KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 19. juli 2006
om en fusions forenelighed med fællesmarkedet og med EØS-aftalen
(Sag COMP/M.3796 - OMYA/J.M. HUBER PCC)
(meddelt under nummer K(2006) 3163)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2007/164/EF)
Den 19. juli 2006 vedtog Kommissionen en beslutning i en fusionssag efter Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (1), særlig forordningens artikel 8, stk. 2. En ikke-fortrolig version af beslutningen i dens fulde ordlyd findes på det autentiske sprog på Generaldirektoratet for Konkurrences netsted: http://ec.europa.eu/comm/competiton/index_en.html
I. SAMMENDRAG
(1)
Den 4. april 2005 modtog Kommissionen efter reglerne om henvisning i artikel 22, stk. 1, i forordning (EF) nr. 139/2004 (»fusionsforordningen«) en anmodning fra den finske konkurrencemyndighed, som derefter fik tilslutning fra de svenske konkurrencemyndigheder den 22. april 2005, de østrigske den 26. april 2005 og de franske den 28. april 2005, om at behandle denne transaktion.
(2)
Kommissionen fandt, at den planlagte transaktion var en fusion som defineret i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), og at anmodningen opfyldte kravene i fusionsforordningens artikel 22, stk. 3. Kommissionen besluttede derfor at tage fusionen til behandling og vedtog den 18. maj 2005 efter fusionsforordningens artikel 22, stk. 3, beslutninger herom rettet til Finland, Sverige, Østrig og Frankrig. De henvisende medlemsstater fremsendte alt det materiale, de var i besiddelse af angående sagen, til Kommissionen. Disse oplysninger blev suppleret med Omyas indgivelse af en anmeldelse den 4. august 2005.
(3)
Kommissionen indledte procedure i sagen den 23. september 2005. Den fremsendte klagepunktsmeddelelse til den anmeldende part den 2. maj 2006. Omya besvarede denne klagepunktsmeddelelse den 16. maj 2006. En ikke-fortrolig version af Kommissionens klagepunktsmeddelelse blev udleveret til to berørte parter, SMI og Imerys, der fremsatte skriftlige bemærkninger.
(4)
Den 18. maj 2006 blev der afholdt mundtlig høring i sagen.
(5)
For at give Omya tid til at overveje, hvilke tilsagn virksomheden kunne tilbyde, vedtog Kommissionen den 17. maj 2006 en beslutning efter artikel 10, stk. 3, om at forlænge fristen for afgivelse af tilsagn med to arbejdsdage.
(6)
Efter en tilbundsgående undersøgelse af sagen drog Kommissionen den konklusion, at den anmeldte fusion gav anledning til betænkeligheder med hensyn til dens forenelighed med fællesmarkedet.
(7)
For at imødekomme betænkelighederne angående horisontale konkurrenceproblemer på markedet for kalciumkarbonater til coatingformål afgav Omya og J.M. Huber Corporation den 23. maj 2006 en række tilsagn (der blev udvidet den 3. juli 2006) til Kommissionen, som blev fundet tilstrækkelige til at løse de konkurrenceproblemer, som den anmeldte fusion ville give anledning til.
(8)
Det blev derfor foreslået at godkende den anmeldte fusion med betingelser og påbud efter fusionsforordningens artikel 8, stk. 2.
II. PARTERNE OG TRANSAKTIONEN
(9)
Omya AG (»Omya«) er en schweizisk familieejet virksomhed, der er aktiv inden for produktion og afsætning af industrimineraler (2), herunder kalciumkarbonater (3), der anvendes inden for en lang række forskellige industrigrene, f.eks. papir-, maling-, plast-, stål- og glasindustri samt inden for landbrug. Salg til papirindustrien tegner sig for en stor del af Omyas indtjening.
(10)
Inden for EØS er den amerikanske virksomhed J.M. Huber Corporation aktiv inden for afsætning af kaolin, PCC, udfældet siliciumdioxid og silikater (PSS). De Huber-datterselskaber, der vil blive overtaget i denne fusion, omfatter J.M. Huber Corporations (»Huber PCC«) aktiviteter inden for onsite-produktion og onsite-levering af PCC til brug som fyldstof til papirindustrien. De overtagne aktiviteter består af i alt 12 PCC-fabrikker, hvoraf de seks ligger inden for EØS. Hubers PCC-fabrikker inden for EØS ligger i Finland (3 fabrikker) samt i Sverige, Frankrig og Portugal (1 i hvert land).
III. DET RELEVANTE MARKED
A. Relevant produktmarked
(11)
Den anmeldte fusion berører:
i)
handelsleverancer af GCC til brug som fyldstof
ii)
handelsleverancer af GCC til coatingformål
iii)
handelsleverancer af PCC til brug som fyldstof
iv)
onsite-leverancer af PCC til brug som fyldstof
v)
handelsleverancer af PCC til coatingformål.
(12)
Med henblik på vurderingen af denne fusion er Kommissionen nået frem til den konklusion, at inden for produktion og salg af industrimineraler til papirindustrien tilhører kalciumkarbonater til brug som fyldstof (PCC, GCC og GCC/PCC-blandinger) og kalciumkarbonater til coatingformål (PCC, GCC og GCC/PCC-blandinger) hver sit relevante produktmarked.
B. Relevante geografiske markeder
(13)
Kommissionen konkluderede, at de relevante geografiske markeder ved vurderingen af denne fusion måtte defineres ved at indkredse de papirfabrikker, der har nogenlunde samme realistiske forsyningsmuligheder. Hvilke mineralfabrikker der kan anses for at være realistiske forsyningsalternativer for en papirfabrik, afhænger af deres logistik og deres afstand fra papirfabrikken. Hvor langt væk en mineralfabrik kan anses for at skulle ligge fra papirfabrikken, for at den ikke kan betragtes som et realistisk forsyningsalternativ, afhænger af de hidtidige leveringserfaringer, hvilke transportformer der er til rådighed (vej, jernbane, skib eller en kombination heraf), og hvilken type kalciumkarbonat der produceres (PCC, GCC).
(14)
De relevante geografiske markeder blev afgrænset som følger:
a)
for handelsleverancer af kalciumkarbonater til brug som fyldstof afhænger det geografisk relevante marked af afstanden mellem mineralfabrikken og kunden, og der er tale om en radius på mellem 400 km og op til højst 2 000 km, alt efter fabrikken, produktet og transportmåden
b)
for handelsleverancer af kalciumkarbonater til coatingformål blev det geografiske marked afgrænset efter samme fremgangsmåde som for kalciumkarbonater til brug som fyldstof, og der er tale om en radius på mellem 400 km og op til 3 000 km
c)
for kunder, der har adgang til onsite-leverancer af kalciumkarbonater, omfatter det geografiske marked mindst hele EØS.
IV. VURDERING AF KONKURRENCEFORHOLDENE
1. Kalciumkarbonater til brug som fyldstof
(15)
Kommissionen fandt, at priskonkurrencen inden for kalciumkarbonater til brug som fyldstof afhang af beliggenheden af hver kundes næstbedste forsyningsalternativ.
(16)
Hvis fusionsparterne havde konkurrerende fabrikker med salgsområder, der overlappede hinanden, kunne fusionen resultere i højere priser. Hvis det næstbedste alternativ, en af fusionsparternes kunder havde, var en af den anden fusionsparts mineralfabrikker, ville fusionsparterne få mulighed for og incitament til at hæve priserne. Men hvis der lå en fabrik, der konkurrerede med fusionsparternes, i tilstrækkeligt kort afstand fra kunden, måtte eksistensen af dette alternativ antages at kunne udgøre en tilstrækkelig konkurrencefaktor til, at der ikke blev nogen prisforhøjelseseffekt. For nogle papirfabrikker blev denne analyse påvirket af muligheden for at have en onsite-fabrik til produktion af fyldstof-PCC. Men i denne sag havde det ikke nogen større indflydelse på virkningen for konkurrencen, om Kommissionen fandt, at en onsite-fabrik til produktion af fyldstof-PCC også var et realistisk alternativ, der kunne udgøre en modvægt mod handelsleverancer af fyldstof-PCC eller -GCC, eller ej.
(17)
Kommissionen identificerede to brede kategorier af kunder. Den første bestod af papirfabrikker, der for øjeblikket fik deres forsyninger fra et onsite-anlæg til produktion af fyldstof-PCC. Den anden kategori bestod af papirfabrikker, der fik deres forsyninger via handelen. Kommissionen baserede sin konkurrencevurdering på fusionsparternes faktiske kunder.
(18)
For hver kunde opstillede Kommissionen et sæt realistiske alternative mineralfabrikker på basis af den maksimumsafstand, hver fabrik kan levere over. Oplysninger om disse afstande blev taget fra den omfattende database, Kommissionen havde etableret. På basis af data om PCC- og GCC-leverancer for 2004 (4) foretog Kommissionen også en økonometrisk undersøgelse (discrete choice-modellen) for at kunne vurdere sandsynligheden for, at en kunde ville vælge en anden mineralfabrik, hvis dens hidtidige leverandør hævede sine priser. Resultaterne af denne undersøgelse gav Kommissionen indblik i substitutionsmønstrene mellem de forskellige producenter af kalciumkarbonater til papirindustrien.
Onsite-kunder
(19)
Med hensyn til de nuværende onsite-leverancer af PCC til brug som fyldstof fandt Kommissionen, at uanset om leverandøren var Huber eller Omya ville fusionen ikke have nogen øjeblikkelige virkninger. Onsite-leverandørerne af fyldstof-PCC har eksklusive, langfristede kontrakter med deres papirfabrikker (normalt med en varighed på fra 7 til 10 år), der sikrer PCC-fabrikken en mindsteafsætning. I disse kontrakter opereres der med en prisformel baseret på en grundpris, der fastsættes ved kontraktens begyndelse, og denne prisformel er afgørende for de årlige prisændringer over hele kontraktens løbetid. Prisformlen er normalt baseret på omkostningsfaktorer, f.eks. priserne på kalksten, elektricitet, lønninger og inflation, og de påvirkes ikke af fusionen. Spørgsmålet var, om fusionen ville skade disse kunder, når de langfristede kontrakter udløber. Undersøgelserne viste, at det var meget usandsynligt, at fusionen ville få nogen større virkning for fornyelsen af de nuværende kontrakter om onsite-leverancer af fyldstof-PCC.
(20)
For fremtidige onsite-kunder ville fusionen eliminere en udbyder, der bevisligt var i stand til at etablere onsite-levering af fyldstof-PCC inden for EØS. Undersøgelserne tydede dog på, at fusionen ikke ville føre til nogen større prisændringer for disse kunder, da antallet af troværdige udbydere af onsite-løsninger til levering af fyldstof-PCC var tilstrækkeligt stort til at udgøre et konkurrencepres. Det samme gjaldt for onsite-løsninger til levering af coating-PCC.
Nuværende kunder til handelsleverancer
(21)
For de kunder, der får leveret disse mineraler som handelsprodukter, fandt Kommissionen, at selv om de måske havde mulighed for onsite-leverancer af fyldstof-PCC, ville en mineralfabrik beliggende inden for en bestemt afstand fra en papirfabrik udgøre en realistisk forsyningsmulighed for enten fyldstof-PCC eller fyldstof-GCC. Efter at have gennemgået situationen for Omyas nuværende kunder til handelsleverancer af fyldstof-PCC drog Kommissionen den konklusion, at der ikke var sandsynlighed for, at fusionen ville få negative virkninger for disse kunder, eftersom de alle sammen havde andre realistiske PCC-alternativer. Det var derfor usandsynligt, at elimineringen af Huber som en konkurrent ville få større konkurrenceskadelige virkninger for Omyas kunder til fyldstof-PCC.
(22)
Desuden er der for Omyas kunder til fyldstof-GCC ingen sandsynlighed for, at Huber var det næstbedste alternativ. Disse kunder havde enten en alternativ leverandør af fyldstof-GCC og/eller andre alternativer til deres forsyninger med fyldstof-PCC, der ikke så ud til at have noget konkurrencemæssigt handicap i forhold til Hubers fyldstof-PCC-fabrikker. Desuden viste den økonometriske undersøgelse, at Huber som helhed ikke var det næstbedste alternativ. Det var derfor usandsynligt, at elimineringen af Huber som konkurrent ville få større konkurrenceskadelige virkninger for Omyas kunder til fyldstof-GCC.
(23)
For Hubers kunder til handelsleverancer af PCC så flere af Omyas fabrikker til produktion af fyldstof-GCC ud til at være realistiske alternativer. I Sverige har Imerys imidlertid flere fabrikker, både i Husum, hvor der produceres fyldstof-PCC, og i Tunadal, hvor der produceres fyldstof-GCC. Desuden har SMI fabrikker til produktion af fyldstof-PCC i Finland, i Lappeenranta, Myllykoski og Äänekoski. Ingen af disse alternative forsyningsmuligheder så ud til at have noget konkurrencemæssigt handicap i forhold til Hubers onsite-produktion af fyldstof-PCC i Sverige og Finland. Desuden viste den økonometriske undersøgelse, at det konkurrencepres, der udgik fra handelsleverandører af fyldstof-GCC, nok var mindre end det, der udgik fra handelsleverandører af fyldstof-PCC. Det var derfor ikke sandsynligt, at elimineringen af Omya som konkurrent ville få større konkurrenceskadelige virkninger for Hubers kunder til fyldstof-PCC.
2. Kalciumkarbonater til coatingformål
(24)
I sin anmeldelse af denne fusion udtalte Omya, at coatingmarkedet ikke ville blive berørt af fusionen, fordi Huber ikke for øjeblikket var aktiv på dette marked. Kommissionens markedsundersøgelse viste imidlertid, at Huber havde været i gang med at udvikle et PCC-produkt, der egnede sig til brug i GCC/PCC-blandinger til coatingformål, og også havde afgivet tilbud på leverancer af PCC-produkter til coatingformål.
(25)
Kommissionen betragtede derfor Huber som en potentiel konkurrent på markedet for kalciumkarbonater til papircoating, som uden fusionen sandsynligvis ville være blevet en effektiv konkurrent på markedet for kalciumkarbonater til coatingformål.
(26)
Kommissionen konkluderede derfor, at den anmeldte fusion ville hæmme konkurrencen betydeligt, i særdeleshed ved at styrke Omyas dominerende stilling på markederne for kalciumkarbonater til coatingformål leveret til kunder i Sydfinland.
(27)
Kommissionen baserede sin konklusion på følgende argumenter.
(28)
For det første var Omya allerede den dominerende leverandør af kalciumkarbonater til coatingformål til de fleste kunder i EU og Finland. Omya tegnede sig for en meget stor del af alle leverancerne af kalciumkarbonater til coatingformål til papirindustrien i EØS i 2004. Omya ejede eller kontrollerede adgangen til en meget stor del af EØS' reserver af de råmaterialer, der er nødvendige for at kunne producere GCC til coatingformål, og kunne levere til papirfabrikker overalt i EØS. I betragtning af sin dominerende stilling og kontrol med råmaterialeforsyningerne var Omya en uomgængelig handelspartner for alle papirfabrikker, der havde brug for at købe kalciumkarbonater til coatingformål i Europa, og især i Finland.
(29)
For det andet var Huber med sin teknologi inden for PCC-additiver i stand til at gå ind på coatingmarkedet. Kommissionen så især på, om Hubers PCC-additivteknologi var nået så langt som til markedsføringsstadiet, om Huber havde tiltro til, at det var en kommercielt rentabel mulighed i større målestok, og om Huber kunne frigøre tilstrækkeligt med kapacitet i sin onsite-PCC-fabrik i Kuusankoski til at gå ind på markedet. Og endelig så Kommissionen også på, hvor store irreversible omkostninger det ville være forbundet med for Huber, hvis Huber gik ind på markedet for kalciumkarbonater til coatingformål. Kommissionen fandt, at Huber før indledningen af fusionsforhandlingerne med Omya havde planer om at gå ind på coatingmarkedet i større målestok og inden længe ville have gjort det på basis af sin PCC-additivteknologi.
(30)
Kuusankoski-fabrikkens beliggenhed ville have sat Huber i stand til også at levere til flere af Omyas kunder i Sydfinland. Disse kunder, der i øjeblikket købte deres forsyninger af kalciumkarbonater til coatingformål hos Omya, kunne overveje at hente i det mindste en del af deres forsyninger fra Hubers Kuusankoski-fabrik. Kommissionen identificerede en række kunder, for hvem afstanden til Hubers fabrik i Kuusankoski var betydeligt kortere end til den nærmeste SMI- eller Imerys-fabrik (»berørte kunder«).
(31)
For det tredje ville Huber være en effektiv konkurrencefaktor, der med stor sandsynlighed kunne lægge et betydeligt konkurrencepres på Omya på markedet for kalciumkarbonater til papircoating. I betragtning af det finske markeds struktur og den omstændighed, at den eneste anden konkurrent, SMI, fortsat kun havde en lille markedsandel og havde beliggenhedsmæssige handicap, fandt Kommissionen det meget sandsynligt, at Hubers kapacitet i Kuusankoski ville lægge et betydeligt pres på Omyas leverancer af kalciumkarbonater til coatingformål til de identificerede kunder i Finland. Kommissionen fandt desuden, at der ikke var nogen anden potentiel konkurrent, der kunne lægge et tilstrækkeligt konkurrencepres på Omya i Sydfinland.
(32)
Af de ovennævnte grunde drog Kommissionen den konklusion, at den anmeldte fusion ville hæmme konkurrencen betydeligt, især gennem en styrkelse af Omyas dominerende stilling på markederne for kalciumkarbonater til coatingformål leveret til berørte kunder i Sydfinland.
3. Ingen samordnings- eller konglomeratvirkninger
(33)
Kommissionen konkluderede endelig, at den anmeldte fusion ikke kunne antages at give anledning til konglomeratvirkninger eller at øge sandsynligheden for, at virksomhederne blev i stand til at samordne deres adfærd og derigennem hæve priserne til over det konkurrencedygtige niveau.
V. TILSAGN
(34)
Med henblik på at løse de ovennævnte horisontale konkurrenceproblemer på markedet for kalciumkarbonater til coatingformål tilbød Omya og J.M. Huber Corporation den 23. maj 2006 at afgive en række tilsagn over for Kommissionen. Der var tale om to alternative tilsagnspakker, hvoraf den første bestod af afhændelse af onsite-PPC-fabrikken i Kuusankoski og additivteknologien, mens den anden alene gik ud på afhændelse af teknologien.
(35)
Kommissionen besluttede at markedsteste den første tilsagnspakke (afhændelse af onsite-PCC-fabrikken i Kuusankoski, Finland, samt af Hubers coating- og additivteknologi). Der blev udsendt spørgeskema til i alt 11 kunder og 4 konkurrenter, der har været impliceret i undersøgelsen af denne fusion, og der indkom svar fra dem alle (5). Svarene på denne markedstest var blandede. Kunderne mente stort set, at tilsagnet kunne løse de af Kommissionen påviste konkurrenceproblemer, mens konkurrenterne gav udtryk for forbehold med hensyn til tilsagnets omfang og mente, at det burde forbedres for at kunne give en tilfredsstillende løsning på de af Kommissionen påviste konkurrenceproblemer (6).
(36)
Med hensyn til det første alternative tilsagn tog Kommissionen stilling til, om afhændelsen af onsite-fabrikken til produktion af fyldstof-PCC i Kuusankoski sammen med teknologien ville sætte en egnet køber i stand til at opnå et konkurrencepotentiale på markedet for PCC til coatingformål, der ville svare til det potentiale, Huber ville have haft, hvis fusionen ikke fandt sted.
(37)
Kommissionen drog den konklusion, at det første tilsagn (afhændelse af onsite-fabrikken i Kuusankoski samt teknologien) ville sikre den egnede køber adgang til såvel produktionskapacitet, den fornødne teknologi og nært samarbejde med papirfabrikken, således at køberen blev placeret i en position svarende til den, Huber for øjeblikket havde, og tillige ville kunne fremstå som en etableret leverandør, der ikke ville være nødt til først at opføre en ny fabrik i tilfælde af, at vedkommende bød på en kontraktfornyelse og opnåede kontrakten. Det var derfor det tilsagn, der ville give den bedste løsningog sikre udvikling af et troværdigt konkurrerende produkt på markedet for kalciumkarbonater til coatingformål.
(38)
Kommissionen fandt endvidere, at spørgsmålet om, hvorvidt onsite-PCC-fabrikken i Kuusankoski og teknologien fortsat ville kunne virke som en konkurrencefaktor og tage konkurrencen op på markedet med Omya og andre udbydere, i vid udstrækning afhang af, hvem køberen var. En egnet køber i denne sag måtte derfor være en industrivirksomhed, der i forvejen havde de fornødne finansielle midler og erfaring på området.
(39)
Kommissionens konklusion var følgelig, at det første af de tilbudte alternative tilsagn, nemlig afhændelse af onsite-PCC-fabrikken i Kuusankoski samt afhændelse af Hubers coatingteknologi (med de forbedringer, parterne tilbød den 3. juli 2006), ville kunne genoprette den effektive konkurrence på markedet for levering af kalciumkarbonater til coatingformål til de berørte kunder i Sydfinland ved at genetablere det konkurrencepres, som Hubers PCC-additivteknologi lagde på Omyas aktiviteter inden for kalciumkarbonater til coatingformål, og som ellers ville være gået tabt som følge af fusionen i den oprindeligt anmeldte version.
VI. KONKLUSION
(40)
Af de ovennævnte grunde, betragtet såvel hver for sig som tilsammen, drog Kommissionen den konklusion, at de af Omya og J.M. Huber afgivne tilsagn var tilstrækkelige til at løse de konkurrenceproblemer, denne fusion rejste.
(41)
I sin beslutning i sagen har Kommissionen derfor erklæret den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet og med EØS-aftalen i henhold til fusionsforordningens artikel 8, stk. 2.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. července 2006,
kterým se spojení označuje za slučitelné se společným trhem a s fungováním Dohody o EHP
(Věc č. COMP/M.3796 - OMYA/J.M.HUBER PCC)
(oznámeno pod číslem K(2006) 3163)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2007/164/ES)
Komise dne 19. července 2006 přijala rozhodnutí týkající se spojení podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (1), a zejména podle čl. 8 odst. 2 tohoto nařízení. Úplné znění rozhodnutí, které nemá důvěrnou povahu, lze nalézt v závazném jazykovém znění na internetové stránce generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž na následující adrese: http://ec.europa.eu/comm/competiton/index_en.html
I. SHRNUTÍ
(1)
Dne 4. dubna 2005 byla Komisi doručena žádost finského úřadu pro ochranu hospodářské soutěže o postoupení věci podle čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 139/2004 („nařízení o spojování“), ke které se dne 22. dubna 2005 připojily příslušné orgány Švédska, dne 26. dubna 2005 orgány Rakouska a 28. dubna 2005 orgány Francie, aby přezkoumala transakci.
(2)
Komise došla k názoru, že navrhovaná transakce představuje spojení ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení o spojování a že žádost splňuje požadavky stanovené v čl. 22 odst. 3 nařízení o spojování. Komise se proto rozhodla přezkoumat spojení a dne 18. května 2005 za tímto účelem přijala rozhodnutí podle čl. 22 odst. 3 nařízení o spojování určené Finsku, Švédsku, Rakousku a Francii. Uvedené členské státy předložily Komisi písemnosti, které měly k dispozici. Tyto informace byly doplněny podnikem Omya, který podal oznámení dne 4. srpna 2005.
(3)
V tomto případě zahájila Komise řízení dne 23. září 2005. Sdělení o námitkách („SN“) zaslala Komise oznamující straně dne 2. května 2006. Společnost Omya odpověděla dne 16. května 2006. Verze sdělení o námitkách Komise, která neobsahovala důvěrné údaje, byla poskytnuta dvěma zúčastněným stranám, společnostem SMI a Imerys, které předložily písemné připomínky.
(4)
Slyšení stran v této věci se uskutečnilo dne 18. května 2006.
(5)
Dne 17. května 2006 bylo přijato rozhodnutí podle čl. 10 odst. 3 určené oznamující straně za tím účelem, aby společnosti Omya byl poskytnut dostatek času pro zvážení podání opravných prostředků; tímto rozhodnutím byla prodloužena lhůta pro podání opravného prostředku o dva pracovní dny.
(6)
Po důkladném šetření Komise konstatovala, že oznámená transakce vzbuzuje obavy, co se týče její slučitelnosti se společným trhem.
(7)
Za účelem odstranění obav týkajících se horizontální soutěže na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry předložily společnosti Omya a J.M. Huber Corporation Komisi dne 23. května 2006 (doplněné dne 3. července 2006) soubor závazků, který je považován za dostačující pro vyřešení otázek v té oblasti hospodářské soutěže, která se týká tohoto slučování.
(8)
Proto bylo navrženo schválit oznámené spojení s výhradou splnění podmínek a povinností podle čl. 8 odst. 2 nařízení o spojování.
II. STRANY SPOJENÍ A SPOJENÍ
(9)
Omya AG (dále jen „společnost Omya“) je švýcarská rodinná společnost, která se zabývá výrobou a prodejem průmyslových surovin (2), včetně uhličitanu vápenatého (3), které se používají v celé řadě odvětví, mj. v papírenství, v průmyslovém odvětví barviv, ve výrobě umělých hmot, ocelářství, sklářství a zemědělství. Dodávky papírenskému průmyslu představují velkou část příjmů společnosti Omya.
(10)
V EHP dodává americká společnost J.M. Huber Corporation kaolin, PCC, vysrážené křemičitany a křemičitan sodný (PSS). Dceřiné společnosti společnosti Huber, které jsou předmětem této transakce, zahrnují celosvětové podnikání společnosti J.M. Huber Corporation (dále jen „společnost Huber PCC“) v oblasti výroby a dodávek plnidel z PCC pro papírenský průmysl. Nabytý podnik je tvořen dvanácti závody po celém světě, které vyrábějí PCC na místě, šest z nich se nachází v EHP. Továrny společnosti Huber vyrábějící PCC se nacházejí ve Finsku (tři továrny) a ve Švédsku, Francii a Portugalsku (v každé z těchto zemí jedna továrna).
III. PŘÍSLUŠNÝ TRH
A. Příslušný trh výrobku
(11)
Navrhovaná transakce se týká:
i)
obchodně dodávaných GCC;
ii)
obchodně dodávaných GCC užívaných jako nátěry;
iii)
obchodně dodávaných PCC;
iv)
plnidel z PCC na místě a
v)
obchodně dodávaných PCC užívaných jako nátěry.
(12)
Za účelem posouzení této transakce došla Komise k závěru, že v rámci výroby a dodávek průmyslových surovin papírenskému průmyslu uhličitany vápenaté jako plnidla (PCC, GCC a směsi GCC/PCC) a uhličitany vápenaté jako nátěry (PCC, GCC a směsi GCC/PCC) představují dva různé trhy pro příslušné výrobky.
B. Příslušné zeměpisné trhy
(13)
Za účelem posouzení této transakce došla Komise k závěru, že příslušné zeměpisné trhy se určují podle rozhodujících papíren s podobným reálným souborem alternativních dodávek. Továrny jsou považovány za reálnou alternativu zdroje zásobování papírny v závislosti na jejich logistice a vzdálenosti od této papírny. Vzdálenost, při jejímž překročení nemůže být továrna na zpracování minerálů považována za reálnou alternativu zdroje zásobování, závisí na zkušenosti s dodávkami každé továrny, na dostupných způsobech dopravy (silniční, železniční, lodní nebo jejich kombinace) a na druhu vyráběného uhličitanu vápenatého (PCC, GCC).
(14)
Příslušnými zeměpisnými trhy jsou:
a)
u obchodně dodávaných uhličitanů vápenatých se příslušný trh určí na základě vzdálenosti mezi továrnou na výrobu surovin a umístěním obsluhovaného zákazníka, jemuž továrna dodává, přičemž příslušná vzdálenost se bude pohybovat od 400 km do maximálně 2 000 km v závislosti na továrně, výrobku a způsobu dopravy;
b)
u obchodně dodávaných uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry se příslušný zeměpisný trh určí pomocí stejné metody jako u plnidel, přičemž se vzdálenost pohybuje od 400 km do 3 000 km, a
c)
v případě zákazníků, kteří mají možnost využít roztoky uhličitanu vápenatého na místě, je zeměpisný rozsah minimálně totožný s EHP.
IV. POSOUZENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
1. Uhličitany vápenaté používané jako plnidla
(15)
Komise zastává názor, že soutěžní ceny uhličitanů dodávaných pro papírenské účely závisí na umístění každého alternativního dodavatele, který je pro zákazníka nejvhodnější.
(16)
Pokud spojující se strany vlastní továrny, které si konkurují a jejichž oblasti prodeje se překrývají, může spojení způsobit zvýšení cen. V případě, že druhou nejvhodnější alternativou zákazníků jedné ze spojujících se stran je jedna z továren na zpracování surovin druhé spojující se strany, budou mít spojující se strany možnost a motivaci ke zvýšení cen. Pokud se však továrna, která konkuruje spojujícím se stranám, nachází dostatečně blízko k zákazníkovi, je pravděpodobné, že existence takovéto alternativy vytvoří dostatečný konkurenční tlak, aby nedošlo k cenovému účinku. U některých papíren je analýza hospodářské soutěže ovlivněna možností nasazení zařízení pro použití plnidel z PCC na místě. V tomto případě však na hospodářskou soutěž nemá vliv skutečnost, zda Komise považuje či nepovažuje použití plnidel z PCC na místě za reálnou alternativu, která omezuje obchodní dodávky plnidel z PCC či GCC.
(17)
Komise určila dvě široké kategorie zákazníků. První z nich sestává z papíren, které jsou v současnosti zásobovány zařízením pro plnidla z PCC na místě. Druhá kategorie sestává z papíren, kterým jsou dodávány obchodní produkty. Komise se v posouzení hospodářské soutěže soustředila na stávající zákazníky spojujících se stran.
(18)
Komise určila pro každého zákazníka soubor reálných alternativních továren na zpracování surovin, a to na základě maximálních dopravních vzdáleností, v rámci kterých může každá z továren zasílat dodávky. Tyto vzdálenosti vycházejí z rozsáhlé databáze, kterou Komise zřídila. Komise vypracovala s využitím údajů o dodávkách PCC a GCC za rok 2004 (4) ekonometrickou analýzu (model „discrete choice“), aby předpověděla míru pravděpodobnosti, že zákazník si v případě zvýšení cen současného dodavatele zvolí jiného dodavatele. Výsledky umožnily Komisi určit substituční vzorce mezi různými výrobci uhličitanu vápenatého pro papírenský průmysl.
Zákazníci plnidel na místě
(19)
Co se týče současných dodávek plnidel z PCC na místě, ať již jsou dodávány společností Huber či Omya, zjistilo se, že transakce nemá žádný okamžitý účinek. Dodavatelé plnidel z PCC na místě mají dlouhodobé smlouvy o výhradní dodávce s hostitelskými papírnami (zpravidla na 7 až 10 let), které továrně na PCC zaručují minimální objem. Roční změna ceny za celou dobu trvání smlouvy je určena pomocí cenového vzorce se základní cenou vyjednanou na začátku každé smlouvy. Vzorec obvykle závisí na nákladových faktorech, jako jsou cena vápence, elektřiny, výše mezd a inflace, jež nejsou ovlivněny transakcí. Zkoumalo se, zda by po uplynutí dlouhodobých smluv mohla transakce mít nepříznivý dopad na tyto zákazníky. Šetření ukázalo, že je velmi nepravděpodobné, že transakce bude mít zásadní dopad na obnovení stávajících smluv o dodávkách plnidel z PCC na místě.
(20)
Co se týče budoucích zákazníků na místě, v důsledku transakce bude o jednoho dodavatele, který prokázal schopnost řídit a uskutečňovat v EHP projekty dodávek plnidel z PCC namístě, méně. Avšak šetření ukázalo, že transakce by nevedla k významným změnám cen pro tyto zákazníky, neboť více důvěryhodných dodavatelů roztoků plnidel z PCC na místě by bylo schopno vyvinout konkurenční tlak. Toto platí také pro nátěrové hmoty na místě.
Stávající zákazníci - obchodníci
(21)
V případě zákazníků, kteří jsou zásobováni na obchodní bázi, a to i v případě, že mají možnost se spolehnout na dodávku plnidel z PCC na místě, Komise posuzovala, zda továrna na zpracování surovin, která se nachází v určité vzdálenosti od papírny, představuje reálnou alternativu pro plnidla z PCC nebo z GCC. Poté, co Komise přezkoumala možnosti stávajících zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají obchodně dodávaná plnidla z PCC, došla k závěru, že je nepravděpodobné, že by tito zákazníci byli nepříznivě ovlivněni transakcí, neboť mají v každém případě jiné reálné alternativy k PCC. Je proto nepravděpodobné, že by vyloučení společnosti Huber jakožto soutěžitele významně ohrozilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z PCC.
(22)
Dále je nutno uvést, u zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z GCC, není pravděpodobné, že společnost Huber představuje další nejlepší alternativu. Tito zákazníci mají buď alternativní možnost odběru plnidel z GCC a/nebo jiné alternativy, co se týče plnidel z PCC, které ve vztahu k továrnám na plnidla z PCC společnosti Huber zřejmě nejsou v hospodářské soutěži znevýhodněny. Výsledky ekonometrické analýzy kromě toho ukazují, že společnost Huber většinou nepředstavuje další nejlepší alternativu. Je proto nepravděpodobné, že by vyřazení společnosti Huber jakožto soutěžitele významně narušilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z GCC.
(23)
Pro zákazníky společnosti Huber, kteří odebírají obchodně dodávané PCC, představují pravděpodobně různé továrny plnidel z GCC společnosti Omya reálné alternativy. Avšak společnost Imerys je zastoupena ve Švédsku, a to jak továrnou na plnidla z PCC (v Husumu), tak i továrnou na plnidla z GCC (v Tunadalu). Kromě toho továrny na plnidla z PCC patřící společnosti SMI jsou zastoupeny ve Finsku v Lappeenrata, Myllykoski a Äänekoski. Zdá se, že všechna tato alternativní řešení nepředstavují žádné konkurenční nevýhody ve srovnání s továrnami společnosti Huber na plnidla z PCC na místě, které se nacházejí ve Švédsku a ve Finsku. Výsledky ekonometrické analýzy kromě toho ukazují, že konkurenční tlak, který vyvíjejí dodavatelé obchodně dodávaných plnidel z GCC, je pravděpodobně nižší než konkurenční tlak, který vyvíjejí dodavatelé obchodně dodávaných plnidel z PCC na jiné dodavatele obchodně dodávaných plnidel z PCC. Je proto nepravděpodobné, že by vyřazení společnosti Omya jakožto soutěžitele významně narušilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Huber, kteří odebírají plnidla z PCC.
2. Uhličitany vápenaté používané jako nátěry
(24)
V oznámení o navrhovaném spojení zaujala společnost Omya stanovisko, že trh s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru nebude tímto spojením dotčen, neboť společnost Huber v současné době na tomto trhu nepůsobí. Nicméně šetření Komise ohledně trhu odhalilo že společnost Huber vyvíjela PCC vhodné pro použití ve směsích z GCC/PCC pro nátěrové barvy a nabízela dodávky nátěrů z PCC.
(25)
V důsledku toho považuje Komise společnost Huber za možného konkurenta na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru, který by se bez tohoto spojení velmi pravděpodobně stal účinnou konkurenční silou na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování.
(26)
Komise proto došla k závěru, že oznamované spojení by pravděpodobně značně narušilo účinnou hospodářskou soutěž, zejména posílením dominantního postavení společnosti Omya na trzích s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry pro dotčené zákazníky na jihu Finska.
(27)
Závěr Komise je založen na následujících argumentech.
(28)
Za prvé, společnost Omya již je dominantním dodavatelem kvalitních uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry pro většinu zákazníků v Evropě a ve Finsku. Společnost Omya dodala papírenskému průmyslu v EHP v roce 2004 podstatnou část všech uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry. Tato společnost vlastní nebo kontroluje přístup k významné části zásob surovin nezbytných pro výrobu kvalitních GCC používaných jako nátěry a může zásobovat papírny v celém EHP. S takovýmto dominantním postavením a kontrolou nad dodávkami surovin je společnost Omya nenahraditelným obchodním partnerem papíren, jež musejí nakupovat uhličitany vápenaté používané jako nátěry v Evropě, a zejména ve Finsku.
(29)
Za druhé, společnost Huber je schopna díky svojí technologii výroby přídavných látek z PCC užívaných jako nátěry vstoupit na trh výrobků pro potahování papíru. Komise zhodnotila zejména v jakém rozsahu 1) je technologie výroby přídavných látek z PCC společnosti Huber připravená pro uvedení na trh, 2) byla společnost Huber přesvědčena o obchodní životaschopnosti svých záměrů ve větším měřítku a 3) by společnost Huber byla schopna zajistit větší výrobní kapacitu v továrně na PCC dodávaných na místě v Kuusankoski za účelem vstupu na trh. Analýza Komise vzala také v úvahu 4) ztracené náklady společnosti Huber určené ke vstupu společnosti na trh s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry. Komise zastávala názor, že společnost Huber před tím, než zahájila jednání o spojení se společností Omya, plánovala významným způsobem vstoupit na trh s výrobky pro potahování papíru, což by ve vhodné chvíli učinila prostřednictvím svojí technologie výroby přídavných látek z PCC užívaných jako nátěry.
(30)
Umístění továrny v Kuusankoski by společnosti Huber umožnilo také zásobovat také řadu dalších zákazníků společnosti Omya, kteří sídlí v jižním Finsku. Tito zákazníci, kteří v současnosti odebírají dodávky uhličitanů vápenatých užívaných jako nátěry od společnosti Omya, by mohli zvážit odběr alespoň části dodávek od továrny společnosti Huber, která se nachází v Kuusankoski. Komise určila řadu zákazníků, pro které by továrna společnosti Huber v Kuusankoski byla výrazně blíže než nejbližší továrna společnosti SMI nebo společnosti Imerys (dále jen „dotčení zákazníci“).
(31)
Za třetí, společnost Huber by byla účinnou konkurenční silou, která by pravděpodobně výrazně omezila chování společnosti Omya na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru. Při zvážení struktury tohoto trhu ve Finsku a vzhledem ke skutečnosti, že jediný další soutěžitel, společnost SMI, zůstává co do podílu na trhu pouze malým subjektem a dopadají na něj nevýhody vyplývající z polohy, Komise se domnívá, že je velmi pravděpodobné, že výrobní kapacita společnosti Huber v Kuusankoski by významně omezila nabídku uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry společnosti Omya určenému okruhu finských zákazníků. Komise má rovněž za to, že neexistují další možní soutěžitelé, kteří by mohli v jižním Finsku udržovat dostatečný konkurenční tlak.
(32)
Vzhledem k výše uvedeným důvodům došla proto Komise k závěru, že oznamované spojení by značně narušilo účinnou hospodářskou soutěž, zejména posílením dominantního postavení společnosti Omya na trzích s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry pro postižené zákazníky na jihu Finska.
3. Nulové dopady v důsledku koordinace či konglomerace
(33)
Komise dospěla nakonec k závěru, že je nepravděpodobné, že by tato transakce vyvolala obavy z konglomerace nebo zvýšila pravděpodobnost, že firmy budou schopné koordinovat svoje chování s důsledkem zvýšení cen nad konkurenční úroveň.
V. ZÁVAZKY
(34)
Aby byly odstraněny výše uvedené obavy o horizontální hospodářskou soutěž na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry, společnosti Omya a J.M. Huber Corporation předložily Komisi dne 23. května 2006 soubor závazků. Tento soubor obsahoval dva alternativní návrhy závazků. První návrh zahrnoval prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski a prodej technologie pro nátěry a přídavné látky, zatímco druhý se týkal pouze prodeje technologie.
(35)
Komise se rozhodla provést tržní test prvního alternativního návrhu (prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski ve Finsku a prodej technologie pro nátěry z PCC a přídavné látky společnosti Huber). Tržní test byl zaslán celkem 11 zákazníkům a 4 soutěžitelům, kteří se účastnili šetření této transakce, a ode všech byla doručena odpověď (5). Odpovědi na tržní test byly různé. Zatímco se zákazníci převážně domnívali, že závazky by byly s to odstranit obavy o hospodářskou soutěž, které uvedla Komise, soutěžitelé vyjádřili výhrady týkající se rozsahu navrhované náhrady a navrhli takové zlepšení závazků, aby dostatečným způsobem vyřešilo obavy o hospodářskou soutěž, na které poukázala Komise (6).
(36)
Co se týče prvního alternativního návrhu, Komise zhodnotila, zda by prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski spolu s nabízenou technologií umožnil vhodnému nabyvateli prodávaného souboru získat potenciál konkurenční síly na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry, která by byla srovnatelná s konkurenční silou, kterou by měla společnost Huber, pokud by k dané transakci nedošlo.
(37)
Komise dospěla k názoru, že první alternativní návrh (prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski ve Finsku a příslušné technologie), podle kterého by vhodný nabyvatel měl přístup jak k volné výrobní kapacitě, tak i k nezbytné technologii a úzké spolupráci se zákaznickou papírnou, uvádí nabyvatele do obdobné pozice, ve které se v současnosti nachází společnost Huber, včetně výhody, kterou má stávající dodavatel, který nemusí vybudovat nové výrobní zařízení v případě, že uspěje s nabídkou na obnovení smlouvy. Tato možnost by proto nejlépe zajistila životaschopnost prodeje a uvedení důvěryhodného konkurenčního výrobku na trh s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry.
(38)
Kromě toho je Komise toho názoru, že hodnocení možností pokračovat jako konkurenční síla a obnovit hospodářskou soutěž se společností Omya a dalšími soutěžiteli na tomto trhu, které jsou spojené s továrnou na PCC dodávaných na místě v Kuusankoski a s prodávanou technologií, závisí z velké části na tom, kdo bude nabyvatelem. Vhodným nabyvatelem by se v tomto případě jevil subjekt z průmyslového odvětví, jež disponuje finančními prostředky a má prokazatelné odborné znalosti.
(39)
V důsledku toho došla Komise k závěru, že navrhovaný první alternativní závazek, a to prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski spolu s prodejem technologie nátěrových hmot společnosti Huber (se zlepšeními navrženými stranami dne 3. července 2006), by obnovil účinnou hospodářskou soutěž na trhu s uhličitany vápenatými pro dotčené zákazníky v jižním Finsku, a to obnovením konkurenčního tlaku na trhu s uhličitany vápenatými užívanými jako nátěry společnosti Omya, jenž vyplývá z technologie pro přídavné látky z PCC společnosti Huber. Tento konkureční tlak by se jinak v důsledku spojení podniků podle původního oznámení vytratil.
VI. ZÁVĚR
(40)
Z výše uvedených důvodů, které byly posouzeny jednotlivě a také v souvislostech, došla Komise k závěru, že závazky předložené společnostmi Omya a J.M. Huber jsou dostatečné pro vyřešení obav týkajících se hospodářské soutěže, které vyplývají z tohoto spojení podniků.
(41)
Rozhodnutí Komise proto prohlašuje oznámené spojení podniků za slučitelné se společným trhem a fungováním Dohody o EHP podle čl. 8 odst. 2 nařízení o spojování.