KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 13. december 1994
om Det Forenede Kongeriges forslag om at yde stoette til Carpets International (UK) plc (tidligere Abingdon Carpets plc) i Gwent
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(Tekst af betydning for EOES)
(94/1071/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2,
under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, saerlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til ovenstaaende artikler givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og
ud fra foelgende betragtninger:
I
I skrivelse af 23. september 1993 meddelte de britiske myndigheder Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, og rammebestemmelserne for stoette til kunstfiberindustrien (1), at de havde til hensigt at yde stoette med tilbagevirkende kraft til Abingdon Carpets plc med henblik paa et allerede afsluttet investeringsprogram paa omkring 4,9 mio. £ (6,39 mio. ECU) til et nyt anlaeg til fremstilling af kontinuerligt, bulked filamentgarn af polypropylen (herefter PP-BCF-garn) paa virksomhedens fabrik i Crumlin i Gwent. Virksomheden forarbejder garnet til taeppefremstilling. Virksomheden blev opkoebt af Shaw Industries Inc. i september 1993, og den 1. januar 1994 blev den sammen med Kosset Carpets Ltd overfoert til Carpets International (UK) plc (herefter blot: CIP), et nyt datterselskab, som Shaw Industries Inc. var eneaktionaer i.
Stoetten skulle tildeles i form af et gavebidrag paa 750 000 £ (0,98 mio. ECU) under den ordning for regional udviklingsstoette, der blev godkendt af Kommissionen i 1984.
Det skal bemaerkes, at virksomheden soegte om tilskud den 29. marts 1988, og at ansoegerne ifoelge ordningen for regional udviklingsstoette kunne foretage de investeringer, de soegte om stoette til, inden ansoegningen godkendtes af de britiske myndigheder. Forslaget foerte til brevveksling mellem Kommissionen og de britiske myndigheder i september 1990, og i december 1991 mellem Kommissionen og virksomheden. Som allerede naevnt anmeldte de britiske myndigheder foerst et forslag om at yde stoette til virksomheden den 23. september 1993.
Kommissionen besluttede den 14. december 1993 at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, med hensyn til forslaget om stoette.
AArsagen til denne beslutning var, at Kommissionen paa baggrund af de oplysninger, de britiske myndigheder havde forelagt, mente, at stoetten antagelig ville fordreje konkurrencevilkaarene og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne i et omfang, der stred mod de faelles interesser, fordi den ville foere til en foroegelse af produktionskapaciteten i modtagervirksomheden og saaledes var i modstrid med rammebestemmelserne, ifoelge hvilke stoette kun kan godkendes, hvis den foerer til en betydelig nedskaering af den stoettemodtagende virksomheds produktionskapacitet. Forslaget om stoette syntes derfor at vaere uforeneligt med faellesmarkedet.
I skrivelse af 27. januar 1994 underrettede Kommissionen de britiske myndigheder om, at den havde besluttet at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, med hensyn til forslaget om at yde stoette til CIP. De oevrige medlemsstater og andre interesserede parter blev underrettet ved offentliggoerelse af denne skrivelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (2).
II
I skrivelse af 7. marts 1994 fremsatte de britiske myndigheder deres bemaerkninger som led i proceduren.
De britiske myndigheder mente, at Kommissionen skulle vurdere forslaget om stoette paa baggrund af den udgave af rammebestemmelserne, der var gaeldende paa det tidspunkt, hvor investeringen blev foretaget, dvs. rammebestemmelserne fra 1987-1989 (3), fordi investeringen blev foretaget i 1988, og ikke paa baggrund af de nye rammebestemmelser, der traadte i kraft 1. januar 1993. Som stoette for denne fortolkning naevnte de britiske myndigheder Kommissionens beslutning om at godkende et forslag om stoette til Crimpfil plc.
Endvidere paapegede de britiske myndigheder, at det ville vaere meget vanskeligt rent teknisk og urentabelt at tilpasse det paagaeldende materiel til at producere andet end PP-BCF-garn, og redegjorde for de problemer, man ville stoede paa, hvis man forsoegte at producere polypropylenstapelfiber paa maskinerne eller skifte til produktion af polyester- eller nylongarn. De understregede endvidere, at virksomheden ikke havde til hensigt at producere andet end PP-BCF-garn, og at den var villig til at afgive bindende tilsagn herom, og at myndighederne i givet fald ville foere tilsyn hermed.
De britiske myndigheder oplyste, at statistikkerne for markedet for PP-BCF-garn endnu ikke forelaa, men paapegede, at der var tegn paa en hurtig vaekst baade paa dette marked og paa markedet for stapelfiber af polypropylen. Man forventede, at PP-BCP-produktionen i Vesteuropa ville stige med 6 % om aaret frem til 1996.
TABELPOSITION
De britiske myndigheder mindede samtidig om, at de tidligere havde tilsendt Kommissionen statistikker, der viste, at i 1989, da virksomheden paabegyndte sin produktion af PP-BCP-garn som foelge af den paagaeldende investering, oversteg den vesteuropaeiske efterspoergsel efter PP-BCF-garn til fremstilling af tuftede taepper produktionskapaciteten med 11 400 tons. De britiske myndigheder citerede kilder, der sagde, at der fortsat ville vaere underkapacitet i produktionen af PP-BCF-garn i Europa, og de bemaerkede, at der for nylig var foretaget omfattende investeringer i anlaeg til forarbejdning af PP-BCF-garn, navnlig i Belgien og de oevrige Benelux-lande. De fremhaevede endvidere, at eftersom rammebestemmelserne isaer skulle bekaempe problemer med overkapacitet, skulle de ikke anvendes paa forslag om tildeling af stoette i delsektorer af kunstfiberindustrien, hvor efterspoergslen var stoerre end kapaciteten, og den resterende maengde maatte daekkes af import.
Ved at investere i produktion af PP-BCF-garn med de paakraevede specifikationer var det gradvis lykkedes for CIP at begraense sin import af garn fra USA, som tidligere var den eneste leverandoer af den paagaeldende type PP-BCF-garn, der ikke kunne leveres i Faellesskabet. Da den kapacitet, der var opbygget som foelge af investeringen, havde erstattet import, kunne forslaget om stoette ikke faa uheldige foelgevirkninger for samhandelen med PP-BCF-garn internt i Faellesskabet. Under alle omstaendigheder mente de britiske myndigheder, at CIP's markedsandel ikke var tilstraekkelig stor til at paavirke samhandelen i Faellesskabet naevnevaerdigt.
De britiske myndigheder paapegede endvidere, at der var miljoemaessige fordele f.eks. ved i stigende grad at anvende polypropylenfilamentgarn som eneste raavare ved taeppeproduktion. Medens farvningen af visse fibre kraevede betydelige maengder energi og resulterede i kraftig udskilning af spildevand, blev der ikke udskilt spildevand ved farvningen af polypropylenfilamentgarn. Samtidig havde investeringen ved at give virksomheden mulighed for at optimere farverne og udnytte garnets blandingspotentiale medfoert en omfattende produktudvikling og bidraget til forskning og udvikling i Europa.
Investeringen havde indtil da skabt 122 nye arbejdspladser (50 direkte og 72 indirekte), hvilket skal sammenlignes med de 97 nye arbejdspladser (33 direkte og 64 indirekte), der var blevet skabt, da de britiske myndigheder anmeldte forslaget om stoette til Kommissionen. Der vil blive skabt yderligere elleve arbejdspladser i 1994. Investeringen blev foretaget i Crumlin i Gwent, som ligger i pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney, der blev defineret som et udviklingsomraade under den regionale stoetteordning (RDG), som Kommissionen fandt var forenelig med faellesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Omraadet er endvidere stoetteberettiget under strukturfondenes maal nr. 2 og har en af de stoerste arbejdsloeshedsprocenter i Wales og hele det Det Forenede Kongerige efter at have lidt alvorligt under afviklingen af kul- og staalindustrien i det sydlige Wales, som engang var den stoerste arbejdsgiver i omraadet. Den paagaeldende investering var med til at nedbringe arbejdsloeshedsprocenten i pendlingdistriktet fra 17,1 i marts 1988, hvor virksomheden soegte om stoette, til 14, hvilket skal sammenlignes med de seneste overslag for Wales paa 10,1 % og 9,9 % i hele Det Forenede Kongerige.
De britiske myndigheder fremfoerte, at projektet derfor havde haft en »betydelig indvirkning« paa omraadet, og at spredning og investering i andre industrier havde vaeret af afgoerende betydning for at hjaelpe omraadet paa fode igen og opbygge en oekonomi, der hviler i sig selv.
III
I sine bemaerkninger under proceduren i artikel 93, stk. 2, gik International Rayon & Synthetic Fibres Committee (CIRFS) imod stoetten under henvisning til, at den ikke ville vaere forenelig med rammebestemmelserne, og eftersom PP-BCF-garn og polyamid-BCF-garn (PA-BCF-garn) konkurrerede med hinanden paa visse markeder, ville oprettelse af ny kapacitet til produktion af PP-BCF-garn have indflydelse ikke blot paa andre producenter af saadant garn, men ogsaa paa producenter af PA-BCF-garn, som i 1993 havde en gennemsnitlig kapacitetsudnyttelsesgrad blandt de nuvaerende EOES-producenter paa omkring 76 %. CIRFS bemaerkede endvidere, at selv om CIP's produkt var en forbedring af tidligere generationer af PP-BCF-garn, kunne man ikke betragte deres produkts tekniske specifikationer og produktionsprocessen som unik. Endelig mente CIRFS, at der var sket en betydelig foroegelse af kapaciteten til at producere PP-BCF-garn inden for EOES, og at yderligere foroegelser ville foere til en anselig overkapacitet.
Den danske tekstil- og beklaedningsindustris sammenslutning modsatte sig ligeledes forslaget om stoette og paapegede, at det ikke ville vaere vanskeligt at tilpasse det paagaeldende materiel til at fremstille almindeligt filamentgarn af polypropylen. Investeringen ville faktisk foere til en foroegelse af kapaciteten i EOES til fremstilling af denne type garn, som man mente der allerede var overkapacitet til. Sammenslutningen haevdede, at forslaget om stoette derfor ville faa uheldige foelgevirkninger for andre producenter af filamentgarn af polypropylen og for danske taeppeproducenter, som konkurrerede med CIP paa markedet for tuftede taepper.
The European Association for Textile Polyolefins (EATP) fremhaevede, at der efter deres opfattelse var underkapacitet til produktion af PP-BCF-garn, medens efterspoergslen var stor, navnlig paa grund af det russiske taeppemarked, selv om denne efterspoergsel muligvis ikke ville fortsaette med at vaere saa kraftig. Dette havde foert til omfattende investeringer i PP-BCF i Faellesskabet, som blev eller var blevet foretaget uden statsstoette og ville oege kapaciteten og foere til overkapacitet inden udgangen af 1994.
Imidlertid stoettede The British Polyolefin Association en godkendelse af stoetteforslaget og navnlig de britiske myndigheders oenske om, at det blev vurderet paa baggrund af de rammebestemmelser, der gjaldt i 1987-1989, hvor virksomheden foretog den investering, den havde soegt om stoette til.
I skrivelse af 3. maj 1994 blev de bemaerkninger, der var fremsat under proceduren, fremsendt til de britiske myndigheder, der svarede i skrivelse af 19. juli 1994. De britiske myndigheder gentog, at den paagaeldende investering havde regionale fordele. De understregede samtidig, at de mente, at det ikke i oejeblikket var oekonomisk rentabelt at tilpasse materiellet til produktion af PA-BCF-garn, og gentog, at virksomheden var villig til at give garanti herfor, og at myndighederne ville foere tilsyn hermed. Endvidere afviste de, at PP-BCF og PA-BCF konkurrerede med hinanden med henblik paa visse faerdigvarer, og forklarede, at de to typer fibre supplerede hinanden med hensyn til design. Endelig tog de til efterretning, at CIRFS og EATP havde bekraeftet, at der i oejeblikket var underkapacitet til produktion af PP-BCF i Europa, og bemaerkede, at denne underkapacitet havde vaeret endnu mere markant, da CIP foretog den paagaeldende investering.
IV
Da Kommissionen indledte proceduren i artikel 93, stk. 2, med hensyn til forslaget om stoette til CIP, fremhaevede den, at »hvis der ikke er foretaget de noedvendige tekniske specifikationer, inden produktionen af udstyret fandt sted [kan] udstyr, der anvendes til fremstilling af BCF-polypropylengarn, ikke anvendes til fremstilling af polyamid- og polyestergarn«. I sine bemaerkninger under proceduren gav de britiske myndigheder en detaljeret beskrivelse af, hvorfor det paagaeldende udstyr kun med besvaer kunne tilpasses til at producere stapelfiber af polypropylen eller omstilles til fremstilling af polyester og polyamid, men de modbeviste ikke Kommissionens opfattelse af, at det paagaeldende materiel generelt forholdsvis let kan tilpasses til at fremstille filamentgarn af polypropylen. De bemaerkede blot, at der var »betydelige forskelle« mellem PP-BCF-garn og andre former for filamentgarn af polypropylen.
Kommissionen har aldrig haevdet, at det paagaeldende materiel kunne anvendes til fremstilling af PA-BCF-garn, BCF-garn af polyester eller stapelfiber af polypropylen. Den har heller aldrig vaeret i tvivl om, at der er forskelle mellem PP-BCF-garn og andre former for filamentgarn af polypropylen. Derfor er Kommissionen i mangel af bevis paa eller argumenter for det modsatte stadig af den opfattelse, den gav udtryk for, at proceduren indledtes: »Det er imidlertid relativt let at omstille saadant udstyr til fremstilling af polypropylenfilamentgarn«. Da virksomheden imidlertid vil give bindende tilsagn om, at den kun vil fremstille PP-BCF-garn paa det paagaeldende materiel, og da de britiske myndigheder har tilbudt at foere tilsyn hermed, er Kommissionen villig til at vurdere forslaget om stoette udelukkende som en foroegelse af kapaciteten til fremstilling af PP-BCF-garn. Da PP-BCF-garn kan anvendes til andre formaal end fremstilling af tuftede taepper, ville det vaere forkert udelukkende at fokusere paa handelen med PP-BCF til brug i denne sektor.
Der handles med PP-BCF-garn mellem medlemsstaterne og inden for EOES (ca. 45 000 tons i 1992). Derfor ville stoetten styrke CIP's position over for andre producenter, der skal tilpasse sig aendringer enten uden stoette eller med stoette, der er godkendt som forenelig med faellesmarkedet og, efter den 1. januar 1994, EOES-aftalens funktion. CIP's andel af markedet for PP-BCF-garn og omfanget af eksporten til andre EOES-lande er irrelevant for spoergsmaalet, hvorvidt stoette til virksomheden ville paavirke samhandelen internt i EOES. Eftersom stoetten ville have betydet, at CIP havde kunnet foretage den paagaeldende investering uden selv at baere alle omkostningerne, og fordi mere end én virksomhed er aktiv paa det paagaeldende marked, er der utvivlsomt tale om stoette i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EOES-aftalens artikel 61, stk. 1, der truer med at fordreje konkurrencevilkaarene og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
Stoetteforslaget blev behoerigt anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 93, stk. 3, og den nugaeldende udgave af rammebestemmelserne for stoette til kunstfiberindustrien.
Kommissionen kunne saaledes give udtryk for sin opfattelse og vurdere forslaget om stoette.
I artikel 92, stk. 1, fastslaas princippet om, at bortset fra de i traktaten hjemlede undtagelser er statsstoette, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Imidlertid er det i artikel 92, stk. 2 og 3, beskrevet, under hvilke omstaendigheder en saadan stoette er eller kan vaere tilladt.
I artikel 92, stk. 2, hedder det, at visse former for stoette er forenelige med faellesmarkedet. Paa grund af de paagaeldende stoettes karakter, anvendelsesomraade og formaal kan den ikke hoere herunder.
I artikel 92, stk. 3, hedder det, at stoette kan vaere forenelig med faellesmarkedet. Foreneligheden skal vurderes i faellesskabssammenhaeng og ikke i den enkelte medlemsstat. For at sikre at faellesmarkedet fungerer ordentligt og under hensyntagen til principperne i artikel 3, litra g), skal undtagelserne fra princippet i artikel 92, stk. 1, der fremgaar af artikel 92, stk. 3, fortolkes snaevert ved vurderingen af en stoetteordning eller en individuel tildeling.
Undtagelserne kan navnlig anvendes, naar Kommissionen er overbevist om, at de frie markedskraefter uden stoette ikke ville faa den potentielle stoettemodtager til at slaa ind paa en vej, der foerer til realisering af et af maalene.
Anvendes undtagelserne i sager, der ikke bidrager til et saadant maal, eller hvor stoetten ikke er noedvendig med henblik herpaa, giver man en uretfaerdig fordel til visse medlemsstaters industrier eller virksomheder, hvis finansielle position blot vil blive styrket og dermed paavirke samhandelsvilkaarene mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen.
Undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra a), vedroerer stoette til fremme af udviklingen i visse oekonomiske regioner. Da levestandarden i pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney ikke er usaedvanlig lav, og der ikke hersker en alvorlig underbeskaeftigelse som defineret i artikel 92, stk. 3, litra a), kan den ikke anvendes her.
Undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), vedroerer stoette, der kan fremme virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse eller afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats oekonomi. De britiske myndigheder har ikke fremfoert overbevisende argumenter herfor eller argumenteret for, at stoetten skulle betragtes som forenelig med faellesmarkedet i kraft af denne undtagelse, ud over, uden henvisning til artikel 92, stk. 3, litra b), at angive, at projektet »bidrog til forskning og udvikling i Europa«, fordi det havde givet CIP mulighed for at optimere sin brug af farvestoffer og udnytte garnets blandingspotentiale, hvorved to af virksomhedens produkter blev foerende paa markedet. Det er ikke tilstraekkelig begrundelse for at konkludere, at projektet er »et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse«. Desuden er Det Forenede Kongeriges oekonomi ikke praeget af »en alvorlig forstyrrelse«. Derfor kan undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), ikke finde anvendelse.
Undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), vedroerer stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.
Den paagaeldende investering har ved at skabe 122 arbejdspladser fremmet udviklingen i pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney, som er berettiget til regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). Stoetteintensiteten og andre aspekter af forslaget om at yde stoette til CIP med tilbagevirkende kraft under ordningen om regional udviklingsstoette i form af et tilskud paa ca. 750 000 £ (0,98 mio. ECU), hvilket er beregnet til at udgoere 15 % af kapitaludgifterne til nye aktiver, er i overensstemmelse med de vilkaar, hvorunder Kommissionen godkendte stoetteordningen i 1984.
Imidlertid skal virkningen af regionalstoetten til kunstfiberindustrien kontrolleres selv i de mest underudviklede egne af Faellesskabet, som pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney ikke tilhoerer. Det skal saaledes undersoeges, om den paagaeldende stoette er af faelles interesse.
Siden 1977 har vilkaarene for tildeling af stoette til kunstfiberindustrien vaeret lagt i faste rammer, hvis bestemmelser og omfang revideres periodevis, senest i 1992.
De britiske myndigheder har fastholdt, at stoetteforslaget skal vurderes paa baggrund af rammebestemmelserne for 1987-1989, der gjaldt paa det tidspunkt, hvor virksomheden foretog den paagaeldende investering. I forbindelse hermed har de citeret Kommissionens beslutning om at godkende et anmeldt forslag om at yde stoette med tilbagevirkende kraft under ordningen om regional udviklingsstoette til Crimpfil Ltd, en kunstfiberproducent i samme omraade som CIP.
I sin vurdering af forslaget om at yde stoette med tilbagevirkende kraft til Crimpfil Ltd fastslog Kommissionen, at paa den dato, hvor virksomheden foretog de paagaeldende investeringer - og dermed blev stoetteberettiget, hvis Kommissionen kunne godkende det - hoerte ingen af investeringerne under den gaeldende udgave af rammebestemmelserne.
I det foreliggende tilfaelde har ingen haevdet, at forslaget om stoette til CIP ikke hoerte under de gaeldende rammebestemmelserne, eller at det ikke hoerte under rammebestemmelserne for 1987-1989, der gjaldt paa det tidspunkt, hvor virksomheden foretog den paagaeldende investering. Derfor hoerte og hoerer det paagaeldende investeringsprogram under rammebestemmelserne, og de britiske myndigheder skulle soege om godkendelse. Selv om der var uformelle kontakter med Kommissionen i 1990 og 1991, anmeldte de britiske myndigheder foerst stoetteforslaget den 23. september 1993. Forslaget skal derfor vurderes paa baggrund af de nugaeldende bestemmelser, der traadte i kraft den 31. december 1992.
De nugaeldende bestemmelser kraever anmeldelse af enhver paataenkt stoette, uanset form, til fordel for kunstfibervirksomheder, hvad angaar saadanne aktiviteter. Efter indfoerelsen af bestemmelserne er de konsekvent blevet fortolket som vedroerende alle forslag om at yde en saadan stoette, uanset om der er tale om direkte eller indirekte stoette til produktionen, dvs. til aktiviteter i et senere produktionsled som f.eks. forarbejdning eller markedsfoering af fibre og garner fremstillet i EOES af stoettemodtageren eller en tilknyttet virksomhed med henblik paa fremstilling af halvfabrikata eller faerdigvarer. Det hedder imidlertid i rammebestemmelserne, at »hvad angaar stoette, der henhoerer under F& U- og miljoerammebestemmelser, sker realitetsbehandlingen af den anmeldte stoette i overensstemmelse med disse rammebestemmelser«.
De britiske myndigheder fremfoerte, at der var miljoemaessige fordele ved oeget brug af PP-BCF-garn, navnlig i kraft af »taeppefremstilling med en enkelt raavare«. Mekanisk genbrug uden sortering i form af sekundaere omdannede produkter er meget lettere, og energigenvinding gennem forbraending vil hjaelpe ved forbraending af farlige stoffer. Samtidig dannes der ikke spildevand ved fremstillingen af farvet polypropylengarn, der farves ved hjaelp af direkte tilfoersel af indkapslet pigment. De britiske myndigheder har dog aldrig fremfoert, at stoetteforslaget skulle vurderes paa baggrund af faellesskabsbestemmelserne for statsstoette til miljoebeskyttelse (1). De har heller ikke fastholdt, at tildelingen eller omfanget af den paataenkte stoette paa nogen maade var betinget af den miljoemaessige karakter af produktet eller fremstillingsprocessen.
Paa lignende maade oplyste de britiske myndigheder som naevnt ovenfor, at projektet »bidrog til forskning og udvikling i Europa«, fordi det gav CIP mulighed for at optimere sin brug af farvestoffer og udnytte garnets blandingspotentiale, hvilket foerte til, at to af virksomhedens produkter blev foerende paa markedet. Derfor bestod en vaesentlig del af projektet af »den omfattende produktudvikling«, der fandt sted. De britiske myndigheder har imidlertid aldrig fremfoert, at stoetteforslaget skulle have vaeret vurderet paa baggrund af EF-rammebestemmelser for statsstoette til forskning og udvikling (2), og med udgangspunkt i det materiale, de britiske myndigheder har forelagt, kan Kommissionen heller ikke med rette konkludere, at stoetteforslaget skulle vurderes herefter.
Derfor skal forslaget om stoette til CIP's investeringsprogram vurderes paa baggrund af den nugaeldende udgave af rammebestemmelserne for stoette til kunstfiberindustrien.
Rammebestemmelserne indeholder kriterier for Kommissionens behandling af saadanne forslag, og det fremhaeves blandt andet, at godkendelse af investeringsstoette under alle omstaendigheder afhaenger af en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten for den potentielle stoettemodtager, og at virksomhederne via egne midler skal finansiere investeringer, der oeger eller bevarer den produktionskapacitet, de maatte anse for noedvendig for at tilpasse deres produktion til markeds- og teknologiudviklingen. De paagaeldende investeringer vedroerer installation af ny produktionskapacitet, og de britiske myndigheder har underrettet Kommissionen om, at den nye kapacitet ikke vil blive mere end udlignet af samtidige nedskaeringer af kapacitet i EOES foretaget af CIP eller den koncern, virksomheden tilhoerer. Derfor opfylder stoetteforslaget ikke rammebestemmelsernes grundlaeggende krav om, at stoette skal foere til en reduktion af nettokapaciteten.
Som Kommissionen paapegede ved indledningen af proceduren i artikel 93, stk. 2, med hensyn til den paataenkte stoette til CIP, hedder det i rammebestemmelserne, at medens Kommissionen generelt er positivt indstillet over for investeringsstoette, der ydes for at raade bod paa strukturproblemerne i EF's ugunstigt stillede omraade, er kravet om betydelig nedskaering ufravigeligt og gaar forud for alle andre betragtninger. Naar Kommissionen vurderer, om et forslag om at yde investeringsstoette til en virksomhed vil foere til en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten, tager den derfor hensyn til forslagets saerlige karakteristika, herunder stoerrelsen af den paagaeldende investering, og hvor den skal foretages. Det fremgaar dog klart af rammebestemmelserne, at naar en virksomhed, som i dette tilfaelde, vil foroege eller opretholde sin kapacitet, vil Kommissionen bedoemme forslaget negativt.
Paa samme maade vil Kommissionen ved vurdering af, om der er tale om en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten hos den potentielle stoettemodtager, undersoege tendensen i den gennemsnitlige kapacitetsudnyttelsesgrad for den eller de paagaeldende fibre og situationen paa markedet for de paagaeldende faerdigvarer. Saadanne betragtninger over disse aspekter af sagen indskraenker dog ikke rammebestemmelsernes krav om en nedskaering.
Da rammebestemmelserne saaledes ikke tillader, at der gives undtagelse for stoette til produktion af fibre, der er omfattet af bestemmelserne, under henvisning til, at den nuvaerende eller kommende efterspoergsel efter et specifikt fiber er stoerre end det aktuelle udbud, behoever Kommissionen ikke i sin vurdering af forslaget om stoette til CIP at tage stilling til, om efterspoergslen efter PP-BCF er stoerre end produktionskapaciteten i EOES og vil vaere det i en overskuelig fremtid, eller om det er sandsynligt, at kapaciteten snart vil overstige efterspoergslen.
Det skal bemaerkes, at hvis rammebestemmelserne tillod stoette til produktion af fibre under henvisning til, at der antagelig snart ville blive underkapacitet i EOES, ville man formentlig meget hurtigt faa overkapacitet. Derfor kraeves det i rammebestemmelserne, at kunstfiberproducenter tilpasser sig aendringer i efterspoergslen enten uden stoette eller med stoette, der er godkendt af Kommissionen som forenelig med faellesmarkedet og EOES-aftalens funktion. I denne forbindelse tager Kommissionen til efterretning, at de britiske myndigheder og to af de interesserede parter, der fremsatte deres bemaerkninger under proceduren i artikel 93, stk. 2, bemaerkede, at der i den seneste tid var foretaget adskillige investeringer i ny kapacitet til produktion af PP-BCF-garn, alle foretaget enten uden stoette eller med stoette, der er godkendt af Kommissionen.
Som anfoert i meddelelsen om indledning af proceduren i artikel 93, stk. 2, er Kommissionens beslutning om at godkende et forslag om stoette til Filature du Hainaut under henvisning til, at faerdigvaren ville skabe helt nye markeder, irrelevant for vurderingen af forslaget om stoette til CIP, fordi stoetten i det foerste tilfaelde blev vurderet paa baggrund af en tidligere udgave af rammebestemmelserne, der i modsaetning til de nugaeldende bestemmelser ikke eksplicit begraensede godkendelse til forslag, der blandt andet ville foere til en betydelig nedskaering af stoettemodtagerens produktionskapacitet. Selv om de britiske myndigheder har fremfoert, at CIP's faerdigvare, et taeppe fremstillet af PP-BCF-garn, der er specielt pletafvisende og fremtraeder som uld, er »et nyskabende produkt«, behoever Kommissionen ikke at tage stilling til, om CIP udelukkende vil skulle konkurrere med andre producenter, der fremstiller taepper af PP-BCF, eller med producenter af taepper af andre fibre, hvis produktion hoerer under rammebestemmelserne, som f.eks. PA-BCF. Under alle omstaendigheder er det klart paa baggrund af de oplysninger, de britiske myndigheder har forelagt for Kommissionen, at CIP ikke er den eneste taeppeproducent i EOES, der fremstiller taepper af PP-BCF, og virksomheden var det heller ikke paa det tidspunkt, hvor investeringen blev foretaget. Derfor kan der ikke have vaeret tale om at skabe et helt nyt marked, som det var tilfaeldet i forbindelse med forslaget om stoette til Filature du Hainaut.
Da forslaget om at yde stoette til produktion af PP-BCF vil give CIP en saerstilling, saa virksomhedens position paa markedet ikke laengere er bestemt af dens egen effektivitet, finansielle styrke og gennemslagskraft, og dermed oege vanskelighederne for andre producenter af kunstfibre, der tilpasser sig aendringer uden stoette eller med stoette, der er godkendt som forenelig med faellesmarkedet, er det ikke sandsynligt, at det vil fremme en udvikling, der fra Faellesskabets synspunkt vil vaere tilstraekkelig til at opveje den uundgaaelige fordrejning af handelen.
Selv om forslaget i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), vil fremme udviklingen af pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney, vil det paavirke samhandelsvilkaarene i en grad, der strider mod den faelles interesse, og de betingelser, der skal vaere opfyldt, for at man kan anvende undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), er ikke opfyldt.
Undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra d), vedroerer stoette til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven. Paa grund af projektets art finder denne undtagelse ikke anvendelse.
Under hensyn til alle ovenstaaende betragtninger opfylder forslaget om stoette til CIP's investering i ny kapacitet til produktion af PP-BCF ikke de betingelser, der skal vaere opfyldt, for at nogen af undtagelserne i artikel 92 kan finde anvendelse.
Stoetten er derfor uforenelig med faellesmarkedet og med EOES-aftalens funktion -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den stoette paa i alt ca. 750 000 £, som de britiske myndigheder vil yde Carpets International (UK) plc (tidligere Abingdon Carpets plc) under ordningen om regional udviklingsstoette (RDG) til produktion af kontinuerligt, bulked filamentgarn af polypropylen paa produktionsanlaegget i pendlingdistriktet Merthyr and Rhymney i Gwent, er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 92 og med EOES-aftalens funktion og kan derfor ikke komme til udbetaling.
Artikel 2
Det Forenede Kongerige underretter inden to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke forholdsregler den har truffet for at efterkomme den.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Det Forenede Kongerige.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. december 1994.