KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 874/2009
af 17. september 2009
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 for så vidt angår sagsbehandlingen ved EF-Sortsmyndigheden
(omarbejdning)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (1), særlig artikel 114, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1239/95 af 31. maj 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse (2) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (3). Da der skal foretages yderligere ændringer, bør forordningen af klarhedshensyn omarbejdes.
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2100/94 (basisforordningen) er der indført en ny EF-ordning for sortsbeskyttelse, der åbner mulighed for en sortsbeskyttelse, som gælder i hele Fællesskabet.
(3)
En sådan ordning bør forvaltes på en effektiv måde af EF-Sortsmyndigheden (Sortsmyndigheden), som skal bistås af prøvningsmyndigheder ved gennemførelsen af den tekniske afprøvning af de pågældende plantesorter, og som kan søge bistand hos nationale organer og hos egne afdelinger, der er oprettet med dette formål. I den forbindelse er det nødvendigt at fastlægge det indbyrdes forhold mellem på den ene side Sortsmyndigheden og på den anden side dens egne afdelinger, prøvningsmyndighederne og de nationale organer.
(4)
Sortsmyndigheden bør for den tekniske afprøvning betale prøvningsmyndighederne et gebyr, der dækker alle påløbne omkostninger. Administrationsrådet fastsætter ensartede metoder for beregning af omkostningerne.
(5)
Sortsmyndighedens afgørelser kan indbringes for dens appelkammer. Der bør fastsættes regler for appelkammerets sagsbehandling; et eller flere yderligere appelkamre kan om nødvendigt oprettes af administrationsrådet.
(6)
Afprøvningsrapporter, der er udarbejdet på vegne af myndighederne i en medlemsstat eller i et tredjeland, som er medlem af Den Internationale Union for Beskyttelse af Plantenyheder (UPOV), bør af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for en afgørelse.
(7)
Anvendelsen af elektroniske midler til indgivelse af ansøgninger, indsigelser eller klager og tilstillelsen af meddelelser fra Sortsmyndigheden bør tillades. Desuden bør Sortsmyndigheden have mulighed for at udstede attester på EF-sortsbeskyttelse i elektronisk form. Det bør også være muligt at offentliggøre oplysninger vedrørende EF-sortsbeskyttelse elektronisk. Endelig bør det være muligt at opbevare sagsakter i elektronisk form.
(8)
Sortsmyndighedens præsident bør gives beføjelser til at fastsætte de nærmere regler for anvendelsen af elektroniske kommunikations- og lagringsmidler.
(9)
I basisforordningens artikel 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 og 100 er det allerede udtrykkeligt fastsat, at der skal eller kan fastsættes bestemmelser om deres gennemførelse. I andre tilfælde, hvor en præcisering er påkrævet, bør der ligeledes fastsættes gennemførelsesbestemmelser.
(10)
Tidspunktet for, hvornår en overdragelse af en EF-sortsbeskyttelse eller en overdragelse af retten hertil får virkning, må specificeres i reglerne vedrørende indførelse i registrene.
(11)
EF-Sortsmyndighedens administrationsråd er blevet hørt.
(12)
Bestemmelserne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Sortsbeskyttelse -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
SAGENS PARTER, SORTSMYNDIGHEDEN OG PRØVNINGSMYNDIGHEDERNE
KAPITEL I
Sagens parter
Artikel 1
Sagens parter
1. Nedennævnte personer kan optræde som part i sager ved EF-Sortsmyndigheden, i det følgende benævnt »Sortsmyndigheden«:
a)
ansøgeren om en EF-sortsbeskyttelse
b)
indsigeren, jf. artikel 59, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2100/94, i det følgende benævnt »basisforordningen«
c)
indehaveren eller indehaverne af EF-sortsbeskyttelsen, i det følgende benævnt »indehaveren«
d)
enhver person, hvis ansøgning eller begæring er en forudsætning for, at Sortsmyndigheden kan træffe afgørelse.
2. Sortsmyndigheden kan efter skriftlig begæring tillade enhver anden direkte og individuelt berørt person end de i stk. 1 nævnte at intervenere som part i sagen.
3. Enhver fysisk eller juridisk person og ethvert organ, der ifølge de for organet gældende retsregler betragtes som en juridisk person, anses for at være en person i den i stk. 1 og 2 anførte betydning.
Artikel 2
Angivelse af sagens parter
1. En part i sagen angives med navn og adresse.
2. Navne på fysiske personer angives med den pågældende parts efternavn og fornavne. Navne på juridiske personer og virksomheder angives med den officielle benævnelse.
3. Adresser skal omfatte alle relevante administrative oplysninger, herunder navnet på den stat, i hvilken den pågældende part i sagen er bosiddende eller har sit sæde eller forretningssted. For hver part i sagen bør der kun angives én adresse; hvis der angives flere adresser, tages der kun hensyn til den førstnævnte, medmindre parten i sagen angiver en af de øvrige adresser som valgt adresse.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende adressen, herunder alle relevante bestemmelser om andre datokommunikationsforbindelser.
4. Hvis en part i sagen er en juridisk person, angives vedkommende også ved navn og adresse på den fysiske person, der i henhold til den relevante nationale lovgivning repræsenterer parten i retssager. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på denne fysiske person.
Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra første afsnit, første punktum.
5. Hvis Kommissionen eller en medlemsstat er part i en sag, skal den for hver sagsbehandling, som den deltager i, give meddelelse om, hvem der er dens repræsentant.
Artikel 3
Parternes sprog
1. Det af Den Europæiske Unions officielle sprog, som en part i sagen har valgt i det første dokument, der er forelagt for Sortsmyndigheden og undertegnet med henblik på forelæggelse, anvendes af den pågældende part, indtil Sortsmyndigheden har truffet endelig afgørelse.
2. Hvis en part i sagen forelægger et dokument, som vedkommende har undertegnet med henblik på forelæggelsen, og dokumentet er affattet på et andet af Den Europæiske Unions officielle sprog end det, der skal anvendes i henhold til stk. 1, anses dokumentet først for at være modtaget, når Sortsmyndigheden fra et andet organ har modtaget en oversættelse heraf. Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra dette krav.
3. Hvis en part i sagen under den mundtlige forhandling anvender et andet sprog end det af Den Europæiske Unions officielle sprog, der anvendes enten af de kompetente medlemmer af Sortsmyndighedens personale eller af andre parter i sagen eller af alle disse, og som den pågældende part skal anvende, skal vedkommende sørge for simultantolkning til sidstnævnte sprog. Hvis der ikke sørges herfor, kan den mundtlige forhandling fortsættes på de sprog, der anvendes af de ansvarlige medlemmer af Sortsmyndighedens personale og af andre parter i sagen.
Artikel 4
Sprogene ved mundtlig forhandling og ved bevisoptagelse
1. Parter, vidner og sagkyndige, der skal høres under den mundtlige forhandling ved bevisoptagelse, kan anvende et af Den Europæiske Unions s officielle sprog.
2. Hvis bevisoptagelse som omhandlet i stk. 1 finder sted på begæring af en part i sagen, og en af sagens parter, et vidne eller en sagkyndig ikke er i stand til at udtrykke sig på tilfredsstillende måde på et af Den Europæiske Unions officielle sprog, kan vedkommende kun høres, hvis den part i sagen, der har fremsat begæringen, sørger for tolkning til det sprog, der anvendes af alle sagens parter, eller, hvis der ikke er noget fælles sprog, til det sprog, der anvendes af medlemmerne af Sortsmyndighedens personale.
Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra første afsnit.
3. Udtalelser, som medlemmerne af Sortsmyndighedens personale, parterne i sagen, vidner eller eksperter fremsætter på et af Den Europæiske Unions officielle sprog under mundtlig forhandling eller bevisoptagelse, skal indføres i mødeprotokollen på det anvendte sprog. Udtalelser, der fremsættes på et andet sprog, skal indføres på det sprog, der anvendes af medlemmerne af Sortsmyndighedens personale.
Artikel 5
Oversættelse af dokumenter fra sagens parter
1. Hvis en part i sagen indgiver dokumenter på et andet sprog end et af Den Europæiske Unions officielle sprog, kan Sortsmyndigheden kræve, at den pågældende part leverer en oversættelse af de modtagne dokumenter til det sprog, der skal anvendes af den pågældende part i sagen, eller som anvendes af de kompetente medlemmer af Sortsmyndighedens personale.
2. Når en oversættelse af et dokument skal indgives eller er indgivet af en part i sagen, kan Sortsmyndigheden kræve, at der inden for en af den fastsat tidsfrist forelægges en attest på, at oversættelsen svarer til originalteksten.
3. Hvis den i stk. 1 omhandlede oversættelse eller den i stk. 2 omhandlede attest ikke indgives, anses dokumentet for ikke at være modtaget.
KAPITEL II
Sortsmyndigheden
Afdeling 1
Sortsmyndighedens udvalg
Artikel 6
Udvalgsmedlemmernes kvalifikationer
1. De i basisforordningens artikel 35, stk. 2, omhandlede udvalg sammensættes efter Sortsmyndighedens præsidents bestemmelse af teknisk sagkyndige eller juridisk sagkyndige eller en blanding heraf.
2. Et teknisk medlem skal have en højere uddannelse eller anerkendt erfaring inden for plantevidenskab.
3. Et juridisk medlem skal have juridisk embedseksamen eller anerkendt erfaring med hensyn til intellektuel ejendomsret eller registrering af plantesorter.
Artikel 7
Udvalgets afgørelser
1. Et udvalg skal foruden de i basisforordningens artikel 35, stk. 2, omhandlede afgørelser behandle spørgsmål vedrørende:
-
bestemmelse om ikke at give opsættende virkning med hensyn til en afgørelse, jf. basisforordningens artikel 67, stk. 2
-
berigtigelse af en påklaget afgørelse, jf. basisforordningens artikel 70
-
genindsættelse i rettigheder, jf. basisforordningens artikel 80, og
-
fordeling af omkostningerne, jf. basisforordningens artikel 85, stk. 2, og artikel 75 i nærværende forordning.
2. Udvalgets afgørelser træffes af et flertal af dets medlemmer.
Artikel 8
De enkelte udvalgsmedlemmers beføjelser
1. Udvalget udpeger et af sine medlemmer til som referent at handle på udvalgets vegne.
2. Referenten kan navnlig
a)
varetage de opgaver, der er omhandlet i artikel 25, og overvåge prøvningsmyndighedernes aflevering af rapporter, jf. artikel 13 og 14
b)
overvåge Sortsmyndighedens interne sagsbehandling, herunder meddelelse af eventuelle mangler, som skal afhjælpes af en part i sagen, og fastsættelse af tidsfrister, og
c)
sikre et nært samråd og udveksling af oplysninger med parterne i den pågældende sag.
Artikel 9
Præsidentens opgave
Sortsmyndighedens præsident skal sikre, at der er overensstemmelse mellem de afgørelser, der træffes under hans myndighed. Han skal navnlig fastlægge betingelserne for, hvornår afgørelser om indsigelser, jf. basisforordningens artikel 59, kan træffes sammen med afgørelser i medfør af basisforordningens artikel 61, 62, 63 eller 66.
Artikel 10
Konsultationer
Medlemmer af Sortsmyndighedens personale kan uden vederlag benytte faciliteterne ved de nationale organer, der har fået overdraget varetagelsen af opgaver i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, og ved de i artikel 13 og 14 i nærværende forordning omhandlede prøvningsmyndigheder med henblik på afholdelse af periodevise konsultationer for parter i sager og for tredjemand.
Afdeling 2
Appelkamre
Artikel 11
Appelkamre
1. Der oprettes et appelkammer til behandling af klager som omhandlet i basisforordningens artikel 67. Om nødvendigt kan administrationsrådet på forslag af Sortsmyndigheden oprette flere appelkamre. I så fald skal det også fastlægge arbejdsfordelingen mellem de oprettede appelkamre.
2. Hvert appelkammer skal bestå af medlemmer med tekniske og juridiske kvalifikationer, og artikel 6, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse. Formanden skal være et medlem med juridiske kvalifikationer.
3. Ved behandlingen af en klage udpeger formanden for appelkammeret et af dets medlemmer til som referent at undersøge sagen. Denne opgave kan også, hvor det er hensigtsmæssigt, omfatte bevisoptagelsen.
4. Appelkammerets afgørelser træffes af et flertal af dets medlemmer.
Artikel 12
Sekretariatet for et appelkammer
1. Sortsmyndighedens præsident opretter et sekretariat for hvert appelkammer; de medlemmer af Sortsmyndighedens personale, der har deltaget i sagsbehandlingen vedrørende en påklaget afgørelse, udelukkes fra sekretariatet.
2. De ansatte i det oprettede sekretariat er navnlig ansvarlige for:
-
udfærdigelse af referatet af den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen i henhold til artikel 63 i nærværende forordning
-
fastlæggelse af fordelingen af omkostningerne i henhold til basisforordningens artikel 85, stk. 5, og artikel 76 i nærværende forordning
-
bekræftelse af en eventuel aftale om fordelingen af omkostningerne som omhandlet i artikel 77 i nærværende forordning.
KAPITEL III
Prøvningsmyndigheder
Artikel 13
Overdragelse af opgaver til en prøvningsmyndighed som omhandlet i basisforordningens artikel 55, stk. 1
1. Når administrationsrådet overlader det til den kompetente myndighed i en medlemsstat at foretage teknisk afprøvning, giver Sortsmyndighedens præsident den pågældende myndighed, i det følgende benævnt »prøvningsmyndigheden«, meddelelse om bemyndigelsen hertil. Bemyndigelsen har virkning fra tidspunktet for udstedelsen af meddelelsen fra Sortsmyndighedens præsident. Denne bestemmelse finder tilsvarende anvendelse på tilbagekaldelse af en prøvningsmyndigheds bemyndigelse, jf. dog artikel 15, stk. 6, i nærværende forordning.
2. Medlemmer af prøvningsmyndighedens personale, der deltager i den tekniske afprøvning, må ikke gøre ubeføjet brug af kendsgerninger, dokumenter eller oplysninger, som de bliver bekendt med under eller i forbindelse med gennemførelsen af den tekniske afprøvning, og de må ikke videregive sådanne kendsgerninger, dokumenter eller oplysninger til uvedkommende. De er fortsat bundet af denne forpligtelse efter afslutningen af den tekniske afprøvning, efter at de har fået deres afsked, og efter at bemyndigelsen af den pågældende prøvningsmyndighed er tilbagekaldt.
3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på sortsmateriale, som ansøgeren har stillet til rådighed for prøvningsmyndigheden.
4. Sortsmyndigheden overvåger anvendelsen af stk. 2 og 3 og træffer afgørelse om udelukkelse af eller indsigelser mod medlemmer af prøvningsmyndighedens personale i overensstemmelse med basisforordningens artikel 81, stk. 2.
Artikel 14
Overdragelse af opgaver til en prøvningsmyndighed som omhandlet i basisforordningens artikel 55, stk. 2
1. Når Sortsmyndigheden har til hensigt at overlade ansvaret for den tekniske afprøvning af sorter til organer i medfør af basisforordningens artikel 55, stk. 2, tilstiller den med henblik på godkendelse administrationsrådet en redegørelse for de pågældende organers tekniske egnethed som prøvningsmyndighed.
2. Hvis Sortsmyndigheden har til hensigt at oprette egne afdelinger, der skal foretage teknisk afprøvning af sorter, jf. basisforordningens artikel 55, stk. 2, tilstiller den med henblik på godkendelse administrationsrådet en redegørelse for de tekniske og økonomiske forhold vedrørende oprettelsen af en sådan afdeling med nævnte formål og på det påtænkte sted.
3. Når administrationsrådet godkender en redegørelse som nævnt i stk. 1 og 2, kan Sortsmyndighedens præsident give meddelelse om bemyndigelse til de i stk. 1 omhandlede organer, henholdsvis offentliggøre en bemyndigelse af den i stk. 2 omhandlede afdeling i Den Europæiske Unions Tidende. Bemyndigelse kan kun tilbagekaldes med administrationsrådets godkendelse. Artikel 13, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse på medlemmerne af det i denne artikels stk. 1 omhandlede organs personale.
Artikel 15
Gennemførelse af bemyndigelsen
1. Bemyndigelsen af en prøvningsmyndighed fastlægges ved en skriftlig aftale mellem Sortsmyndigheden og prøvningsmyndigheden om prøvningsmyndighedens foretagelse af teknisk afprøvning af sorter og om betaling af et gebyr efter basisforordningens artikel 58. I forbindelse med en afdeling som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i nærværende forordning gennemføres bemyndigelsen ved hjælp af Sortsmyndighedens interne regler om arbejdsgangen.
2. Indgåelsen af den skriftlige aftale har den virkning, at handlinger, som medlemmer af prøvningsmyndighedens personale har foretaget eller skal foretage i overensstemmelse med aftalen, i forhold til tredjemand anses for at være handlinger foretaget af Sortsmyndigheden.
3. Hvis prøvningsmyndigheden har til hensigt at søge bistand fra andre fagligt kvalificerede organer i medfør af basisforordningens artikel 56, stk. 3, skal sådanne organer allerede anføres i den skriftlige aftale med Sortsmyndigheden. Basisforordningens artikel 81, stk. 2, og artikel 13, stk. 2 og 3, i nærværende forordning finder tilsvarende anvendelse på de berørte ansatte, som skal underskrive en skriftlig forpligtelse om at efterkomme kravet om tavshedspligt.
4. For den tekniske afprøvning betaler Sortsmyndigheden prøvningsmyndigheden et gebyr, der dækker alle påløbne omkostninger. Administrationsrådet fastsætter de ensartede metoder til beregning af omkostningerne og de ensartede omkostningselementer, som skal gælde for alle bemyndigede prøvningsmyndigheder.
5. Prøvningsmyndigheden skal regelmæssigt til Sortsmyndigheden fremsende en opgørelse over omkostningerne i forbindelse med den pågældende tekniske afprøvning og vedligeholdelsen af det nødvendige referencemateriale. I det i stk. 3 omhandlede tilfælde skal prøvningsmyndigheden til Sortsmyndigheden fremsende en særskilt revisionsberetning for organerne.
6. En tilbagekaldelse af en prøvningsmyndigheds bemyndigelse kan ikke få virkning forud for det tidspunkt, på hvilket en ophævelse af den i stk. 1 omhandlede aftale får virkning.
AFSNIT II
DE ENKELTE FORMER FOR SAGSBEHANDLING VED SORTSMYNDIGHEDEN
KAPITEL I
Ansøgning om EF-sortsbeskyttelse
Afdeling 1
Ansøgeren
Artikel 16
Indgivelse af ansøgningen
1. En ansøgning om EF-sortsbeskyttelse skal indgives til Sortsmyndigheden eller til de nationale organer eller de afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4.
Hvis ansøgningen indgives til Sortsmyndigheden, kan den indgives i papirform eller ad elektronisk vej. Hvis den indgives til de nationale organer eller afdelinger, skal den indgives i papirform i to eksemplarer.
2. De oplysninger, der i henhold til basisforordningens artikel 49, stk. 1, litra b), skal indgives til Sortsmyndigheden, skal omfatte:
-
oplysninger til identifikation af ansøgeren og i givet fald af dennes befuldmægtigede
-
angivelse af det nationale organ eller den afdeling, hvortil ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse er indgivet, og
-
den foreløbige betegnelse af den pågældende sort.
3. Sortsmyndigheden udleverer vederlagsfrit følgende formularer:
a)
en ansøgningsformular og et teknisk oplysningsskema til brug ved indgivelsen af en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse
b)
en formular til fremsendelse af de i stk. 2 omhandlede oplysninger med angivelse af følgerne af, at fremsendelse ikke finder sted.
4. Ansøgeren udfylder og underskriver de i stk. 3 omhandlede formularer. Hvis ansøgningen indgives ad elektronisk vej, skal den være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
Artikel 17
Kvittering for ansøgningen
1. Hvis et nationalt organ eller en afdeling, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, modtager en ansøgning, skal organet eller afdelingen i overensstemmelse med basisforordningens artikel 49, stk. 2, fremsende ansøgningen til Sortsmyndigheden og vedlægge en kvittering for ansøgningen. Kvitteringen skal i det mindste indeholde angivelse af det nationale organs eller den nationale afdelings sagsnummer, antallet af fremsendte dokumenter og datoen for det nationale organs eller afdelingens modtagelse heraf. Det nationale organ eller afdelingen sender en kopi af den fremsendte kvittering til ansøgeren.
2. Hvis Sortsmyndigheden modtager en ansøgning direkte fra ansøgeren eller via en afdeling eller et nationalt organ, skal den, uden at det berører øvrige bestemmelser, påføre de dokumenter, der indgår i ansøgningen, et sagsnummer og datoen for Sortsmyndighedens modtagelse heraf og sende ansøgeren en kvittering. Kvitteringen skal i det mindste indeholde angivelse af Sortsmyndighedens sagsnummer, antallet af modtagne dokumenter, datoen for Sortsmyndighedens modtagelse heraf og ansøgningsdatoen efter basisforordningens artikel 51. Hvis Sortsmyndigheden har modtaget ansøgningen via et nationalt organ eller en afdeling, sender den en kopi af kvitteringen til det pågældende organ eller den pågældende afdeling.
3. Hvis Sortsmyndigheden modtager en ansøgning fra en afdeling eller et nationalt organ senere end en måned efter ansøgerens indgivelse heraf, kan ansøgningsdatoen efter basisforordningens artikel 51 ikke ligge forud for datoen for Sortsmyndighedens modtagelse, medmindre Sortsmyndigheden på grundlag af fyldestgørende dokumentation fastslår, at ansøgeren har givet den underretning i overensstemmelse med basisforordningens artikel 49, stk. 1, litra b), og artikel 16, stk. 2, i nærværende forordning.
Artikel 18
Betingelserne i basisforordningens artikel 50, stk. 1
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at ansøgningen ikke opfylder de krav, der er fastsat i basisforordningens artikel 50, stk. 1, giver den ansøgeren meddelelse om de mangler, der er konstateret, samt om, at det først er datoen for modtagelsen af tilfredsstillende oplysninger til afhjælpning af de meddelte mangler, der vil blive betragtet som ansøgningsdato efter basisforordningens artikel 51.
2. En ansøgning opfylder kun kravet i basisforordningens artikel 50, stk. 1, litra i), hvis den indeholder angivelse af datoen og landet for en eventuel første overdragelse som omhandlet i basisforordningens artikel 10, stk. 1, eller i modsat fald en erklæring om, at en sådan overdragelse endnu ikke har fundet sted.
3. En ansøgning opfylder kun kravet i basisforordningens artikel 50, stk. 1, litra j), hvis den indeholder en efter ansøgerens bedste overbevisning afgiven oplysning om datoen for og det berørte land i forbindelse med enhver tidligere ansøgning vedrørende sorten, det være sig:
-
en ansøgning om meddelelse af ejendomsret til sorten, eller
-
en ansøgning om officiel godkendelse af sorten til certificering og markedsføring, hvor en sådan officiel godkendelse omfatter en officiel beskrivelse af sorten i en medlemsstat eller i en stat, der er medlem af Den Internationale Union til Beskyttelse af Plantenyheder.
Artikel 19
Betingelserne i basisforordningens artikel 50, stk. 2
1. Hvis Sortsmyndigheden bemærker, at ansøgningen ikke er i overensstemmelse med stk. 2, 3 og 4 i nærværende artikel eller artikel 16, anvender den artikel 17, stk. 2, men den skal anmode ansøgeren om at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis de meddelte mangler ikke rettidigt afhjælpes, giver Sortsmyndigheden straks afslag på ansøgningen i henhold til basisforordningens artikel 61, stk. 1, litra a).
2. Ansøgningen skal indeholde følgende oplysninger:
a)
ansøgerens nationalitet, hvis han er en fysisk person, og hans angivelse som part i sagen som omhandlet i artikel 2 i nærværende forordning samt, hvis han ikke har frembragt sorten, navn og adresse på den, der har frembragt sorten
b)
det latinske navn på den slægt, art eller underart, som sorten tilhører, samt det almindelige navn
c)
forekomsten af de kendetegn for sorten, som efter ansøgerens opfattelse gør den klart skelnelig fra andre sorter, skal nærmere beskrives; navnene på sådanne andre sorter kan opgives som referencesorter for afprøvningen
d)
frembringelse, opretholdelse og formering af sorten, idet oplysningerne herom især skal omfatte:
-
kendetegn, sortsbetegnelsen, eller i mangel heraf den foreløbige betegnelse, samt oplysninger om dyrkningen af en anden sort eller andre sorter, når materiale af sådanne sorter løbende skal anvendes til fremstilling af sorten, eller
-
de genetisk modificerede kendetegn, når sorten er en genetisk modificeret organisme som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF (4)
e)
den region og det land, hvor sorten er frembragt eller fundet og udviklet
f)
dato og land for en eventuel første overdragelse af sortsbestanddele eller udbytte deraf med henblik på vurdering af nyhedsværdien i overensstemmelse med basisforordningens artikel 10 eller i modsat fald en erklæring om, at en sådan overdragelse endnu ikke har fundet sted
g)
angivelse af den myndighed, ansøgningen er indgivet til, og sagsnummeret på ansøgninger som omhandlet i artikel 18, stk. 3, i nærværende forordning
h)
eksisterende nationale sortsbeskyttelsesrettigheder eller eventuelle patenter, der er opnået inden for Fællesskabet for den pågældende sort.
3. Sortsmyndigheden kan kræve, at der inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist meddeles enhver form for oplysninger og dokumentation, som er nødvendig, herunder om nødvendigt de tegninger og fotografier, der er behov for med henblik på gennemførelsen af den tekniske afprøvning.
4. Hvis den pågældende sort er en genetisk modificeret organisme som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2001/18/EF, anmoder Sortsmyndigheden ansøgeren om at fremsende en kopi af myndighedernes skriftlige godkendelse af, at den pågældende sort ikke indebærer nogen risiko for miljøet i forbindelse med en teknisk afprøvning, som skal tilvejebringes i henhold til artikel 55 og 56 i overensstemmelse med forskrifterne i nævnte direktiv.
Artikel 20
Påberåbelse af prioritet
Hvis en ansøger i henhold til basisforordningens artikel 52, stk. 2, påberåber sig prioritet på grundlag af en ansøgning, der ikke er den tidligste af dem, der skal angives i henhold til nærværende forordnings artikel 18, stk. 3, første led, meddeler Sortsmyndigheden, at en prioritetsdato kun kan anerkendes i forbindelse med den tidligste af sådanne ansøgninger. Hvis Sortsmyndigheden har udstedt en kvittering med angivelse af indgivelsesdatoen for en ansøgning, der ikke er den tidligste af dem, der skal angives, anses den meddelte prioritetsdato for at være uden virkning.
Artikel 21
Berettigelse til EF-sortsbeskyttelse under sagsbehandlingen
1. Hvis der mod ansøgeren er indledt spørgsmål vedrørende et krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 4, og dette er indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden stille sagsbehandlingen i bero. Sortsmyndigheden kan fastsætte en dato, på hvilken den har til hensigt at fortsætte den verserende sagsbehandling.
2. Når en endelig afgørelse eller en anden form for afslutning af et søgsmål som omhandlet i stk. 1 er blevet indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse, genoptager Sortsmyndigheden sagsbehandlingen. Genoptagelsen kan finde sted på et tidligere tidspunkt, men ikke inden den dato, der måtte være fastsat i medfør af stk. 1.
3. Hvis retten til EF-sortsbeskyttelse er overdraget til en anden person med virkning for Sortsmyndigheden, kan den pågældende person indtræde i den første ansøgers ansøgning, som om det var vedkommendes egen, forudsat han giver Sortsmyndigheden meddelelse herom senest en måned efter indførelsen af den endelige dom i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse. Forfaldne gebyrer i henhold til basisforordningens artikel 83, der allerede er betalt af den første ansøger, anses for at være betalt af den efterfølgende ansøger.
Afdeling 2
Gennemførelse af den tekniske afprøvning
Artikel 22
Afgørelse om vejledende principper for afprøvning
1. Administrationsrådet træffer på forslag af Sortsmyndighedens præsident afgørelse om de vejledende principper for afprøvning. Datoen for afgørelsen og de deraf omfattede arter offentliggøres i den officielle tidende, der er omhandlet i artikel 87.
2. Hvis administrationsrådet ikke træffer afgørelse om vejledende principper for afprøvning, kan Sortsmyndighedens præsident træffe en foreløbig afgørelse herom. Den foreløbige afgørelse bortfalder på datoen for administrationsrådets afgørelse. Hvis den foreløbige afgørelse, som Sortsmyndighedens præsident har truffet, afviger fra administrationsrådets afgørelse, ændrer dette intet ved en teknisk afprøvning, der er indledt inden datoen for administrationsrådets afgørelse. Administrationsrådet kan tillade en undtagelse fra denne bestemmelse, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 23
Bemyndigelse af Sortsmyndighedens præsident
1. Når administrationsrådet træffer en afgørelse om vejledende principper for afprøvning, skal det give Sortsmyndighedens præsident bemyndigelse til at indføje forekomsten af yderligere kendetegn samt for en sort deres udtryk.
2. Hvis Sortsmyndigheden gør brug af den i stk. 1 omhandlede bemyndigelse, finder artikel 22, stk. 2, tilsvarende anvendelse.
Artikel 24
Sortsmyndighedens fremsendelse af oplysninger til prøvningsmyndigheden
I overensstemmelse med basisforordningens artikel 55, stk. 3, skal Sortsmyndigheden for en given sort fremsende kopier af nedennævnte dokumenter til prøvningsmyndigheden:
a)
ansøgningsformularen, det tekniske oplysningsskema og alle yderligere dokumenter, som ansøgeren har indgivet med oplysninger, der er nødvendige for den tekniske afprøvning
b)
de formularer, som ansøgeren har udfyldt i henhold til artikel 86
c)
dokumenter vedrørende en indsigelse, der er baseret på en påstand om, at betingelserne i forordningens artikel 7, 8 og 9 ikke er opfyldt.
Artikel 25
Samarbejde mellem Sortsmyndigheden og prøvningsmyndigheden
De ansatte ved prøvningsmyndigheden, der er ansvarlige for den tekniske afprøvning, og den referent, der er udpeget i henhold til artikel 8, stk. 1, samarbejder under hele forløbet af den tekniske afprøvning. Samarbejdet skal i det mindste omfatte:
a)
overvågning af den tekniske afprøvning, herunder referentens inspektion af afprøvningsstederne og af de ved afprøvningen anvendte metoder
b)
prøvningsmyndighedens meddelelse af oplysninger om en eventuel tidligere markedsføring af sorten, uden at Sortsmyndighedens øvrige undersøgelser berøres heraf, og
c)
prøvningsmyndighedens fremsendelse til Sortsmyndigheden af foreløbige rapporter om hver dyrkningsperiode.
Artikel 26
Afprøvningsrapporternes udformning
1. Den i basisforordningens artikel 57 omhandlede afprøvningsrapport skal underskrives af den ansatte ved prøvningsmyndigheden, der er ansvarlig herfor, og skal indeholde angivelse af, at råderetten over rapporten alene tilkommer Sortsmyndigheden i overensstemmelse med basisforordningens artikel 57, stk. 4.
2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på alle foreløbige rapporter, der skal fremsendes til Sortsmyndigheden. Prøvningsmyndigheden tilstiller direkte ansøgeren en kopi af sådanne foreløbige rapporter.
Artikel 27
Andre afprøvningsrapporter
1. En afprøvningsrapport om resultaterne af en teknisk afprøvning, der er foretaget eller som er ved at blive foretaget, i officielt øjemed i en medlemsstat, af en af de prøvningsmyndigheder, som er ansvarlig for den pågældende art i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 1, kan af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for afgørelse, på betingelse af:
a)
at det materiale, der er forelagt med henblik på den tekniske afprøvning, mængdemæssigt og kvalitativt har været i overensstemmelse med de standarder, der måtte være fastlagt i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 4
b)
at den tekniske afprøvning er udført på en måde, der er forenelig med administrationsrådets udpegning i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 1, og at afprøvningen er gennemført i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvning eller de generelle instrukser, der er fastsat eller givet i henhold til basisforordningens artikel 56, stk. 2, og artikel 22 og 23 i nærværende forordning
c)
at Sortsmyndigheden har haft lejlighed til at overvåge den pågældende tekniske afprøvning, og
d)
at de foreløbige rapporter om de enkelte dyrkningsperioder er fremsendt til Sortsmyndigheden inden afprøvningsrapporten, såfremt den endelige rapport ikke er umiddelbart tilgængelig.
2. Hvis Sortsmyndigheden ikke finder, at den i stk. 1 omhandlede afprøvningsrapport udgør et tilstrækkeligt grundlag for en afgørelse, kan den gå videre i henhold til den procedure, der er fastsat i basisforordningens artikel 55, efter at have konsulteret ansøgeren og prøvningsmyndigheden.
3. Sortsmyndigheden og enhver kompetent national sortsmyndighed i en medlemsstat yder hinanden administrativ bistand ved efter anmodning at stille allerede foreliggende afprøvningsrapporter vedrørende en sort til rådighed med henblik på vurdering af samme sorts selvstændighed, ensartethed og stabilitet. Sortsmyndigheden eller den kompetente nationale myndighed opkræver et særligt beløb for fremsendelse af en sådan rapport til en anden myndighed, idet beløbet aftales mellem de pågældende myndigheder.
4. En afprøvningsrapport om resultaterne af en teknisk afprøvning, der er foretaget, eller som er ved at blive foretaget i officielt øjemed i et tredjeland, som er medlem af Den Internationale Union for Beskyttelse af Plantenyheder, kan af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for afgørelse, på betingelse af at den tekniske afprøvning er i overensstemmelse med betingelserne i en skriftlig aftale mellem Sortsmyndigheden og den kompetente myndighed i det pågældende tredjeland. Disse betingelser skal mindst omfatte følgende:
a)
de for materialet gældende betingelser, jf. stk. 1, litra a)
b)
den tekniske afprøvning er foretaget i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvning eller de generelle instrukser, der er fastsat eller givet i henhold til basisforordningens artikel 56, stk. 2
c)
Sortsmyndigheden har haft lejlighed til at vurdere hensigtsmæssigheden af faciliteterne til gennemførelse af en teknisk afprøvning for den pågældende art i det pågældende tredjeland og til at overvåge den pågældende tekniske afprøvning, og
d)
betingelserne vedrørende tilgængeligheden af rapporter, jf. stk. 1, litra d).
Afdeling 3
Sortsbetegnelse
Artikel 28
Forslag til en sortsbetegnelse
Forslaget til en sortsbetegnelse skal underskrives og indgives skriftligt i to eksemplarer enten til Sortsmyndigheden eller til det nationale organ eller den afdeling, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, hvis forslaget indgives hertil sammen med ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse.
Sortsmyndigheden skal vederlagsfrit udlevere en formular til indgivelse af forslag til sortsbetegnelse.
Hvis forslaget til en ændring af en sortsbetegnelse indgives ad elektronisk vej, skal det være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
Artikel 29
Undersøgelse af et forslag
1. Hvis forslaget ikke indgives sammen med ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse, eller hvis en foreslået sortsbetegnelse ikke kan godkendes af Sortsmyndigheden, skal denne straks give ansøgeren meddelelse herom og opfordre ham til at indgive et forslag eller et nyt forslag samt oplyse om følgerne, hvis dette undlades.
2. Hvis Sortsmyndigheden på tidspunktet for dens modtagelse af resultaterne af den tekniske afprøvning i henhold til basisforordningens artikel 57, stk. 1, konstaterer, at ansøgeren ikke har indgivet noget forslag til en sortsbetegnelse, meddeler den straks afslag på ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse i henhold til basisforordningens artikel 61, stk. 1, litra c).
Artikel 30
Retningslinjer vedrørende sortsbetegnelser
Der skal i retningslinjer, som vedtages af administrationsrådet, opstilles ensartede og endegyldige kriterier vedrørende hindringer for anvendelse af artsbetegnelser som sortsbetegnelse, jf. basisforordningens artikel 63, stk. 3 og 4.
KAPITEL II
Indsigelser
Artikel 31
Fremsættelse af indsigelser
1. Indsigelser som omhandlet i basisforordningens artikel 59 skal indeholde:
a)
navnet på den ansøger og sagsnummeret på den ansøgning, mod hvilken der rejses indsigelse
b)
angivelse af indsigeren som part i sagen, jf. artikel 2
c)
hvis indsigeren har udpeget en befuldmægtiget, angivelse af dennes navn og adresse
d)
en redegørelse for den påstand, som indsigelsen, jf. basisforordningens artikel 59, stk. 3, bygger på, og for de særlige forhold, beviser og anbringender, hvorpå indsigelsen støttes.
2. Hvis der er fremsat flere indsigelser mod samme ansøgning om EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden behandle disse indsigelser samlet.
Artikel 32
Afvisning af indsigelser
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at en indsigelse ikke er i overensstemmelse med basisforordningens artikel 59, stk. 1 og 3, eller artikel 31, stk. 1, litra d), i nærværende forordning eller ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til identificering af den ansøgning, over for hvilken der fremsættes indsigelse, afviser den indsigelsen, medmindre manglerne afhjælpes inden for en af Sortsmyndigheden fastsat tidsfrist.
2. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at indsigelsen ikke er i overensstemmelse med andre bestemmelser i basisforordningen eller med nærværende forordning, afviser den indsigelsen, medmindre manglerne afhjælpes inden udløbet af indsigelsesfristerne.
KAPITEL III
Opretholdelse af EF-sortsbeskyttelse
Artikel 33
Indehaverens forpligtelser i henhold til basisforordningens artikel 64, stk. 3
1. Indehaveren skal tillade inspektion af materiale af den pågældende sort og af det sted, hvor den uændrede sort opretholdes, således at det er muligt at indhente de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af sortens fortsatte uændrede beståen i overensstemmelse med basisforordningens artikel 64, stk. 3.
2. Indehaveren skal føre skriftlige optegnelser for at muliggøre kontrol af, om der er truffet de fornødne foranstaltninger som omhandlet i basisforordningens artikel 64, stk. 3.
Artikel 34
Teknisk efterkontrol af den beskyttede sort
Der skal foretages en teknisk efterkontrol af den beskyttede sort i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvningen, der var gældende, da EF-sortsbeskyttelsen blev meddelt for den pågældende sort, uden at dette berører anvendelsen af basisforordningens artikel 87, stk. 4. Artikel 22 og 24-27 finder tilsvarende anvendelse på Sortsmyndigheden, prøvningsmyndigheden og indehaveren.
Artikel 35
Andet materiale, der kan anvendes ved den tekniske efterkontrol
Når indehaveren har forelagt materiale af sorten i overensstemmelse med basisforordningens artikel 64, stk. 3, kan prøvningsmyndigheden med Sortsmyndighedens samtykke efterkontrollere det forelagte materiale ved kontrol af andet materiale, der er udtaget på en bedrift, hvor indehaveren eller en anden med dennes samtykke producerer materiale, eller udtaget af materiale, der er markedsført af indehaveren eller med dennes samtykke, eller udtaget af en medlemsstats myndigheder i overensstemmelse med deres beføjelser.
Artikel 36
Ændring af sortsbetegnelsen
1. Når en sortsbetegnelse skal ændres i henhold til forordningens artikel 66, giver Sortsmyndigheden indehaveren meddelelse om grundene hertil, ligesom den fastsætter en tidsfrist, inden for hvilken indehaveren skal fremsende et egnet forslag til en ændret sortsbetegnelse, og oplyser om, at EF-sortsbeskyttelsen kan ophæves i henhold til basisforordningens artikel 21, hvis der ikke indgives et sådant forslag.
2. Hvis Sortsmyndigheden ikke kan godkende forslaget til en ændret sortsbetegnelse, giver den straks indehaveren meddelelse herom, ligesom den igen fastsætter en tidsfrist, inden for hvilken indehaveren skal forelægge et egnet forslag, idet der oplyses om, at EF-sortsbeskyttelsen kan ophæves i henhold til basisforordningens artikel 21, hvis der ikke indgives et sådant forslag.
3. Artikel 31 og 32 i nærværende forordning finder tilsvarende anvendelse på en indsigelse, der er indgivet i medfør af basisforordningens artikel 66, stk. 3.
4. Hvis forslaget til en ændring af en sortsbetegnelse indgives ad elektronisk vej, skal det være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
KAPITEL IV
EF-licenser, som Sortsmyndigheden kan meddele
Afdeling 1
Tvangslicenser i henhold til basisforordningens artikel 29
Artikel 37
Ansøgning om tvangslicens
1. En ansøgning om tvangslicens skal i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 1, 2 og 5, indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af tvangslicensen
d)
en begrundelse for almenhedens interesse, herunder oplysninger om faktiske forhold, beviser og anbringender, der kan underbygge den påberåbte almene interesse
e)
ved en ansøgning som omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 2, et forslag til den gruppe af personer, der skal meddeles tvangslicens, herunder i givet fald de særlige krav, som den pågældende persongruppe skal opfylde
f)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor.
2. En ansøgning om tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, skal indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren, der er indehaver af en patentrettighed, og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
en bekræftet genpart af patentbrevet, hvoraf fremgår nummeret på og kravene i patentet på den bioteknologiske opfindelse samt den myndighed, der har meddelt patentet
d)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af tvangslicensen
e)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor
f)
en erklæring, der angiver, hvorfor den bioteknologiske opfindelse udgør et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse i forhold til den beskyttede plantesort, herunder oplysninger om faktiske forhold, beviser og anbringender, der kan underbygge kravet
g)
et forslag til licensens geografiske rækkevidde, der ikke må gå ud over den geografiske rækkevidde af det i litra c) omhandlede patent.
3. En ansøgning om gensidig licens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, andet afsnit, skal indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren, der er indehaver af en patentrettighed, og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
en bekræftet genpart af patentbrevet, hvoraf fremgår nummeret på og kravene i patentet på den bioteknologiske opfindelse samt den myndighed, der har meddelt patentet
d)
et officielt dokument, hvoraf det fremgår, at der er meddelt tvangslicens for en patenteret bioteknologisk opfindelse til indehaveren af sortsbeskyttelsen
e)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af den gensidige licens
f)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor
g)
et forslag til den gensidige licens’ geografiske rækkevidde, der ikke må gå ud over den geografiske rækkevidde af det i litra c) omhandlede patent.
4. En ansøgning om tvangslicens vedlægges dokumentation for, at ansøgeren uden held har anmodet indehaveren af sortsbeskyttelsen om indgåelse af en licensaftale. Hvis Kommissionen eller en medlemsstat ansøger om en tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 2, kan Sortsmyndigheden i tilfælde af force majeure give dispensation fra denne bestemmelse.
5. En anmodning om indgåelse af en licensaftale anses at være fremsat uden held efter stk. 4, hvis:
a)
indehaveren ikke inden for en rimelig periode har givet et endeligt svar til den, der har fremsat anmodningen, eller
b)
indehaveren har nægtet at indgå en licensaftale med den person, der har fremsat anmodningen, eller
c)
indehaveren har tilbudt den person, der har fremsat anmodningen, en licensaftale på åbenbart urimelige vilkår, herunder vilkår vedrørende den royalty, der skal betales, og vilkår, der i deres helhed er åbenbart urimelige.
Artikel 38
Behandling af en ansøgning om tvangslicens
1. Den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen foregår i princippet i ét og samme forhandlingsmøde.
2. En begæring om yderligere forhandlingsmøder kan kun imødekommes, hvis den er begrundet i omstændigheder, der har ændret sig under eller efter forhandlingsmødet.
3. Inden Sortsmyndigheden træffer en afgørelse, opfordrer den sagens parter til i mindelighed at indgå en licensaftale. Alt efter forholdene fremsætter Sortsmyndigheden forslag til en sådan mindelig aftale.
Artikel 39
Ejerforholdet vedrørende EF-sortsbeskyttelsen under sagens behandling
1. Hvis der over for indehaveren er indledt søgsmål vedrørende krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 1, og dette er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden udsætte sagsbehandlingen vedrørende meddelelse af tvangslicens. Sagsbehandlingen genoptages først, når den endelige dom i det pågældende søgsmål eller en anden afslutning af sagen er indført i nævnte register.
2. Hvis en EF-sortsbeskyttelse er blevet overdraget med virkning for Sortsmyndigheden, indtræder den nye indehaver på anmodning af ansøgeren som part i sagen, hvis ansøgeren uden held har anmodet den nye indehaver om en licensaftale inden to måneder efter modtagelsen af Sortsmyndighedens meddelelse om, at navnet på den nye indehaver er blevet indført i registret over EF-sortsbeskyttelse. En anmodning fra ansøgeren skal ledsages af tilfredsstillende dokumentation for vedkommendes forgæves bestræbelser og i givet fald for den nye indehavers handlinger.
3. Ved en ansøgning som omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 2, indtræder den nye indehaver som part i sagen. Stk. 1 finder ikke anvendelse.
Artikel 40
Indholdet af afgørelsen om ansøgningen
Den skriftlige afgørelse underskrives af Sortsmyndighedens præsident. Afgørelsen skal indeholde:
a)
en erklæring om, at afgørelsen er truffet af Sortsmyndigheden
b)
datoen for afgørelsen
c)
navnene på de udvalgsmedlemmer, der har deltaget i sagsbehandlingen
d)
navnene på sagens parter og deres befuldmægtigede
e)
en henvisning til udtalelsen fra administrationsrådet
f)
en beskrivelse af de forhold, der skal træffes afgørelse om
g)
et resumé af de faktiske omstændigheder
h)
en begrundelse for den trufne afgørelse
i)
Sortsmyndighedens egentlige afgørelse; denne kan alt efter tilfældet omfatte fastlæggelse af de handlinger, der omfattes af tvangslicensen, de i den forbindelse fastlagte betingelser og gruppen af personer, herunder i givet fald de bestemte krav, der gælder for denne gruppe.
Artikel 41
Meddelelse af tvangslicens
1. En afgørelse om meddelelse af tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 1, 2 og 5, skal indeholde en begrundelse med angivelse af de relevante almene interesser:
2. Følgende forhold kan navnlig anses for at være i almenhedens interesse:
a)
beskyttelse af menneskers, dyrs og planters liv og helbred
b)
behovet for at forsyne markedet med materiale med særlige kendetegn
c)
behovet for at opretholde en tilskyndelse til at fortsætte frembringelsen af forbedrede sorter.
3. En afgørelse om meddelelse af tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, skal indeholde en erklæring, der angiver, hvorfor den bioteknologiske opfindelse udgør et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse. Følgende forhold kan navnlig anses for at underbygge, at opfindelsen er et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse i forhold til den beskyttede plantesort:
a)
forbedring af dyrkningsteknikker
b)
forbedring af miljøbeskyttelsen
c)
forbedring af teknikkerne til fremme af anvendelsen af genetisk biodiversitet
d)
forbedring af kvaliteten
e)
forbedring af udbyttet
f)
forbedring af modstandsdygtigheden
g)
forbedring af tilpasningen til specifikke klima- og/eller miljøforhold.
4. Tvangslicensen er ikke-eksklusiv.
5. Tvangslicensen kan ikke overdrages, undtagen sammen med den del af en virksomhed, der udnytter tvangslicensen, eller i det i basisforordningens artikel 29, stk. 5, omhandlede tilfælde sammen med sortsbeskyttelse for en i det væsentlige afledt sort.
Artikel 42
Betingelser vedrørende den person, der meddeles tvangslicens
1. Den person, som en tvangslicens meddeles til, skal have tilstrækkelige finansielle og tekniske midler til at kunne udnytte tvangslicensen, uden at dette i øvrigt berører de betingelser, der er omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 3.
2. Overholdelse af de betingelser vedrørende tvangslicensen, der er fastlagt i afgørelsen herom, anses som en af de omstændigheder, der er omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 4.
3. Sortsmyndigheden fastsætter, at den person, der meddeles tvangslicens, ikke må tage retlige skridt vedrørende krænkelser af EF-sortsbeskyttelsen, medmindre indehaveren har afvist at tage sådanne skridt eller har undladt at gøre dette i en periode på to måneder efter at være blevet anmodet herom.
Artikel 43
Grupper af personer, der opfylder specifikke krav i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 2
1. Enhver person, der har til hensigt at udnytte en tvangslicens, og som er omfattet af den gruppe af personer, der opfylder de i basisforordningens artikel 29, stk. 2, omhandlede bestemte krav, giver ved anbefalet brev med modtagelsesbevis Sortsmyndigheden og indehaveren meddelelse herom. Meddelelsen skal navnlig indeholde:
a)
navn og adresse på den pågældende person efter de regler, der i henhold til artikel 2 gælder for parterne i en sag
b)
en erklæring om, hvorledes de pågældende krav er opfyldt
c)
en erklæring med angivelse af de påtænkte handlinger, og
d)
en forsikring om, at den pågældende person har de nødvendige finansielle midler til at kunne udnytte tvangslicensen, og oplysninger om hans tekniske forudsætninger herfor.
2. På begæring indfører Sortsmyndigheden en person i registret over EF-sortsbeskyttelse, hvis den pågældende person har opfyldt betingelserne vedrørende den i stk. 1 omhandlede meddelelse. Den pågældende har ikke ret til at udnytte tvangslicensen, inden denne er indført i registret. Indførelsen heri meddeles den pågældende person og indehaveren.
3. Artikel 42, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse på en person, der er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse i henhold til stk. 2. Enhver dom eller anden afslutning på et søgsmål vedrørende en krænkelse gælder også for de øvrige personer, der er indført eller indføres i registret.
4. Den i stk. 2 omhandlede indførelse i registret kan slettes alene med den begrundelse, at der med hensyn til de bestemte krav, der er fastsat i afgørelsen om meddelelse af tvangslicens, eller de finansielle og tekniske midler, der er konstateret i henhold til stk. 2, er indtrådt ændringer efter udløbet af et år efter meddelelsen af tvangslicensen og inden for den eventuelle tidsfrist, der måtte være fastsat ved meddelelsen. Slettelse af en indførelse i registret meddeles den indførte person og indehaveren.
Afdeling 2
Licenser efter basisforordningens artikel 100, stk. 2
Artikel 44
Licenser efter basisforordningens artikel 100, stk. 2
1. En anmodning om en ikke-eksklusiv licens fra en ny indehaver, som omhandlet i basisforordningens artikel 100, stk. 2, fremsættes, for så vidt angår den tidligere indehaver, senest to måneder efter modtagelsen af Sortsmyndighedens meddelelse om, at navnet på den nye indehaver er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse, og for så vidt angår en person, der har haft udnyttelsesret, senest fire måneder efter dette tidspunkt.
2. En ansøgning om meddelelse af licens i henhold til basisforordningens artikel 100, stk. 2, vedlægges dokumentation for, at der uden held er fremsat en anmodning som omhandlet i denne artikels stk. 1. Artikel 37, stk. 1, litra a), b) og c), og stk. 5, artikel 38, artikel 39, stk. 3, artikel 40, undtagen litra f), artikel 41, stk. 3 og 4, og artikel 42 finder tilsvarende anvendelse.
AFSNIT III
SAGSBEHANDLINGEN VED APPELKAMRENE
Artikel 45
Klagens indhold
Klagen skal indeholde:
a)
angivelse af den, der indgiver klagen, som part i appelsagen, jf. artikel 2
b)
sagsnummeret på den afgørelse, der påklages, og en erklæring om, i hvilket omfang der anmodes om ændring eller annullation af afgørelsen.
Artikel 46
Modtagelse af klagen
Når Sortsmyndigheden modtager en klage, påfører den klagen et sagsnummer og datoen for Sortsmyndighedens modtagelse, ligesom den oplyser klageren om tidsfristen for indgivelse af begrundelse for klagen. Undladelse af at give en sådan oplysning kan ikke påberåbes.
Artikel 47
Intervention som part i appelsagen
1. Sortsmyndigheden sender straks en kopi af klagen med påført sagsnummer og modtagelsesdato til de parter i sagen, der har deltaget i sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden.
2. De i stk. 1 omhandlede parter i sagen kan intervenere som parter i appelsagen inden for en frist på to måneder fra tilsendelsen af kopien af klagen.
Artikel 48
Sortsmyndighedens opgave
1. Det kontor i Sortsmyndigheden, der er omhandlet i basisforordningens artikel 70, stk. 1, og formanden for appelkammeret sikrer ved intern forberedelse af sagen, at appelkammeret kan behandle den straks efter dens forelæggelse; formanden skal navnlig vælge de to øvrige medlemmer i overensstemmelse med basisforordningens artikel 46, stk. 2, og udpege en referent inden sagens forelæggelse.
2. Inden sagens forelæggelse skal det kontor i Sortsmyndigheden, der er omhandlet i basisforordningens artikel 70, stk. 1, straks fremsende en kopi af de dokumenter, der er modtaget fra en af appelsagens parter, til de øvrige parter i appelsagen.
3. Sortsmyndighedens præsident sørger for offentliggørelse af de i artikel 89 omhandlede oplysninger, inden sagen forelægges.
Artikel 49
Afvisning af en klage
1. Hvis klagen ikke er i overensstemmelse med basisforordningen, navnlig artikel 67, 68 og 69, eller nærværende forordning, navnlig artikel 45, giver appelkammeret klageren meddelelse herom og opfordrer denne til om muligt at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en af appelkammeret fastsat frist. Hvis klagen ikke rettidigt berigtiges, afviser appelkammeret sagen.
2. Hvis der indgives klage vedrørende en af Sortsmyndighedens afgørelser, som også er genstand for en direkte klage som omhandlet i basisforordningens artikel 74, forelægger appelkammeret med klagerens samtykke straks klagen som en direkte klage for De Europæiske Fællesskabers Domstol; hvis klageren ikke giver samtykke hertil, afvises klagen. Hvis en klage forelægges Domstolen, anses den for at være forelagt Domstolen på den i artikel 46 omhandlede dato for Sortsmyndighedens modtagelse.
Artikel 50
Mundtlig forhandling
1. Efter sagens forelæggelse indkalder appelkammerets formand hurtigst muligt appelsagens parter til mundtlig forhandling som omhandlet i basisforordningens artikel 77, idet han henleder parternes opmærksomhed på artikel 59, stk. 2, i nærværende forordning.
2. Den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen foregår i princippet på ét og samme forhandlingsmøde.
3. En begæring om yderligere forhandlingsmøder kan kun imødekommes, hvis den er begrundet i omstændigheder, der har ændret sig under eller efter forhandlingsmødet.
Artikel 51
Behandling af klagen
Medmindre andet er fastsat, finder bestemmelserne om sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden tilsvarende anvendelse på behandlingen af appelsager; ved sagens parter forstås i så henseende appelsagens parter.
Artikel 52
Afgørelsen vedrørende klagen
1. Senest tre måneder efter afslutningen af den mundtlige forhandling skal afgørelsen vedrørende klagen fremsendes skriftligt til appelsagens parter på en af de måder, der er foreskrevet i artikel 64, stk. 3.
2. Den skriftlige afgørelse skal underskrives af appelkammerets formand og af den referent, der er udpeget i henhold til artikel 48, stk. 1. Afgørelsen skal indeholde:
a)
en erklæring om, at afgørelsen er truffet af appelkammeret
b)
datoen for afgørelsen
c)
navnene på formanden og de øvrige medlemmer af appelkammeret, der har deltaget i behandlingen af klagen
d)
navnene på appelsagens parter og deres befuldmægtigede
e)
en beskrivelse af de forhold, der skal træffes afgørelse om
f)
et resumé af de faktiske omstændigheder
g)
en begrundelse for den trufne afgørelse
h)
appelkammerets egentlige afgørelse, herunder om nødvendigt en afgørelse vedrørende fordelingen af omkostningerne eller om tilbagebetaling af gebyrer.
3. I forbindelse med appelkammerets skriftlige afgørelse skal der gives oplysning om muligheden for yderligere anke, herunder fristen for indgivelse heraf. Appelsagens parter kan ikke påberåbe sig, at der ikke er givet sådan en oplysning.
AFSNIT IV
GENERELLE SAGSBEHANDLINGSREGLER
KAPITEL I
Afgørelser, meddelelser og dokumenter
Artikel 53
Afgørelser
1. Enhver af Sortsmyndighedens afgørelser skal underskrives af og indeholde navnet på det medlem af personalet, der er ansvarligt efter bemyndigelse fra Sortsmyndighedens præsident i overensstemmelse med basisforordningens artikel 35.
2. Finder der mundtlig forhandling sted ved Sortsmyndigheden, kan afgørelsen forkyndes mundtligt. Afgørelsen skal senere skriftligt tilstilles sagens parter i overensstemmelse med artikel 64.
3. I forbindelse med de af Sortsmyndighedens afgørelser, som kan påklages i henhold til basisforordningens artikel 67 eller være genstand for direkte søgsmål i henhold til basisforordningens artikel 74, skal der gives oplysning om adgangen til klage eller søgsmål med angivelse af fristen for indgivelse af klage eller anlæggelse af søgsmål. Sagens parter kan ikke påberåbe sig, at der ikke er givet en sådan oplysning.
4. Sproglige fejl, skrivefejl og åbenbare fejl i Sortsmyndighedens afgørelser korrigeres.
Artikel 54
Attest på EF-sortsbeskyttelse
1. Når Sortsmyndigheden meddeler EF-sortsbeskyttelse, udsteder den sammen med afgørelsen herom en attest på EF-sortsbeskyttelsen som bevis på meddelelsen heraf.
2. Sortsmyndigheden udsteder attesten på EF-sortsbeskyttelse på de af Den Europæiske Unions officielle sprog, som den pågældende indehaver anmoder om.
3. Efter anmodning kan Sortsmyndigheden udstede en kopi til den berettigede person, hvis det konstateres, at den originale attest er gået tabt eller tilintetgjort.
Artikel 55
Meddelelser
Medmindre andet er fastsat, skal enhver meddelelse fra Sortsmyndigheden eller fra en prøvningsmyndighed i det mindste indeholde angivelse af navnet på det ansvarlige medlem af personalet.
Artikel 56
Parternes ret til at udtale sig
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at en afgørelse ikke kan træffes i overensstemmelse med en ansøgning eller en begæring, meddeler den de konstaterede mangler til den pågældende part i sagen og opfordrer vedkommende til at afhjælpe disse mangler inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis de konstaterede og meddelte mangler ikke er afhjulpet rettidigt, træffer Sortsmyndigheden sin afgørelse.
2. Hvis Sortsmyndigheden modtager bemærkninger fra en part i sagen, meddeler den disse bemærkninger til de øvrige parter i samme sag og opfordrer dem, hvis den finder det nødvendigt, til at besvare dem inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis der ikke rettidigt er modtaget noget svar, ser Sortsmyndigheden bort fra eventuelle dokumenter, der senere modtages.
Artikel 57
Dokumenter indgivet af sagens parter
1. Alle de dokumenter, der indgives af sagens parter, skal fremsendes pr. post, afleveres personligt eller sendes ad elektronisk vej.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser for sådanne elektroniske fremsendelser.
2. Datoen for modtagelsen af et dokument, der indgives af en part i sagen, anses at være den dato, på hvilken dokumentet faktisk modtages ved Sortsmyndigheden, eller, hvis der er tale om et dokument, der indgives ad elektronisk vej, den dato på hvilken dokumentet modtages elektronisk af Sortsmyndigheden.
3. Bortset fra dokumenter, der er vedlagt som bilag, skal alle de af sagens parter indgivne dokumenter være underskrevet af den pågældende part eller dens befuldmægtigede.
Hvis et dokument sendes til Sortsmyndigheden ad elektronisk vej, skal det indeholde en elektronisk signatur.
4. Hvis et dokument ikke er behørigt underskrevet, eller hvis det modtagne dokument er ufuldstændigt eller ulæseligt, eller hvis Sortsmyndigheden er i tvivl om dokumentets nøjagtighed, skal Sortsmyndigheden informere afsenderen herom og opfordre den pågældende til at fremsende det originale dokument underskrevet i overensstemmelse med stk. 3, eller genfremsende en kopi af originalen inden for en frist på en måned.
Efterkommes opfordringen inden for den angivne frist, anses det underskrevne dokument eller det genfremsendte dokument som modtaget på datoen for modtagelsen af det første dokument. Efterkommes opfordringen ikke inden for den fastsatte frist, anses dokumentet for ikke at være modtaget.
5. Dokumenter, der skal meddeles til andre parter i sagen og til den berørte prøvningsmyndighed, eller som vedrører to eller flere ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse eller en udnyttelsesret, skal indgives i et tilstrækkeligt antal eksemplarer. Manglende eksemplarer udfærdiges på den pågældende parts bekostning.
Første afsnit finder ikke anvendelse på dokumenter, der indgives ad elektronisk vej.
Artikel 58
Bevisdokumenter
1. Bevis for endelige domme og afgørelser, der ikke er truffet af Sortsmyndigheden, eller bevis for andre dokumenter, der skal forelægges af sagens parter, kan fremlægges ved at fremsende en ikke-bekræftet kopi.
2. Hvis Sortsmyndigheden er i tvivl om ægtheden af det bevis, der er omhandlet i stk. 1, kan den kræve, at originalen eller en bekræftet kopi fremsendes.
KAPITEL II
Mundtlig forhandling og bevisoptagelse
Artikel 59
Indkaldelse til mundtlig forhandling
1. Sagens parter indkaldes til mundtlig forhandling i henhold til basisforordningens artikel 77, og deres opmærksomhed henledes på stk. 2 i nærværende artikel. Ved indkaldelse af sagens parter er indkaldelsesfristen på mindst en måned, medmindre sagens parter og Sortsmyndigheden er indforstået med en kortere frist.
2. Hvis en part i sagen, som forskriftsmæssigt er blevet indkaldt til mundtlig forhandling ved Sortsmyndigheden, ikke giver møde, kan forhandlingen fortsættes uden vedkommende.
Artikel 60
Bevisoptagelse ved Sortsmyndighedens foranstaltning
1. Anser Sortsmyndigheden afhøring af sagens parter, vidner eller sagkyndige eller en besigtigelse for påkrævet, træffer den en afgørelse herom, i hvilken den påtænkte bevisoptagelse, de relevante forhold, der skal bevises, samt dag, klokkeslæt og sted for afhøringen eller besigtigelsen angives. Har en part i sagen begæret afhøring af vidner eller sagkyndige, fastsætter Sortsmyndigheden i afgørelsen den frist, inden for hvilken den pågældende part i sagen skal give Sortsmyndigheden meddelelse om navn og adresse på de vidner og sagkyndige, som vedkommende ønsker afhørt.
2. Ved indkaldelse af parter i sagen, vidner eller sagkyndige til afhøring er indkaldelsesfristen på mindst en måned, medmindre Sortsmyndigheden og de pågældende er indforstået med en kortere frist. Indkaldelsen skal indeholde:
a)
et uddrag af den i stk. 1 nævnte afgørelse, som specielt skal angive dag, klokkeslæt og sted for den berammede forhandling samt de forhold, hvorom sagens parter, vidnerne og de sagkyndige skal afhøres
b)
navnene på parterne i sagen og oplysning om de rettigheder, der tilkommer vidnerne og de sagkyndige i henhold til artikel 62, stk. 2, 3 og 4
c)
en angivelse af, at parten i sagen, vidnet eller den sagkyndige kan anmode om at blive afhørt ved en domstol eller en anden kompetent myndighed i det land, hvori den pågældende har bopæl, og en opfordring til inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist at meddele, om vedkommende er parat til at give møde for Sortsmyndigheden.
3. Inden afhøringen af en part i sagen, et vidne eller en sagkyndig underrettes den pågældende om, at Sortsmyndigheden kan anmode domstolene eller en anden kompetent myndighed i det land, hvori den pågældende har bopæl, om at foretage fornyet afhøring under ed eller i en anden bindende form.
4. Sagens parter underrettes om afhøringen af et vidne eller en sagkyndig ved en domstol eller en anden kompetent myndighed. De har ret til at være til stede og til at stille spørgsmål til de parter i sagen, de vidner eller de sagkyndige, der afhøres, enten gennem den pågældende myndighed eller direkte.
Artikel 61
Kommissorier til sagkyndige
1. Sortsmyndigheden bestemmer, i hvilken form en af denne udpeget sagkyndig skal afgive rapport.
2. Den sagkyndiges kommissorium skal indeholde:
a)
en nøje beskrivelse af opgaven
b)
den for angivelsen af rapporten fastsatte frist
c)
navnene på sagens parter
d)
oplysninger om de rettigheder, der tilkommer ham i henhold til artikel 62, stk. 2, 3 og 4.
3. Med henblik på udarbejdelsen af den sagkyndiges rapport kan Sortsmyndigheden opfordre den prøvningsmyndighed, der har foretaget den tekniske afprøvning af den pågældende sort, til at stille materiale til rådighed i overensstemmelse med Sortsmyndighedens instrukser. Om nødvendigt kan Sortsmyndigheden også anmode om materiale fra sagens parter eller fra tredjemand.
4. Der skal til sagens parter udleveres et eksemplar og i givet fald en oversættelse af enhver skriftlig rapport.
5. Sagens parter kan fremsætte indsigelse mod en sagkyndig. Basisforordningens artikel 48, stk. 3, og artikel 81, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse.
6. Artikel 13, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse på sagkyndige udpeget af Sortsmyndigheden. Når den sagkyndige udpeges, skal Sortsmyndigheden underrette den pågældende om hans tavshedspligt.
Artikel 62
Omkostninger ved bevisoptagelsen
1. Sortsmyndigheden kan gøre bevisoptagelsen betinget af, at den part i sagen, der har anmodet om bevisoptagelsen, hos Sortsmyndigheden deponerer et beløb, som denne fastsætter på grundlag af et overslag over de forventede omkostninger.
2. Vidner og sagkyndige, der indkaldes af Sortsmyndigheden, og som giver møde for denne, har ret til en passende godtgørelse af udgifter til rejse og ophold. Der kan udbetales forskud på en sådan godtgørelse.
3. Vidner, som er berettigede til godtgørelse i henhold til stk. 2, har også ret til en passende erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, og sagkyndige har ret til vederlag for deres arbejde, medmindre de tilhører prøvningsmyndighedernes personale. Sådanne beløb udbetales til vidnerne efter bevisoptagelsen og til de sagkyndige, når de har udført deres respektive pligter eller opgaver.
4. Sortsmyndigheden udbetaler de i stk. 2 og 3 omhandlede beløb i overensstemmelse med de nærmere regler og maksimumssatser, der er fastsat i bilag I.
Artikel 63
Referat af mundtlig forhandling og bevisoptagelse
1. Ved mundtlig forhandling og bevisoptagelse udfærdiges et referat, der skal indeholde de væsentlige punkter i den mundtlige forhandling eller bevisoptagelsen, sagsparternes relevante erklæringer, de af sagens parter, vidner eller sagkyndige afgivne forklaringer samt resultatet af enhver besigtigelse.
2. Referatet af et vidnes, en sagkyndigs eller en sagsparts forklaring oplæses for den pågældende eller forelægges ham til gennemsyn. Det noteres i referatet, at dette har fundet sted, og at referatet er godkendt af den person, der har afgivet forklaringen. Godkendes referatet ikke, anføres den pågældendes indsigelser.
3. Referatet underskrives af den ansatte, som har udfærdiget referatet, og af den ansatte, som har ledet den mundtlige forhandling eller bevisoptagelsen.
4. Sagens parter tilstilles en genpart af referatet og i givet fald en oversættelse heraf.
KAPITEL III
Tilstillelse af meddelelser
Artikel 64
Almindelige bestemmelser om tilstillelse af meddelelser
1. Under sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden finder enhver tilstillelse af meddelelser til sagens parter sted enten ved fremsendelse af originalen af det pågældende dokument, en ikke-bekræftet kopi heraf eller en edb-udskrift. Dokumenter, som andre parter i sagen har forelagt, kan fremsendes i form af ikke-bekræftede kopier.
2. Hvis en eller flere parter har udpeget en befuldmægtiget, tilstilles denne meddelelserne i overensstemmelse med stk. 1.
3. Tilstillelse af meddelelser finder sted:
a)
pr. post, jf. artikel 65
b)
ved personlig aflevering, jf. artikel 66
c)
ved offentlig bekendtgørelse, jf. artikel 67, eller
d)
ad elektronisk vej eller ved andre tekniske midler i overensstemmelse med andet afsnit.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende tilstillelse ad elektronisk vej.
4. Dokumenter eller kopier heraf, som skal tilstilles i henhold til basisforordningens artikel 79, tilstilles pr. post ved anbefalet brev med modtagelsesbevis; de kan også tilstilles ad elektronisk vej, således som det fastsættes af Sortsmyndighedens præsident.
Artikel 65
Tilstillelse pr. post
1. Tilstillelse til modtagere, som hverken har deres bopæl eller hovedsæde eller et forretningssted inden for Fællesskabet, og som ikke har udpeget en befuldmægtiget i overensstemmelse med basisforordningens artikel 82, foretages ved, at det dokument, der skal tilstilles, overgives til postbesørgelse som almindeligt brev til den seneste adresse på modtageren, som er Sortsmyndigheden bekendt. Tilstillelse betragtes som foretaget ved indleveringen til postvæsenet, også selv om brevet returneres med påtegning om, at adressaten er ubekendt.
2. Ved tilstillelse af meddelelse ved anbefalet brev med eller uden modtagelsesbevis anses brevet for at være leveret til modtageren på den tiende dag efter indleveringen til postvæsenet, medmindre det ikke er kommet frem til modtageren eller først er kommet frem på et senere tidspunkt; i tvivlstilfælde påhviler det Sortsmyndigheden alt efter tilfældet at føre bevis for, at brevet er kommet frem, eller for den dato, på hvilken det er afleveret til modtageren.
3. Tilstillelse ved anbefalet brev med eller uden modtagelsesbevis anses som foretaget, selv om modtageren nægter at modtage eller at kvittere for modtagelsen af brevet.
4. I det omfang tilstillelse af post ikke er reguleret ved stk. 1, 2 og 3, finder retsreglerne i den stat, i hvilken tilstillelse finder sted, anvendelse.
Artikel 66
Tilstillelse ved direkte udlevering
Tilstillelse af meddelelser kan finde sted hos Sortsmyndigheden ved direkte udlevering af dokumentet til modtageren, der skal kvittere for modtagelsen heraf. Tilstillelse af meddelelsen anses som foretaget, selv om den pågældende nægter at modtage dokumentet eller at kvittere for dets modtagelse.
Artikel 67
Offentlig bekendtgørelse
Hvis modtagerens adresse ikke kan fastslås, eller hvis tilstillelse i overensstemmelse med artikel 64, stk. 4, har vist sig at være umulig, selv ved Sortsmyndighedens andet forsøg, finder tilstillelse af meddelelsen sted ved offentlig bekendtgørelse i den periodiske tidende, der er omhandlet i basisforordningens artikel 89. Sortsmyndighedens præsident fastsætter nærmere regler om offentlig bekendtgørelse.
Artikel 68
Uregelmæssigheder ved tilstillelse af meddelelser
Kan Sortsmyndigheden ikke bevise, at et dokument, der er kommet frem til modtageren, er tilstillet forskriftsmæssigt, eller er bestemmelserne om tilstillelse ikke blevet iagttaget, anses dokumentet at være tilstillet på den dag, der af Sortsmyndigheden påvises som modtagelsesdag.
KAPITEL IV
Frister og afbrydelse af sagsbehandlingen
Artikel 69
Beregning af frister
1. Frister udtrykkes i hele dage, uger, måneder eller år.
2. Fristen begynder at løbe fra den dag, der følger efter den dag, på hvilken den afgørende begivenhed fandt sted, idet denne begivenhed kan være en handling eller udløbet af en anden frist. Består handlingen i tilstillelse af en meddelelse, er den afgørende begivenhed modtagelsen af det tilstillede dokument medmindre andet er fastsat.
3. Uanset stk. 2 begynder fristen at løbe fra den femtende dag efter offentliggørelsen af den pågældende handling, når handlingen består i en offentlig bekendtgørelse som omhandlet i artikel 67, en afgørelse fra Sortsmyndigheden, der ikke er tilstillet den relevante person, eller en handling, som er foretaget af en part i sagen, og som skal offentliggøres.
4. Når en frist udtrykkes som et år eller et antal år, udløber den i det pågældende senere år i samme måned og på samme dag som den måned og den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted; har den pågældende senere måned ikke nogen dag med samme talbetegnelse, udløber fristen på månedens sidste dag.
5. Når en frist udtrykkes som en måned eller et antal måneder, udløber den i den pågældende senere måned på samme dag som den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted; har den pågældende senere måned ikke nogen dag med samme talbetegnelse, udløber fristen på månedens sidste dag.
6. Når en frist udtrykkes som en uge eller et antal uger, udløber den i den pågældende senere uge på samme ugedag som den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted.
Artikel 70
Fristernes varighed
Når basisforordningen eller nærværende forordning foreskriver en frist, som skal fastsættes af Sortsmyndigheden, må en sådan frist ikke være kortere end en måned og ikke længere end tre måneder. Under særlige omstændigheder kan en frist forlænges indtil seks måneder på begæring fremsat inden fristens udløb.
Artikel 71
Fristforlængelse
1. Udløber en frist på en dag, hvor Sortsmyndigheden har lukket for modtagelse af dokumenter, eller hvor almindelige postforsendelser af andre grunde end de i stk. 2 nævnte ikke udbringes på det sted, hvor Sortsmyndigheden er beliggende, forlænges fristen til den nærmest følgende dag, hvor Sortsmyndigheden har åbent for modtagelse af dokumenter, og hvor almindelige postforsendelser udbringes. De i første punktum omhandlede dage er dem, som Sortsmyndighedens præsident fastsætter og meddeler inden hvert kalenderårs begyndelse.
2. Udløber en frist på en dag, hvor postudbringningen i en medlemsstat eller postforsendelsen mellem en medlemsstat og Sortsmyndigheden i almindelighed er afbrudt eller er uregelmæssig som følge af en sådan afbrydelse, forlænges fristen for de parter i sagen, der har bopæl, hovedsæde eller forretningssted i den pågældende stat eller har udnævnt en befuldmægtiget med hovedsæde i den pågældende stat, til den første dag efter afbrydelsens eller uregelmæssighedens ophør. Er den pågældende medlemsstat den, i hvilken Sortsmyndigheden er beliggende, gælder denne bestemmelse for alle sagens parter. Varigheden af afbrydelsen eller uregelmæssigheden fastslås og meddeles af Sortsmyndighedens præsident.
For så vidt angår dokumenter, der fremsendes ad elektronisk vej, finder første afsnit tilsvarende anvendelse på tilfælde, hvor der er en afbrydelse i Sortsmyndighedens forbindelse med de elektroniske kommunikationsmidler.
3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på de nationale organer og afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i henhold til basisforordningens artikel 30, stk. 4, samt på prøvningsmyndighederne.
Artikel 72
Afbrydelse af sagsbehandlingen
1. Sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden afbrydes:
a)
såfremt den person, der ansøger om eller er indehaver af en EF-sortsbeskyttelse eller ansøger om en udnyttelsesret, som skal meddeles af Sortsmyndigheden, eller den person, der er berettiget til en sådan udnyttelsesret, eller den befuldmægtigede for en af disse parter i sagen afgår ved døden eller mister sin retsevne, eller
b)
såfremt en sådan person som følge af retslige skridt mod hans ejendom af retlige grunde forhindres i at videreføre sagen ved Sortsmyndigheden.
2. Når de nødvendige oplysninger om identiteten af den person, der er beføjet til at videreføre sagen som part i sagen eller som befuldmægtiget, er indført i registret herom, giver Sortsmyndigheden den pågældende og de øvrige parter i sagen meddelelse om, at sagsbehandlingen vil blive genoptaget på en dato, der fastsættes af Sortsmyndigheden.
3. De løbende frister begynder atter at løbe på den dag, på hvilken sagsbehandlingen genoptages.
4. En afbrydelse af sagsbehandlingen påvirker ikke prøvningsmyndighedens tekniske afprøvning eller efterkontrol af den pågældende sort, for så vidt gebyrerne herfor allerede er betalt til Sortsmyndigheden.
KAPITEL V
Befuldmægtigede
Artikel 73
Udpegning af en befuldmægtiget
1. Enhver udpegning af en befuldmægtiget skal meddeles til Sortsmyndigheden. Meddelelsen skal indeholde navn og adresse på den befuldmægtigede; artikel 2, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse.
2. Ud over hvad der er fastsat i artikel 2, stk. 4, skal den i stk. 1 omhandlede meddelelse også indeholde oplysning om, at den pågældende er ansat ved sagens part, hvis dette er tilfældet. En ansat kan ikke udpeges som befuldmægtiget som omhandlet i basisforordningens artikel 82.
3. Manglende overholdelse af stk. 1 og 2 medfører, at meddelelsen anses for ikke at være modtaget.
4. En befuldmægtiget, som ikke længere er bemyndiget, betragtes fortsat som befuldmægtiget, indtil der er givet meddelelse om fuldmagtens ophør til Sortsmyndigheden. Medmindre andet er angivet i fuldmagten, ophører denne dog i forhold til Sortsmyndigheden ved fuldmagtsgiverens død.
5. Hvis flere parter i sagen handler i fællesskab, og disse ikke har givet Sortsmyndigheden meddelelse om en befuldmægtiget, anses den part i sagen, der er nævnt først i en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse eller om en udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, eller i en indsigelse, for at være udpeget som befuldmægtiget for den anden part eller de andre parter i sagen.
Artikel 74
Befuldmægtigedes fuldmagt
1. Når Sortsmyndigheden gives meddelelse om udpegelse af en befuldmægtiget, skal den nødvendige underskrevne fuldmagt indleveres til indsættelse i sagen inden for en frist, som Sortsmyndigheden kan fastsætte, medmindre der er fastsat andet. Hvis fuldmagten ikke indgives rettidigt, anses de processuelle handlinger, som den befuldmægtigede måtte have foretaget, for ikke at have fundet sted.
2. En fuldmagt kan gælde for en eller flere sager og skal indgives i et tilsvarende antal eksemplarer. Der kan indgives generalfuldmagter, ved hvilke en befuldmægtiget bemyndiges til at handle på fuldmagtsgiverens vegne i alle sager. En generalfuldmagt skal kun indgives i ét eksemplar.
3. Sortsmyndighedens præsident kan fastlægge indholdet af fuldmagter, herunder de i stk. 2 omhandlede fuldmagter, og vederlagsfrit stille formularer til rådighed herfor.
KAPITEL VI
Fordeling og fastsættelse af omkostninger
Artikel 75
Fordeling af omkostninger
1. Fordelingen af omkostningerne fastsættes i afgørelsen om fortabelse af retten eller annullation af EF-sortsbeskyttelse eller i afgørelsen om klagen.
2. Hvis omkostningerne fordeles i henhold til basisforordningens artikel 85, stk. 1, angiver Sortsmyndigheden en sådan fordeling i begrundelsen til afgørelsen om fortabelse af retten til eller annullation af EF-sortsbeskyttelse eller til afgørelsen om klagen. Sagens parter kan ikke påberåbe sig en manglende angivelse heraf.
Artikel 76
Fastsættelse af omkostninger
1. En begæring om fastsættelse af omkostninger tages kun til følge, hvis der er truffet afgørelse i den sag, med hensyn til hvilken fastsættelsen af omkostningerne begæres, og, såfremt en sådan afgørelse er påklaget, kun hvis appelkammeret har truffet afgørelse om klagen. Begæringen skal vedlægges en opgørelse over omkostningerne med tilhørende dokumentation.
2. Til fastsættelse af omkostningerne er det tilstrækkeligt, at de er sandsynliggjort.
3. Når en part i sagen skal afholde omkostninger for en anden part i sagen, skal førstnævnte ikke godtgøre andre omkostninger end de i stk. 4 anførte. Hvis den vindende part i sagen repræsenteres af mere end en befuldmægtiget, rådgiver eller advokat, skal den tabende part i sagen kun afholde de i stk. 4 omhandlede omkostninger for én sådan person.
4. De nødvendige omkostninger i forbindelse med sagen omfatter:
a)
udgifter til vidner og eksperter, som Sortsmyndigheden har betalt til de pågældende vidner eller eksperter
b)
udgifter til rejser og ophold for en part i sagen og en fuldmægtig, rådgiver eller advokat, der over for Sortsmyndigheden behørigt er udpeget som befuldmægtiget, inden for de maksimumssatser, der gælder for vidner og eksperter, og som er fastlagt i bilag I
c)
vederlag til en fuldmægtig, rådgiver eller advokat, som en part i sagen behørigt har udpeget som befuldmægtiget over for Sortsmyndigheden, inden for de satser, der er fastlagt i bilag I.
Artikel 77
Aftale om fordeling af omkostninger
Ved en aftale om fordeling af omkostningerne som omhandlet i basisforordningens artikel 85, stk. 4, bekræfter Sortsmyndigheden en sådan aftale i en meddelelse til de pågældende parter i sagen. Hvis en sådan meddelelse også bekræfter en aftale om de omkostningsbeløb, der skal betales, kan der ikke indgives begæring om fastsættelse af omkostningerne.
AFSNIT V
OFFENLIGHEDENS ADGANG TIL OPLYSNINGER
KAPITEL I
Registre, aktindsigt og publikationer
Afdeling 1
Registre
Artikel 78
Oplysninger om sager og om EF-sortsbeskyttelse, der skal indføres i registrene
1. Følgende »særlige forhold«, jf. basisforordningens artikel 87, stk. 3, skal indføres i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse:
a)
offentliggørelsesdatoen, hvis offentliggørelsen er af betydning for beregningen af frister
b)
indsigelser med angivelse af datoen for fremsættelsen, navn og adresse på indsigeren og dennes befuldmægtigede
c)
prioritetsoplysninger (dato og stat for den tidligere ansøgning)
d)
ethvert sagsanlæg, der vedrører krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 4, og artikel 99, og som vedrører retten til EF-sortsbeskyttelse, samt den endelige afgørelse af et sådant søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
2. Følgende »særlige forhold«, jf. basisforordningens artikel 87, stk. 3, indføres i registret over EF-sortsbeskyttelse efter anmodning herom:
a)
anvendelse af en EF-sortsbeskyttelse som sikkerhedsstillelse eller tinglig ret eller
b)
ethvert sagsanlæg, der vedrører krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 1 og 2, og artikel 99, og som vedrører EF-sortsbeskyttelse, samt den endelige afgørelse af et sådant søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
3. De nærmere oplysninger, der skal indføres, fastsættes af Sortsmyndighedens præsident, som ligeledes kan fastsætte, at yderligere oplysninger skal indføres i registrene af hensyn til sortsmyndighedens forvaltning.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter, hvilken form registrene skal have. Registrene kan føres som en elektronisk database.
Artikel 79
Registrering af overdragelse af EF-sortsbeskyttelse
1. Enhver overdragelse af EF-sortsbeskyttelse skal indføres i registret over EF-sortsbeskyttelse ved forelæggelse af overdragelsesdokumenterne eller af officielle dokumenter, der bekræfter overdragelsen, eller af uddrag af sådanne dokumenter, som er tilstrækkelige til at fastslå overdragelsen. Sortsmyndigheden beholder en kopi af sådanne dokumenter, som opbevares sammen med sagen.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter, i hvilken form og under hvilke betingelser Sortsmyndigheden skal opbevare sådanne dokumenter.
2. Indførelse af en overdragelse kan kun nægtes, såfremt betingelserne i stk. 1 og i basisforordningens artikel 23 ikke er opfyldt.
3. Stk. 1 og 2 gælder for enhver overdragelse af en ret til EF-sortsbeskyttelse, for hvilken en ansøgning er indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse. Henvisningen til registret over EF-sortsbeskyttelse skal også forstås som en henvisning til registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse.
Artikel 80
Betingelser for indførelse i registrene
Medmindre andet er fastsat i basisforordningen eller nærværende forordning, kan enhver berørt person begære indførelse eller slettelse af en indførelse i registrene. Begæringen skal fremsættes skriftligt og vedlægges den fornødne dokumentation.
Artikel 81
Betingelser for særlige indførelser i registrene
1. Hvis en EF-sortsbeskyttelse, der er ansøgt om eller meddelt, berøres af en konkursprocedure eller en lignende procedure, indføres dette også på begæring af den kompetente nationale myndighed i registret over EF-sortsbeskyttelse uden opkrævning af gebyr. En sådan indførelse slettes også på begæring af den kompetente nationale myndighed uden opkrævning af gebyr.
2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på sagsanlæg vedrørende krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98 og 99 og den endelige afgørelse i sådanne søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
3. I forbindelse med en identifikation af sorter som oprindelig sort og i det væsentlige afledt sort kan alle sagens parter i fællesskab eller hver for sig begære indførelse i registret. Hvis kun en enkelt af sagens parter fremsætter begæringen, skal den ledsages af fornøden dokumentation efter basisforordningens artikel 87, stk. 2, litra h), som i så fald erstatter en begæring fra den anden part i sagen.
4. Ved begæring om indførelse af en eksklusiv licens ifølge aftale eller af anvendelse af en EF-sortsbeskyttelse som sikkerhedsstillelse eller tinglig ret skal begæringen være ledsaget af den fornødne dokumentation.
Artikel 82
Aktindsigt med hensyn til registrene
1. Registrene er åbne for aktindsigt hos Sortsmyndigheden.
Der gives adgang til registrene og dokumenterne heri på de samme betingelser som dem, der gælder for adgang til Sortsmyndighedens dokumenter, jf. artikel 84.
2. Besigtigelse af registrene på stedet er gratis.
Der betales gebyr for registerudtræk, der skal foretages og leveres på en måde, der kræver andre former for databehandling end blot reproduktion af et dokument eller dele heraf.
3. Sortsmyndighedens præsident kan åbne mulighed for aktindsigt i registrene hos de nationale organer og de afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i henhold til basisforordningens artikel 30, stk. 4.
Afdeling 2
Opbevaring af dokumenter samt aktindsigt med hensyn til dokumenter og dyrkede sorter
Artikel 83
Opbevaring af akter
1. Dokumenter, i form af originaler eller kopier, vedrørende sager opbevares i dossierer med et sagsnummer, undtagen for så vidt angår dokumenter, der vedrører udelukkelse af eller indsigelse mod appelkamrenes medlemmer, ansatte ved Sortsmyndigheden eller den pågældende prøvningsmyndighed, idet sådanne dokumenter opbevares særskilt.
2. Sortsmyndigheden opbevarer ét eksemplar af det i stk. 1 omhandlede dossier (arkiveksemplar), som anses for at være den korrekte og fuldstændige sag. Prøvningsmyndighederne kan opbevare en genpart af dokumenterne vedrørende sådanne sager (prøvningskopi), men skal altid sørge for, at de originaler, som Sortsmyndigheden ikke råder over, leveres hertil.
3. Originalen af de dokumenter, der indgives af sagens parter, og som ligger til grund for de elektroniske filer, kan bortskaffes et vist tidsrum efter, at Sortsmyndigheden har modtaget dem.
4. Sortsmyndighedens præsident afgør, i hvilken form akterne skal opbevares, hvor længe de skal opbevares, og det tidsrum, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 84
Adgang til Sortsmyndighedens dokumenter
1. Administrationsrådet fastsætter bestemmelser om, hvordan der i praksis gives adgang til Sortsmyndighedens dokumenter, herunder registrene.
2. Administrationsrådet fastsætter, hvilke kategorier af Sortsmyndighedens dokumenter der skal gøres direkte tilgængelige for den almene befolkning ved offentliggørelse, herunder elektronisk offentliggørelse.
Artikel 85
Besigtigelse af dyrkningen af sorter
1. Anmodning om besigtigelse af dyrkningen af sorter indgives skriftligt til Sortsmyndigheden. Med Sortsmyndighedens samtykke sørger prøvningsmyndighederne for adgang til prøvningsstederne.
2. Besøgendes almindelige adgang til prøvningsstedet berøres ikke af bestemmelserne i nærværende forordning, såfremt alle de dyrkede sorter er mærket med kode, og såfremt den bemyndigede prøvningsmyndighed med henblik på at undgå fjernelse af materiale har truffet passende foranstaltninger, som er godkendt af Sortsmyndigheden, og har taget de fornødne skridt til at sikre rettighederne for den, der ansøger om eller er indehaver af EF-sortsbeskyttelse, jf. dog basisforordningens artikel 88, stk. 3.
3. Sortsmyndighedens præsident kan fastsætte nærmere bestemmelser om proceduren for besigtigelse af dyrkningen af sorter og foreskrive kontrol med de sikkerhedsforanstaltninger, der skal træffes i henhold til stk. 2.
Artikel 86
Fortrolige oplysninger
Med henblik på fortrolig behandling af oplysninger stiller Sortsmyndigheden vederlagsfrit formularer til rådighed, som ansøgeren om en EF-sortsbeskyttelse skal benytte til at anmode om hemmeligholdelse af alle oplysninger om komponenter, som omhandlet i basisforordningens artikel 88, stk. 3.
Afdeling 3
Publikationer
Artikel 87
Officiel tidende
1. Den publikation, der ifølge basisforordningens artikel 89 skal udgives mindst hver anden måned, benævnes EF-Sortsmyndighedens Officielle Tidende, i det følgende benævnt »Den Officielle Tidende«.
2. Den Officielle Tidende skal også indeholde de oplysninger, der er indført i registrene i henhold til artikel 78, stk. 1, litra c) og d), og artikel 78, stk. 2, og artikel 79.
3. Sortsmyndighedens præsident fastsætter, hvordan Den Officielle Tidende offentliggøres.
Artikel 88
Offentliggørelse af ansøgninger om udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, og afgørelser herom
Datoen for modtagelsen af en ansøgning om udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, og datoen for afgørelsen herom, navne og adresser på sagens parter og den afgørelse, der kræves eller er truffet, offentliggøres i Den Officielle Tidende. Ved en afgørelse om meddelelse af tvangslicens skal afgørelsens indhold ligeledes offentliggøres.
Artikel 89
Offentliggørelse af klager og afgørelser herom
Datoen for modtagelsen af en klage og for afgørelsen herom, navne og adresser på appelsagens parter samt den afgørelse, der kræves eller er truffet, offentliggøres i Den Officielle Tidende.
KAPITEL II
Administrativt og retsligt samarbejde
Artikel 90
Meddelelse af oplysninger
1. Oplysninger, der skal udveksles i henhold til basisforordningens artikel 90, meddeles direkte mellem de i nævnte bestemmelse omhandlede myndigheder.
2. Oplysninger som omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, til eller fra Sortsmyndigheden kan vederlagsfrit meddeles via medlemsstaternes kompetente sortsmyndigheder.
3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på meddelelse af oplysninger som omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, til eller fra prøvningsmyndigheden. Sortsmyndigheden skal tilstilles en genpart af sådanne meddelelser.
Artikel 91
Adgang til oplysninger for eller via retter og anklagemyndigheder i medlemsstaterne
1. Ved den adgang til sagsakter, der er omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, anvendes kopier af dokumenter, som Sortsmyndigheden udsteder alene med dette formål.
2. Retter og anklagemyndigheder i medlemsstaterne kan i forbindelse med deres sagsbehandling give tredjemand indsigt i de af Sortsmyndigheden fremsendte dokumenter. En sådan indsigt er omfattet af forordningens artikel 88; Sortsmyndigheden opkræver intet gebyr herfor.
3. Ved fremsendelsen af sagsakter til medlemsstaternes retter eller anklagemyndigheder skal Sortsmyndigheden angive de begrænsninger med hensyn til aktindsigt, der ifølge basisforordningens artikel 88 gælder for dokumenter vedrørende ansøgninger om og meddelelse af EF-sortsbeskyttelse.
Artikel 92
Fremgangsmåden ved retsanmodning
1. Hver medlemsstat udpeger en central myndighed, til hvem retsanmodninger fra Sortsmyndigheden sendes, og som videresender disse til den ret eller myndighed, der skal yde bistand.
2. Sortsmyndigheden affatter retsanmodninger på det ved den pågældende ret eller myndighed anvendte sprog eller vedlægger retsanmodningerne en oversættelse til dette sprog.
3. Med forbehold af stk. 4 og 5 skal den kompetente ret eller myndighed anvende sine nationale retsregler med hensyn til den fremgangsmåde, der følges ved retsanmodninger. Den skal navnlig bringe passende tvangsmidler i anvendelse i overensstemmelse med sine nationale retsregler.
4. Sortsmyndigheden skal underrettes om tid og sted for undersøgelse eller de andre retslige handlinger, der skal finde sted, og den underretter på sin side de berørte parter, vidner og sagkyndige herom.
5. Efter anmodning fra Sortsmyndigheden giver den pågældende ret eller myndighed repræsentanter fra Sortsmyndigheden adgang til at være til stede og tillader dem at stille spørgsmål til personer, der afhøres, enten direkte eller gennem den pågældende ret eller myndighed.
6. For retsanmodninger kan der ikke opkræves afgifter eller gebyrer af nogen art. Den medlemsstat, i hvilken en retsanmodning efterkommes, bør dog være berettiget til fra Sortsmyndigheden at kræve godtgørelse af beløb, der er udbetalt til sagkyndige og tolke, og af omkostninger, som hidrører fra anvendelsen af stk. 5.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 93
Forordning nr. (EF) nr. 1239/95 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag III.
Artikel 94
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. september 2009.
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 874/2009
ze dne 17. září 2009,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství
(přepracovanání)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (1), a zejména na článek 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1239/95 ze dne 31. května 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (2), bylo několikrát podstatně změněno (3). Vzhledem k novým změnám by uvedené nařízení mělo být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracováno.
(2)
Nařízení (ES) č. 2100/94 („základní nařízení“) zřizuje nový režim odrůdových práv Společenství, kterým se odrůdová práva stávají platnými v celém Společenství.
(3)
Odrůdový úřad Společenství („Úřad“), kterému jsou při provádění technického zkoušení dotyčných odrůd nápomocny zkušební úřady a který může využívat služeb určených vnitrostátních subjektů nebo některé ze svých úřadoven zřízených k tomuto účelu, by měl tento režim účinně uplatňovat. V tomto ohledu je nezbytné vymezit vztah mezi Úřadem a jeho úřadovnami, zkušebními úřady a vnitrostátními subjekty.
(4)
Úřad by měl zkušebním úřadům platit poplatek za provádění technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada by měla stanovit jednotné metody pro výpočet nákladů.
(5)
Proti rozhodnutí Úřadu lze podat odvolání u odvolacího senátu. Měly by být přijaty procesní předpisy odvolacího senátu. Správní rada může podle potřeby zřizovat další odvolací senáty.
(6)
Zprávy o zkoušení vypracované pod odpovědností orgánů členského státu nebo třetí země, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV), by měly být považovány za dostatečný základ pro rozhodnutí.
(7)
Mělo by být povoleno používání elektronických prostředků pro podávání žádostí, námitek nebo odvolání a doručování dokumentů Úřadem. Mimoto by měl mít Úřad možnost vydávat osvědčení o odrůdových právech Společenství v elektronické podobě. Zveřejňování informací týkajících se odrůdových práv Společenství by rovněž mělo být možné elektronickými prostředky. Mělo by též být umožněno elektronické uchovávání spisů týkajících se řízení.
(8)
Prezident Úřadu by měl být oprávněn stanovit veškeré nezbytné podrobnosti v souvislosti s používáním elektronických komunikačních prostředků nebo elektronického uchovávání.
(9)
Některá ustanovení článků 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 a 100 základního nařízení již výslovně stanoví, že se k nim přijmou nebo mohou být přijata prováděcí pravidla. Za stejným účelem by měla být vypracována další prováděcí pravidla, jsou-li z důvodů jasnosti třeba.
(10)
Pravidla pro zápis do rejstříků by měla vymezit, kdy nabývá účinnosti převod odrůdového práva Společenství nebo převod nároků na něj.
(11)
Byla konzultována Správní rada Odrůdového úřadu Společenství.
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro odrůdová práva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚČASTNÍCI ŘÍZENÍ, ÚŘAD A ZKUŠEBNÍ ÚŘADY
KAPITOLA I
Účastníci řízení
Článek 1
Účastníci řízení
1. Účastníky řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (dále jen „Úřad“) mohou být tyto osoby:
a)
žadatel o odrůdové právo Společenství;
b)
strana podávající námitky uvedená v čl. 59 odst. 2 nařízení (ES) č. 2100/94 (dále jen „základní nařízení“);
c)
držitel nebo držitelé odrůdového práva Společenství (dále jen „držitel“);
d)
osoba, jejíž žádost nebo požadavek jsou nezbytným předpokladem rozhodnutí Úřadu.
2. Úřad může na základě písemné žádosti povolit účast v řízení osobě jiné než uvedené v odstavci 1, která je řízením bezprostředně nebo osobně dotčena.
3. Za osobu ve smyslu odstavců 1 a 2 je považována jakákoliv fyzická nebo právnická osoba a dále jakýkoliv subjekt, který je podle právních předpisů vztahujících se na tento subjekt považován za právnickou osobu.
Článek 2
Označení účastníků řízení
1. Účastník řízení je označen jménem a adresou.
2. Jména fyzických osob musí obsahovat příjmení a jméno. Názvy právnických osob a společností tvoří jejich úřední označení.
3. Adresy musí obsahovat veškeré důležité správní údaje včetně názvu státu, ve kterém má účastník řízení trvalé bydliště nebo kde má sídlo či provozovnu. Každý účastník řízení by měl uvádět pouze jednu adresu; pokud je uvedeno více adres, bere se v úvahu pouze adresa uvedená na prvním místě, s výjimkou případů, kdy účastník řízení uvede některou z dalších adres jako adresu pro doručování.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se adresy, včetně všech příslušných podrobností o ostatních datových komunikačních prostředcích.
4. Je-li účastníkem řízení právnická osoba, je rovněž označena jménem a adresou fyzické osoby, která na základě příslušných vnitrostátních právních předpisů ze zákona zastupuje účastníka řízení. Odstavec 2 se použije na tuto právnickou osobu obdobně.
Úřad může povolit odchylky od ustanovení první věty prvního pododstavce.
5. Je-li účastníkem řízení Komise nebo členský stát, oznámí pro každé řízení, kterého se účastní, svého zástupce.
Článek 3
Jazyky účastníků řízení
1. Účastník řízení používá jazyk, který je úředním jazykem Evropské unie a který si účastník řízení zvolil v dokumentu poprvé předloženém Úřadu a podepsaném pro účely tohoto podání, dokud Úřad nevydá pravomocné rozhodnutí.
2. Pokud účastník řízení podá dokument, který pro tyto účely podepíše, ve kterémkoliv jiném úředním jazyce Evropské unie než v tom, který má být použit podle odstavce 1, dokument se považuje za přijatý, jakmile má Úřad k dispozici jeho překlad poskytnutý jinými útvary. Úřad může od tohoto požadavku povolit odchylky.
3. Pokud účastník při ústním jednání používá jiný jazyk než úřední jazyk Evropské unie, který používají příslušní zaměstnanci Úřadu, ostatní účastníci řízení nebo oba, zajistí simultánní tlumočení do tohoto úředního jazyka. Pokud tlumočení nezajistí, ústní jednání může pokračovat v jazycích, kterými hovoří příslušní zaměstnanci Úřadu a ostatní účastníci řízení.
Článek 4
Jazyky při ústním jednání a dokazování
1. Účastník řízení, svědek nebo znalec, kteří předkládají důkazy při ústním jednání, mohou používat kterýkoliv z úředních jazyků Evropské unie.
2. Je-li dokazování podle odstavce 1 povoleno na žádost účastníka řízení a není-li účastník řízení, svědek nebo znalec schopen se obdobně vyjádřit v některém z úředních jazyků Evropské unie, může být vyslechnut pouze tehdy, pokud účastník, který podal žádost, zajistí tlumočení do jazyků používaných společně všemi účastníky řízení nebo, není-li takový jazyk, používaných společně zaměstnanci Úřadu.
Úřad může od prvního pododstavce povolit odchylky.
3. Výpovědi zaměstnanců Úřadu, účastníků řízení, svědků nebo znalců v některém z úředních jazyků Evropské unie při ústním řízení nebo dokazování se zaznamenávají do zápisu v jazyce, v němž byly učiněny. Výpovědi učiněné v jiném jazyce se zapisují v jazyce, který používají zaměstnanci Úřadu.
Článek 5
Překlady dokumentů účastníků řízení
1. Pokud účastník řízení předloží dokument v jazyce jiném než v úředním jazyce Evropské unie, Úřad může požádat, aby účastník řízení zajistil překlad předloženého dokumentu do jazyka, který má používat tento účastník nebo příslušní zaměstnanci Úřadu.
2. Pokud účastník řízení má předložit nebo předkládá překlad dokumentu, Úřad může požádat, aby ve lhůtě, kterou stanoví, předložil osvědčení, že překlad odpovídá původnímu znění.
3. Pokud účastník řízení nepředloží překlad dokumentu uvedený v odstavci 1 a osvědčení uvedené v odstavci 2, považuje se tento dokument za nepřijatý.
KAPITOLA II
Úřad
Oddíl 1
Výbory Úřadu
Článek 6
Kvalifikace členů výborů
1. Výbory uvedené v čl. 35 odst. 2 základního nařízení jsou podle uvážení prezidenta Úřadu složeny z členů s odbornou nebo právnickou kvalifikací, popřípadě z členů obou těchto kategorií.
2. Člen s odbornou kvalifikací má odpovídající vzdělání nebo doloženou praxi v oblasti botaniky.
3. Člen s právnickou kvalifikací je absolventem právnické fakulty nebo má odpovídající praxi v oblasti duševního vlastnictví nebo zápisu odrůd rostlin.
Článek 7
Rozhodnutí výboru
1. Výbor se kromě rozhodování podle čl. 35 odst. 2 základního nařízení zabývá:
-
neodložením rozhodnutí podle čl. 67 odst. 2 základního nařízení,
-
nápravou podle článku 70 základního nařízení,
-
navrácením do původního stavu podle článku 80 základního nařízení,
-
rozdělením nákladů podle čl. 85 odst. 2 základního nařízení a článku 75 tohoto nařízení.
2. Rozhodnutí výboru se přijímá většinou hlasů jeho členů.
Článek 8
Pravomoci jednotlivých členů výborů
1. Výbor jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem.
2. Zpravodaj může zejména:
a)
plnit povinnosti podle článku 25 a kontrolovat podávání zpráv zkušebními úřady uvedenými v článcích 13 a 14;
b)
zajišťovat průběh řízení v rámci Úřadu včetně toho, že sděluje účastníkům řízení jejich pochybení a stanovuje lhůty, ve kterých mají být napravena, a
c)
zajišťovat konzultace a výměnu informací s účastníky řízení.
Článek 9
Úloha prezidenta
Prezident Úřadu zajišťuje jednotnost rozhodnutí přijímaných jeho Úřadem. Zejména stanoví podmínky, za kterých se přijímají rozhodnutí o námitkách podaných podle článku 59 základního nařízení a dále rozhodnutí podle článků 61, 62, 63 nebo 66 základního nařízení.
Článek 10
Konzultace
Zaměstnanci Úřadu mohou zdarma využívat prostory vnitrostátních subjektů pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a zkušebních úřadů uvedených v článcích 13 a 14 tohoto nařízení ke konání pravidelných konzultačních dní s účastníky řízení a třetími stranami.
Oddíl 2
Odvolací senáty
Článek 11
Odvolací senáty
1. Pro účely rozhodování o odvolání proti rozhodnutím uvedeným v článku 67 základního nařízení se zřizuje odvolací senát. Je-li to nezbytné, může správní rada na návrh Úřadu zřídit více odvolacích senátů. V takovém případě rozdělí práci mezi takto zřízené odvolací senáty.
2. Odvolací senát se skládá z členů s odbornou a právnickou kvalifikací. Čl. 6 odst. 2 a 3 se použije obdobně. Předsedou je člen s právnickou kvalifikací.
3. Předseda odvolacího senátu přiděluje přezkoumání odvolání jednotlivým zpravodajům. Tento úkol může podle okolností zahrnovat i dokazování.
4. Rozhodnutí odvolacího senátu se přijímají většinou hlasů jeho členů.
Článek 12
Rejstřík odvolacího senátu
1. Prezident Úřadu zřídí u odvolacího senátu rejstřík; zaměstnanci Úřadu jsou z tohoto rejstříku vyloučeni, pokud se účastnili těch řízení, proti jejichž rozhodnutím je podáno odvolání.
2. Pracovníci rejstříku jsou odpovědni zejména za:
-
vypracovávání zápisů z ústních řízení a dokazování podle článku 63 tohoto nařízení,
-
rozdělení nákladů podle čl. 85 odst. 5 základního nařízení a článku 76 tohoto nařízení a
-
potvrzování dohod o rozdělení nákladů podle článku 77 tohoto nařízení.
KAPITOLA III
Zkušební úřady
Článek 13
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud správní rada pověří příslušný orgán členského státu technickým zkoušením, prezident Úřadu oznámí tuto skutečnost uvedenému úřadu (dále jen „zkušební úřad“). Toto pověření nabývá účinku dnem, kdy prezident Úřadu toto oznámení vydá. Toto pověření se obdobně použije s výhradou čl. 15 odst. 6 tohoto nařízení i na zrušení pověření zkušebního úřadu.
2. Člen zkušebního úřadu, který se účastní technického zkoušení, nesmí neoprávněně použít nebo sdělit neoprávněné osobě jakékoliv skutečnosti, dokumenty a informace, s nimiž se seznámil v průběhu nebo ve spojitosti s technickým zkoušením. Touto povinností je vázán i po skončení uvedeného technického zkoušení, po opuštění služby a po zrušení pověření dotyčného zkušebního úřadu.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje i na materiály týkající se rostlinné odrůdy, které žadatel poskytl zkušebnímu úřadu.
4. Úřad kontroluje dodržování odstavců 2 a 3 a rozhoduje o vyloučení členů zkušebních úřadů nebo námitkách proti nim vznesených podle čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
Článek 14
Pověření zkušebního úřadu podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zamýšlí pověřit technickým zkoušením odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení vnitrostátní subjekty, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technické způsobilosti těchto subjektů působit jako zkušební úřad.
2. Pokud Úřad zamýšlí zřídit vlastní úřadovnu pro provádění technického zkoušení odrůd podle čl. 55 odst. 2 základního nařízení, předá správní radě ke schválení vysvětlující prohlášení o technických a hospodářských důvodech zřízení takové úřadovny a o jejím umístění.
3. Pokud správní rada souhlasí s vysvětlujícím prohlášením uvedeným v odstavcích 1 a 2, může prezident Úřadu oznámit tuto skutečnost subjektům uvedeným v odstavci 1 nebo může zveřejnit zřízení úřadovny uvedené v odstavci 2 v Úředním věstníku Evropské unie. Pověření může být zrušeno pouze se souhlasem správní rady. Ustanovení čl. 13 odst. 2 a 3 se obdobně použije i na zaměstnance subjektu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 15
Postup pověření
1. K pověření zkušebního úřadu dochází písemnou dohodou mezi Úřadem a zkušebním úřadem o výkonu technického zkoušení rostlinných odrůd a o platbě poplatku uvedeného v článku 58 základního nařízení. V případě úřadovny uvedené v čl. 14 odst. 2 tohoto nařízení se při pověření postupuje podle vnitřních procesních pravidel vydaných Úřadem.
2. Účinek písemné dohody je takový, že provedené úkony nebo úkony, jež mají být podle této dohody provedeny zaměstnanci zkušebního úřadu, se považují vůči třetím stranám za úkony Úřadu.
3. Pokud zkušební úřad zamýšlí podle čl. 56 odst. 3 základního nařízení využít služeb jiných technicky způsobilých subjektů, musí být tyto subjekty v písemné dohodě s Úřadem výslovně jmenovány. Čl. 81 odst. 2 základního nařízení a čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení se obdobně použije na dotčené zaměstnance, kteří se musí písemně zavázat, že budou zachovávat mlčenlivost.
4. Úřad zaplatí zkušebnímu úřadu poplatek za provedení technického zkoušení na základě plného uhrazení vzniklých nákladů. Správní rada stanoví jednotné metody pro výpočet a jednotné složky nákladů, které budou platit pro všechny zkušební úřady.
5. Zkušební úřad pravidelně předkládá přehled výdajů za provedená technická zkoušení a na zachování nezbytných referenčních sbírek. V případě uvedeném v odstavci 3 předkládá zkušební úřad Úřadu samostatnou auditorskou zprávu týkající se subjektů, jejichž služeb využil.
6. Zrušení pověření zkušebního úřadu nesmí nabýt účinku dříve, než nabude účinku zrušení písemné dohody uvedené v odstavci 1.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ ŘÍZENÍ PŘED ÚŘADEM
KAPITOLA I
Žádost o odrůdové právo společenství
Oddíl 1
Postup žadatele
Článek 16
Podání žádosti
1. Žádost o odrůdové právo Společenství se podává Úřadu, vnitrostátním subjektům pověřeným nebo úřadovnám zřízeným podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Je-li žádost podána Úřadu, může být podána v papírové podobě nebo elektronickými prostředky. Je-li podána vnitrostátním subjektům nebo úřadovnám, podává se ve dvojím vyhotovení v papírové podobě.
2. Údaje zaslané Úřadu podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení obsahují:
-
náležitosti nezbytné k identifikaci žadatele a popřípadě jeho zástupce v řízení,
-
vnitrostátní subjekt nebo úřadovnu, u kterých byla žádost o odrůdové právo Společenství podána, a
-
prozatímní název dotyčné odrůdy.
3. Úřad bezplatně poskytne k dispozici tyto formuláře:
a)
formulář žádosti a technický dotazník pro účely podání žádosti o odrůdové právo Společenství;
b)
formulář pro zasílání údajů uvedených v odstavci 2 s vyznačením následků, které plynou z porušení povinnosti zaslat tyto údaje.
4. Žadatel formuláře uvedené v odstavci 3 vyplní a podepíše. Je-li žádost podána elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
Článek 17
Přijetí žádosti
1. Jakmile vnitrostátní subjekt pověřený podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení nebo úřadovna zřízená podle uvedeného článku přijmou žádost, zašlou Úřadu spolu s žádostí, která má být zaslána podle čl. 49 odst. 2 základního nařízení, potvrzení o přijetí. Potvrzení o přijetí obsahuje spisové číslo vnitrostátního subjektu nebo úřadovny, počet zaslaných dokumentů a den přijetí vnitrostátním subjektem nebo úřadovnou. Vnitrostátní subjekt nebo úřadovna vydají žadateli kopii zasílaného potvrzení.
2. Aniž jsou dotčena jiná ustanovení, Úřad, jakmile obdrží přímo nebo prostřednictvím úřadovny či vnitrostátního subjektu žádost od žadatele, označí dokumenty tvořící součást žádosti spisovým číslem a dnem přijetí Úřadem a vydá žadateli potvrzení o přijetí. Potvrzení obsahuje spisové číslo žádosti u Úřadu, počet obdržených dokumentů, den přijetí Úřadem a den podání žádosti ve smyslu článku 51 základního nařízení. Kopii potvrzení o přijetí obdrží vnitrostátní subjekt nebo úřadovna, jejichž prostřednictvím Úřad žádost přijal.
3. Pokud Úřad obdrží žádost prostřednictvím úřadovny nebo vnitrostátního subjektu déle než měsíc po jejím podání žadatelem, „den podání žádosti“ ve smyslu článku 51 základního nařízení nesmí předcházet dni přijetí Úřadem, pokud Úřad na základě dostatečných písemných důkazů nestanoví, že mu žadatel zaslal údaje podle čl. 49 odst. 1 písm. b) základního nařízení a čl. 16 odst. 2 tohoto nařízení.
Článek 18
Požadavky stanovené v čl. 50 odst. 1 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost neodpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 základního nařízení, oznámí žadateli zjištěné nedostatky a upozorní ho, že dnem podání žádosti se pro účely článku 51 základního nařízení rozumí den, kdy Úřad obdrží dostatečné informace, které odstraňují tyto nedostatky.
2. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. i) základního nařízení pouze tehdy, jsou-li v ní uvedeny den a země prvního odevzdání ve smyslu čl. 10 odst. 1 uvedeného nařízení, nebo v případě nepřítomnosti takového odevzdání prohlášení, že k takovému odevzdání nedošlo.
3. Žádost odpovídá požadavkům stanoveným v čl. 50 odst. 1 písm. j) základního nařízení pouze tehdy, pokud jsou den a země udané v předchozí žádosti o odrůdové právo podle žadatelova nejlepšího vědomí uvedeny v souvislosti s:
-
žádostí o vlastnické právo k odrůdě nebo
-
žádostí o úřední přijetí odrůdy k osvědčení a prodeji, pokud úřední přijetí zahrnuje úřední popis odrůdy,
v členském státě nebo ve státě, který je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin.
Článek 19
Požadavky uvedené v čl. 50 odst. 2 základního nařízení
1. Pokud Úřad zjistí, že žádost nesplňuje ustanovení odstavců 2, 3 a 4 tohoto článku nebo článku 16 tohoto nařízení, použije čl. 17 odst. 2 tohoto nařízení, ale požádá žadatele, aby odstranil zjištěné nedostatky ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud tyto nedostatky nejsou včas odstraněny, Úřad podle čl. 61 odst. 1 písm. a) základního nařízení žádost neprodleně zamítne.
2. Žádost musí obsahovat tyto údaje:
a)
státní příslušnost žadatele, je-li fyzickou osobou, a označení jako účastníka řízení uvedeného v článku 2 tohoto nařízení, a není-li pěstitel, jméno a adresu pěstitele;
b)
latinský název rodu, druhu a poddruhu, ke kterému odrůda patří, a obecný název;
c)
vlastnosti odrůdy, které jsou podle žadatelova názoru jasně odlišitelné od ostatních odrůd, jejichž názvy se z důvodů zkoumání rovněž mohou podle okolností uvést jako referenční;
d)
způsoby pěstování, zachování a rozmnožování odrůdy včetně:
-
vlastností, pojmenování odrůdy, nebo nejsou-li tyto informace k dispozici, prozatímního názvu, a pěstování jakékoliv jiné odrůdy nebo odrůd, jejichž materiál musí být opakovaně používán pro pěstování dotyčné odrůdy, nebo
-
vlastností, které byly geneticky modifikovány, pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (4);
e)
oblast a zemi, kde se odrůda pěstuje nebo byla zjištěna či vyšlechtěna;
f)
den a zemi prvního odevzdání složek odrůdy nebo sklizeného rostlinného materiálu pro účely hodnocení novosti podle článku 10 základního nařízení nebo prohlášení, že k takovému odevzdání ještě nedošlo;
g)
označení orgánu, u kterého byla žádost podána, a spisové číslo žádostí podle čl. 18 odst. 3 tohoto nařízení;
h)
stávající vnitrostátní ochrana odrůdy nebo jakýkoliv patent na odrůdu v rámci Společenství.
3. Úřad si pro provedení technického zkoušení může vyžádat jakékoliv nezbytné údaje a dokumenty a popřípadě rovněž příslušné výkresy nebo fotografie ve lhůtě, kterou stanoví.
4. Pokud dotyčná odrůda představuje geneticky modifikovaný organismus ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice 2001/18/ES, může Úřad od žadatele vyžadovat předložení kopie písemného osvědčení příslušných orgánů dosvědčující, že technické zkoušení odrůdy podle článků 55 a 56 základního nařízení neohrozí podle ustanovení uvedené směrnice životní prostředí.
Článek 20
Uplatnění nároku na přednostní právo
Pokud žadatel ve smyslu čl. 52 odst. 2 základního nařízení žádá o přednostní právo pro žádost, která není nejdříve podanou žádostí z těch, které mají být uvedeny podle čl. 18 odst. 3 první odrážky tohoto nařízení, Úřad mu oznámí, že den přednosti lze přiznat pouze takové nejdříve podané žádosti. Pokud Úřad vydal potvrzení o přijetí včetně dne podání žádosti, která není první z uvedených žádostí, považuje se oznámený den přednosti za neplatný.
Článek 21
Nárok na odrůdové právo Společenství v průběhu řízení
1. Pokud je zahájení řízení proti žadateli ve věci nároku uvedeného v čl. 98 odst. 4 základního nařízení zapsáno do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad může pozastavit řízení o žádosti. Úřad může stanovit den, kdy zamýšlí pokračovat v probíhajícím řízení.
2. Pokud je pravomocné rozhodnutí nebo jakýkoliv jiný způsob ukončení řízení uvedeného v odstavci 1 zapsán do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství, Úřad pokračuje v řízení. Může v něm pokračovat i dříve, ale ne přede dnem již stanoveným podle odstavce 1.
3. Je-li nárok na odrůdové právo Společenství pro účely tohoto Úřadu platně převeden na jinou osobu, může tato osoba nakládat s žádostí prvního žadatele, jako by to byla její vlastní, za předpokladu, že o tom uvědomí Úřad do jednoho měsíce od zápisu pravomocného rozsudku do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Splatné poplatky podle článku 83 základního nařízení a již zaplacené prvním žadatelem se považují za zaplacené následujícím žadatelem.
Oddíl 2
Provedení technického zkoušení
Článek 22
Rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení
1. Správní rada na návrh prezidenta Úřadu přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Den rozhodnutí a rostlinné druhy, kterých se toto rozhodnutí týká, se zveřejní v Úředním věstníku uvedeném v článku 87.
2. Pokud rozhodnutí správní rady o obecných zásadách zkoušení nebylo přijato, může prezident Úřadu přijmout předběžné rozhodnutí. Platnost tohoto předběžného rozhodnutí uplyne dnem přijetí rozhodnutí správní rady. Pokud se předběžné rozhodnutí prezidenta Úřadu liší od rozhodnutí správní rady, není touto skutečností dotčeno technické zkoušení, které započalo před přijetím rozhodnutí správní rady.Vyžadují-li to okolnosti, může správní rada rozhodnout jinak.
Článek 23
Pravomoci prezidenta Úřadu
1. Pokud správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení, toto rozhodnutí zahrnuje pravomoc prezidenta Úřadu doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření.
2. Pokud prezident využije pravomoci uvedené v odstavci 1, použije se obdobně čl. 22 odst. 2.
Článek 24
Informování zkušebního úřadu Úřadem
Úřad podle čl. 55 odst. 3 základního nařízení zašle zkušebnímu úřadu kopie těchto dokumentů týkajících se odrůdy:
a)
formulář žádosti, technický dotazník a všechny další dokumenty předkládané žadatelem, které obsahují údaje nezbytné k provedení technického zkoušení;
b)
formuláře podle článku 86 tohoto nařízení vyplněné žadatelem;
c)
dokumenty týkající se námitky založené na tvrzení, že podmínky stanovené v článcích 7, 8 a 9 základního nařízení nebyly splněny.
Článek 25
Spolupráce mezi Úřadem a zkušebním úřadem
Zaměstnanci zkušebního úřadu, kteří jsou odpovědni za technické zkoušení, a zpravodaj jmenovaný podle čl. 8 odst. 1 spolupracují ve všech fázích technického zkoušení. Spolupráce se týká alespoň těchto oblastí:
a)
kontroly provádění technického zkoušení, včetně prohlídek lokalit zkušebních pozemků a kontrolní metody užívané zpravodajem;
b)
informací od zkušebního úřadu o podrobnostech jakéhokoliv předchozího odevzdání odrůdy, aniž je dotčeno další šetření prováděné Úřadem, a
c)
předběžných zpráv o každém vegetačním období předkládaných Úřadu zkušebním úřadem.
Článek 26
Forma zpráv o zkoušení
1. Zprávu o zkoušení uvedenou v článku 57 základního nařízení podepisuje odpovědný zaměstnanec zkušebního úřadu a tato zpráva výslovně potvrzuje výhradní dispoziční práva Úřadu podle čl. 57 odst. 4 základního nařízení.
2. Odstavec 1 se obdobně použije na jakékoliv předběžné zprávy předkládané Úřadu. Zkušební úřad vydává kopii každé předběžné zprávy přímo žadateli.
Článek 27
Ostatní zprávy o zkoušení
1. Zpráva o výsledcích jakéhokoliv technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí v členském státě jedním z úřadů odpovědných podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení za dotyčné druhy, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí, pokud:
a)
materiál dodaný pro technické zkoušení splňuje z hlediska množství i kvality veškeré normy, stanovené podle čl. 55 odst. 4 základního nařízení;
b)
technické zkoušení bylo provedeno způsobem, který odpovídá pověření správní rady podle čl. 55 odst. 1 základního nařízení a který je v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 uvedeného nařízení a článků 22 a 23 tohoto nařízení;
c)
Úřad měl možnost sledovat provádění dotyčného technického zkoušení a
d)
v případě, že závěrečná zpráva není okamžitě k dispozici, jsou Úřadu před předložením zprávy o zkoušení poskytnuty průběžné zprávy o každém vegetačním období.
2. Pokud se Úřad domnívá, že zpráva o zkoušení uvedená v odstavci 1 nepředstavuje dostatečný základ pro rozhodnutí, může po konzultaci žadatele a zkušebního úřadu použít postup stanovený v článku 55 základního nařízení.
3. Úřad a všechny příslušné odrůdové úřady členských států si poskytují správní pomoc tak, že pro účely hodnocení odlišnosti, uniformity a stálosti odrůdy na žádost poskytnou zprávy o zkoušení této odrůdy. Za poskytnutí této zprávy si Úřad a příslušný odrůdový úřad účtují určitou částku, na které se dohodnou.
4. Zpráva o výsledcích technického zkoušení, které bylo pro úřední účely provedeno nebo se provádí ve třetí zemi, která je členem Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin, může být Úřadem považována za dostatečný základ pro rozhodnutí za předpokladu, že technické zkoušení splňuje podmínky stanovené v písemné dohodě mezi Úřadem a příslušným orgánem této třetí země. Tyto podmínky zahrnují alespoň:
a)
podmínky týkající se materiálu, uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
podmínku, že technické zkoušení bylo provedeno v souladu s obecnými zásadami zkoušení vydanými Správní radou nebo obecnými pokyny danými Úřadem podle čl. 56 odst. 2 základního nařízení;
c)
podmínku, že Úřad měl příležitost posoudit vhodnost prostředků k provedení technického zkoušení u dotyčných druhů v této třetí zemi a sledovat provedení dotyčného technického zkoušení, a
d)
podmínky související s dostupností zpráv, stanovené v odst. 1 písm. d).
Oddíl 3
Název odrůdy
Článek 28
Návrh na název odrůdy
Návrh na název odrůdy se podává a podepisuje na Úřadě, avšak pokud návrh doprovází žádost o odrůdové právo Společenství podaná u pověřeného vnitrostátního subjektu nebo úřadovny zřízené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení, podává se ve dvojím vyhotovení.
Úřad bezplatně poskytne formulář pro účely podání návrhu na název odrůdy.
Je-li návrh na název odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem tohoto nařízení.
Článek 29
Posouzení návrhu
1. Pokud není návrh připojen k žádosti o odrůdové právo Společenství nebo pokud Úřad nemůže schválit navržený název odrůdy, sdělí Úřad neprodleně tuto skutečnost žadateli a vyzve ho, aby předložil návrh nebo nový návrh, a uvede následky nesplnění takového požadavku.
2. Pokud Úřad po přijetí výsledků technického zkoušení podle čl. 57 odst. 1 základního nařízení stanoví, že žadatel nepodal žádný návrh na název odrůdy, neprodleně zamítne žádost o odrůdové právo Společenství podle čl. 61 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
Článek 30
Obecné zásady označování odrůdy
Správní rada přijme obecné zásady, kterými stanoví jednotná a přesná kritéria pro stanovení překážek, které brání rodovému názvu odrůdy uvedenému v č. 63 odst. 3 a 4 základního nařízení.
KAPITOLA II
Řízení o námitce
Článek 31
Podání námitky
1. Námitky podle článku 59 základního nařízení obsahují:
a)
jméno žadatele a spisové číslo žádosti, vůči které je námitka podávána;
b)
označení strany podávající námitku jako účastníka řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
c)
pokud strana podávající námitku jmenovala zástupce v řízení, jeho jméno a adresu;
d)
tvrzení uvedené v čl. 59 odst. 3 základního nařízení, na němž se zakládá námitka, a náležitosti, důkazy a argumenty uváděné na podporu námitky.
2. Je-li ke stejné žádosti o odrůdové právo Společenstvím podáno více námitek, může Úřad tyto námitky spojit do jednoho řízení.
Článek 32
Zamítnutí námitky
1. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s čl. 59 odst. 1 a 3 základního nařízení nebo s čl. 31 odst. 1 písm. d) tohoto nařízení nebo že žádost, proti které je podána, dostatečně neidentifikuje, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nejsou tyto nedostatky odstraněny ve lhůtě, kterou stanoví.
2. Pokud Úřad zjistí, že námitka není v souladu s jinými ustanoveními základního nařízení nebo tohoto nařízení, zamítne námitku jako nepřípustnou, pokud nebyly tyto nedostatky odstraněny před uplynutím lhůty pro podání námitky.
KAPITOLA III
Zachování odrůdových práv Společenství
Článek 33
Povinnosti držitele podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení
1. Držitel umožní kontrolu materiálu dotyčné odrůdy nebo místa, kde je zachována její identita, za účelem získání informací nezbytných k posouzení, zda je odrůda zachována v nezměněném stavu podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
2. Držitel je povinen vést písemné záznamy, které umožňují ověřit příslušná opatření uvedená v čl. 64 odst. 3 základního nařízení.
Článek 34
Technické ověření chráněné odrůdy
Aniž je dotčen čl. 87 odst. 4 základního nařízení, provede se technické ověření chráněné odrůdy podle obecných zásad zkoušení, které byly řádně použity při udělení odrůdového práva této odrůdě. Články 22 a 24 až 27 tohoto nařízení se obdobně použijí na Úřad, zkušební úřad a držitele.
Článek 35
Další materiál pro technické prověření
Pokud držitel předloží materiál odrůdy podle čl. 64 odst. 3 základního nařízení, může zkušební úřad se souhlasem Úřadu prověřit předkládaný materiál přezkoumáním ostatního materiálu, který byl odebrán z hospodářství, kde je držitelem nebo s jeho souhlasem materiál odrůdy vyráběn, nebo z materiálu, který držitel prodává nebo je prodáván s jeho souhlasem nebo odebrán úředními subjekty členského státu v rámci jejich pravomocí.
Článek 36
Změny názvu odrůdy
1. Pokud je podle článku 66 základního nařízení nezbytné změnit název odrůdy, sdělí Úřad držiteli důvody, stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh na změnu názvu odrůdy, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
2. Pokud Úřad nemůže schválit změnu názvu odrůdy, sdělí to neprodleně držiteli, znovu stanoví lhůtu, během níž musí držitel předložit vhodný návrh, a upozorní, že pokud se tak nestane, může být odrůdové právo Společenství podle článku 21 základního nařízení zrušeno.
3. Články 31 a 32 tohoto nařízení se obdobně použijí i na námitku podanou podle čl. 66 odst. 3 základního nařízení.
4. Je-li návrh na změnu názvu odrůdy podán elektronickými prostředky, musí být, pokud jde o podpis, v souladu s čl. 57 odst. 3 druhým pododstavcem.
KAPITOLA IV
Licence společenství udělované Úřadem
Oddíl 1
Nucené licence podle článku 29 základního nařízení
Článek 37
Žádosti o nucenou licenci
1. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
d)
prohlášení obsahující daný veřejný zájem, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu uvedeného veřejného zájmu;
e)
v případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení navržení kategorie osob, kterým se nucená licence udělí, včetně zvláštních požadavků týkajících se této kategorie osob;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet.
2. Žádost o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
návrh druhu úkonů, na které se nucená licence vztahuje;
e)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
f)
prohlášení obsahující důvody, proč v porovnání s chráněnou odrůdou daný biotechnologický vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu, včetně všech skutečností, důkazů a argumentů uváděných na podporu patentového nároku;
g)
návrh oblasti územní působnosti licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
3. Žádost o křížovou licenci podle čl. 29 odst. 5a druhého pododstavce základního nařízení musí obsahovat:
a)
označení žadatele, který je držitelem patentového práva, a odpůrce - držitele dané odrůdy jako účastníků řízení;
b)
název odrůdy a rostlinného druhu dané odrůdy nebo odrůd;
c)
ověřenou kopii osvědčení o udělení patentu uvádějící číslo patentu a patentové nároky pro biotechnologický vynález a orgán, který patent udělil;
d)
úřední dokument dokazující, že držiteli odrůdového práva byla udělena nucená licence pro patentovaný biotechnologický vynález;
e)
návrh druhu úkonů, na které se křížová licence vztahuje;
f)
návrh přiměřené úhrady a základ pro její výpočet;
g)
návrh oblasti územní působnosti křížové licence, která nesmí překročit oblast územní působnosti patentu uvedenou v bodu c).
4. Žádost o nucenou licenci musí obsahovat dokumenty dokládající, že žadatel již držitele odrůdového práva neúspěšně požádal o smluvní užívací právo. Je-li žadatelem o nucenou licenci podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení Komise nebo členský stát, může Úřad v případě vyšší moci tuto podmínku zrušit.
5. Žádost o nucenou licenci se považuje za neúspěšnou ve smyslu odstavce 4, pokud:
a)
odpůrce - držitel závazně neodpověděl osobě usilující o takové právo v přiměřené lhůtě nebo
b)
odpůrce - držitel odmítl udělit smluvní licenci osobě, která o něj usiluje, nebo
c)
odpůrce - držitel nabídl licenci osobě, která o ni usiluje, za zjevně nevýhodných podmínek, včetně poplatků za užívání, nebo za podmínek, které jsou z celkového hlediska zjevně nevýhodné.
Článek 38
Přezkoumání žádosti o nucenou licenci
1. Ústní jednání a dokazování se zpravidla konají zároveň.
2. Žádosti o další jednání jsou nepřípustné s výjimkou těch žádostí, které vycházejí z okolností, které se během jednání nebo po něm změnily.
3. Úřad před přijetím rozhodnutí vyzve dané strany ke smíru ve věci smluvní licence. Úřad popřípadě předloží návrh takového smíru.
Článek 39
Trvání odrůdového práva Společenství během řízení
1. Pokud bylo zahájení řízení ohledně nároku uvedeného v čl. 98 odst. 1 základního nařízení vůči držiteli zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství, může Úřad pozastavit řízení o udělení nucené licence. Řízení se obnoví až po zápisu pravomocného rozsudku nebo jiného způsobu ukončení řízení do stejného rejstříku.
2. Je-li převod odrůdového práva Společenství pro Úřad závazný, vstoupí nový držitel na žádost žadatele do řízení jako jeho účastník, pokud žadatel neúspěšně žádal nového držitele o licenci a učinil tak do dvou měsíců od přijetí oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Žádost žadatele musí obsahovat písemné důkazy, které dostatečně prokazují jeho neúspěšný pokus a popřípadě i jednání nového držitele.
3. V případě žádosti podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení vstupuje nový držitel do řízení jako jeho účastník. Odstavec 1 tohoto článku se nepoužije.
Článek 40
Obsah rozhodnutí o žádosti
Písemné rozhodnutí podepisuje předseda Úřadu. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává Úřad;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména členů výboru, kteří se zúčastnili řízení;
d)
jména účastníků řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
odkaz na stanovisko správní rady;
f)
sporné otázky pro rozhodnutí;
g)
shrnutí skutkového stavu;
h)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
i)
příkaz Úřadu; v případě potřeby příkaz obsahuje výčet činností, na které se vztahuje nucená licence, zvláštní podmínky s ní spojené a kategorie osob, včetně případných zvláštních požadavků týkajících se této kategorie.
Článek 41
Udělení nucené licence
1. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 1, 2 a 5 základního nařízení obsahuje důvody veřejného zájmu.
2. Veřejný zájem představují zejména tyto důvody:
a)
ochrana života nebo zdraví lidí, zvířat nebo rostlin;
b)
potřeba zásobit trh materiálem se zvláštními vlastnostmi;
c)
potřeba zachovat pobídku pro další pěstování vylepšených odrůd.
3. Rozhodnutí o udělení nucené licence podle čl. 29 odst. 5a základního nařízení obsahuje důvody, proč daný vynález představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu. Zejména následující výčet odůvodnění může představovat důvody, proč daný vynález v porovnání s chráněnou odrůdou představuje významný technický pokrok značného ekonomického zájmu:
a)
zlepšení technologií obdělávání;
b)
zlepšení životního prostředí;
c)
zlepšení technologií pro využití genetické biologické rozmanitosti;
d)
zlepšení jakosti;
e)
zlepšení výnosu;
f)
zlepšení rezistence;
g)
zlepšení přizpůsobení se specifickým klimatickým podmínkám a/nebo podmínkám životního prostředí.
4. Nucená licence není výlučná.
5. Nucená licence nesmí být postoupena, pokud se nejedná o postoupení spolu s částí podniku, která nucenou licenci užívá, nebo za podmínek stanovených v čl. 29 odst. 5 základního nařízení, spolu s postoupením práv na v podstatě odvozenou odrůdu.
Článek 42
Podmínky, které musí splnit osoba, jíž je nucená licence udělena
1. Aniž jsou dotčeny ostatní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 3 základního nařízení, musí mít osoba, jíž je nucená licence udělena, odpovídající finanční a technické prostředky k užití nucené licence.
2. Splnění podmínek spojených s nucenou licencí a stanovených v rozhodnutí o této licenci se považuje za „podmínku“ ve smyslu čl. 29 odst. 4 základního nařízení.
3. Úřad stanoví, že osoba, jíž je nucená licence udělena, nesmí podat žalobu na porušení odrůdového práva Společenství, pokud držitel do dvou měsíců od vyzvání neodmítne nebo neopomene žalobu podat.
Článek 43
Kategorie osob splňujících zvláštní podmínky podle čl. 29 odst. 2 základního nařízení
1. Osoba, která zamýšlí užít nucenou licenci a která patří do kategorie osob splňujících zvláštní podmínky uvedené v čl. 29 odst. 2 základního nařízení, sdělí svůj úmysl Úřadu a držiteli doporučeným dopisem s doručenkou. Toto prohlášení obsahuje:
a)
jméno a adresu dané osoby podle podmínek vztahujících se na účastníky řízení podle článku 2 tohoto nařízení;
b)
důkaz o splnění zvláštních podmínek;
c)
výčet činností, které budou prováděny, a
d)
ujištění, že tato osoba má odpovídající finanční prostředky a informace o technických možnostech k užití nucené licence.
2. Pokud tato osoba splnila podmínky týkající se prohlášení uvedeného v odstavci 1, Úřad ji na požádání zapíše do Rejstříku odrůdových práv Společenství. Před tímto zápisem tato osoba nemá na používání nucené licence nárok. Zápis se sdělí této osobě a držiteli.
3. Ustanovení čl. 42 odst. 3 se obdobně vztahuje na osobu zapsanou do Rejstříku odrůdových práv Společenství podle odstavce 2 tohoto článku. Jakýkoliv rozsudek nebo jiný způsob ukončení soudního sporu pro protiprávní jednání se vztahuje na ostatní osoby, které byly nebo budou zapsány.
4. Zápis uvedený v odstavci 2 může být vymazán pouze z toho důvodu, že se po uplynutí více než jednoho roku od udělení nucené licence a ve lhůtě stanovené v tomto rozhodnutí změnily zvláštní podmínky stanovené v rozhodnutí o udělení nucené licence nebo finanční či technické prostředky stanovené v odstavci 2. Výmaz zápisu se sdělí zapsané osobě a držiteli.
Oddíl 2
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
Článek 44
Užívací práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení
1. Žádost o smluvní nevýlučné užívací právo od nového držitele podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení se podává v případě bývalého držitele do dvou měsíců nebo v případě osoby požívající užívací právo do čtyř měsíců od obdržení oznámení Úřadu, že jméno nového držitele bylo zapsáno do Rejstříku odrůdových práv Společenství.
2. Žádost o udělení užívacího práva podle čl. 100 odst. 2 základního nařízení musí obsahovat dokumenty dokládající neúspěšnou žádost uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Ustanovení čl. 37 odst. 1 písm. a), b), c) a odst. 5, článku 38, čl. 39 odst. 3, článku 40 s výjimkou písmene f), čl. 41 odst. 3 a 4 a článku 42 tohoto nařízení se použijí obdobně.
HLAVA III
ŘÍZENÍ PŘED ODVOLACÍM SENÁTEM
Článek 45
Obsah odvolání
Odvolání musí obsahovat:
a)
označení odvolatele jako účastníka řízení podle článku 2;
b)
spisové číslo rozhodnutí, proti kterému je odvolání podáváno, a určení, v jakém rozsahu je požadována změna nebo zrušení rozhodnutí.
Článek 46
Potvrzení o přijetí odvolání
Jakmile Úřad obdrží odvolání, označí je spisovým číslem odvolacího řízení a dnem přijetí a oznámí odvolateli lhůtu pro určení důvodů odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 47
Účast na odvolacím řízení
1. Úřad neprodleně předá kopii odvolání označenou spisovým číslem a dnem přijetí účastníkům řízení, kteří se účastnili řízení před Úřadem.
2. Účastníci řízení uvedení v odstavci 1 mohou přistoupit jako účastníci odvolacího řízení do dvou měsíců od obdržení kopie odvolání.
Článek 48
Úloha Úřadu
1. Orgán Úřadu ve smyslu čl. 70 odst. 1 základního nařízení a předseda odvolacího senátu zajistí vnitřními přípravnými opatřeními, aby odvolací senát mohl případ přezkoumat neprodleně poté, co mu je postoupen; předseda před tímto postoupením zejména vybere další dva členy podle čl. 46 odst. 2 základního nařízení a jmenuje zpravodaje.
2. Před postoupením případu odvolacímu senátu zašle orgán Úřadu uvedený v čl. 70 odst. 1 základního nařízení neprodleně kopii dokumentů přijatých od účastníka odvolacího řízení ostatním účastníkům odvolacího řízení.
3. Prezident Úřadu před postoupením případu odvolacímu senátu zajistí zveřejnění informací uvedených v článku 89.
Článek 49
Zamítnutí odvolání jako nepřípustného
1. Pokud odvolání nevyhovuje ustanovením základního nařízení, zejména článkům 67, 68 a 69 základního nařízení nebo ustanovením tohoto nařízení, zejména článku 45 tohoto nařízení, odvolací senát o tom uvědomí odvolatele a požádá ho, aby zjištěné nedostatky odstranil podle možností ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné nedostatky odvolání včas odstraněny, odvolací senát odvolání zamítne jako nepřípustné.
2. Je-li odvolání podáno proti rozhodnutí Úřadu, proti kterému je rovněž podána žaloba podle článku 74 základního nařízení, odvolací senát se souhlasem odvolatele neprodleně předá odvolání jako žalobu k Soudnímu dvoru Evropských společenství; pokud odvolatel nesouhlasí, zamítne odvolání jako nepřípustné. V případě předání odvolání k Soudnímu dvoru se podle článku 46 tohoto nařízení takové odvolání považuje za podané k Soudnímu dvoru dnem přijetí Úřadem.
Článek 50
Ústní jednání
1. Po postoupení věci odvolacímu senátu předvolá předseda odvolacího senátu neprodleně účastníky odvolacího řízení k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení, a upozorní je na obsah čl. 59 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Ústní jednání a dokazování se zpravidla koná současně.
3. Žádosti o další projednávání jsou nepřípustné s výjimkou žádostí vycházejících z okolností, které se během nebo po projednávání změnily.
Článek 51
Přezkoumání odvolání
Pokud není stanoveno jinak, ustanovení týkající se řízení před Úřadem se obdobně použijí na odvolací řízení; účastníci řízení jsou v tomto ohledu považování za účastníky odvolacího řízení.
Článek 52
Rozhodnutí o odvolání
1. Do tří měsíců od uzavření ústního jednání je účastníkům odvolacího řízení některým ze způsobů uvedených v čl. 64 odst. 3 zasláno písemné rozhodnutí o odvolání.
2. Rozhodnutí podepisuje předseda odvolacího senátu a zpravodaj jmenovaný podle čl. 48 odst. 1. Rozhodnutí obsahuje:
a)
oznámení, že rozhodnutí vydává odvolací senát;
b)
den přijetí rozhodnutí;
c)
jména předsedy a ostatních členů odvolacího senátu, kteří se zúčastnili odvolacího řízení;
d)
jména účastníků odvolacího řízení a jejich zástupců v řízení;
e)
sporné otázky pro rozhodnutí;
f)
shrnutí skutkového stavu;
g)
důvody, na nichž je rozhodnutí založeno;
h)
příkaz odvolacího senátu, v případě potřeby včetně rozhodnutí o rozdělení nákladů nebo uhrazení poplatků.
3. Písemné rozhodnutí odvolacího senátu obsahuje oznámení, že další opravný prostředek je možný, spolu se stanovením lhůty pro podání takového dalšího opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
HLAVA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE ŘÍZENÍ
KAPITOLA I
Rozhodnutí, sdělení a dokumenty
Článek 53
Rozhodnutí
1. Rozhodnutí Úřadu je opatřeno podpisem a uvedením jména zaměstnance řádně zmocněného prezidentem Úřadu podle článku 35 základního nařízení.
2. Pokud se před Úřadem koná ústní jednání, může být rozhodnutí vyhlášeno ústně. Následně se účastníkům řízení zasílá písemné rozhodnutí v souladu s článkem 64.
3. Rozhodnutí Úřadu, proti nimž lze podat odvolání podle článku 67 základního nařízení nebo přímý opravný prostředek podle článku 74 základního nařízení, uvádějí možnost takového odvolání nebo přímého opravného prostředku a lhůtu pro podání takového odvolání nebo přímého opravného prostředku. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
4. Jazykové chyby, chyby v psaní a zjevné nesprávnosti v rozhodnutí se opraví.
Článek 54
Osvědčení o odrůdovém právu Společenství
1. Pokud Úřad udělí odrůdové právo Společenství, vydá spolu s rozhodnutím o jeho udělení osvědčení o odrůdovém právu Společenství, které slouží jako důkaz tohoto udělení.
2. Úřad vydá osvědčení o odrůdovém právu Společenství v jakémkoliv jazyce nebo jazycích Evropské unie, požadovaných držitelem.
3. Na žádost může Úřad vydat oprávněné osobě kopii, pokud prokáže, že originál osvědčení byl ztracen nebo zničen.
Článek 55
Sdělení
Pokud není stanoveno jinak, jakékoliv sdělení Úřadu nebo zkušebního úřadu musí obsahovat jméno příslušného zaměstnance.
Článek 56
Právo na slyšení
1. Pokud Úřad zjistí, že rozhodnutí nesmí být za daných podmínek přijato, oznámí zjištěné nedostatky účastníkovi řízení a požádá ho o odstranění těchto nedostatků ve lhůtě, kterou stanoví. Nejsou-li zjištěné a oznámené nedostatky odstraněny včas, přistoupí Úřad k přijetí rozhodnutí.
2. Pokud Úřad obdrží od účastníka řízení připomínky, sdělí je ostatním účastníkům řízení a požádá je, považuje-li to za nezbytné, aby mu odpověděli ve lhůtě, kterou stanoví. Pokud neobdrží odpověď včas, nebude brát v úvahu žádný dokument došlý později.
Článek 57
Dokumenty předkládané účastníky řízení
1. Veškeré dokumenty, které účastník řízení předkládá, se podávají poštou, osobně nebo elektronickými prostředky.
Podrobnosti týkající se elektronického podávání stanoví prezident Úřadu.
2. Za den přijetí jakéhokoliv dokumentu předkládaného účastníky řízení se považuje den, kdy je dokument skutečně přijat v prostorách Úřadu, nebo v případě dokumentu podaného elektronickými prostředky den, kdy Úřad dokument elektronicky přijme.
3. S výjimkou dokumentů, které tvoří přílohu, musí dokumenty podepsat účastníci řízení nebo jejich zástupci v řízení.
Je-li dokument podáván Úřadu elektronickými prostředky, musí obsahovat elektronický podpis.
4. Pokud není dokument řádně podepsán nebo je-li přijatý dokument neúplný či nečitelný nebo pokud má Úřad pochybnosti ohledně správnosti dokumentu, Úřad odesílatele o této skutečnosti vyrozumí a vyzve jej, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložil originál dokumentu podepsaný v souladu s odstavcem 3 nebo aby opětovně zaslal kopii originálu.
Je-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, považuje se takový podepsaný nebo opětovně zaslaný dokument za přijatý dnem přijetí prvního dokumentu. Není-li výzvě ve stanovené lhůtě vyhověno, má se za to, že dokument nebyl přijat.
5. Dokumenty, které musí být předány ostatním účastníkům řízení i dotyčnému zkušebnímu úřadu, nebo dokumenty týkající se dvou nebo více žádostí o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo, musí být předloženy v dostatečném počtu kopií. Chybějící kopie se pořizují na náklady účastníka řízení.
První pododstavec se nevztahuje na dokumenty předkládané elektronickými prostředky.
Článek 58
Písemné doklady
1. Doklady o pravomocných rozsudcích nebo rozhodnutích, jiných než jsou rozhodnutí Úřadu, nebo ostatní písemné doklady předkládané účastníky řízení mohou být poskytnuty prostřednictvím předložení neověřené kopie.
2. Má-li Úřad pochybnosti ohledně pravosti dokladů uvedených v odstavci 1, může požádat o předložení originálu nebo ověřené kopie.
KAPITOLA II
Ústní jednání a dokazování
Článek 59
Předvolání k ústnímu jednání
1. Účastníci řízení jsou předvoláváni k ústnímu jednání podle článku 77 základního nařízení a upozorněni na odstavec 2 tohoto nařízení. Předvolání se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení a Úřad nedohodnou na kratší lhůtě.
2. Pokud se účastník řízení, který byl řádně předvolán k ústnímu jednání před Úřadem, nedostaví, řízení může pokračovat bez něj.
Článek 60
Dokazování prováděné Úřadem
1. Pokud Úřad považuje za nezbytné vyslechnout účastníky řízení, svědky nebo znalce nebo provést kontrolu, přijme za tímto účelem rozhodnutí a stanoví prostředky, jimiž zamýšlí získat důkazy a důležité údaje, jež mají být dokázány, a den, doba a místo konání ústního jednání nebo kontroly. Pokud výpovědi svědků a znalců žádá účastník řízení, Úřad ve svém rozhodnutí uvede lhůtu, ve které musí účastník řízení, který podal tuto žádost, oznámit Úřadu jména a adresy svědků a znalců, které si účastník řízení přeje vyslechnout.
2. Předvolání účastníků řízení, svědků nebo znalců k dokazování se zasílá nejméně s měsíčním předstihem, pokud se účastníci řízení nedohodnou s Úřadem na kratší lhůtě. Předvolání musí obsahovat:
a)
výpis z rozhodnutí uvedeného v odstavci 1, zejména s vyznačením dne, doby a místa nařízeného šetření a kteří účastníci řízení, svědci a znalci mají být vyslechnuti;
b)
jména účastníků řízení a práva, kterých se mohou svědci nebo znalci podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 dovolávat;
c)
oznámení, že účastník řízení, svědek nebo znalec může požádat o výslech příslušným soudním nebo jiným orgánem v zemi jeho trvalého bydliště, a žádost, aby informoval Úřad ve lhůtě stanovené Úřadem, že je připraven před něj předstoupit.
3. Dříve, než může být účastník řízení, svědek nebo znalec slyšen, musí být informován, že Úřad může požádat příslušný soudní nebo jiný orgán ve státě jeho trvalého bydliště o přezkoumání jeho svědectví pod přísahou nebo jinou závaznou formou.
4. Účastníci řízení jsou informováni o výslechu svědka nebo znalce před příslušným soudním nebo jiným orgánem. Mají právo být přítomni a klást prostřednictvím orgánu nebo přímo otázky účastníkům řízení, svědkům a znalcům, kteří podávají svědectví.
Článek 61
Pověření znalců
1. Úřad rozhodne, v jaké podobě bude předložena zpráva vypracovaná znalcem, kterého jmenuje.
2. Pověření znalce obsahuje:
a)
přesný popis jeho úkolu;
b)
lhůtu stanovenou pro podání posudku;
c)
jména účastníků řízení;
d)
odkaz na nároky, které mu podle čl. 62 odst. 2, 3 a 4 náleží.
3. Úřad může pro účely znaleckého posudku nařídit zkušebnímu úřadu, který provedl technické zkoušení dotyčné odrůdy, aby v souladu s danými pokyny poskytl dostupný materiál. Je-li to nezbytné, může si Úřad rovněž vyžádat materiál od účastníků řízení nebo třetích osob.
4. Účastníkům řízení se poskytne kopie nebo popřípadě překlad písemného posudku.
5. Účastníci řízení mohou odmítnou znalecký posudek. Pak se obdobně použijí čl. 48 odst. 3 a čl. 81 odst. 2 základního nařízení.
6. Na znalce jmenovaného Úřadem se obdobně použije čl. 13 odst. 2 a 3. Při jmenování Úřad uvědomí znalce o povinnosti mlčenlivosti.
Článek 62
Náklady na dokazování
1. Dokazování může být podmíněno složením záruky účastníkem řízení, který si takové důkazy vyžádal, u Úřadu ve výši, kterou stanoví Úřad na základě odhadu nákladů.
2. Svědci a znalci, kteří jsou předvoláni a kteří se dostaví do Úřadu, mají právo na příslušnou náhradu cestovních nákladů a nákladů spojených s pobytem. Může jim být poskytnuta záloha.
3. Svědci, kteří mají právo na náhradu podle odstavce 2, mají rovněž právo na příslušnou náhradu za ztrátu výdělku, a znalci, pokud nejsou zaměstnanci zkušebního úřadu, na odměnu za vykonanou práci. Tyto platby se poskytují svědkům po skončení dokazování a znalcům poté, co splní své povinnosti a úkoly.
4. Výplatu splatných částek podle odstavců 2 a 3 a v souladu s podrobnostmi a tarify stanovenými v příloze I provádí Úřad.
Článek 63
Zápis z ústního jednání a dokazování
1. Zápis z ústního jednání a dokazování obsahuje základní skutečnosti z ústního jednání nebo dokazování, příslušná prohlášení učiněná účastníky řízení, výpovědi účastníků řízení, svědků nebo znalců a výsledky veškerých zkoumání.
2. Zápis výpovědi svědka, znalce nebo účastníka řízení je přečten nahlas nebo předložen příslušným osobám ke kontrole. V zápise musí být uvedeno, že tato formální náležitost byla provedena a že osoba, která vypovídala, zápis schválila. Pokud zápis neschválí, musí být její námitka zaznamenána.
3. Zápis podepíše zaměstnanec, který jej vypracoval, a zaměstnanec, který vedl ústní jednání nebo dokazování.
4. Účastníci řízení obdrží kopii a popřípadě i překlad zápisu.
KAPITOLA III
Doručování
Článek 64
Obecná ustanovení o doručování
1. V řízeních před Úřadem jsou veškeré dokumenty, které Úřad doručuje účastníkům řízení, v podobě originálu, neověřené kopie originálního dokumentu nebo dokumentu vytištěného počítačem. Dokumenty přijímané od ostatních účastníků řízení mohou být doručovány v podobě neověřených kopií.
2. Pokud jeden nebo více účastníků řízení jmenují své zástupce v řízení, doručují se dokumenty podle odstavce 1 těmto zástupcům.
3. Doručení se provádí:
a)
poštou podle článku 65;
b)
předáním v Úřadě podle článku 66;
c)
veřejným oznámením podle článku 67 nebo
d)
elektronickými prostředky nebo za použití jakéhokoli jiného technického prostředku v souladu s druhým pododstavcem.
Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se elektronického doručování.
4. Dokumenty nebo jejich kopie, na jejichž doručování se použije článek 79 základního nařízení, se doručují poštou prostřednictvím doporučeného dopisu s doručenkou; rovněž je lze doručovat elektronickými prostředky, které určí prezident Úřadu.
Článek 65
Doručení poštou
1. Doručení adresátům, kteří nemají trvalé bydliště nebo sídlo nebo provozovnu ve Společenství a kteří nejmenovali zástupce v řízení podle článku 82 základního nařízení, se provádí zasláním dokumentů obyčejným dopisem na poslední známou adresu adresáta. Dopis je považován za doručený, i když se vrátí jako nedoručitelný.
2. Pokud se doručení provádí doporučeným dopisem, s doručenkou či bez ní, považuje se dopis za doručený adresátovi desátý den po jeho odeslání, pokud dopis adresáta nezastihl nebo ho zastihl později; v případě jakýchkoliv sporů přísluší Úřadu, aby stanovil, že dopis dospěl na místo svého určení nebo případně stanovil den, kdy byl dopis adresátovi doručen.
3. Doporučený dopis, s doručenkou či bez ní, se považuje za doručený, i když adresát odmítne dopis přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
4. Pokud se na doručení poštou nevztahují odstavce 1, 2 a 3, použijí se právní předpisy státu, na jehož území se doručení provádí.
Článek 66
Předání v Úřadě
V budově Úřadu může být dokument přímo předán adresátovi, který potvrdí jeho přijetí. Dokument se považuje za doručený, i když ho adresát odmítne přijmout nebo potvrdit jeho přijetí.
Článek 67
Veřejné oznámení
Pokud nelze zjistit adresu adresáta nebo se Úřadu ani na druhý pokus nepodařilo dokument doručit podle čl. 64 odst. 4, provede se doručení veřejným oznámením, které se zveřejní v pravidelně zveřejňované publikaci uvedené v článku 89 základního nařízení. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti vydání veřejného oznámení.
Článek 68
Mimořádné případy doručení
Pokud Úřad není schopen prokázat, že dokument, který dospěl ke svému adresátovi, byl řádně doručen, nebo pokud nebyla dodržena ustanovení týkající se doručení, dokument se považuje za doručený dnem, který Úřad stanoví za den přijetí.
KAPITOLA IV
Lhůty a přerušení řízení
Článek 69
Počítání lhůt
1. Lhůty se počítají v celých letech, měsících, týdnech a dnech.
2. Lhůty počínají běžet dnem následujícím po dni, kdy došlo k rozhodné události, kterou může být úkon nebo uplynutí jiné lhůty. Pokud není stanoveno jinak, je rozhodnou událostí přijetí doručovaného dokumentu, pokud úkon spočívá v doručení.
3. Odchylně od odstavce 2 počínají lhůty běžet patnáctým dnem ode dne zveřejnění příslušného úkonu, kterým je veřejné oznámení podle článku 67, rozhodnutí Úřadu, pokud není doručeno příslušné osobě, nebo jakýkoliv úkon účastníka řízení, jenž má být zveřejněn.
4. Je-li lhůta určena jedním rokem nebo více lety, uplyne v příslušném roce měsícem, který má stejný název, a dnem, který má stejné číslo jako měsíc a den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
5. Je-li lhůta určena jedním měsícem nebo více měsíci, uplyne v příslušném měsíci dnem, který má stejné číslo jako den, kdy došlo k uvedené události; pokud v příslušném měsíci není den se stejným číslem, uplyne lhůta posledním dnem tohoto měsíce.
6. Je-li lhůta určena jedním týdnem nebo více týdny, uplyne v příslušném týdnu dnem, který má stejný název jako den, kdy došlo k uvedené události.
Článek 70
Trvání lhůt
Pokud základní nařízení nebo toto nařízení stanoví, že lhůtu určuje Úřad, nesmí být tato lhůta kratší než jeden měsíc a delší než tři měsíce. Ve zvláštních případech lze tuto lhůtu na žádost předloženou před jejím uplynutím prodloužit až na šest měsíců.
Článek 71
Prodloužení lhůt
1. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy Úřad není otevřen pro přijetí dokumentů nebo kdy se v místě, kde Úřad sídlí, nedoručuje obyčejná pošta z důvodů jiných nebo těch, které jsou uvedeny v odstavci 2, prodlužuje se až do prvního dne, který následuje po dni, kdy je Úřad otevřen pro příjem dokumentů a kdy se doručuje obyčejná pošta. Dny uvedené v první větě stanoví a sdělí prezident Úřadu před započetím každého kalendářního roku.
2. Pokud lhůta uplyne dnem, kdy je v členském státě nebo mezi členským státem a Úřadem přerušena nebo následně narušena dodávka pošty, lhůta se pro účastníky řízení, kteří mají trvalé bydliště, sídlo nebo provozovnu v dotyčném státě nebo mají zástupce v řízení se sídlem v tomto státě, prodlužuje až do prvního dne následujícího po skončení období přerušení nebo narušení. Pokud je dotyčným členským státem stát, ve kterém sídlí Úřad, vztahuje se toto ustanovení na všechny účastníky řízení. Délku přerušení nebo narušení stanoví a oznámí prezident Úřadu.
Pokud jde o dokumenty podávané elektronickými prostředky, první pododstavec se použije obdobně v případech, kdy dojde k přerušení spojení Úřadu s elektronickými komunikačními prostředky.
3. Odstavce 1 a 2 se obdobně vztahují na vnitrostátní subjekty nebo úřadovny pověřené podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení a pro zkušební úřady.
Článek 72
Přerušení řízení
1. Řízení před Úřadem se přerušuje:
a)
v případě smrti nebo chybějící způsobilosti žadatele, držitele ochrany odrůdy Společenství nebo žadatele o užívací právo udělované Úřadem nebo osoby zmocněné užívání tohoto práva nebo zástupce v řízení kterékoliv z těchto stran k právním úkonům nebo
b)
v případě dodatečně se vyskytnuvší právní překážky bránící takové osobě v pokračování v řízení před Úřadem z důvodů žaloby podané na jeho majetek.
2. Pokud byly do příslušného rejstříku zapsány nezbytné údaje o totožnosti osoby zmocněné pokračovat v řízení jako jeho účastník nebo zástupce v řízení, uvědomí Úřad takovou osobu a ostatní účastníky řízení, že se řízení obnovuje dnem, který stanoví Úřad.
3. Platné lhůty počínají znovu běžet dnem obnovení řízení.
4. Přerušením řízení není dotčeno provádění technického zkoušení nebo ověření dotyčné odrůdy zkušebním úřadem v případě, že byly Úřadu již zaplaceny příslušné poplatky.
KAPITOLA V
Zástupce v řízení
Článek 73
Jmenování zástupce v řízení
1. Jmenování zástupce v řízení se sdělí Úřadu. Toto sdělení obsahuje jméno a adresu zástupce v řízení; čl. 2 odst. 2 a 3 se použijí obdobně.
2. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 4, uvede se ve sdělení podle odstavce 1 rovněž skutečnost, že je zástupce zaměstnancem účastníka řízení. Zaměstnanec účastníka řízení nesmí být jmenován jako zástupce v řízení ve smyslu článku 82 základního nařízení.
3. Pokud nejsou splněny podmínky odstavců 1 a 2, považuje se sdělení za nedoručené.
4. Zástupce v řízení, jehož zmocnění skončilo, se i nadále považuje za zástupce v řízení, dokud není ukončení jeho zmocnění sděleno úřadu. S výhradou veškerých ustanovení, která stanovují opak, však pověření vůči úřadu končí úmrtím osoby, která ho udělila.
5. Pokud dva nebo více účastníků řízení, kteří nesdělili úřadu zástupce v řízení, postupují společně, za zástupce v řízení druhého či ostatních účastníků řízení se považuje ten účastník řízení, který je jako první uveden na žádosti o odrůdové právo Společenství nebo o užívací právo udělované úřadem nebo v námitce.
Článek 74
Plná moc zástupců v řízení
1. Pokud je úřadu sděleno jmenování zástupce v řízení, zašle se mu podepsaná plná moc, aby mohla být zařazena do spisů ve lhůtě, kterou stanoví Úřad, pokud není stanoveno jinak. Není-li plná moc zaslána včas, považuje se jakýkoliv procesní úkon provedený zástupcem v řízení za neplatný.
2. Plná moc se může vztahovat na jedno nebo více řízení a podává se v odpovídajícím počtu kopií. Je možno podat všeobecnou plnou moc, která umožňuje zástupci v řízení jednat ve všech řízeních strany, která ho pověřila. V tom případě postačí jediný dokument obsahující všeobecnou plnou moc.
3. Prezident Úřadu může stanovit obsah a bezplatně poskytnout formuláře plných mocí včetně všeobecných plných mocí podle odstavce 2.
KAPITOLA VI
Rozdělení a stanovení nákladů
Článek 75
Přiznání nákladů
1. Rozhodnutí ohledně nákladů je obsaženo v rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo v rozhodnutí o odvolání.
2. V případě přiznání nákladů podle čl. 85 odst. 1 základního nařízení rozhodne o tomto přiznání Úřad v odůvodnění rozhodnutí o zrušení nebo odnětí odrůdového práva Společenství nebo rozhodnutí o odvolání. Na opominutí takového oznámení se nelze odvolávat.
Článek 76
Určení nákladů
1. Žádost o určení nákladů je přípustná pouze tehdy, pokud bylo přijato rozhodnutí, jehož se žádost týká, a pokud v případě odvolání proti takovému rozhodnutí odvolací senát rozhodl o tomto odvolání. K žádosti se přikládá vyúčtování nákladů s podpůrnými doklady.
2. Náklady mohou být určeny pouze v případě prokázání jejich věrohodnosti.
3. Pokud jeden účastník řízení způsobí náklady jinému účastníkovi řízení, je povinen uhradit pouze náklady uvedené v odstavci 4. Je-li úspěšný účastník řízení zastupován více než jedním zástupcem, poradcem nebo advokátem, nese neúspěšná strana náklady uvedené v odstavci 4 pouze za jednu osobu.
4. Náklady nezbytné k provedení řízení zahrnují:
a)
náklady svědků a znalců vyplácené Úřadem dotyčnému svědkovi nebo znalci;
b)
cestovní náklady a náklady spojené s pobytem účastníkovi řízení a zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován zástupcem v řízení před Úřadem, v rámci příslušného tarifu platného pro svědky a znalce uvedeného v příloze I;
c)
odměnu zástupci, poradci nebo advokátovi, který byl řádně jmenován jako zástupce v řízení účastníka řízení před Úřadem, v rámci tarifů uvedených v příloze I.
Článek 77
Dohoda o nákladech
V případě dohody o nákladech podle čl. 85 odst. 4 základního nařízení Úřad potvrdí takovou dohodu ve sdělení účastníkům řízení. Pokud toto sdělení potvrzuje i dohodu, pokud jde o částku, která má být zaplacena, je žádost o určení nákladů nepřípustná.
HLAVA V
INFORMACE POSKYTOVANÉ VEŘEJNOSTI
KAPITOLA I
Rejstříky, nahlížení do spisů a publikace
Oddíl 1
Rejstříky
Článek 78
Zápisy týkající se řízení a odrůdových práv Společenství, které mají být zapsány do rejstříků
1. Do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství se zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
den zveřejnění, je-li toto zveřejnění důležité pro stanovení lhůt;
b)
jakékoliv námitky spolu se dnem, jménem a adresou strany, která podala námitky, a jeho zástupce v řízení;
c)
právo přednosti (den a stát podání předchozí žádosti);
d)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 4 a čl. 99 základního nařízení a týkající se nároku na odrůdové právo Společenství, stejně jako pravomocná rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
2. Na žádost se do Rejstříku odrůdových práv Společenství zapisují tyto „ostatní údaje“ uvedené v čl. 87 odst. 3 základního nařízení:
a)
udělení odrůdového práva Společenství jako záruky nebo předmětu jakéhokoliv jiného věcného práva nebo
b)
podání žaloby učiněné ve věci nároků uvedených v čl. 98 odst. 1 a 2 a článku 99 základního nařízení a týkající se odrůdového práva Společenství, pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Prezident Úřadu rozhodne o podrobnostech zápisů, jež mají být provedeny, a může rozhodnout o dalších podrobnostech, jež mají být zapsány do rejstříků pro účely řízení Úřadu.
Prezident Úřadu stanoví podobu rejstříků. Rejstříky mohou být vedeny v podobě elektronické databáze.
Článek 79
Zápis převodu odrůdového práva Společenství
1. Převod odrůdového práva Společenství se zapisuje do Rejstříku odrůdových práv Společenství na základě předložení písemného dokladu o převodu nebo oficiálních dokumentů potvrzujících převod nebo na základě takových výpisů z uvedených dokumentů, které jsou dostačující pro potvrzení převodu. Úřad zakládá kopii těchto písemných dokladů do svých spisů.
Prezident Úřadu stanoví, v jaké podobě a za jakých podmínek mají být tyto písemné doklady zakládány do spisů Úřadu.
2. Zápis převodu může být zamítnut pouze v případě nesplnění podmínek stanovených v odstavci 1 a v článku 23 základního nařízení.
3. Odstavce 1 a 2 se vztahují na jakýkoliv převod nároku na odrůdové právo Společenství, byla-li žádost o něj zapsána do Rejstříku žádostí o odrůdová práva Společenství. Odkazem na Rejstřík odrůdových práv Společenství se rozumí odkaz na Rejstřík žádostí o odrůdová práva Společenství.
Článek 80
Podmínky pro zápis do rejstříků
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení základního nařízení nebo tohoto nařízení, může žádost o zápis do rejstříků nebo výmaz zápisu podat každá osoba s právním zájmem. Žádost se podává písemně spolu s podpůrnými doklady.
Článek 81
Podmínky pro zvláštní zápisy do rejstříků
1. Pokud je odrůdové právo Společenství, pro které je podána žádost nebo které je uděleno, součástí konkurzního nebo podobného řízení, provede se jeho zápis do Rejstříku odrůdových práv Společenství bezplatně na žádost příslušného vnitrostátního orgánu. Tento zápis se rovněž na žádost příslušného vnitrostátního orgánu bezplatně vymaže.
2. Odstavec 1 se obdobně vztahuje na podání žaloby ve věci nároků uvedených v článcích 98 a 99 základního nařízení, na pravomocné rozhodnutí ve věci nebo rozhodnutí ukončující řízení o těchto žalobách jiným způsobem.
3. Pokud se odrůdy rozdělují na původní a v podstatě odvozené, mohou žádost o zápis podat účastníci řízení společně nebo individuálně. V případě žádosti pouze jednoho účastníka řízení musí žádost obsahovat dostatečné písemné doklady podle čl. 87 odst. 2 písm. h) základního nařízení, aby nahradila žádost druhého účastníka.
4. Je-li podána žádost o zápis smluvního výlučného užívacího práva nebo odrůdového práva Společenství, které jsou poskytnuté jako záruka nebo jako předmět věcného práva, musí tato žádost obsahovat dostatečné písemné doklady.
Článek 82
Nahlížení do rejstříků ze strany veřejnosti
1. Veřejnost může do rejstříků nahlížet v sídle Úřadu.
Přístup k rejstříkům a dokumentům v nich obsaženým se povolí za stejných podmínek, které platí pro přístup k dokumentům Úřadu ve smyslu článku 84.
2. Nahlížení do rejstříků na místě je bezplatné.
Vyhotovování a zasílání výpisů z rejstříků v podobě, která vyžaduje takové zpracovávání údajů či manipulaci s nimi, jež nejsou pouhou reprodukcí dokumentu či jeho částí, podléhá zaplacení poplatku.
3. Předseda úřadu může rovněž veřejnosti umožnit nahlížet do rejstříků v sídlech vnitrostátních orgánů nebo v úřadovnách pověřených podle čl. 30 odst. 4 základního nařízení.
Oddíl 2
Uchovávání spisů, nahlížení do nich a pěstování odrůd
Článek 83
Uchovávání spisů
1. Dokumenty v podobě originálů nebo kopií vztahující se k řízením se uchovávají ve spisech, přičemž každému řízení je přiděleno spisové číslo, s výjimkou dokumentů týkajících se vyloučení členů odvolacího senátu nebo zaměstnanců Úřadu či dotyčného zkušebního úřadu nebo námitek vůči nim, které se uchovávají zvlášť.
2. Úřad si ponechává jednu kopii spisu uvedeného v odstavci 1 (spisová kopie), která se považuje za správnou a úplnou kopii spisu. Zkušební úřad si může ponechat kopii dokumentů vztahujících se k těmto řízením (kontrolní kopie), ale musí kdykoliv zajistit dodání originálů, které nemá Úřad k dispozici.
3. Originály dokumentů předkládaných účastníky řízení, které tvoří základ jakýchkoli elektronických spisů, mohou být po uplynutí určité doby od jejich převzetí Úřadem zlikvidovány.
4. Prezident Úřadu stanoví podrobnosti týkající se formy, v níž mají být spisy uchovávány, doby, po kterou mají být uchovávány, a doby uvedené v odstavci 3.
Článek 84
Přístup k dokumentům Úřadu
1. Správní rada přijme praktická opatření pro přístup k dokumentům Úřadu, včetně rejstříků.
2. Správní rada určí kategorie dokumentů Úřadu, ke kterým bude mít veřejnost přímý přístup, neboť budou zveřejněny, a to i elektronickou cestou.
Článek 85
Kontrola pěstování odrůd
1. Písemná žádost o kontrolu pěstování odrůd se podává Úřadu. Přístup ke zkušebním pozemkům zajistí se souhlasem Úřadu zkušební úřad.
2. Aniž je dotčen čl. 88 odst. 3 základního nařízení, není ustanoveními tohoto nařízení dotčen neomezený přístup ke kontrolním pozemkům, pokud jsou všechny pěstované odrůdy kódované, pokud zmocněný zkušební úřad přijal příslušná Úřadem schválená opatření proti odebrání materiálu a pokud jsou k zabezpečení práv žadatele nebo držitele odrůdového práva Společenství přijata všechna nezbytná opatření.
3. Prezident Úřadu může stanovit podrobnosti postupu kontroly pěstovaných odrůd a může revidovat bezpečnostní opatření, která je třeba zajistit podle odstavce 2.
Článek 86
Důvěrné údaje
Pro účely zachování důvěrných údajů poskytne Úřad bezplatně žadateli o odrůdové právo Společenství formuláře pro podání žádosti o utajení všech údajů týkajících se složek podle čl. 88 odst. 3 základního nařízení.
Oddíl 3
Publikace
Článek 87
Úřední věstník
1. Publikace, která je podle článku 89 základního nařízení vydávána nejméně jednou za dva měsíce, se nazývá Úřední věstník Odrůdového úřadu Společenství (dále jen „úřední věstník“).
2. Úřední věstník rovněž obsahuje údaje zapisované do rejstříků podle čl. 78 odst. 1 písm. c) a d), čl. 78 odst. 2 a podle článku 79.
3. Prezident Úřadu určí způsob vydávání úředního věstníku.
Článek 88
Zveřejnění žádostí o udělení užívacích práv udělovaných Úřadem a rozhodnutí o nich
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí žádosti o udělení užívacího práva udělovaného Úřadem a doručení rozhodnutí ohledně takové žádosti, jména a adresy účastníků řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí. V případě rozhodnutí o udělení nucené licence se zveřejní i obsah takového rozhodnutí.
Článek 89
Zveřejnění odvolání a rozhodnutí o odvolání
V úředním věstníku se zveřejní den přijetí odvolání a vydání rozhodnutí o odvolání, jména a adresy účastníků odvolacího řízení a forma požadovaného nebo přijatého rozhodnutí.
KAPITOLA II
Správní a právní spolupráce
Článek 90
Sdělování informací
1. Informace, které se vyměňují podle článku 90 základního nařízení, si orgány uvedené v uvedeném ustanovení sdělují přímo.
2. Sdělení informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení Úřadem nebo Úřadu se může uskutečnit prostřednictvím příslušných úřadů pro odrůdová práva členských států, a to bezplatně.
3. Odstavec 2 se obdobně vztahuje na sdělování informací podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení zkušebním úřadem nebo zkušebnímu úřadu. Úřad obdrží kopii takového sdělení.
Článek 91
Nahlížení do spisů prostřednictvím soudů nebo státních zastupitelství členských států
1. Nahlížení do spisů podle čl. 91 odst. 1 základního nařízení probíhá prostřednictvím kopií spisů pořízeným Úřadem výlučně pro tento účel.
2. Soudy nebo státní zastupitelství členských států mohou během řízení před těmito orgány určit dokumenty, jež mají být Úřadem poskytnuty třetím stranám k nahlédnutí. Na takový postup se vztahuje článek 88 základního nařízení a Úřad si za něj neúčtuje žádný poplatek.
3. Úřad při poskytování spisů pro účely řízení před soudy nebo státními zastupitelstvími členských států určí omezení, kterým podle článku 88 základního nařízení podléhá nahlížení do spisů týkající se žádostí o odrůdové právo Společenství nebo jeho udělení.
Článek 92
Postup podání žádosti o právní pomoc
1. Každý členský stát určí ústřední orgán, který se zaváže přijímat žádosti o právní pomoc podané Úřadem a předávat je soudům nebo orgánům příslušným k jejich vyřízení.
2. Úřad vypracovává žádosti o právní pomoc v jazyce příslušného soudu nebo orgánu nebo k těmto žádostem přiloží překlad do tohoto jazyka.
3. S výhradou odstavců 4 a 5 používá příslušný soud nebo orgán při vyřizování těchto žádostí vlastní procesní předpisy. Zejména se jedná o vhodné donucovací prostředky v souladu s těmito právními předpisy.
4. Úřad je informován o době a místě konání zkoumání nebo jiných právních opatřeních a informuje o tom dotyčné účastníky řízení, svědky a znalce.
5. Pokud to Úřad žádá, povolí příslušný soud nebo orgán účast zaměstnanců dotyčného Úřadu a umožní jim klást otázky komukoliv, kdo podává důkazy, a to přímo nebo prostřednictvím příslušného soudu nebo orgánu.
6. Pro vyřízení žádosti o právní pomoc nesmí být vybírány žádné poplatky nebo náklady jakéhokoliv druhu. Avšak dožádaný členský stát má právo požadovat po Úřadu úhradu odměn znalců a tlumočníků a náklady vyplývající z postupu podle odstavce 5.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 93
Nařízení (ES) č. 1239/95 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 94
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. září 2009.