa en standardiseret fremgangsmaade, og som kun kan udformes som et tilbud fra institutionerne, der kan accepteres som fuld og endelig afgoerelse eller afslaas; de faktorer, paa grundlag af hvilke tilbuddet beregnes, boer fastlaegges;
der maa etableres en direkte forbindelse mellem den faktiske genoptagelse af maelkeproduktionen under fuld overholdelse af de EF-bestemmelser, der har givet mulighed herfor, og forekomsten af et tab, som har bestaaet i ikke at have kunnet genoptage maelkeproduktionen rettidigt paa trods af den paagaeldende vilje hertil; ud fra tilsvarende overvejelser og for at sikre, at producenten ikke har genoptaget sin virksomhed alene med henblik paa at spekulere i den oekonomiske vaerdi, som den tildelte referencemaengde maa formodes at repraesentere, boer baade erstatningen som saadan og erstatningsbeloebets stoerrelse afhaenge af, om bestemte forpligtelser overholdes;
i en dom af 19. maj 1993 i sag C-81/91 erklaerede Domstolen, at de paagaeldende faellesskabsbestemmelser skal fortolkes saaledes, at de - i tilfaelde af delvis overdragelse af en bedrift, hvorved erhververen forpligter sig til at overholde den forpligtelse til ikke-markedsfoering, som overdrageren har paataget sig i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 - tillader, at den specifikke referencemaengde fordeles mellem overdrageren og erhververen i forhold til de overdragne arealers stoerrelse; Domstolen siger i sine praemisser, at overdrageren ikke med rimelighed kan forvente at faa tildelt den samlede specifikke referencemaengde efter at have overdraget en del af sin bedrift;
konsekvensen af ovennaevnte dom maa drages i det foreliggende tilfaelde, og det maa fastsaettes under de forhold, som dommen omhandler, at den aarlige maengde, som skal erstattes over for en producent, der har afstaaet en del af sin bedrift, endvidere nedsaettes i forhold til stoerrelsen af de afstaaede foderafgroedearealer;
med ovennaevnte forbehold boer den maengde, der skal ydes erstatning for, beregnes efter de principper, som er fastlagt i praemisserne i Domstolens dom af 19. maj 1992;
ved deres meddelelse af 5. august 1992 forpligtede institutionerne sig over for de potentielle beroerte til for fremtiden at give afkald paa den femaarige foraeldelsesfrist for soegsmaal, der er fastlagt i artikel 43 i Domstolens statut; i oevrigt kan det i det foreliggende tilfaelde tillades, at den omstaendighed, der ligger til grund for erstatningskravet, foerst anses for ophoert ved maelkeproduktionens genoptagelse; det boer derfor over for alle beroerte personer praeciseres, for hvilken periode erstatningen tilbydes, og under hvilke omstaendigheder foraeldelsesfristen i givet fald igen begynder at loebe; af administrative grunde er det endelig noedvendigt at fastsaette, at producentens erstatningskrav i henhold til denne forordning vil blive afvist, hvis det ikke fremsendes til den kompetente myndighed inden en naermere bestemt frist;
for saa vidt angaar gennemfoerelsen af denne forordning handler medlemsstaternes myndigheder paa Raadets og Kommissionens vegne og for disses regning og i medfoer af et mandat, som udelukkende vedroerer udoevelsen, under overholdelse af denne forordnings bestemmelser, af de administrative opgaver, der er noedvendige for deres gennemfoerelse;
ifoelge Domstolens dom skal erstatningsbeloebet svare til forskellen mellem paa den ene side de indkomster, som de paagaeldende havde kunnet oppebaere ved markedsfoering af maelk, hvis de ikke var blevet udelukket herfra, og paa den anden side de indkomster, som de samtidigt faktisk har haft eller havde kunnet indtjene, hvis de havde gjort sig de noedvendige bestraebelser herpaa; ud fra et oenske om at tilbyde de berettigede en erstatning, hvor der foreligger en oekonomisk begrundelse for samtlige elementer, er beloebene imidlertid blevet fastsat efter en metode, hvis objektivitet alle de beroerte parter kan konstatere; det samlede resultat er desuden blevet gjort mere gunstigt ved, at der ved beregningen af erstatningen pr. 100 kg maelk opereres med to differentieringsfaktorer, paa den ene side det paagaeldende aar, paa den anden side bedriftens stoerrelse;
det antal varianter, der skulle tages i betragtning, for det foerste ved beregningen af indkomsterne ved en maelkeproduktion og for det andet ved fastlaeggelsen af de alternative indkomster, ville i sidste ende foere til en undersoegelse af hver enkelt sag paa grundlag af de individuelle forhold, hvilket der henset til antallet af beroerte producenter ikke er en rimelig mulighed for; det vil derfor kun vaere muligt at foretage en generel ansaettelse af tabet; for at undgaa en undervurdering af tabet er de forskellige faktorer, der indgaar i erstatningsberegningen, imidlertid generelt valgt paa en for de beroerte gunstig maade;
den potentielle indkomst fra markedsfoeringen er saaledes beregnet ud fra daekningsbidraget for driftsformen malkekvaegsproduktion, som paa indtaegtssiden omfatter salg af maelk, foedte kalve i forbindelse med maelkeproduktionen samt restvaerdien af malkekoeer, og som paa udgiftssiden kun har fradrag for de variable omkostninger, der umiddelbart bortfalder ved ophoer med maelkeproduktion, men intet fradrag for de faste omkostninger vedroerende jorden, arbejdskraften og kapitalen; dette raesonnement slaar dog ikke til for saa vidt angaar de finansielle midler, som tilbageholdes med henblik paa at blive geninvesteret i besaetning; der boer derfor tages hensyn til det afkast, som disse midler kan formodes at have givet; at der ikke har vaeret nogen besaetning, har ligeledes haft som konsekvens, at amortiseringsomkostningerne ved besaetningens fornyelse er blevet sparet;
ved beregningen af den alternative indkomst er der bl.a. afstaaet fra at tage hensyn til en alternativ indkomst af den kapital, der er blevet frigjort ved ophoeret med maelkeproduktion, ud fra den tanke at den paagaeldende producent med tiden ville genoptage produktionen, og at mulighederne for at anvende kapitalen paa anden maade derfor var begraensede;
accepterer en producent ikke det tilbud, som en medlemsstats myndighed giver ham i henhold til denne forordning, svarer dette til en afvisning af Faellesskabets tilbud; det soegsmaal, som producenten senere maatte indlede, hoerer derfor under Faellesskabets domsmyndighed -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Der ydes paa de betingelser, der er fastsat i denne forordning, en erstatning til producenter, der har lidt tab, fordi de i det referenceaar, som den paagaeldende medlemsstat valgte ved anvendelsen af tillaegsafgiftsordningen for maelk, ikke har kunnet levere eller saelge maelk eller mejeriprodukter som foelge af en forpligtelse, de havde indgaaet i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77.
Artikel 2
Erstatningskrav godkendes, naar de fremsaettes af en producent, der paa betingelserne i artikel 3a, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 857/54 (6), har faaet tildelt en endelig specifik referencemaengde, det vaere sig pr. 29. marts 1991 i henhold til forordning (EOEF) nr. 764/89 (7) eller pr. 1. juli 1993 i henhold til forordning (EOEF) nr. 1639/91 (8).
Artikel 3
Kravet fremsaettes af den person, der har faaet tildelt referencemaengden, eller af dennes arving(er), uden at dette beroerer anvendelsen af bestemmelsen i medlemsstaternes nationale lovgivning.
Artikel 4
Uanset artikel 2 godkendes kravet ikke, hvis en producent, der har modtaget endelig tildeling af en referencemaengde i henhold til forordning (EOEF) nr. 764/89, enten ikke har overholdt sin forpligtelse til ikke at deltage i noget program for ophoer med maelkeproduktion indtil den 31. marts 1992, eller inden denne dato har solgt eller bortforpagtet hele sin bedrift.
Artikel 5
Krav fra en producent, som tildeles en endelig referencemaengde pr. 1. juli 1993 i henhold til forordning (EOEF) nr. 1639/91, godkendes paa den betingelse, at vedkommende hverken deltager i noget program for ophoer med maelkeproduktion eller saelger eller bortforpagter hele sin bedrift indtil den 1. juli 1994, idet kravet i saa fald fortabes.
Artikel 6
Den i artikel 10 omhandlede myndighed beregner den aarlige maengde, der skal erstattes, paa grundlag af den maengde, der anvendtes ved beregningen af den ydede praemie i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77, med tillaeg af 1 % og fradrag af en procentsats, der er repraesentativ for de i den paagaeldende medlemsstat anvendte nedsaettelser af producenternes referencemaengder, som er fastsat i henhold til artikel 2 og 6 i forordning (EOEF) nr. 857/84.
Hvis producenten afstod en del af sin bedrift, medens den var omfattet af bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1078/77, nedsaettes den i foregaaende stykke naevnte aarlige maengde, der skal erstattes, endvidere i forhold til stoerrelsen af de afstaaede foderafgroedearealer som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1391/78 (9).
Den i foregaaende stykke naevnte nedsaettelse foretages under alle omstaendigheder, uanset om erhververen har faaet tildelt en specifik referencemaengde.
Artikel 7
Hvis en endelig specifik maengde, der er tildelt i henhold til artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 857/84, udgoer mindre end 80 % af den foreloebige specifikke maengde, eller hvis bedriften delvis er solgt eller bortfortpagtet alt efter tilfaeldet inden den 1. april 1992 eller inden den 1. juli 1994, nedsaettes den aarlige maengde, der skal ydes erstatning for, med den maengde, der er tilbagefoert til den nationale reserve.
Artikel 8
1. Erstatningen tilbydes kun for den periode, for hvilken retten til erstatning ikke er foraeldet.
2. Ved bestemmelsen af den periode, for hvilken erstatningen tilbydes, gaelder foelgende regler:
a) datoen for afbrydelsen af den foraeldelsesfrist paa fem aar, der er fastsat i artikel 43 i Domstolens statut, er datoen for kravets fremsaettelse over for en af Faellesskabets institutioner eller, ved soegsmaal anlagt ved Domstolen, datoen for staevningens indfoerelse i dennes register eller senest datoen for den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende nr. C 189 offentliggjorte meddelelse fra institutionerne, dvs. den 5. august 1992
b) datoen for erstatningsperiodens begyndelse ligger fem aar forud for datoen for foraeldelsesfristens afbrydelse, uden at den dog kan ligge forud for den 2. april 1984 eller forud for den dato, paa hvilken forpligtelsen til ikke-markedsfoering eller omstilling ophoerte
c) datoen for erstatningsperiodens ophoer er den 29. marts 1989 for de producenter, der har modtaget en specifik referencemaengde i henhold til forordning (EOEF) nr. 764/89, og den 15. juni 1991 for de producenter, der har modtaget en specifik referencemaengde i henhold til forordning (EOEF) nr. 1639/91.
Artikel 9
Hvis produktionen er blevet genoptaget inden tildelingen af den foreloebige specifikke maengde, nedsaettes den maengde, der skal ydes erstatning for, for den paagaeldende periode med de maengder, der er leveret eller solgt direkte, og som overstiger den referencemaengde, producenten i givet fald raadede over inden ovennaevnte tildeling, bortset fra de maengder, der er naevnt i artikel 3a, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 857/84.
Artikel 10
1. Erstatningskravet skal i hver medlemsstat rettes til den myndighed, som medlemsstaten har udpeget med henblik herpaa, ved hjaelp af en formular udarbejdet af den paagaeldende myndighed efter fremgangsmaaden i artikel 30 i forordning (EOEF) nr. 804/68 (10).
2. Producenten retter kravet til myndigheden. Producentens krav skal vaere myndigheden i haende senest den 30. september 1993, da det ellers afvises.
Den foraeldelsesfrist, der er omhandlet i artikel 43 i Domstolens statut, begynder paa ny at loebe over for alle producenter fra den i foerste afsnit naevnte dato, hvis det i foerste afsnit omhandlede krav ikke er blevet fremsat inden denne dato; dette gaelder dog ikke, hvis foraeldelsesfristen er blevet afbrudt ved en staevning indgivet til Domstolen i overensstemmelse med artikel 43 i Domstolens statut.
Artikel 11
Den myndighed, der er naevnt i artikel 10, kontrollerer, at de af producenten givne oplysninger er korrekte, og beregner erstatningsbeloebet paa grundlag af den maengde og den periode, der skal ydes erstatning for, ved anvendelse af de i bilaget anfoerte beloeb.
Artikel 12
Erstatningsbeloebet forhoejes med morarenter paa 8 % aarligt, indtil det oejeblik, hvor erstatningen udbetales.
Artikel 13
Det samlede erstatningsbeloeb omregnes til national valuta ved hjaelp af den landbrugsomregningskurs, der gaelder paa datoen for denne forordnings ikrafttraedelse.
Artikel 14
Inden for en frist paa hoejst fire maaneder regnet fra kravets modtagelse fremsaetter den i artikel 10 omhandlede myndighed paa Raadets og Kommissionens vegne og for disses regning et tilbud om erstatning til producenten, ledsaget af en kvittering for fuld og endelig afgoerelse.
Hvis producentens ret til en specifik referencemaengde har hjemmel i:
- forordning (EOEF) nr. 764/89, udbetales erstatningen, saa snart kvitteringen, behoerigt godkendt og underskrevet af producenten, er modtaget retur
- forordning (EOEF) nr. 1639/91, udbetales erstatningen, saafremt kvitteringen, behoerigt godkendt og underskrevet af producenten, er modtaget retur, efter den 1. juli 1994, saa myndigheden kan kontrollere, at artikel 5 og 7 er blevet overholdt, medmindre producenten over for myndigheden stiller en sikkerhed paa et beloeb svarende til 115 % af den erstatning, der forinden er beregnet i henhold til naevnte artikler, for at sikre overholdelsen af de i de paagaeldende artikler anfoerte betingelser.
Hvis tilbuddet ikke accepteres inden for en frist paa to maaneder fra dets modtagelse, medfoerer dette, at det ikke laengere er bindende for de beroerte faellesskabsinstitutioner.
En accept af tilbuddet ved returnering til myndigheden inden for ovennaevnte frist af kvitteringen i behoerigt godkendt og underskreven stand indebaerer et afkald paa enhver form for yderligere krav mod faellesskabsinstitutionerne for det tab, der er omhandlet i artikel 1.
Artikel 15
Gennemfoerelsesbestemmelserne til denne forordning, herunder bestemmelserne vedroerende betaling af omkostninger til producenternes befuldmaegtigede, som er afholdt inden den 5. august 1992, vedtages af Kommissionen efter fremgangsmaaden i artikel 30 i forordning (EOEF) nr. 804/68.
Artikel 16
Finansieringen af de betalinger, der foretages i henhold til denne forordning, anses for at vaere en intervention som omhandlet i artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 729/70 (11).
Udgiftsforpligtelsen indgaas under bevillingerne for regnskabsaaret 1993 paa grundlag af meddelelserne fra de enkelte medlemsstater, idet det samlede beloeb skal meddeles Kommissionen senest den 30. september 1993. Betalingerne, som foretages af de udbetalende organer, skal finde sted senest den 15. oktober 1994.
Artikel 17
Denne forordning traeder i kraft paa tredjedagen efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. juli 1993.