RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1798/2003
af 7. oktober 2003
om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift og ophævelse af forordning (EØF) nr. 218/92
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Svig og skatteunddragelse på tværs af grænserne mellem medlemsstaterne fører til budgettab og forvridninger af princippet om skattemæssig retfærdighed og kan bevirke fordrejninger i kapitalbevægelserne og konkurrencevilkårene. Det berører således det indre markeds funktion.
(2)
Bekæmpelsen af svig i forbindelse med merværdiafgift (moms) kræver et nært samarbejde mellem de administrative myndigheder, som i hver medlemsstat har til opgave at gennemføre de bestemmelser, der er fastsat på området.
(3)
Foranstaltninger med henblik på afgiftsharmonisering, som træffes for at fuldføre det indre marked, bør derfor omfatte indførelse af en fælles ordning for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, hvorved medlemsstaternes administrative myndigheder skal yde hinanden gensidig bistand og samarbejde med Kommissionen med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af moms på leveringer af varer og tjenesteydelser, på erhvervelse inden for Fællesskabet af varer og på import af varer.
(4)
Det er nødvendigt med elektronisk lagring og transmission af visse data med henblik på momskontrol, for at momssystemet skal kunne fungere korrekt.
(5)
Vilkårene for medlemsstaternes udveksling af og direkte adgang til elektronisk lagrede data i hver medlemsstat bør fastlægges tydeligt. Virksomhederne bør have adgang til en del af disse oplysninger, hvis det er nødvendigt for, at de kan opfylde deres forpligtelser.
(6)
Forbrugsmedlemsstaten bærer hovedansvaret for at sikre, at ikke-etablerede leverandører efterkommer statens krav. For at kunne anvende den midlertidige særordning for elektronisk leverede tjenesteydelser i henhold til artikel 26c i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (4) - er det derfor nødvendigt, at der fastlægges regler om videregivelse af oplysninger og overførsel af penge mellem identifikationsmedlemsstaten og forbrugsmedlemsstaten.
(7)
Med Rådets forordning (EØF) nr. 218/92 af 27. januar 1992 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms) (5) blev der etableret et nært samarbejde på området mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og mellem disse og Kommissionen.
(8)
Forordning (EØF) nr. 218/92 supplerer bestemmelserne i Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter (6).
(9)
Disse to retsakter har vist sig at være effektive, men de er ikke tilstrækkelige til at opfylde de nye behov på området administrativt samarbejde, der er opstået ved den stadig tættere integration af økonomierne inden for det indre marked.
(10)
Det har også vist sig, at to forskellige samarbejdsredskaber vedrørende moms kan være en hæmsko for et effektivt samarbejde mellem skatteadministrationerne.
(11)
Det har endvidere vist sig nødvendigt at fastlægge klare og bindende regler for samarbejdet mellem medlemsstaterne, da der ikke har været tilstrækkelig faste rammer for alle berørte parters rettigheder og forpligtelser.
(12)
Der er også alt for få tilfælde af direkte kontakt mellem de lokale kontorer eller mellem de nationale kontorer, som arbejder med bekæmpelse af svig, da hovedreglen er, at al kommunikation foregår via de centrale forbindelseskontorer. Dette resulterer både i begrænset effektivitet, dårlig udnyttelse af de administrative samarbejdsordninger og for lange frister. Kontakten mellem tjenesterne bør derfor gøres mere direkte for at samarbejdet kan blive hurtigere og mere effektivt.
(13)
Samarbejdet er heller ikke tilstrækkeligt intensivt, idet udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne, bortset fra VIES-systemet, kun i ringe grad er automatisk eller spontan. Udvekslingen af oplysninger mellem administrationerne og mellem disse og Kommissionen bør være hurtigere og mere intensiv, så svig kan bekæmpes mere effektivt.
(14)
Bestemmelserne for administrativt momssamarbejde i forordning (EØF) nr. 218/92 og i direktiv 77/799/EØF bør sammenskrives og styrkes. Af klarhedshensyn bør dette ske i ét nyt instrument, som skal træde i stedet for forordning (EØF) nr. 218/92.
(15)
Denne forordning bør ikke berøre andre fællesskabsforanstaltninger med henblik på bekæmpelse af momssvig.
(16)
Med henblik på anvendelsen af denne forordning bør det overvejes at begrænse visse rettigheder og forpligtelser, der er fastsat ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7), for at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 13, stk. 1, litra e), i nævnte direktiv.
(17)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (8).
(18)
Denne forordning overholder de grundlæggende rettigheder og følger de principper, der bl.a. er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
1. Ved denne forordning fastsættes de vilkår, hvorunder de administrative myndigheder, der i medlemsstaterne er ansvarlige for anvendelsen af momslovgivningen på leveringer af varer og tjenesteydelser, på erhvervelse inden for Fællesskabet af varer og på import af varer, skal samarbejde med de administrative myndigheder i de øvrige medlemsstater og med Kommissionen for at sikre håndhævelsen af denne lovgivning.
Med henblik herpå fastsættes der regler og procedurer, som giver medlemsstaternes kompetente myndigheder mulighed for at samarbejde og udveksle alle nødvendige oplysninger indbyrdes med henblik på en korrekt momsansættelse.
I denne forordning fastsættes også regler og procedurer for den elektroniske udveksling af visse oplysninger, navnlig hvad angår momsoplysninger i forbindelse med transaktioner inden for Fællesskabet.
For den periode, der er nævnt i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF (9), fastsættes der også regler og procedurer for den elektroniske udveksling af oplysninger om moms i forbindelse med elektronisk leverede tjenesteydelser i overensstemmelse med særordningen i artikel 26c i direktiv 77/388/EØF og også for eventuel efterfølgende informationsudveksling samt for så vidt angår tjenesteydelser, der er omfattet af denne særordning, for pengeoverførsel mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder.
2. Denne forordning berører ikke anvendelsen i medlemsstaterne af reglerne for gensidig retshjælp i straffesager.
Artikel 2
I denne forordning forstås ved:
1)
en medlemsstats kompetente myndighed
-
i Belgien:
-
Le ministre des finances
-
De Minister van financiën
-
i Danmark:
Skatteministeriet
-
i Tyskland:
Bundesministerium der Finanzen
-
i Grækenland:
Yπουργείο Oικονομίας και Οικονομικών
-
i Spanien:
El Secretario de Estado de Hacienda
-
i Frankrig:
le ministre de l'économie, des finances et de l'industrie
-
i Irland:
The Revenue Commissioners
-
i Italien:
il Capo del Dipartimento delle Politiche Fiscali
-
i Luxembourg:
L'Administration de l'Enregistrement et des Domaines
-
i Nederlandene:
De minister van Financiën
-
i Østrig:
Bundesminister für Finanzen
-
i Portugal:
O Ministro das Finanças
-
i Finland:
-
Valtiovarainministeriö
-
Finansministeriet
-
i Sverige:
Chefen för Finansdepartementet
-
i Det Forenede Kongerige:
The Commissioners of Customs and Excise
2)
»centralt forbindelseskontor«: det kontor, der er udpeget i henhold til artikel 3, stk. 2, som særlig ansvarligt for kontakterne til de øvrige medlemsstater med henblik på det administrative samarbejde
3)
»forbindelseskontor«: ethvert kontor, som ikke er det centrale forbindelseskontor, og som har en specifik territorial kompetence eller et specialiseret ansvarsområde, og som er udpeget af den kompetente myndighed i henhold til artikel 3, stk. 3, til direkte at udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning
4)
»kompetent embedsmand«: enhver embedsmand, der direkte kan udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning, som han er beføjet til i medfør af artikel 3, stk. 4
5)
»bistandssøgende myndighed«: det centrale forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som fremsætter en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
6)
»bistandssøgte myndighed«: det centrale forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som modtager en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
7)
»transaktioner inden for Fællesskabet«: levering af varer og tjenesteydelser inden for Fællesskabet
8)
»levering af varer inden for Fællesskabet«: en levering af varer, der skal anføres i den oversigt, der er omhandlet i artikel 22, stk. 6, litra b), som affattet ved artikel 28h, i direktiv 77/388/EØF
9)
»levering af tjenesteydelser inden for Fællesskabet«: levering af tjenesteydelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 28b, punkt C, D, E og F, i direktiv 77/388/EØF
10)
»erhvervelse af varer inden for Fællesskabet«: erhvervelse af retten til som ejer at råde over løsøre som omhandlet i artikel 28a, stk. 3, i direktiv 77/388/EØF
11)
»momsregistreringsnummer«: det nummer, der er omhandlet i artikel 22, stk. 1, litra c), d) og e) i direktiv 77/388/EØF
12)
»administrativ undersøgelse«: alle former for kontrol, efterprøvning og foranstaltninger, som foretages af medlemsstater i forbindelse med udførelsen af deres opgaver med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af momslovgivningen
13)
»automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse til en anden medlemsstat med forudfastsat regelmæssighed, uden forudgående anmodning, af oplysninger, som er defineret på forhånd
14)
»struktureret automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse til en anden medlemsstat, uden forudgående anmodning, af oplysninger, som er defineret på forhånd, efterhånden som de pågældende oplysninger foreligger
15)
»spontan udveksling«: uregelmæssig meddelelse, uden forudgående anmodning, af oplysninger til en anden medlemsstat
16)
»person«:
a)
en fysisk person
b)
en juridisk person
c)
når der i henhold til gældende lovgivning er mulighed for det, en sammenslutning af personer, der kan udføre retshandler, men som ikke har en juridisk persons retsstilling
17)
»give adgang«: give tilladelse til adgang til den relevante elektroniske database samt til levering af data ad elektronisk vej
18)
»ad elektronisk vej«: ved hjælp af edb-udstyr (herunder digital kompression) og lagring af data og ved anvendelse af kabel, radio eller optiske eller andre elektroniske midler
19)
»CCN/CSI-netværk«: den fælles platform, der er baseret på the Common Communication Network (CCN) og Common System Interface (CSI), og som er udviklet af Fællesskabet for at sikre alle transmissioner ad elektronisk vej mellem de kompetente myndigheder på told- og skatteområdet.
Artikel 3
1. Det er de i stk. 2, nr. 1, omhandlede kompetente myndigheder, i hvis navn bestemmelserne i denne forordning anvendes, hvad enten det sker direkte eller efter bemyndigelse.
2. Hver medlemsstat udpeger et centralt forbindelseskontor som særlig ansvarligt, efter bemyndigelse, for kontakterne til de øvrige medlemsstater med henblik på det administrative samarbejde. Den underretter Kommissionen og de andre medlemsstater herom.
3. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan udpege forbindelseskontorer. Det centrale forbindelseskontor har til opgave at ajourføre listen over disse kontorer og gøre den tilgængelig for de centrale forbindelseskontorer i de andre berørte medlemsstater.
4. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan desuden på de af denne fastsatte betingelser udpege kompetente embedsmænd, der direkte kan udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning. Ved en sådan udpegelse kan den begrænse omfanget af de uddelegerede beføjelser. Det centrale forbindelseskontor er ansvarligt for at ajourføre listen over de pågældende embedsmænd og videregive den til de andre berørte medlemsstaters centrale forbindelseskontorer.
5. De embedsmænd, der udveksler oplysninger i medfør af artikel 11 og 13, anses under alle omstændigheder for at være kompetente til dette formål i overensstemmelse med de betingelser, de kompetente myndigheder fastlægger.
6. Når et forbindelseskontor eller en kompetent embedsmand sender eller modtager en anmodning om bistand eller svar på en sådan anmodning, underretter det/han det centrale forbindelseskontor i dets/sin medlemsstat på de af denne fastlagte betingelser.
7. Hvis et forbindelseskontor eller en kompetent embedsmand modtager en anmodning om bistand, der kræver foranstaltninger uden for dets/hans territoriale område eller ansvarsområde, sender det/han straks en sådan anmodning til det centrale forbindelseskontor i dets/sin medlemsstat og underretter den bistandssøgende myndighed herom. I dette tilfælde begynder perioden i artikel 8 dagen efter, at anmodningen om bistand er blevet fremsendt til det centrale forbindelseskontor.
Artikel 4
1. Den ved denne forordning fastsatte bistandspligt omfatter ikke meddelelse af oplysninger eller dokumenter indhentet af de i artikel 1 omhandlede myndigheder, når de handler med tilladelse fra eller efter anmodning fra en retslig myndighed.
2. Har en kompetent myndighed efter national ret imidlertid beføjelse til at meddele de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, kan dette gøres som led i det administrative samarbejde i henhold til denne forordning. Enhver meddelelse kræver forudgående tilladelse fra den retslige myndighed, hvis der i den nationale ret er krav herom.
KAPITEL II UDVEKSLING AF OPLYSNINGER EFTER ANMODNING
Afdeling 1 Anmodning om oplysninger og om administrative undersøgelser
Artikel 5
1. På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed de i artikel 1 omhandlede oplysninger, herunder også oplysninger vedrørende et eller flere konkrete tilfælde.
2. Med henblik på den i stk. 1 omhandlede meddelelse lader den bistandssøgte myndighed om nødvendigt foretage den nødvendige administrative undersøgelse for at indhente disse oplysninger.
3. Den i stk. 1 omhandlede anmodning kan indeholde en begrundet anmodning om en specifik administrativ undersøgelse. Hvis medlemsstaten ikke finder det nødvendigt med en administrativ undersøgelse, underretter den straks den bistandssøgende myndighed om grundene hertil.
4. For at fremskaffe de ønskede oplysninger eller at foretage den ønskede administrative undersøgelse forholder den bistandssøgte myndighed eller den administrative myndighed, som førstnævnte forelægger sagen for, sig på samme måde, som hvis den handlede på egne vegne eller efter anmodning fra en anden myndighed i sit hjemland.
Artikel 6
Anmodninger om oplysninger og om administrative undersøgelser i henhold til artikel 5 indgives så vidt muligt ved hjælp af en standardformular, som vedtages efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure.
Artikel 7
1. På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed denne alle de relevante oplysninger, den råder over eller fremskaffer, samt resultaterne af administrative undersøgelser i form af rapporter, attester og alle andre dokumenter eller bekræftede genparter eller uddrag af sådanne dokumenter.
2. Originaldokumenter fremsendes dog kun, for så vidt som de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende, ikke er til hinder herfor.
Afdeling 2 Frist for meddelelse af oplysninger
Artikel 8
Den bistandssøgte myndighed meddeler de i artikel 5 og 7 omhandlede oplysninger hurtigst muligt og senest tre måneder efter datoen for modtagelsen af anmodningen.
I tilfælde, hvor de pågældende oplysninger allerede er til den bistandssøgte myndigheds rådighed, nedsættes fristen til højst en måned.
Artikel 9
For særlige kategorier af tilfælde kan den bistandssøgte og den bistandssøgende myndighed aftale andre frister end dem, der er fastsat i artikel 8.
Artikel 10
Når den bistandssøgte myndighed ikke er i stand til at besvare anmodningen inden for den fastsatte frist, underretter den omgående skriftligt den bistandssøgende myndighed om årsagerne til, at fristen ikke kan overholdes, og om, hvornår den mener, den rimeligvis vil kunne besvare anmodningen.
Afdeling 3 Tilstedeværelse i administrative kontorer og deltagelse i administrative undersøgelser
Artikel 11
1. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd, der er behørigt bemyndiget af den bistandssøgende myndighed, med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger være til stede i de kontorer, hvor de administrative myndigheder i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende, udøver deres virksomhed. Hvis de ønskede oplysninger er indeholdt i dokumentation, hvortil den bistandssøgte myndigheds embedsmænd har adgang, vil embedsmændene fra den bistandssøgende myndighed få udleveret genparter af dokumentationen med de ønskede oplysninger.
2. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd udpeget af den bistandssøgende myndighed være til stede under de administrative undersøgelser med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger. De administrative undersøgelser ledes udelukkende af den bistandssøgte myndigheds embedsmænd. Den bistandssøgende myndigheds embedsmænd gør ikke brug af de kontrolbeføjelser, der er tillagt den bistandssøgte myndigheds embedsmænd. De kan imidlertid få adgang til samme lokaler og dokumenter, som sidstnævnte har adgang til, ved deres mellemkomst og udelukkende til brug i forbindelse med den igangværende administrative undersøgelse.
3. Embedsmænd fra den bistandssøgende myndighed, som er til stede i en anden medlemsstat i medfør af stk. 1 og 2, skal til enhver tid kunne fremvise en skriftlig fuldmagt med angivelse af deres identitet og deres officielle adkomst til at medvirke i sagen.
Afdeling 4 Samtidig kontrol
Artikel 12
Med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger kan to eller flere medlemsstater aftale, at de på hver sit område foretager samtidig kontrol af en eller flere afgiftspligtige personers skattemæssige situation, som er af fælles eller komplementær interesse, hver gang en sådan kontrol forekommer at være mere effektiv end kontrol udført af kun en enkelt medlemsstat.
Artikel 13
1. En medlemsstat udpeger uafhængigt de afgiftspligtige personer, den har til hensigt at indstille til samtidig kontrol. Den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat underretter den kompetente myndighed i de andre berørte medlemsstater om de tilfælde, den foreslår med henblik på samtidig kontrol. Den begrunder sit valg, så vidt det er muligt, ved at fremlægge de oplysninger, der har ført til dette valg. Den angiver under alle omstændigheder, inden for hvilken periode kontrollen skal finde sted.
2. De berørte medlemsstater beslutter derefter, om de ønsker at deltage i den samtidige kontrol. Den medlemsstats kompetente myndighed, over for hvem der er foreslået en samtidig kontrol, bekræfter over for den tilsvarende myndighed, at den accepterer, eller giver et begrundet afslag på at foretage denne kontrol.
3. Hver kompetent myndighed i de berørte medlemsstater udpeger en repræsentant, som har ansvaret for at lede og koordinere kontrollen.
KAPITEL III ANMODNING OM ADMINISTRATIV MEDDELELSE
Artikel 14
På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed i overensstemmelse med retsregler, der gælder for meddelelse af tilsvarende akter i den medlemsstat, hvor den er hjemmehørende, modtageren alle akter og afgørelser fra de administrative myndigheder vedrørende anvendelsen af momslovgivningen i den medlemsstat, hvor den bistandssøgende myndighed er hjemmehørende.
Artikel 15
Anmodningen om meddelelse skal indeholde en angivelse af formålet med den akt eller afgørelse, der skal meddeles, samt en angivelse af navn, adresse og andre oplysninger til identifikation af modtageren.
Artikel 16
Den bistandssøgte myndighed underretter omgående den bistandssøgende myndighed om, hvordan anmodningen om meddelelse er blevet fulgt op, og navnlig om den dato, hvor afgørelsen eller retsakten er blevet meddelt modtageren.
KAPITEL IV UDVEKSLING AF OPLYSNINGER UDEN FORUDGÅENDE ANMODNING
Artikel 17
Med forbehold af bestemmelserne i kapitel V og VI foretager den kompetente myndighed i hver medlemsstat en automatisk eller struktureret automatisk udveksling af de i artikel 1 omhandlede oplysninger, med den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat, som berøres heraf, i følgende situationer:
1)
hvor afgiftsfastsættelsen skønnes at finde sted i bestemmelsesmedlemsstaten, og kontrolsystemets effektivitet beror på de oplysninger, oprindelsesmedlemsstaten giver
2)
hvor en medlemsstat har grunde til at tro, at der er eller kan være begået en overtrædelse af momslovgivningen i den anden medlemsstat
3)
hvor der er risiko for svig eller afgiftsunddragelse i den anden medlemsstat.
Artikel 18
Følgende fastsættes efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure:
1)
nøjagtigt, hvilke kategorier af oplysninger der skal udveksles
2)
hvor hyppigt udvekslingen skal foregå
3)
de praktiske dispositioner for udvekslingen af disse oplysninger.
Hver medlemsstat beslutter, om den vil deltage i udvekslingen af en bestemt kategori af oplysninger, samt om den vil lade udvekslingen være automatisk eller struktureret automatisk.
Artikel 19
Medlemsstaternes kompetente myndigheder kan altid spontant udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger, som de har kendskab til.
Artikel 20
Medlemsstaterne træffer de nødvendige administrative og organisatoriske foranstaltninger med henblik på den i dette kapitel omhandlede udveksling af oplysninger.
Artikel 21
Iværksættelsen af bestemmelserne i dette kapitel kan ikke forpligte en medlemsstat til at pålægge momspligtige personer nye forpligtelser med hensyn til at indsamle oplysninger eller til at afholde uforholdsmæssigt store administrative byrder.
KAPITEL V LAGRING OG UDVEKSLING AF SÆRLIGE OPLYSNINGER VEDRØRENDE SAMHANDELEN INDEN FOR FÆLLESSKABET
Artikel 22
1. Hver medlemsstat skal have en elektronisk database, hvor de oplysninger, der indsamles i overensstemmelse med artikel 22, stk. 6, litra b), som affattet ved artikel 28h, i direktiv 77/388/EØF, lagres og behandles.
For at disse oplysninger kan anvendes i de procedurer, der er fastlagt ved denne forordning, skal de opbevares i mindst fem år regnet fra udgangen af det kalenderår, hvor der skal gives adgang til oplysningerne.
2. Medlemsstaterne skal sikre, at databaserne ajourføres, er komplette og indeholder korrekte oplysninger.
Der fastlægges efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure kriterier for, hvilke ændringer der ikke er relevante, væsentlige eller nyttige, og som derfor ikke behøver at blive foretaget.
Artikel 23
På grundlag af de oplysninger, der er lagret i overensstemmelse med artikel 22, modtager en medlemsstats kompetente myndighed straks og automatisk fra hver af de andre medlemsstater følgende oplysninger, også gennem direkte adgang ad elektronisk vej:
1)
de momsregistreringsnumre, som er udstedt af den medlemsstat, der modtager oplysningerne
2)
den samlede værdi af alle leverancer af varer inden for Fællesskabet til personer, der har fået tildelt disse numre, fra alle virksomheder, der er momsregistreret i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed.
De i nr. 2, omhandlede værdier skal angives i valutaen i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed, og skal vedrøre kvartaler.
Artikel 24
På grundlag af de oplysninger, der er lagret i overensstemmelse med artikel 22, modtager en medlemsstats kompetente myndighed, når den finder det nødvendigt for at kontrollere erhvervelser af varer inden for Fællesskabet og udelukkende med henblik på at undgå overtrædelse af momslovgivningen, straks og automatisk følgende oplysninger, også gennem direkte adgang ad elektronisk vej:
1)
momsregistreringsnummeret for alle personer, der har foretaget de i artikel 23, nr. 2, omhandlede leverancer, og
2)
den samlede værdi af sådanne leverancer fra hver af disse personer til hver af de berørte personer, der har fået tildelt det i artikel 23, nr. 1, omhandlede momsregistreringsnummer.
De i stk. 1, nr. 2, omhandlede værdier skal angives i valutaen i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed, og skal vedrøre kvartaler.
Artikel 25
1. Når en medlemsstats kompetente myndighed er forpligtet til at give adgang til oplysninger i henhold til artikel 23 og 24, skal det ske hurtigst muligt og senest tre måneder efter det kvartal, oplysningerne vedrører.
2. Uanset bestemmelserne i stk. 1 skal der, dersom der tilføjes oplysninger i databasen under de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 22, gives adgang til disse oplysninger hurtigst muligt og senest tre måneder efter det kvartal, hvor de er indsamlet.
3. De betingelser, på hvilke de korrigerede oplysninger stilles til rådighed, fastlægges efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 26
Når medlemsstaternes kompetente myndigheder med henblik på anvendelsen af artikel 22-25 lagrer oplysninger i elektroniske databaser og udveksler sådanne oplysninger ad elektronisk vej, skal de træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre overholdelsen af artikel 41.
Artikel 27
1. Hver medlemsstat skal have en elektronisk database med et register over personer, der har fået tildelt et momsregistreringsnummer i den pågældende medlemsstat.
2. På grundlag af de i overensstemmelse med artikel 22 lagrede data kan den kompetente myndighed i en medlemsstat på ethvert tidspunkt enten direkte opnå eller få overført bekræftelse på gyldigheden af det momsregistreringsnummer, hvorunder en person har leveret eller modtaget varer eller tjenesteydelser inden for Fællesskabet.
Efter særlig anmodning meddeler den bistandssøgte myndighed ligeledes datoen for momsregistreringsnummerets tildeling og eventuelt dets ophørstidspunkt.
3. Når der anmodes om det, meddeler den kompetente myndighed også straks navn og adresse på den person, som har fået nummeret tildelt, forudsat at den bistandssøgende myndighed ikke lagrer disse oplysninger med henblik på eventuelt at bruge dem på et senere tidspunkt.
4. De kompetente myndigheder i hver medlemsstat sikrer, at personer, der er involveret i leverancer af varer eller tjenesteydelser, og, i den i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode, personer, der udfører tjenesteydelser omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra e), sidste led i direktiv 77/388/EØF inden for Fællesskabet, har mulighed for at få bekræftet gyldigheden af et momsregistreringsnummer for en bestemt person.
I den i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode skal medlemsstaterne især give en sådan bekræftelse ad elektronisk vej efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
5. Når medlemsstaternes kompetente myndighed i forbindelse med anvendelsen af stk. 1-4 lagrer oplysninger i elektroniske databaser og udveksler sådanne oplysninger ad elektronisk vej, skal de træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre overholdelsen af artikel 41.
KAPITEL VI BESTEMMELSER VEDRØRENDE SÆRORDNINGEN I ARTIKEL 26c I DIREKTIV /EØF 77/388
Artikel 28
Følgende bestemmelser finder anvendelse med hensyn til særordningen i artikel 26c i direktiv 77/388/EØF. Definitionerne i punkt A i denne artikel finder også anvendelse med henblik på dette kapitel.
Artikel 29
1. De oplysninger, som den ikke-etablerede afgiftspligtige person sender til identifikationsmedlemsstaten, når hans afgiftspligtige virksomhed påbegyndes, som anført i artikel 26c, punkt B, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF, skal forelægges ad elektronisk vej. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
2. Identifikationsmedlemsstaten fremsender disse oplysninger ad elektronisk vej til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor oplysningerne blev modtaget fra den ikke-etablerede afgiftspligtige person. På samme måde skal de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater underrettes om det tildelte identifikationsnummer. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, hvormed disse oplysninger skal fremsendes, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
3. Identifikationsmedlemsstaten skal ad elektronisk vej omgående underrette de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, hvis en ikke-etableret afgiftspligtig person udelukkes fra identifikationsregisteret.
Artikel 30
Angivelsen med de nærmere enkeltheder i artikel 26c, punkt B, stk. 5, andet afsnit, i direktiv 77/388/EØF indsendes ad elektronisk vej. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Identifikationsmedlemsstaten fremsender disse oplysninger elektronisk til den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor angivelsen blev modtaget. Medlemsstater, der har krævet, at afgiftsangivelsen udarbejdes i en anden national valuta end euro, omregner beløbene til euro under anvendelse af kursen på den sidste dag i indberetningsperioden. Omregningen skal ske til de valutakurser, som Den Europæiske Centralbank har offentliggjort for den dag, eller, hvis der ikke har været nogen offentliggørelse den dag, den næste offentliggørelsesdag. De tekniske detaljer for fremsendelse af disse oplysninger fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Identifikationsmedlemsstaten fremsender ad elektronisk vej de oplysninger til forbrugsmedlemsstaten, der er nødvendige for at kunne knytte den enkelte indbetaling sammen med den relevante kvartalsafgiftsangivelse.
Artikel 31
Bestemmelserne i artikel 22, finder også anvendelse på oplysninger indsamlet af identifikationsmedlemsstaten i overensstemmelse med artikel 26c, punkt B, stk. 2 og 5, i direktiv 77/388/EØF.
Artikel 32
Identifikationsmedlemsstaten skal sikre, at det beløb, som den ikke-etablerede afgiftspligtige person har betalt, overføres til den bankkonto denomineret i euro, som den forbrugsmedlemsstat, som skal modtage betalingen, har udpeget hertil. Medlemsstater, der har krævet indbetaling i en anden national valuta end euro, omregner beløbene til euro under anvendelse af kursen på den sidste dag i indberetningsperioden. Omregningen skal ske til de valutakurser, som Den Europæiske Centralbank har offentliggjort for den dag, eller, hvis der ikke har været nogen offentliggørelse den dag, den næste offentliggørelsesdag. Overførslen skal finde sted senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor betalingen blev modtaget.
Hvis den ikke-etablerede afgiftspligtige person ikke betaler hele det skyldige afgiftsbeløb, sikrer identifikationsmedlemsstaten, at betalingen overføres til forbrugsmedlemsstaten i forhold til den afgift, der skal betales i hver medlemsstat. Identifikationsmedlemsstaten underretter ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i forbrugsmedlemsstaten herom.
Artikel 33
Medlemsstaterne underretter ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater om de bankkontonumre, som indbetalinger skal foretages til, jf. artikel 32.
Medlemsstaterne underretter omgående ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater og Kommissionen om ændringer i standardafgiftssatsen.
Artikel 34
Artikel 28-33 finder anvendelse for en periode, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF.
KAPITEL VII FORBINDELSERNE MED KOMMISSIONEN
Artikel 35
1. Medlemsstaterne og Kommissionen undersøger og vurderer, hvordan den ordning vedrørende administrativt samarbejde, der er fastsat ved denne forordning, fungerer. Kommissionen samler medlemsstaternes erfaringer med henblik på at forbedre denne ordnings funktion.
2. Medlemsstaterne sender Kommissionen alle disponible oplysninger, der er af betydning for deres anvendelse af denne forordning.
3. Der vil blive opstillet en liste over statistiske oplysninger, der er af betydning for vurderingen af denne forordning, efter proceduren i artikel 44, stk. 2. Medlemsstaterne sender disse oplysninger til Kommissionen, i det omfang de er tilgængelige og meddelelsen ikke vil medføre ubegrundede administrative byrder.
4. Med henblik på en evaluering af, om de gældende bestemmelser om administrativt samarbejde er effektive i forbindelse med bekæmpelse af afgiftssvig og afgiftsunddragelse, kan medlemsstaterne meddele Kommissionen alle andre oplysninger, jf. artikel 1.
5. Kommissionen meddeler de i stk. 2, 3 og 4 omhandlede oplysninger til de andre berørte medlemsstater.
KAPITEL VIII FORBINDELSERNE MED TREDJELANDE
Artikel 36
1. Når et tredjeland sender oplysninger til den kompetente myndighed i en medlemsstat, kan denne myndighed sende dem til de kompetente myndigheder i medlemsstater, som må formodes at være interesseret i disse oplysninger, og under alle omstændigheder til dem, der anmoder herom, i det omfang det er tilladt i henhold til bistandsordninger med dette særlige tredjeland.
2. Forudsat at det pågældende tredjeland har forpligtet sig til at yde den nødvendige bistand til at indsamle bevismateriale for uregelmæssigheder i forbindelse med transaktioner, som synes at være i strid med momslovgivningen, kan de oplysninger, der indhentes i henhold til denne forordning, videregives til det pågældende land med samtykke fra de kompetente myndigheder, som har leveret dem, og under overholdelse af deres nationale bestemmelser om videregivelse af personoplysninger til tredjelande.
KAPITEL IX BETINGELSER FOR UDVEKSLING AF OPLYSNINGER
Artikel 37
Meddelelser, som foretages i henhold til denne forordning, afgives så vidt muligt ad elektronisk vej efter nærmere bestemmelser, der vedtages efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 38
Anmodninger om bistand, herunder anmodninger om meddelelse og bilag dertil, kan fremsættes på ethvert sprog, der aftales mellem den bistandssøgte og den bistandssøgende myndighed. Anmodningerne skal blot ledsages af en oversættelse til det eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende i tilfælde, hvor den bistandssøgte myndighed begrunder sin anmodning om en sådan oversættelse.
Artikel 39
For det i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode sikrer Kommissionen og medlemsstaterne, at de bestående eller nye kommunikations- og informationssystemer, der er nødvendige for udvekslingen af oplysninger nævnt i artikel 29 og 30, fungerer. Kommissionen er ansvarlig for enhver udvikling af CCN/CSI-netværket, der er nødvendig for at sikre udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne. Medlemsstaterne er ansvarlige for enhver udvikling af deres systemer, der er nødvendig for at sikre, at disse oplysninger kan udveksles under anvendelse af CCN/CSI.
Medlemsstaterne afstår fra alle krav om godtgørelse af udgifter, der påløber i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, undtagen eventuelt udgifter til eksperthonorar.
Artikel 40
1. Den bistandssøgte myndighed i en medlemsstat skal give den bistandssøgende myndighed i en anden medlemsstat de oplysninger, der er nævnt i artikel 1, på betingelse af, at:
a)
antallet og arten af den bistandssøgende myndigheds anmodninger om oplysninger inden for en vis periode ikke udgør en uforholdsmæssig tung administrativ byrde for den bistandssøgte myndighed
b)
den bistandssøgende myndighed har udtømt de sædvanlige informationskilder, som den alt efter omstændighederne kunne have brugt til at få de ønskede oplysninger uden fare for, at det tilstræbte resultat ikke blev nået.
2. Ved denne forordning indføres der ingen forpligtelse til at foretage undersøgelser eller til at videregive oplysninger, hvis lovgivningen eller den administrative praksis i den medlemsstat, som skulle levere oplysningerne, ikke tillader medlemsstaten at foretage sådanne undersøgelser eller at indsamle eller anvende sådanne oplysninger til den pågældende medlemsstats eget brug.
3. En medlemsstats kompetente myndighed kan afslå at videregive oplysninger, når den stat, oplysningerne er bestemt for, af retlige grunde ikke er i stand til at stille tilsvarende oplysninger til rådighed. Den bistandssøgte medlemsstat underretter Kommissionen om grunden til, at det er blevet afslået at videregive oplysningerne.
4. Videregivelse af oplysninger kan afslås i de tilfælde, hvor det vil føre til offentliggørelse af en erhvervsmæssig, industriel eller faglig hemmelighed, en fremstillingsmetode eller en oplysning, hvis offentliggørelse vil stride mod almene interesser.
5. Den bistandssøgte myndighed underretter den bistandssøgende myndighed om grunden til, at anmodningen om bistand ikke kan imødekommes.
6. Der kan fastsættes et mindstebeløb, som kan give anledning til en anmodning om bistand, efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 41
1. Oplysninger, der under en eller anden form videregives i medfør af denne forordning, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der modtager dem, og i henhold til de tilsvarende bestemmelser for Fællesskabets instanser.
Sådanne oplysninger kan anvendes med henblik på fastsættelse af afgiftsgrundlaget, til opkrævning eller til administrativ kontrol af skatter og afgifter for at sikre afgiftsfastsættelse.
Oplysningerne kan også anvendes ved ansættelse af andre skatter, told og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (10).
Endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige procedurer, som kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og lovbestemmelser om sagsøgtes og vidners rettigheder i sådanne procedurer.
2. Personer, der er behørigt sikkerhedsgodkendt af Europa-Kommissionens sikkerhedsgodkendelsesmyndighed, kan udelukkende få adgang til disse oplysninger, hvis det er nødvendigt med henblik på drift, vedligeholdelse og udvikling af CCN/CSI-netværket.
3. Uanset stk. 1 skal de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der meddeler oplysningerne, tillade, at de benyttes til andre formål i den bistandssøgende medlemsstat, såfremt oplysningerne i henhold til den bistandssøgte medlemsstats lovgivning kunne benyttes til de samme formål i den bistandssøgte medlemsstat.
4. Når den bistandssøgende myndighed finder, at oplysninger, den har modtaget fra den bistandssøgte myndighed, kan være til nytte for en kompetent myndighed i en tredje medlemsstat, kan den videregive dem til denne. Den underretter på forhånd den bistandssøgte myndighed herom. Den bistandssøgte myndighed kan gøre videregivelsen af oplysninger til en tredje medlemsstat betinget af sit forudgående samtykke.
5. Medlemsstaterne begrænser med henblik på den korrekte anvendelse af denne forordning rækkevidden af de forpligtelser og rettigheder, der er fastsat i artikel 10, artikel 11, stk. 1, artikel 12 og 21 i direktiv 95/46/EF i det omfang, det er nødvendigt for at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 13, litra e), i nævnte direktiv.
Artikel 42
Rapporter, attester og alle andre dokumenter eller bekræftede genparter eller uddrag af sådanne dokumenter, der er indhentet af repræsentanter for den bistandssøgte myndighed og videresendt til den bistandssøgende myndighed i tilfælde af bistand i henhold til denne forordning, kan påberåbes som bevismateriale af de kompetente instanser i den bistandssøgende medlemsstat på samme måde som tilsvarende dokumenter, der er fremsendt af en anden myndighed i den stat, hvor den bistandssøgende myndighed er hjemmehørende.
Artikel 43
1. Med henblik på anvendelse af denne forordning tager medlemsstaterne de nødvendige skridt til at:
a)
sikre en effektiv indenlandsk koordination mellem de i artikel 3 omhandlede kompetente myndigheder
b)
etablere et direkte samarbejde mellem de myndigheder, der har særlige beføjelser med henblik på denne koordination
c)
sikre, at den ved denne forordning fastsatte informationsudveksling fungerer efter hensigten.
2. Kommissionen meddeler hurtigst muligt hver medlemsstat de oplysninger, den modtager og kan videregive.
KAPITEL X ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 44
1. Kommissionen bistås af det stående udvalg vedrørende administrativt samarbejde (i det følgende benævnt »udvalget«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 45
1. Hvert tredje år regnet fra datoen for denne forordnings ikrafttræden forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om betingelserne for anvendelsen af denne forordning.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de måtte udsteder på det område, der er omfattet af denne forordning.
Artikel 46
1. Bestemmelserne i denne forordning berører ikke opfyldelsen af videregående forpligtelser med hensyn til gensidig bistand på grundlag af andre retsakter, herunder også eventuelle bilaterale og multilaterale aftaler.
2. Når medlemsstaterne træffer bilaterale aftaler om spørgsmål, som omfattes af denne forordning, bortset fra afgørelser i individuelle tilfælde, underretter de straks Kommissionen herom. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater.
Artikel 47
Forordning (EØF) nr. 218/92 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning læses som henvisninger til nærværende forordning.
Artikel 48
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 7. oktober 2003.
Nařízení Rady (ES) č. 1798/2003
ze dne 7. října 2003
o správní spolupráci v oblasti daně z přidané hodnoty a o zrušení nařízení (EHS) č. 218/92
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vyhýbání se daňovým povinnostem a daňové úniky překračující hranice členských států vedou k rozpočtovým ztrátám, k popření zásady daňové spravedlnosti a případně i k narušení pohybu kapitálu a podmínek hospodářské soutěže. Ovlivňují proto fungování vnitřního trhu.
(2) Boj proti daňovým únikům v souvislosti s daní z přidané hodnoty (DPH) vyžaduje úzkou spolupráci mezi správními orgány, které jsou v jednotlivých členských státech odpovědné za provádění předpisů v této oblasti.
(3) Opatření pro harmonizaci daní přijatá k dokončení vnitřního trhu by tudíž měla zahrnovat vytvoření společného systému pro výměnu informací mezi členskými státy, přičemž si mají být správní orgány členských států navzájem nápomocny a mají spolupracovat s Komisí, aby zajistily správné uplatňování DPH na dodání zboží a služeb, nabytí zboží uvnitř Společenství a dovoz zboží.
(4) Pro správné fungování systému DPH je nezbytné elektronické uchovávání a elektronický přenos určitých údajů pro účely kontroly DPH.
(5) Podmínky výměny elektronicky uchovávaných údajů v každém členském státě a přímého přístupu členských států k těmto údajům by měly být jasně vymezeny. Hospodářské subjekty by měly mít přístup k některým údajům, pokud je to nezbytné pro plnění jejich povinností.
(6) Členský stát spotřeby nese prvotní odpovědnost za to, že neusazení dodavatelé splní své povinnosti. Pro tento účel je pro použití dočasného zvláštního režimu pro elektronicky poskytované služby, který je stanoven v článku 26 c šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4], stanovit pravidla týkající se poskytování informací a převodu peněžních částek mezi členským státem identifikace a členským státem spotřeby.
(7) Nařízením Rady (EHS) č. 218/92 ze dne 27. ledna 1992 o správní spolupráci v oblasti nepřímých daní (DPH) [5] byl v této souvislosti vytvořen systém úzké spolupráce mezi správními orgány členských států a mezi těmito orgány a Komisí.
(8) Nařízení (EHS) č. 218/92 doplňuje směrnici Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých a nepřímých daní [6].
(9) Ukázalo se, že tyto dva právní nástroje jsou sice účinné, avšak již dále nemohou plnit nové požadavky správní spolupráce vyplývající ze stále užší integrace jednotlivých ekonomik v rámci vnitřního trhu.
(10) Existence dvou různých dokumentů pro spolupráci v oblasti DPH také brání účinné spolupráci mezi správci daně.
(11) Práva a povinnosti všech dotčených stran nejsou v současné době dostatečně vymezeny. Je proto nezbytné vymezit jasnější a závazná pravidla, jimiž by se spolupráce mezi členskými státy řídila.
(12) Nedochází k dostatečnému přímému kontaktu mezi místními nebo celostátními úřady pro boj proti podvodům, komunikace se zpravidla uskutečňuje mezi ústředními kontaktními orgány. To má za následek neefektivnost, nedostatečné využívání nástrojů správní spolupráce a zpoždění v komunikaci. Pro dosažení účinnější a rychlejší spolupráce by tedy mělo být zajištěno více přímých kontaktů mezi úřady.
(13) Spolupráce také není dostatečně intenzivní v tom ohledu, že s výjimkou systému výměny informací o DPH (VIES) nedochází mezi členskými státy k dostatečnému množství automatických či spontánních výměn údajů. Výměny informací mezi příslušnými správci navzájem, jakož i mezi správci a Komisí, by měly být intenzivnější a rychlejší, aby byl boj proti podvodům účinnější.
(14) Ustanovení o správní spolupráci v oblasti DPH obsažená v nařízení (EHS) č. 218/92 a ve směrnici 77/799/EHS by měla být tudíž spojena a posílena. Z důvodu přehlednosti by se tak mělo stát v jediném novém dokumentu, který nahradí nařízení (EHS) č. 218/92.
(15) Tímto nařízením by neměla být dotčena jiná opatření Společenství, která přispívají k boji proti podvodům souvisejícím s DPH.
(16) Pro účely tohoto nařízení je vhodné zvážit omezení určitých práv a povinností stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [7], aby byly chráněny zájmy uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. e) uvedené směrnice.
(17) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(18) Toto nařízení dodržuje základní práva a zachovává principy uznané zejména Chartou základních práv Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví podmínky, za kterých správní orgány členských států příslušné pro provádění právních předpisů o DPH na dodání zboží a služeb, nabytí zboží uvnitř Společenství a dovoz zboží spolupracují mezi sebou navzájem a s Komisí za účelem zajištění dodržování těchto předpisů.
Za tímto účelem stanoví toto nařízení pravidla a postupy, které umožní příslušným orgánům členských států spolupráci a vzájemnou výměnu všech informací, které jim mohou pomoci správně vyměřit DPH.
Toto nařízení rovněž stanoví pravidla a postupy pro výměnu některých informací elektronickými prostředky, zejména pokud jde o DPH u obchodních operací uvnitř Společenství.
Pro období uvedené v článku 4 směrnice 2002/38/ES [9] rovněž stanoví pravidla a postupy pro elektronickou výměnu informací o dani z přidané hodnoty u služeb poskytovaných elektronicky v souladu se zvláštním režimem podle článku 26 c směrnice 77/388/EHS a rovněž pro jakoukoli následnou výměnu informací, a pokud jde o služby zahrnuté do uvedeného zvláštního režimu, pro převod peněžních částek mezi příslušnými orgány členských států.
2. Tímto nařízením není v členských státech dotčeno uplatnění pravidel vzájemné pomoci v trestních věcech.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "příslušným orgánem členského státu" rozumí:
- v Belgii:
Le ministre des finances
De Minister van financiën,
- v Dánsku:
Skatteministeren,
- v Německu:
Bundesministerium der Finanzen,
- v Řecku:
Υπουργειο Οικονμίας και Οικονομικων,
- ve Španělsku:
El Secretario de Estado de Hacienda,
- ve Francii:
le ministre de l'économie, des finances et de l'industrie,
- v Irsku:
The Revenue Commissioners,
- v Itálii:
il Capo del Dipartimento delle Politiche Fiscali,
- v Lucembursku:
L'Administration de l'Enregistrement et des Domaines,
- v Nizozemsku:
De ministr van Financiën,
- v Rakousku:
Bundesminister für Finanzen,
- v Portugalsku:
O Ministro das Finanças,
- ve Finsku:
Valtiovarainministeriö
Finansministeriet,
- ve Švédsku:
Chefen för Finansdepartementet,
- ve Spojeném království:
The Commissioners of Customs and Excise;
2. "ústředním kontaktním orgánem" rozumí úřad, na nějž byla podle čl. 3 odst. 2 přenesena hlavní odpovědnost za kontakty s ostatními členskými státy v oblasti správní spolupráce;
3. "kontaktním útvarem" rozumí jakýkoli úřad jiný než ústřední kontaktní orgán, s konkrétní místní příslušností nebo zvláštní funkční odpovědností, který má na základě pověření příslušným orgánem podle čl. 3 odst. 3 uskutečňovat přímou výměnu informací na základě tohoto nařízení;
4. "příslušným úředníkem" rozumí jakýkoli úředník, který může uskutečňovat přímou výměnu informací na základě tohoto nařízení a je k tomu pověřen příslušným orgánem podle čl. 3 odst. 4;
5. "dožadujícím orgánem" rozumí ústřední kontaktní orgán, kontaktní útvar nebo jakýkoli příslušný úředník členského státu, který podává žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
6. "dožádaným orgánem" rozumí ústřední kontaktní orgán, kontaktní útvar nebo jakýkoli příslušný úředník členského státu, kterému je podána žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
7. "obchodními operacemi uvnitř Společenství" rozumí dodání zboží uvnitř Společenství a poskytování služeb uvnitř Společenství;
8. "dodáním zboží uvnitř Společenství" rozumí jakékoli dodání zboží, které musí být přiznáno v souhrnném výkazu uvedeném v čl. 22 odst. 6 písm. b) směrnice 77/388/EHS;
9. "poskytováním služeb uvnitř Společenství" rozumí jakékoli poskytování služeb, na které se vztahuje čl. 28b části C, D, E a F směrnice 77/388/EHS;
10. "nabytím zboží uvnitř Společenství" rozumí získání práva nakládat jako vlastník s movitým hmotným majetkem ve smyslu čl. 28a odst. 3 směrnice 77/388/EHS;
11. "identifikačním číslem pro účely DPH" rozumí číslo stanovené v čl. 22 odst. 1 písm. c), d) a e) směrnice 77/388/EHS;
12. "správním šetřením" rozumějí všechny kontroly, prověrky a jiné kroky, které provádějí členské státy při výkonu svých funkcí, aby zajistily správné použití právních předpisů týkajících se DPH;
13. "automatickou výměnou" rozumí systematické sdělování předem určených informací jinému členskému státu, a to bez předchozí žádosti a v předem stanovených pravidelných intervalech;
14. "strukturovanou automatickou výměnou" rozumí systematické sdělování předem určených informací jinému členskému státu, a to bez předchozí žádosti a jakmile je daná informace k dispozici;
15. "spontánní výměnou" rozumí nepravidelné sdělování informací jinému členskému státu bez předchozí žádosti;
16. "osobou" rozumí:
a) fyzická osoba;
b) právnická osoba, nebo
c) pokud tak stanoví platné právní předpisy, sdružení osob uznaná jako způsobilá k právním úkonům, ačkoli nemají právní subjektivitu právnických osob;
17. "udělením přístupu" rozumí oprávnění k přístupu k příslušným elektronickým údajům a ke získávání údajů elektronickými prostředky;
18. "elektronickými prostředky" rozumí použití elektronických zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a uchovávání dat a využití přenosu po drátě, rádiového přenosu nebo jinými optickými nebo elektromagnetickými technologiemi;
19. "sítí CCN/CSI" rozumí společná platforma založená na společné komunikační síti (Common Communication Network - CCN) a společném systémovém rozhraní (Common System Interface - CSI), kterou vyvinulo Společenství k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti daní a cel.
Článek 3
1. Příslušné orgány ve smyslu čl. 2 bodu 1 jsou orgány, jejichž jménem se toto nařízení použije, a to buď přímo, nebo na základě pověření.
2. Každý členský stát ustanoví jediný ústřední kontaktní orgán, na nějž se přenese hlavní odpovědnost za kontakty s ostatními členskými státy v oblasti správní spolupráce. Informuje o tom Komisi a ostatní členské státy.
3. Příslušný orgán každého členského státu může zřídit kontaktní útvary. Ústřední kontaktní orgán je odpovědný za aktualizaci seznamu těchto útvarů a za jeho zpřístupnění ústředním kontaktním orgánům ostatních dotčených členských států.
4. Kromě toho může příslušný orgán každého členského státu za podmínek, které sám stanoví, jmenovat příslušné úředníky, kteří mohou uskutečňovat přímou výměnu informací na základě tohoto nařízení. Pokud tak příslušný orgán učiní, může omezit rozsah takového pověření. Ústřední kontaktní orgán je odpovědný za aktualizaci seznamu příslušných úředníků a za jeho zpřístupnění ústředním kontaktním orgánům ostatních dotčených členských států.
5. Úředníci uskutečňující výměnu informací podle článků 11 a 13 se v každém případě považují pro tento účel za příslušné úředníky v souladu s podmínkami, které stanoví příslušné orgány.
6. Pokud kontaktní útvar nebo příslušný úředník odešlou nebo obdrží žádost o pomoc či odpověď na žádost o pomoc, informují ústřední kontaktní orgán svého členského státu, a to za podmínek stanovených ústředním kontaktním orgánem.
7. Pokud kontaktní útvar nebo příslušný úředník obdrží žádost o pomoc vyžadující zásah mimo jejich územní či funkční působnost, předá takovou žádost neprodleně ústřednímu kontaktnímu orgánu svého členského státu a informují o tom dožadující orgán. V takovém případě začíná lhůta stanovená v článku 8 dnem následujícím po dni předání žádosti o pomoc ústřednímu kontaktnímu orgánu.
Článek 4
1. Povinnost poskytnout pomoc stanovená tímto nařízením se nevztahuje na poskytování informací nebo dokumentů získaných správními orgány uvedenými v článku 1 na základě povolení či žádosti soudního orgánu.
2. Pokud však má příslušný orgán v souladu s vnitrostátními právními předpisy pravomoc sdělit informace podle odstavce 1, mohou být tyto informace sděleny v rámci správní spolupráce podle tohoto nařízení. Takové sdělení ovšem musí nejprve povolit soudní orgán, pokud je takové povolení nutné podle vnitrostátních právních předpisů.
KAPITOLA II
VÝMĚNA INFORMACÍ NA ŽÁDOST
Oddíl 1
Žádost o informace a správní šetření
Článek 5
1. Na žádost dožadujícího orgánu sdělí dožádaný orgán informace podle článku 1 včetně informací týkajících se konkrétního případu či konkrétních případů.
2. Pro účely předání informací podle odstavce 1 zajistí dožádaný orgán provedení jakýchkoli správních šetření nezbytných pro získání těchto informací.
3. Žádost podle odstavce 1 může obsahovat odůvodněnou žádost o zvláštní správní šetření. Jestliže členský stát rozhodne, že žádné správní šetření není nutné, sdělí okamžitě dožadujícímu orgánu důvody svého rozhodnutí.
4. Za účelem získání požadovaných informací nebo provedení požadovaného správního šetření postupují dožádaný orgán nebo správní orgán, na který se dožádaný orgán obrátí, jako kdyby jednaly samy za sebe nebo na žádost jiného úřadu svého vlastního členského státu.
Článek 6
Žádosti o informace a o správní šetření podle článku 5 se předávají, pokud je to možné, na vzorovém formuláři schváleném na základě postupu podle čl. 44 odst. 2.
Článek 7
1. Na žádost dožadujícího orgánu sdělí dožádaný orgán veškeré příslušné informace, které získá nebo má k dispozici, jakož i výsledky správních šetření ve formě zpráv, výkazů a jakýchkoli jiných dokumentů nebo ověřených opisů či výpisů z nich.
2. Prvopisy dokumentů se poskytnou pouze tehdy, není-li to v rozporu s platnými právními předpisy v členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo.
Oddíl 2
Lhůta pro poskytnutí informací
Článek 8
Dožádaný orgán poskytne informace podle článků 5 a 7 co nejrychleji, nejpozději však do tří měsíců ode dne přijetí žádosti.
Pokud však dožádaný orgán má již příslušnou informaci k dispozici, zkracuje se maximální lhůta na jeden měsíc.
Článek 9
V určitých zvláštních skupinách případů se mohou dožádaný orgán a dožadující orgán dohodnout na lhůtách odlišných od lhůt stanovených v článku 8.
Článek 10
Pokud není dožádaný orgán schopen odpovědět na žádost ve stanovené lhůtě, uvědomí písemně a bez odkladu dožadující orgán o důvodech, které brání včasné odpovědi, a o datu, kdy pravděpodobně bude moci odpovědět.
Oddíl 3
Přítomnost v prostorách správních orgánů a účast na správních šetřeních
Článek 11
1. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci zmocnění dožadujícím orgánem přítomni v souvislosti s výměnou informací podle článku 1 v prostorách, kde správní orgány členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo, plní své úkoly. Pokud jsou požadované informace obsaženy v dokumentech, k nimž mají úředníci dožádaného orgánu přístup, budou úředníkům dožadujícího orgánu poskytnuty kopie dokumentů obsahujících požadované informace.
2. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci jmenováni dožadujícím orgánem přítomni v souvislosti s výměnou informací podle článku 1 při správních šetřeních. Správní šetření provádějí výhradně úředníci dožádaného orgánu. Úředníci dožadujícího orgánu neuplatňují kontrolní pravomoci svěřené úředníkům dožádaného orgánu. Mohou však mít přes svého zprostředkovatele a výhradně pro účely prováděného správního šetření přístup do týchž prostor a k týmž dokumentům jako úředníci dožádaného orgánu.
3. Úředníci dožadujícího orgánu, kteří jsou přítomni v jiném členském státě v souladu s odstavci 1 a 2, musí být vždy schopni předložit písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a jejich úřední způsobilost.
Oddíl 4
Souběžné kontroly
Článek 12
Za účelem výměny informací podle článku 1 se mohou dva či více členských států dohodnout, že na svých územích provedou v případě společného či doplňujícího zájmu souběžné kontroly daňové situace jedné či více osob povinných k dani, kdykoli se takové kontroly zdají být účinnějšími než kontroly provedené pouze jedním členským státem.
Článek 13
1. Členský stát sám rozhodne, kterou osobu povinnou k dani pro souběžnou kontrolu navrhne. Příslušný orgán tohoto členského státu uvědomí o případech navržených pro souběžnou kontrolu příslušné orgány ostatních dotčených členských států. Svou volbu zdůvodní v rámci možností tím, že poskytne informace, které ho přiměly k jeho rozhodnutí. Stanoví lhůtu, během níž by měly být tyto kontroly provedeny.
2. Dotčené členské státy se poté rozhodnou, zda se souběžných kontrol chtějí zúčastnit. Po přijetí návrhu na souběžnou kontrolu potvrdí příslušný orgán členského státu příslušnému orgánu navrhujícího členského státu svůj souhlas nebo mu sdělí své odmítnutí spolu s odůvodněním.
3. Každý příslušný orgán dotčených členských států jmenuje zástupce, který ponese odpovědnost za dohled nad kontrolami a za jejich koordinaci.
KAPITOLA III
ŽÁDOST O DORUČENÍ PROSTŘEDNICTVÍM SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
Článek 14
Na žádost dožadujícího orgánu a v souladu s právními předpisy platnými pro doručování obdobných aktů v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, doručí dožádaný orgán veškeré akty a rozhodnutí, které vydaly správní orgány a které se vztahují na používání právních předpisů týkajících se DPH na území členského státu, v němž má sídlo dožadující orgán, osobě, které jsou tyto akty a rozhodnutí určeny.
Článek 15
Žádosti o doručení obsahují předmět doručovaného aktu nebo rozhodnutí a dále jméno, adresu a všechny ostatní informace využitelné k identifikaci adresáta.
Článek 16
Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni doručení aktu nebo rozhodnutí osobě, které je určen.
KAPITOLA IV
VÝMĚNA INFORMACÍ BEZ PŘEDCHOZÍ ŽÁDOSTI
Článek 17
Aniž jsou dotčeny kapitoly V a VI, předá příslušný orgán každého členského státu informace podle článku 1 prostřednictvím automatické či strukturované automatické výměny příslušnému orgánu všem ostatním dotčeným členským státům v těchto případech:
1. pokud se má za to, že ke zdanění dochází v členském státě určení a účinnost kontrolního systému nutně závisí na informacích poskytovaných členským státem původu;
2. pokud má členský stát důvod se domnívat, že došlo k porušení právních předpisů týkající se DPH nebo že tyto předpisy mohly být porušeny v jiném členském státě;
3. pokud existuje nebezpečí daňové ztráty v jiném členském státě.
Článek 18
Postupem podle čl. 44 odst. 2 se určí:
1. přesné kategorie informací, které mají být vyměňovány;
2. frekvence výměn;
3. praktická opatření pro výměnu informací.
Každý členský stát určí, zda se zapojí do výměny konkrétní kategorie informací a zda použije automatické či strukturované automatické výměny.
Článek 19
Příslušné orgány členských států si mohou v každém případě prostřednictvím spontánní výměny předávat navzájem informace podle článku 1, které jsou jim známy.
Článek 20
Členské státy přijmou nezbytná správní a organizační opatření, aby umožnily výměny uvedené v této kapitole.
Článek 21
V rámci provádění této kapitoly nesmějí být členské státy nuceny ukládat dlužníkům daně z přidané hodnoty v souvislosti se shromažďováním informací nové povinnosti, ani nesmějí být členské státy vystavovány nepřiměřené administrativní zátěži.
KAPITOLA V
UCHOVÁVÁNÍ A VÝMĚNA ÚDAJŮ SPECIFICKÝCH PRO OBCHODNÍ OPERACE UVNITŘ SPOLEČENSTVÍ
Článek 22
1. Každý členský stát provozuje elektronickou databázi, v níž uchovává a zpracovává údaje shromažďované na základě čl. 22 odst. 6 písm. b) ve znění článku 28h směrnice 77/388/EHS.
Aby bylo umožněno používat tyto informace v postupech stanovených tímto nařízením, uchovávají se informace po dobu nejméně pěti let po skončení kalendářního roku, ve kterém měl být udělen přístup k informacím.
2. Členské státy zajistí, aby jejich databáze byly aktuální, úplné a přesné.
Postupem podle čl. 44 odst. 2 se stanoví kritéria pro určení, které změny nejsou významné, zásadní nebo užitečné, a tudíž je není třeba provést.
Článek 23
Z údajů uchovávaných podle článku 22 obdrží příslušný orgán členského státu přímo a bez prodlení od kteréhokoli členského státu následující informace nebo přímý přístup k nim:
1. identifikační čísla pro účely DPH přidělená členským státem, který dostává informace;
2. celkovou hodnotu veškerých dodání zboží uvnitř Společenství osobám, kterým byla přidělena tato čísla, všemi hospodářskými subjekty identifikovanými pro účely DPH v členském státě, který podává informace.
Hodnoty podle bodu 2 se vyjadřují v měně členského státu, který poskytl informace, a vztahují se ke kalendářním čtvrtletím.
Článek 24
Příslušnému orgánu členského státu budou na základě údajů uchovávaných podle článku 22 a výhradně za účelem boje proti porušování právních předpisů týkajících se DPH, kdykoli to považuje za nezbytné ke kontrole nabytí zboží uvnitř Společenství, neprodleně poskytnuty následující informace, anebo přímý přístup k nim elektronickými prostředky:
1. identifikační čísla pro účely DPH osob, které uskutečnily dodání uvedená v čl. 23 bodě 2, a
2. celková hodnota těchto dodání od každé takové osoby každé osobě, které bylo přiděleno identifikační číslo pro účely DPH uvedené v čl. 23 bodě 1.
Hodnoty podle bodu 2 se vyjadřují v měně členského státu, který poskytl informace, a vztahují se ke kalendářním čtvrtletím.
Článek 25
1. Jestliže je příslušný orgán členského státu povinen udělit přístup k informacím podle článků 23 a 24, učiní tak co nejdříve, nejpozději však ve lhůtě tří měsíců od konce kalendářního čtvrtletí, ke kterému se informace vztahují.
2. Odchylně od odstavce 1, pokud jsou informace doplněny do databáze za okolností uvedených v článku 22, udělí se přístup k nim co nejrychleji, nejpozději však do tří měsíců od konce čtvrtletí, ve kterém byly dodatečné informace získány.
3. Podmínky, za nichž lze poskytnout přístup k opraveným informacím, se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2.
Článek 26
Jestliže příslušné orgány členských států uchovávají pro účely článků 22 až 25 informace v elektronických databázích a vyměňují si tyto informace elektronickými prostředky, učiní veškerá opatření nezbytná k dodržení článku 41.
Článek 27
1. Každý členský stát provozuje elektronickou databázi se seznamem osob, kterým bylo přiděleno identifikační číslo pro účely DPH v daném členském státě.
2. Příslušný orgán každého členského státu může kdykoli přímo získat nebo obdržet na základě údajů získaných podle článku 22 potvrzení platnosti identifikačního čísla pro účely DPH, pod nímž určitá osoba uvnitř Společenství uskutečnila dodání zboží nebo poskytování služeb nebo je obdržela.
Dožádaný orgán sdělí na zvláštní žádost rovněž datum vydání a případně datum skončení platnosti identifikačního čísla pro účely DPH.
3. Příslušný orgán poskytne na žádost neprodleně rovněž jméno a adresu osoby, které bylo číslo přiděleno, za předpokladu, že tyto informace dožadující orgán neuchovává s výhledem na jejich možné použití v budoucnu.
4. Příslušný orgán každého členského státu zajistí, aby osobám podílejícím se na dodání zboží nebo poskytování služeb uvnitř Společenství a po dobu stanovenou v článku 4 směrnice 2002/38/ES i osobám poskytujícím služby podle čl. 9 odst. 2 písm. e) poslední odrážky směrnice 77/388/EHS bylo umožněno získat potvrzení o platnosti identifikačního čísla pro účely DPH jakékoli blíže určené osoby.
Po dobu stanovenou v článku 4 směrnice 2002/38/ES poskytují členské státy zejména tato potvrzení elektronicky v souladu s postupem podle čl. 44 odst. 2.
5. Pokud příslušné orgány pro účely odstavců 1 až 4 uchovávají informace v elektronických databázích a vyměňují si tyto informace elektronickými prostředky, učiní všechna opatření nezbytná k dodržení článku 41.
KAPITOLA VI
USTANOVENÍ O ZVLÁŠTNÍM REŽIMU PODLE ČLÁNKU 26 C SMĚRNICE 77/388/EHS
Článek 28
Následující ustanovení se použijí v případě zvláštního režimu podle článku 26 c směrnice 77/388/EHS. Definice obsažené v části A uvedeného článku se použijí rovněž pro účely této kapitoly.
Článek 29
1. Informace předkládané neusazenou osobou povinnou k dani členskému státu identifikace při zahájení její činnosti podle čl. 26 c části B odst. 2 druhého pododstavce směrnice 77/388/EHS se podávají elektronicky. Technické podrobnosti včetně jednotné elektronické zprávy se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2.
2. Členský stát identifikace zašle tyto informace elektronicky příslušným orgánům ostatních členských států do deseti dnů od skončení měsíce, ve kterém informace od neusazené osoby povinné k dani obdržel. Stejným způsobem jsou příslušné orgány ostatních členských států informovány o přiděleném identifikačním čísle. Technické podrobnosti včetně jednotné elektronické zprávy, kterým se tato informace sděluje, se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2.
3. Členský stát identifikace informuje neprodleně elektronickými prostředky příslušné orgány ostatních členských států o vynětí neusazené osoby povinné k dani z identifikačního registru.
Článek 30
Daňové přiznání s údaji stanovenými v čl. 26 c části B odst. 5 druhém pododstavci směrnice 77/388/EHS se podává elektronicky. Technické podrobnosti včetně jednotné elektronické zprávy se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2.
Členský stát identifikace zašle tyto informace elektronicky příslušnému orgánu členského státu nejpozději do deseti dnů od skončení měsíce, ve kterém daňové přiznání obdržel. Členské státy, které požadují daňové přiznání s údaji v jiné národní měně než v eurech, přepočtou částky na eura pomocí směnných kursů platných poslední den zdaňovacího období. Přepočet se provede podle směnných kurzů zveřejněných Evropskou centrální bankou pro uvedený den, nebo, pokud není v uvedený den kurs zveřejněn, podle kurzu zveřejněného pro nejbližší následující den. Technické podrobnosti o sdělování těchto údajů se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2.
Členský stát identifikace zašle elektronicky členskému státu spotřeby informace potřebné pro přiřazení jednotlivých plateb příslušným čtvrtletním daňovým přiznáním.
Článek 31
Ustanovení článku 22 se vztahují rovněž na informace shromažďované členským státem identifikace podle čl. 26a části B odst. 2 a 5 směrnice 77/388/EHS.
Článek 32
Členský stát identifikace zajistí, aby částka uhrazená neusazenou osobou povinnou k dani byla převedena na bankovní účet vedený v eurech, který určil členský stát spotřeby, jemuž platba náleží. Členské státy, které vyžadují platby v jiné národní měně než v eurech, přepočtou částky na eura pomocí směnných kursů platných poslední den zdaňovacího období. Přepočet se provede podle směnných kurzů zveřejněných Evropskou centrální bankou pro uvedený den, nebo, pokud není v uvedený den kurs zveřejněn, podle kurzu zveřejněného pro nejbližší následující den. Převod se uskuteční nejdéle do 10 dnů po skončení měsíce, ve kterém byla platba obdržena.
Pokud neusazená osoba povinná k dani neuhradí celou splatnou daň, členský stát identifikace zajistí, aby platby členským státům spotřeby byly převedeny v poměru k dani splatné v jednotlivých členských státech. Členský stát identifikace o tom uvědomí elektronickými prostředky příslušné orgány členských států spotřeby.
Článek 33
Členské státy oznámí elektronickými prostředky příslušným orgánům ostatních členských států čísla bankovních účtů pro příjem plateb podle článku 32.
Členské státy neprodleně oznámí elektronickými prostředky příslušným orgánům ostatních členských států a Komisi změny základní sazby daně.
Článek 34
Články 28 až 33 se použijí pro období stanovené v článku 4 směrnice 2002/38/ES.
KAPITOLA VII
VZTAHY S KOMISÍ
Článek 35
1. Členské státy a Komise prověří a vyhodnotí fungování úpravy správní spolupráce obsažené v tomto nařízení. Komise shromáždí zkušenosti členských států, aby se zlepšilo fungování této úpravy.
2. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné údaje týkající se toho, jak používají toto nařízení.
3. Seznam statistických údajů potřebných pro vyhodnocení tohoto nařízení se stanoví postupem podle čl. 44 odst. 2. Členské státy sdělí tyto údaje Komisi, pokud je mají k dispozici a pokud jejich sdělení nepředstavuje nepřiměřenou administrativní zátěž.
4. Pro vyhodnocení účinnosti tohoto systému správní spolupráce v boji proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem mohou členské státy sdělit Komisi jakékoli další informace podle článku 1.
5. Komise předá ostatním dotčeným členským státům informace podle odstavců 2, 3 a 4.
KAPITOLA VIII
VZTAHY SE TŘETÍMI ZEMĚMI
Článek 36
1. Pokud příslušný orgán členského státu obdrží informace od třetí země, může je předat dále příslušným orgánům těch členských států, které by mohly mít o tyto informace zájem, v každém případě však všem členským státům, které o tyto informace požádají, pokud to platná ujednání o pomoci uzavřená s konkrétní třetí zemí povolují.
2. Pokud se dotčená třetí země zavázala poskytnout pomoc nezbytnou ke shromáždění důkazů o protiprávní povaze operací, které se jeví v rozporu s právními předpisy týkajícími se DPH, mohou být informace získané podle tohoto nařízení třetí zemi sděleny, a to se souhlasem příslušných orgánů, které informace poskytly, a v souladu s jejich vnitrostátními předpisy o předávání osobních údajů třetím zemím.
KAPITOLA IX
PODMÍNKY VÝMĚNY INFORMACÍ
Článek 37
Informace sdělené podle tohoto nařízení se poskytují pokud možno elektronicky na základě úpravy přijaté postupem podle čl. 44 odst. 2.
Článek 38
Žádosti o pomoc včetně žádostí o doručení a připojené dokumenty mohou být vyhotoveny v jakémkoli jazyce, na němž se dožádaný a dožadující orgán dohodnou. K uvedeným žádostem bude přiložen překlad do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo, pouze ve zvláštních případech, kdy má dožádaný orgán důvod o takový překlad požádat.
Článek 39
Po dobu stanovenou v článku 4 směrnice 2002/38/ES zajistí Komise a členské státy, aby existující nebo nové systémy komunikace a výměny informací, které jsou nezbytné pro vzájemnou výměnu informací podle článků 29 a 30 byly provozuschopné. Komise odpovídá za veškerý další vývoj společné komunikační sítě/společného systémového rozhraní (Common Communication Network/Common Systém Interface - CCN/CSI), který je nezbytný k umožnění výměny těchto informací mezi členskými státy. Členské státy odpovídají za veškerý další vývoj svých systémů, který je nezbytný k umožnění výměny těchto informací prostřednictvím CCN/CSI.
Členské státy se vzdávají všech nároků na náhradu výdajů vzniklých při použití tohoto nařízení s výjimkou případných odměn placených odborníkům.
Článek 40
1. Dožádaný orgán jednoho členském státu poskytne dožadujícímu orgánu jiného členského státu informace uvedené v článku 1 za předpokladu, že:
a) počet a povaha žádostí o informace, které během určitého období podal dožadující orgán, nepřiměřeně nezatěžují dožádaný orgán;
b) dožadující orgán vyčerpal obvyklé zdroje informací, které mohl podle okolností použít k získání požadovaných informací, aniž by se vystavil nebezpečí nedosažení požadovaného cíle.
2. Toto nařízení neukládá povinnost provést šetření či poskytnout informace, pokud právní předpisy či správní praxe neopravňují příslušné orgány členského státu, který má informace poskytnout, k provedení takového šetření nebo k získání a použití takových údajů pro vlastní daňové účely.
3. Příslušný orgán členského státu může odmítnout poskytnutí informace, pokud není dotčený členský stát z právních důvodů schopen poskytnout odpovídající informace sám poskytnout. O důvodech odmítnutí uvědomí dožádaný členský stát Komisi.
4. Poskytnutí informací může být odmítnuto, pokud by vedlo prozrazení obchodního, průmyslového či profesního tajemství, obchodního postupu nebo pokud by poskytnutí daných informací odporovalo veřejnému pořádku.
5. Dožádaný orgán sdělí dožadujícímu orgán důvody odmítnutí žádosti o pomoc.
6. Postupem podle čl. 44 odst. 2 může být pro žádost o pomoc stanovena minimální přípustná částka.
Článek 41
1. Informace sdělené v jakékoli formě na základě tohoto nařízení podléhají služebnímu tajemství a požívají stejné ochrany jako obdobné informace podle práva členského státu, který je obdržel, a odpovídajících předpisů platných pro orgány Společenství.
Tyto informace mohou být použity pro účely stanovení vyměřovacího základu nebo pro výběr či správní kontrolu daní pro účely stanovení vyměřovacího základu.
Informace mohou být rovněž použity pro vyměření jiných dávek, cel a daní, na něž se vztahuje článek 2 směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření [10].
Kromě toho mohou být informace použity v soudních řízeních, která mohou vést k uložení sankcí za porušení daňových předpisů, aniž jsou dotčena obecná pravidla a právní předpisy upravující práva žalované strany a svědků v takových řízeních.
2. Osoby pověřené Bezpečnostním akreditačním úřadem Evropské komise, mohou mít přístup k těmto informacím pouze tehdy, pokud je to nezbytné pro péči o sítě CCN/CSI a pro jejich údržbu a rozvoj.
3. Odchylně od odstavce 1 povolí příslušný orgán členského státu, který poskytuje informace, jejich použití pro jiné účely ve členském státě dožadujícího orgánu, jestliže podle právních předpisů členského státu dožádaného orgánu mohou být v členském státě dožádaného orgánu použity pro obdobné účely.
4. Má-li dožadující orgán za to, že by informace, které získal od dožádaného orgánu, mohly být užitečné pro příslušný orgán třetího členského státu, může mu je se souhlasem dožádaného orgánu předat. Dožádanému orgánu to oznámí předem. Dožádaný orgán může požadovat, aby byly informace poskytovány třetí straně pouze po jeho předchozím souhlasu.
5. Pro účely správného používání tohoto nařízení omezí členské státy rozsah povinností a práv uvedených v článku 10, čl. 11 odst. 1 a článcích 12 a 21 směrnice 95/46/ES v míře nezbytné pro ochranu zájmů stanovených v čl. 13 písm. e) uvedené směrnice.
Článek 42
Zprávy, výkazy a všechny ostatní dokumenty nebo jejich ověřené opisy či výpisy získané pracovníky dožádaného orgánu a poskytnuté dožadujícímu orgánu v rámci pomoci podle tohoto nařízení mohou být příslušnými orgány členského státu dožadujícího orgánu použity jako důkazy stejným způsobem jako obdobné dokumenty, které poskytl jiný orgán členského státu dožadujícího orgánu.
Článek 43
1. Pro účely používání tohoto nařízení učiní členské státy všechna nezbytná opatření, aby:
a) zajistily účinnou vnitřní koordinaci mezi příslušnými orgány ve smyslu článku 3;
b) vytvořily přímou spolupráci mezi orgány zmocněnými pro účely této koordinace;
c) zajistily hladké fungování systému výměny informací stanoveného tímto nařízením.
2. Komise co nejdříve sdělí každému členskému státu všechny informace, které sama obdrží a které je schopna poskytnout.
KAPITOLA X
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 44
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro správní spolupráci (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 45
1. Ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise každé tři roky Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání tohoto nařízení.
2. Členské státy sdělí Komisi znění všech ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti tohoto nařízení.
Článek 46
1. Ustanoveními tohoto nařízení není dotčeno plnění jakýchkoli širších povinností týkajících se vzájemné pomoci, které vyplývají z jiných právních aktů, včetně dvoustranných či mnohostranných dohod.
2. Pokud členské státy uzavřou dvoustranná ujednání o záležitostech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení, s výjimkou ujednání týkajících se jednotlivých případů, uvědomí o tom neprodleně Komisi. Komise poté uvědomí ostatní členské státy.
Článek 47
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 218/92.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 48
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2004.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 7. října 2003.