RAADETS DIREKTIV 92/49/EOEF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om aendring af direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF (tredje skadesforsikringsdirektiv)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk. 2 og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1) ,
i samarbejde med Europa-Parlamentet(2) ,
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg(3) , og
ud fra foelgende betragtninger:
1) Det er noedvendigt at gennemfoere det indre marked for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring paa grundlag af baade reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser for at goere det lettere for forsikringsselskaber med hjemsted i Faellesskabet at daekke risici, der bestaar inden for Faellesskabet;
2) Raadets andet direktiv (88/357/EOEF) af 22. juni 1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsaettelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemfoerelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om aendring af direktiv 73/239/EOEF(4) , har allerede i vidt omfang bidraget til gennemfoerelsen af det indre marked for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring ved at give forsikringstagere, der paa grund af deres art, deres stoerrelse eller arten af den risiko, som skal forsikres, ikke har behov for saerlig beskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, fuld frihed til at benytte det videst mulige forsikringsmarked;
3) direktiv 88/357/EOEF udgoer derfor et vigtigt skridt hen imod en indbyrdes tilnaermelse af de nationale markeder inden for et integreret marked, et skridt, som boer suppleres med andre faellesskabsinstrumenter med det formaal at give alle forsikringstagere, uanset deres art eller stoerrelse eller arten af den risiko, som skal forsikres, mulighed for at benytte ethvert forsikringsselskab med hjemsted i Faellesskabet, som udoever sin virksomhed dér i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, samtidig med at der sikres dem en tilstraekkelig beskyttelse;
4) naervaerende direktiv indgaar i hele komplekset af allerede gennemfoert faellesskabslovgivning, herunder navnlig Raadets foerste direktiv (73/239/EOEF) af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring(5) og Raadets direktiv 91/674/EOEF af 19. december 1991 om forsikringsselskabers aarsregnskaber og konsoliderede regnskaber(6) ;
5) den valgte fremgangsmaade bestaar i at gennemfoere en harmonisering paa de vigtigste punkter og i det omfang, det er noedvendigt og tilstraekkeligt for at naa frem til en gensidig anerkendelse af tilladelser og forsigtighedstilsynsordninger, som vil goere det muligt at udstede en enkelt tilladelse, som daekker hele Faellesskabet, og at anvende princippet om hjemlandstilsyn;
6) derfor er adgang til og udoevelse af forsikringsvirksomhed for fremtiden betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedt af myndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet har sit hjemsted; med denne tilladelse kan selskabet paabegynde sin virksomhed overalt i Faellesskabet i henhold til enten reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor der praesteres tjenesteydelser, kan ikke laengere afkraeve forsikringsselskaber, der oensker at udoeve forsikringsvirksomhed dér, og som allerede har faaet en tilladelse i hjemlandet, en ny tilladelse; for at tage hensyn hertil er det noedvendigt at aendre direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF;
7) det paahviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjemlandet af foere tilsyn med forsikringsselskabets oekonomiske soliditet, navnlig med dets solvens og oprettelsen af tilstraekkelige forsikringsmaessige hensaettelser, og med, at disse daekkes af kongruente aktiver;
8) visse bestemmelser i naervaerende direktiv fastsaetter minimumsnormer; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for de forsikringsselskaber, der er tilladt af dets egne kompetente myndigheder;
9) medlemsstaternes kompetente myndigheder boer have de noedvendige kontrolbefoejelser til at sikre, at forsikringsselskabet udoever sin virksomhed paa betryggende vis i hele Faellesskabet, hvad enten det sker i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de skal i saerdeleshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltninger eller paalaegge sanktioner med det formaal at forhindre uregelmaessigheder og eventuelle overtraedelser af bestemmelserne vedroerende forsikringstilsyn;
10) det indre marked indebaerer et omraade uden indre graenser med adgang til at udoeve enhver form for forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring i hele Faellesskabet, og ethvert behoerigt tilladt forsikringsselskab faar derfor mulighed for at daekke en hvilken som helst af de risici, der er omhandlet i bilaget til direktiv 73/239/EOEF; med henblik herpaa er det noedvendigt at ophaeve den monopolstilling, der i nogle medlemsstater er indroemmet visse organer med hensyn til daekning af bestemte former for risici;
11) bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden boer tilpasses til den ved naervaerende direktiv indfoerte retlige ordning med en enkelt tilladelse;
12) paa de vigtigste punkter er der ved direktiv 91/674/EOEF allerede gennemfoert en harmonisering af medlemsstaternes bestemmelser vedroerende oprettelse af de forsikringsmaessige hensaettelser, som forsikringsselskaberne skal oprette til daekning af indgaaede forpligtelser, og denne harmonisering muliggoer en gensidig anerkendelse af disse reserver;
13) der boer foretages en samordning af reglerne vedroerende spredningen, lokaliseringen og kongruensen af de aktiver, der kan medgaa til daekning af de forsikringsmaessige hensaettelser, med henblik paa at fremme den gensidige anerkendelse af medlemsstaternes bestemmelser; denne samordning boer tage hensyn dels til de foranstaltninger for saa vidt angaar frie kapitalbevaegelser, der er vedtaget ved Raadets direktiv 88/361/EOEF af 24. juni 1988 om gennemfoerelse af Traktatens artikel 67(7) , dels til Faellesskabets udvikling hen imod Den OEkonomiske og Monetaere Union;
14) hjemlandet kan dog ikke kraeve, at forsikringsselskaberne investerer de aktiver, der medgaar til daekning af deres forsikringsmaessige hensaettelser, i bestemte kategorier af aktiver, da et saadant krav er uforeneligt med de foranstaltninger til liberalisering af kapitalbevaegelser, der er fastsat i direktiv 88/361/EOEF;
15) i afventning af et direktiv om investeringsydelser, som bl. a. harmoniserer begrebet organiseret marked, er det noedvendigt med henblik paa naervaerende direktiv og uden af foregribe den senere harmonisering at fastlaegge en midlertidig definition af dette begreb, som vil blive afloest af den definition, der er harmoniseret paa faellesskabsplan, og som paalaegger markedets hjemland det ansvar, som naervaerende direktiv midlertidigt paalaegger forsikringsselskabets hjemland;
16) det er noedvendigt at supplere listen over elementer, der kan anvendes til daekning af den i henhold til direktiv 73/239/EOEF paabudte solvensmargen, for at tage hensyn til de nye finansielle instrumenter og faciliteter, som andre finansielle institutioner kan henregne til deres egenkapital;
17) inden for rammerne af et integreret forsikringsmarked boer der gives forsikringstagere, der paa grund af deres art, deres stoerrelse eller arten af den risiko, som skal daekkes, ikke har behov for saerlig beskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, fuld frihed til at vaelge den lovgivning, der skal gaelde for forsikringsaftalen;
18) det er ikke en noedvendig forudsaetning for gennemfoerelsen af det indre marked for forsikringer, at der er sket en samordning af forsikringsaftaleretten; medlemsstaternes mulighed for at gennemtvinge anvendelse af deres lovgivning paa forsikringsaftaler, der daekker risici, som befinder sig paa deres omraade, udgoer en tilstraekkelig garanti for de forsikringstagere, der har behov for saerlig beskyttelse;
19) inden for rammerne af det indre marked er det i forsikringstagerens interesse at have adgang til det stoerst mulige udvalg af forsikringsprodukter, der tilbydes i Faellesskabet, saaledes at han kan vaelge den forsikring, der passer bedst til hans behov; det paahviler den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, at paase, at der ikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, der tilbydes i Faellesskabet, kan afsaettes paa dens omraade, forudsat at de ikke er i strid med gaeldende retsregler begrundet i almene hensyn i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, og saafremt disse hensyn ikke er beskyttet af hjemlandets retsreglerne, forudsat at disse retsregler anvendes ikke-diskriminerende paa ethvert selskab, der udoever virksomhed i denne medlemsstat, er objektivt begrundet og staar i et rimeligt forhold til det tilstraebte maal.
20) medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne og de aftaledokumenter, der anvendes ved daekning af risici, der bestaar paa deres omraade, hvad enten der er tale om virksomhed udoevet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overholder gaeldende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; de tilsynsordninger, der skal anvendes, boer tilpasses kravene i det indre marked uden at vaere en forudsaetning for udoevelsen af forsikringsvirksomhed; det forekommer ikke rimeligt at opretholde ordninger med forudgaaende godkendelse af forsikringsbetingelserne; der boer derfor indfoeres andre ordninger, som passer bedre til kravene i det indre marked, og som goer det muligt for samtlige medlemsstater at sikre forsikringstagerne den fornoedne beskyttelse;
21) forsikringsselskabet boer, naar forsikringstageren er en fysisk person, oplyse denne om, hvilken lovgivning der skal gaelde for aftalen, samt om bestemmelserne vedroerende behandling af klager fra forsikringstagere vedroerende aftalen;
22) i visse medlemsstater traeder privat eller frivilligt indgaaet sygeforsikring delvis eller fuldstaendig i stedet for den sygesikring, der er indbygget i de sociale sikringsordninger;
23) arten og de sociale konsekvenser af sygeforsikringsaftalerne goer det berettiget, at myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, loebende kraever anmeldelse af de almindelige og specielle aftalebetingelser med henblik paa kontrol af, at disse aftaler delvist eller fuldstaendigt traeder i stedet for den sygesikring, der er indbygget i den sociale sikringsordning; denne kontrol maa ikke vaere en betingelse for afsaetning af forsikringsprodukterne; sygeforsikring, som delvist eller fuldstaendigt traeder i stedet for den sygesikring, der er indbygget i den sociale sikringsordning, adskiller sig paa grund af sit saerpraeg fra anden skadeforsikring og fra livsforsikring, eftersom det er noedvendigt at sikre, at forsikringstagerne reelt har adgang til en privat eller frivilligt indgaaet sygeforsikring uanset alder eller sundhedstilstand;
24) nogle medlemsstater har indfoert specifikke retsforskrifter til dette formaal; begrundet i almene hensyn er det muligt at vedtage eller bibeholde saadanne retsforskrifter, saafremt de ikke uforholdsmaessigt begraenser den frie etableringsret eller retten til fri udveksling af tjenesteydelser, idet forskrifterne dog skal anvendes paa samme maade uanset forsikringsselskabets hjemland; de paagaeldende retsforskrifter kan variere alt efter forholdene i den enkelte medlemsstat; disse forskrifter kan fastsaette, at der skal vaere aaben adgang, tariffastsaettelse paa et ensartet grundlag for hver aftaletype og livsvarig daekning; det samme maal kan ogsaa naas, hvis det kraeves, at forsikringsselskaber, som tegner private eller frivilligt indgaaede sygeforsikringer, skal tilbyde standardpolicer, der svarer til daekningen under den lovpligtige sociale sikringsordning, til en praemie, som ikke overstiger et fastsat maksimum, og at de skal deltage i tabsudligningsordninger; det kan ogsaa kraeves, at privat eller frivilligt indgaaet sygeforsikring teknisk fungerer paa lignende maade som livsforsikring;
25) som foelge af den samordning, der er gennemfoert ved direktiv 73/239/EOEF som aendret ved naervaerende direktiv, er den mulighed, som Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til artikel 7, stk. 2, litra c), i samme direktiv har for at forbyde, at sygeforsikring udoeves sideloebende eller samtidig med andre klasser, ikke laengere berettiget og boer derfor bortfalde;
26) medlemsstaterne kan kraeve af alle forsikringsselskaber, der paa deres omraade for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at de overholder de specifikke bestemmelser for denne form for forsikring i deres nationale lovgivning; dette krav kan dog ikke omfatte bestemmelserne om finansielt tilsyn, som udelukkende henhoerer under hjemlandets kompetence;
27) udoevelsen af den frie etableringsret goer en fast tilstedevaerelse i filialmedlemsstaten paakraevet; for at der, for saa vidt angaar ansvarsforsikring for motorkoeretoejer, kan tages individuelle hensyn til de sikrede og de skadelidte, er det noedvendigt, at der i filialmedlemsstaten findes passende strukturer, som skal indhente alle noedvendige oplysninger i tilknytning til erstatningskrav i forbindelse med denne risiko, og som har tilstraekkelige befoejelser til at repraesentere forsikringsselskabet over for de personer, som har lidt skade, og som vil kunne kraeve erstatning, herunder ogsaa befoejelse til at udbetale en saadan erstatning, og til at repraesentere selskabet eller om noedvendigt lade det repraesentere i retten eller over for myndighederne i den paagaeldende medlemsstat i forbindelse med saadanne erstatningskrav;
28) inden for rammerne af det indre marked kan en medlemsstat ikke laengere forbyde samtidig udoevelse af forsikringsvirksomhed paa sit omraade i henhold til reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; det er derfor noedvendigt at afskaffe medlemsstaternes mulighed herfor i henhold til direktiv 88/357/EOEF;
29) der boer indfoeres en sanktionsordning, som kan bringes i anvendelse, naar et forsikringsselskab i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, ikke overholder gaeldende bestemmelser begrundet i almene hensyn, som gaelder for det;
30) nogle medlemsstater paalaegger ikke forsikringsvirksomhed nogen form for indirekte skatter, hvorimod flertallet af dem anvender saerlige skatter og andre former for afgifter, herunder ekstrabidrag til garantifonde; i de medlemsstater, hvor saadanne skatter og bidrag opkraeves, varierer deres struktur og procentsats meget; det boer undgaas, at de bestaaende forskelle resulterer i konkurrencefordrejning mellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring; med forbehold af yderligere samordning kan anvendelse af de skatteordninger og andre former for bidrag, der gaelder i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, afhjaelpe en saadan ulempe; det tilkommer medlemsstaterne at fastsaette de bestemmelser, som skal sikre opkraevningen af disse skatter og bidrag;
31) det kan vaere noedvendigt med jaevne mellemrum at foretage tekniske tilpasninger af de detaljerede regler i naervaerende direktiv for at tage hensyn til udviklingen inden for forsikringsbranchen; Kommissionen vil, inden for rammerne af de gennemfoerelsesbefoejelser, der er tillagt den ved Traktatens bestemmelser, foretage saadanne tilpasninger, for saa vidt de er noedvendige, efter hoering af den ved direktiv 91/675/EOEF(8) nedsatte forsikringskomité;
32) der maa fastsaettes specifikke bestemmelser for at sikre overgangen fra den retlige ordning, der gaelder paa tidspunktet for gennemfoerelsen af naervaerende direktiv, til den ved direktivet indfoerte ordning; disse bestemmelser skal have til formaal at hindre, at der paalaegges medlemsstaternes kompetente myndigheder en ekstra arbejdsbyrde;
33) i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn til omfanget af den indsats, der maa goeres af oekonomier paa forskellige udviklingstrin; der maa derfor indroemmes visse medlemsstater en overgangsordning, der muliggoer en gradvis gennemfoerelse af dette direktiv -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRAADE
Artikel 1
I dette direktiv forstaas ved:
a) forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnaaet administrativ tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EOEF;
b) filial: et forsikringsselskabs agenturer eller filialer, under hensyn til artikel 3 i direktiv 88/357/EOEF;
c) hjemland: den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikringsselskab, der daekker risikoen, er beliggende;
d) filialmedlemsstat: den medlemsstat, hvor den filial, der daekker risikoen, er beliggende;
e) den medlemsstat, hvor der praesteres tjenesteydelser: den medlemsstat, hvor risikoen bestaar i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EOEF, naar den daekkes af et forsikringsselskab eller en filial, der er beliggende i en anden medlemsstat;
f) kontrol: den forbindelse, der bestaar mellem et moderselskab og et datterselskab, jf. artikel 1 i direktiv 83/349/EOEF(9) , eller en forbindelse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person og et selskab;
g) kvalificeret deltagelse: direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10 % af kapitalen eller stemmerettighederne, eller enhver anden mulighed for at udoeve en betydelig indflydelse paa driften af det selskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelsen af denne definition i forbindelse med artikel 8 og 15 i naervaerende direktiv samt de andre niveauer for deltagelse, der er omhandlet i artikel 15, medregnes de stemmerettigheder, der er naevnt i artikel 7 i direktiv 88/627/EOEF(10) ;
h) moderselskab: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EOEF;
i) datterselskab: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EOEF; ethvert datterselskab af et datterselskab anses ogsaa for at vaere datterselskab af det moderselskab, der staar i spidsen for disse foretagender;
j) reguleret marked: et kapitalmarked, som af selskabets hjemland betragtes som et reguleret marked i afventning af en definition, der skal fastlaegges inden for rammerne af et direktiv om investeringsydelser, og som er karakteriseret ved:
- en regelmaessig funktion, og
- det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af de berettigede myndigheder, fastlaegger betingelserne for markedets funktion, betingelserne for adgang til markedet og, naar direktiv 79/279/EOEF af 5. marts 1979 om samordning af betingelserne for vaerdipapirers optagelse til officiel notering paa en fondsboers(11) anvendes, de betingelser for optagelse til notering, der er fastsat ved naevnte direktiv, og, naar dette direktiv ikke anvendes, de betingelser, disse finansielle instrumenter skal opfylde for faktisk at kunne omsaettes paa markedet.
I forbindelse med naervaerende direktiv kan et reguleret marked vaere etableret i en medlemsstat eller i et tredjeland. I sidstnaevnte tilfaelde skal markedet vaere anerkendt af selskabets hjemland og opfylde tilsvarende krav. De finansielle instrumenter, der omsaettes dér, skal vaere af en kvalitet, der svarer til kvaliteten af de instrumenter, der omsaettes paa det eller de regulerede markeder i den paagaeldende medlemsstat;
k) kompetente myndigheder: de nationale myndigheder, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at foere tilsyn med forsikringsselskaber.
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse paa de forsikringer og forsikringsselskaber, der er naevnt i artikel 1 i direktiv 73/239/EOEF.
2. Naervaerende direktiv finder hverken anvendelse paa de forsikringer og transaktioner eller selskaber og institutioner, som direktiv 73/239/EOEF ikke finder anvendelse paa, eller paa de organer, der er naevnt i artikel 4 i dette.
Artikel 3
Uanset artikel 2, stk. 2, traeffer medlemsstaterne alle noedvendige foranstaltninger for senest den 1. juli 1994 at ophaeve den monopolstilling med hensyn til adgang til udoevelse af virksomhed inden for bestemte forsikringsklasser, der er indroemmet organer, der er etableret paa deres omraade, og som er naevnt i artikel 4 i direktiv 73/239/EOEF.
AFSNIT II ADGANG TIL UDOEVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Artikel 4
Artikel 6 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 6
Adgang til udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af en forudgaaende administrativ tilladelse.
Ansoegning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndigheder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted paa denne medlemsstats omraade;
b) selskaber, der efter at have modtaget den i foerste afsnit omhandlede tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse eller til andre forsikringsklasser.«
Artikel 5
Artikel 7 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 7
1. Tilladelsen gaelder for hele Faellesskabet. Den giver selskabet ret til at udoeve virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives saerskilt for hver forsikringsklasse. Den omfatter hele den paagaeldende klasse, medmindre ansoegeren kun oensker at daekke en del af de risici, der i henhold til punkt A i bilaget hoerer under denne klasse.
a) Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for de grupper af klasser, der er anfoert i punkt B i bilaget, idet tilladelsen faar den deri fastsatte tilsvarende benaevnelse.
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af klasser, omfatter ligeledes daekning af accessoriske risici, der henhoerer under en anden klasse, saafremt de i punkt C i bilaget fastsatte betingelser er opfyldt.«
Artikel 6
Artikel 8 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 8
1. Hjemlandet kraever, at forsikringsselskaber, der ansoeger om tilladelse:
a) antager en af foelgende former:
- for Kongeriget Belgien: »société anonyme«/»naamloze vennootschap«, »société en commandite par actions«/»commanditaire vennootschap op aandelen«, »association d'assurance mutuelle«/»onderlinge verzekeringsvereniging«, »société coopérative«/»cooeperatieve vennootschap«
- for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige selskaber«
- for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«, »Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »oeffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
- for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société d'assurance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par le code de la Sécurité Sociale«, »institution de prévoyance régie par le Code rural«, »mutuelle regie par le Code de la Mutualité«
- for Irland: »incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited«
- for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società cooperativa«, »mutua die assicurazione«
- for Storhertugdoemmet Luxembourg: »société anonyme«, »société en commandite par actions«, »association d'assurance mutuelles«, »société cooperative«
- for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«, »onderlinge waarborgmaatschappij«
- for Det Forenede Kongerige: »Incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited«, »societies registered under the Industrial an Provident Societies Acts«, »societes registered under the Friendly Societies Acts«, »the association of underwriters known as Lloyd's«
- for Den Hellenske Republik: »anonymi etaireia", "allilasfalistikos synetairismos«
- for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad mutua«, »sociedad cooperativa«
- for den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua de seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europaeisk selskab, naar dette bliver indfoert.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en offentligretlig form, naar disse virksomheders formaal er udoevelse af forsikringsvirksomhed paa samme vilkaar som dem, der gaelder for privatretlige selskaber;
b) begraenser deres formaal til forsikringsvirksomhed og dermed direkte forbundne forretninger med udelukkelse af enhver anden erhvervsmaessig virksomhed;
c) fremlaegger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9;
d) raader over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond;
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til haederlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansoeger om tilladelse til udvidelse af virksomheden til andre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kun omfatter en del af de risici, der er omfattet af en klasse, skal fremlaegge en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgoere, at det raader over den i artikel 16 fastsatte solvensmargen, og, hvis der i henhold til artikel 17, stk. 2, for disse andre klasser kraeves en stoerre minimumsgarantifond end tidligere, at det er i besiddelse dette minimum.
3. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller indfoerer love eller administrative bestemmelser, der foreskriver godkendelse af vedtaegterne og fremlaeggelse af alt materiale, der er noedvendigt for den normale gennemfoerelse af tilsynet.
Medlemsstaterne maa dog ikke fastsaette bestemmelser, der foreskriver forudgaaende godkendelse eller loebende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, som et selskab agter at anvende over for forsikringstagerne.
Medlemsstaterne maa hverken opretholde eller indfoere krav om forudgaaende anmeldelse eller godkendelse af tarifforhoejelser, medmindre saadanne krav er et led i en almindelig priskontrolordning.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster selskaber, der ansoeger om eller har faaet tilladelse for klasse 18 i punkt A i bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler i form af personale og materiel, herunder laegeholdenes kvalifikationer og kvaliteten af det udstyr, de raader over med henblik paa at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med denne klasse.
4. Ovennaevnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansoegninger om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets oekonomiske behov.«
Artikel 7
Artikel 9 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), naevnte driftsplan skal indeholde oplysninger eller dokumentation vedroerende:
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at daekke
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensaetningen af minimumsgarantifonden
d) de anslaaede omkostninger i forbindelse med opbygningen af administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler og, hvis de risici, der skal daekkes, henhoerer under klasse 18 i punkt A i bilaget, de midler, som selskabet raader over med henblik paa at yde den lovede assistance
endvidere for de foerste tre regnskabsaar:
e) de anslaaede administrationsomkostninger bortset fra omkostninger i forbindelse med administrationens opbygning, navnlig de loebende almindelige omkostninger og provisioner
f) de anslaaede praemier eller bidrag og skadesudgifter
g) den sandsynlige oekonomiske stilling
h) de anslaaede finansielle midler til daekning af forpligtelser og solvensmargen.«
Artikel 8
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab tilladelse til at paabegynde forsikringsvirksomhed, foer de har faaet meddelelse om alle aktionaerers eller selskabsdeltageres identitet, det vaere sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirekte besidder en kvalificeret deltagelse i selskabet, og om stoerrelsen af deres kapitalandel.
Samme myndigheder naegter at meddele tilladelse, hvis de under hensyn til noedvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af forsikringsselskabet ikke er overbevist om aktionaerernes eller selskabsdeltagernes egnethed.
AFSNIT III HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDOEVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED Kapitel 1
Artikel 9
Artikel 13 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 13
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab, herunder tilsyn med den virksomhed, det udoever gennem filialer og som led i praestation af tjenesteydelser, henhoerer udelukkende under hjemlandets kompetence.
2. Det finansielle tilsyn daekker forsikringsselskabets samlede virksomhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens og oprettelsen af forsikringsmaessige hensaettelser og de aktiver, der medgaar til daekning heraf i overensstemmelse med de regler og den praksis, der gaelder i hjemlandet, i henhold til bestemmelser, der er vedtaget paa faelleskabssniveau.
Har de paagaeldende selskaber tilladelse til at daekke de risici, der er klassificeret i klasse 18 i punkt A i bilaget, omfatter tilsynet ogsaa kontrol med de tekniske midler, som selskabet raader over for at kunne udfoere de assistanceopgaver, det har paataget sig, dersom hjemlandets lovgivning foreskriver kontrol med disse midler.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kraever, at der i alle forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ og regnskabsmaessig praksis og fyldestgoerende interne kontrolprocedurer.«
Artikel 10
Artikel 14 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 14
Naar et forsikringsselskab, der har faaet tilladelse i en medlemsstat, udoever sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skal filialmedlemsstaten soerge for, at hjemlandets kompetente myndigheder efter forudgaaende meddelelse herom til filialmedlemsstatens kompetente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger hertil, paa stedet kan kontrollere de oplysninger, der er noedvendige for det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetente myndigheder kan deltage i denne kontrol.«
Artikel 11
Artikel 19, stk. 2 og 3, i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»2. Medlemsstaterne kraever af de forsikringsselskaber, der har deres hjemsted paa deres omraade, at de regelmaessigt fremlaegger materiale, der er noedvendigt for udoevelsen af tilsynet, samt statistisk materiale. De kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og de oplysninger, der har relevans for udoevelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat traeffer alle passende foranstaltninger med henblik paa, at de kompetente myndigheder har de noedvendige befoejelser og midler til at foere tilsyn med virksomheden i forsikringsselskaber, der har hjemsted paa deres omraade, herunder virksomhed, der udoeves uden for dette omraade i overensstemmelse med Raadets direktiver vedroerende denne virksomhed, og med henblik paa disses gennemfoerelse.
Disse befoejelser og midler skal bl. a. give de kompetente myndigheder mulighed for:
a) at skaffe sig indgaaende viden om selskabets situation og samlede virksomhed, navnlig
- ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumentation vedroerende forsikringsvirksomheden
- ved kontrol paa stedet i det paagaeldende selskabs forretningslokaler
b) at traeffe tilstraekkelige og noedvendige foranstaltninger over for selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet, for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser, som selskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, og isaer i overensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, samt for at undgaa eller fjerne uregelmaessigheder, der vil kunne bringe de sikredes interesser i fare
c) at sikre gennemfoerelsen af disse foranstaltninger, om noedvendigt gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjaelp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsaette, at de kompetente myndigheder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedroerende forsikringsaftaler, som maeglerne er i besiddelse af.«
Artikel 12
1. Artikel 11, stk. 2 til 7, i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Hver medlemsstat tillader paa de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted paa dens omraade, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvad enten den bestaar af aftaler indgaaet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, til et overtagende selskab, der er etableret i Faellesskabet, hvis de kompetente myndigheder i det overtagende selskabs hjemland godtgoer, at selskabet, overdragelsen taget i betragtning, har den fornoedne solvensmargen.
3. Naar en filial paataenker at overdrage hele eller en del af sin forsikringsbestand, hvad enten aftalerne er indgaaet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal filialmedlemsstaten hoeres.
4. I de i stk. 2 og 3 omhandlede tilfaelde meddeler de kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse til overdragelsen efter at have indhentet samtykke fra de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene bestaar.
5. De kompetente myndigheder i de hoerte medlemsstater meddeler de kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest tre maaneder efter modtagelsen af anmodningen; har de hoerte myndigheder ikke svaret ved udloebet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse eller et stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, offentliggoeres som foreskrevet i den nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre goeres gaeldende over for de beroerte forsikringstagere, de sikrede og enhver anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse beroerer ikke medlemsstaternes ret til at fastsaette, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 13
1. Artikel 20 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 20
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15, kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frie raadighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene bestaar.
2. Med henblik paa genoprettelse af den finansielle situation i et selskab, hvis solvensmargen ikke laengere udgoer det minimum, der er foreskrevet i artikel 16, stk. 3, kraever den kompetente myndighed i hjemlandet en genoprettelsesplan, der skal forelaegges den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forvaerres yderligere, desuden begraense eller forbyde den frie raadighed over selskabets aktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlemsstater, paa hvis omraade selskabet udoever sin virksomhed, om alle trufne foranstaltninger, og disse myndigheder traeffer paa den foerste myndigheds anmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke laengere naar den i artikel 17 definerede garantifond, kraever den kompetente myndighed i hjemlandet af selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal forelaegges den til godkendelse.
Den kan endvidere begraense eller forbyde den frie raadighed over selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater, paa hvis omraade selskabet udoever virksomhed, herom, og disse traeffer paa dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfaelde kan de kompetente myndigheder desuden traeffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er noedvendige for, at den i de tilfaelde, der er naevnt i stk. 1, 2 og 3, paa anmodning af selskabets hjemland og i overensstemmelse med sin nationale lovgivning kan forbyde den frie raadighed over de aktiver, der befinder sig paa dens omraade; hjemlandet skal angive, hvilke aktiver der skal vaere omfattet af disse foranstaltninger.«
Artikel 14
Artikel 22 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 22
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompetente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed, hvis selskabet:
a) ikke goer brug af tilladelsen inden for en frist paa tolv maaneder, udtrykkeligt giver afkald herpaa eller ikke har udoevet sin virksomhed i en periode paa over seks maaneder, medmindre der i den paagaeldende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen i saadanne tilfaelde uden videre bortfalder
b) ikke laengere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indroemmede frister har kunnet gennemfoere de foranstaltninger, der er fastsat i en kraevet genoprettelsesplan eller finansieringsplan som omhandlet i artikel 20
d) groft tilsidesaetter de forpligtelser, der paahviler det i medfoer af de bestemmelser, som gaelder for det.
I tilfaelde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater herom, og disse skal traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at forhindre det paagaeldende selskab i at paabegynde nye forretninger paa deres omraade i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Herudover traeffer foerstnaevnte myndighed sammen med sidstnaevnte myndigheder alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes interesser og begraenser navnlig den frie raadighed over selskabets aktiver i medfoer af artikel 20, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, eller stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udfoerligt begrundes og meddeles det paagaeldende selskab.«
Artikel 15
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person, der paataenker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompetente myndigheder i hjemlandet herom med angivelse af stoerrelsen af den kapitalandel, der paataenkes erhvervet. Enhver fysisk eller juridisk person skal ligeledes underrette hjemlandets kompetente myndigheder, hvis vedkommende paataenker at foroege sin kvalificerede deltagelse saa meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele derved naar op paa eller overstiger en taerskel paa 20 %, 33 % eller 50 %, eller at forsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab.
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist paa hoejst tre maaneder fra datoen for den i foerste afsnit naevnte underretning goere indsigelse mod den paataenkte erhvervelse eller foroegelse, hvis de under hensyn til noedvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af forsikringsselskabet ikke er overbevist om den i foerste afsnit naevnte fysiske eller juridiske persons egnethed. Hvis myndighederne ikke goer indsigelse, kan de fastsaette en frist for gennemfoerelsen af den paagaeldende erhvervelse eller foroegelse.
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person, der paataenker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse af en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrette hjemlandets kompetente myndigheder herom med angivelse af stoerrelsen af den kapitalandel, der derefter besiddes. Enhver fysisk eller juridisk person skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder, hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin kvalificerede deltagelse saa meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele derved naar ned under en taerskel paa 20 %, 33 % eller 50 %, eller at forsikringsselskabet derved ophoerer med at vaere vedkommendes datterselskab.
3. Saa snart forsikringsselskaberne har faaet kendskab dertil, giver de hjemlandets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelser eller afhaendelser af andele i deres kapital, som bevirker, at deltagelsen stiger over eller falder under en af de taerskler, som er naevnt i stk. 1 og 2.
Endvidere meddeler de mindst en gang om aaret aktionaerers eller selskabsdeltageres identitet, som besidder en kvalificeret deltagelse, samt stoerrelsen af denne andel, saaledes som den bl. a. fremgaar af de registrerede data paa den aarlige generalforsamling eller af de oplysninger, som modtages i henhold til de bestemmelser, der gaelder for boersnoterede selskaber.
4. Medlemsstaterne fastsaetter, at hjemlandets kompetente myndigheder i tilfaelde af, at de i stk. 1 omhandlede personers indflydelse vil kunne vaere til skade for en forsigtig og sund forvaltning af forsikringsselskabet, skal kunne traeffe de fornoedne foranstaltninger for at bringe denne situation til ophoer. Saadanne foranstaltninger kan bl. a. bestaa i paabud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de stemmerettigheder, der er knyttet til de paagaeldende aktionaerers eller selskabsdeltageres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for fysiske eller juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1 foreskrevne pligt til forudgaaende underretning. Hvis en kapitalandel erhverves paa trods af indsigelse fra de kompetente myndigheder, skal medlemsstaterne, uafhaengigt af andre sanktioner, suspendere de tilsvarende stemmerettigheder, erklaere de afgivne stemmer ugyldige eller annullere dem.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter, der har handlet paa de kompetente myndigheders vegne, har tavshedspligt. Denne tavshedspligt indebaerer, at de fortrolige oplysninger, de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke maa videregives til andre personer eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfattende form, saaledes at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan identificeres, medmindre der er tale om tilfaelde, der er omfattet at straffelovgivningen.
Naar et forsikringsselskab er erklaeret konkurs eller er traadt i likvidation som foelge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, som ikke vedroerer tredjemand, der er involveret i forsoeg paa at redde forsikringsselskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til de direktiver, der gaelder for forsikringsselskaber. Disse oplysninger er undergivet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne kan kun indgaa samarbejdsaftaler, der indebaerer udveksling af oplysninger, med de kompetente myndigheder i tredjelande, hvis de oplysninger, der saaledes meddeles, er beskyttet af en tavshedspligt, som mindst svarer til den, der er fastsat i denne artikel.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller 2 modtager fortrolige oplysninger, maa kun anvende disse i forbindelse med udoevelsen af deres hverv:
- til undersoegelse af, om betingelserne for adgang til at udoeve forsikringsvirksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet med selskabernes virksomhed, saerlig med hensyn til forsikringsmaessige hensaettelser, solvensmargen, administrativ og regnskabsmaessig praksis samt intern kontrol, eller
- til paalaeggelse af sanktioner, eller
- hvis den kompetente myndigheds afgoerelser paaklages til en hoejere administrativ myndighed, eller
- i forbindelse med domstolsproevelse i henhold til artikel 56 eller saerbestemmelser i de direktiver, der er vedtaget vedroerende forsikringsselskaber.
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for udveksling af oplysninger inden for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder, eller medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder og:
- de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansieringsinstitutter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, der foerer tilsyn med kapitalmarkederne,
- de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af forsikringsselskaber og lignende procedurer, og
- personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber,
med henblik paa varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for, at der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvidationsprocedurer eller garantifonde, oplysninger, som er noedvendige for, at de kan udfoere deres arbejde. De oplysninger, som de paagaeldende myndigheder, organer og personer modtager, er omfattet af den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og 4, i henhold til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysninger meddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er ansvarlige for lovgivningen vedroerende tilsyn med kreditinstitutter, finansieringsinstituter, investeringsservice og forsikringsselskaber, samt inspektoerer, som handler efter fuldmagt fra de paagaeldende afdelinger.
Oplysningerne maa imidlertid kun gives, saafremt det er noedvendigt af hensyn til forsigtighedstilsynet.
Medlemsstaterne fastsaetter dog, at oplysninger, der modtages efter stk. 2 og 5, samt oplysninger, der stammer fra kontrol paa stedet som omhandlet i artikel 14 i direktiv 73/239/EOEF, aldrig maa videregives som naevnt i naervaerende stykke, medmindre den kompetente myndighed, der har givet oplysningerne, eller den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor kontrollen paa stedet er foretaget, har givet sit udtrykkelige samtykke.
Kapitel 2
Artikel 17
Artikel 15 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 15
1. Hjemlandet paalaegger ethvert forsikringsselskab at afsaette tilstraekkelige forsikringsmaessige hensaettelser i forhold til dets samlede virksomhed.
Stoerrelsen af disse forsikringsmaessige hensaettelser opgoeres efter de regler, der er fastsat i direktiv 91/674/EOEF.
2. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsikringsmaessige hensaettelser vedroerende den samlede virksomhed er daekket af kongruente aktiver i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 88/357/EOEF. For saa vidt angaar risici, der bestaar i Faellesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne kraever ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for aktivernes lokalisering.
3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmaessige hensaettelser daekkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsaetter det den tilladte procentdel. Det kan i saa fald ikke stille krav om, hvor disse tilgodehavender skal befinde sig.«
Artikel 18
Artikel 15a i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 15a
1. Medlemsstaterne kraever, at forsikringsselskaber, der har hjemsted paa deres omraade, og som daekker risici, der er klassificeret i klasse 14 i punkt A i bilaget, i det foelgende benaevnt »kreditforsikring«, skal oprette udjaevningshensaettelser (en udligningsreserve), som skal daekke et eventuelt teknisk tab eller en skadesprocent, der er hoejere end gennemsnittet inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af regnskabsaaret.
2. Udjaevningshensaettelserne skal beregnes efter de regler, som hjemlandet fastsaetter, ifoelge en af de fire metoder, der er anfoert i punkt D i bilaget, og som betragtes som aekvivalente.
3. Op til de beloeb, der er beregnet ifoelge metoderne i punkt D i bilaget, medregnes udjaevningshensaettelserne ikke i solvensmargenen.
4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringselskaber, der har hjemsted paa deres omraade, fra kravet om oprettelse af udjaevningshensaettelser for kreditforsikringsklassen, hvis deres indtaegt fra praemier og bidrag i denne klasse udgoer mindre end 4 % af den samlede praemie og bidragsindtaegt og mindre end 2 500 000 ECU.«
Artikel 19
Artikel 23 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
Artikel 20
Ved valget af de aktiver, der medgaar til daekning af de forsikringsmaessige hensaettelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger, som selskabet udfoerer, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten af selskabets investeringer, idet selskabet skal soerge for en passende diversificering og spredning af sine anbringelser.
Artikel 21
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer daekning for deres forsikringsmaessige hensaettelser ved hjaelp af foelgende kategorier af aktiver:
A. Investeringsaktiver
a) obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter
b) udlaan
c) aktier og andre kapitalandele med variabelt afkast
d) andele i institutter for kollektiv investering i vaerdipapirer og andre investeringsfonde
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med fast ejendom.
B. Tilgodehavender
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes andel i de forsikringsmaessige hensaettelser
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsikringsselskaber
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og maeglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger
i) tilgodehavender som foelge af restvaerdier eller subrogation
j) krav paa skattetilbagebetalinger
k) tilgodehavender hos garantifonde.
C. Andre aktiver
l) materielle anlaegsaktiver bortset fra grunde og bygninger, vaerdiansat paa grundlag af en forsigtig afskrivning
m) anfordringstilgodehavender i banker og kassebeholdning; indlaan i kreditinstitutter og alle andre virksomheder, der er befoejet til at modtage indlaan
n) forudbetalte erhvervelsesomkostninger
o) paaloebne renter og optjent leje samt andre periodeafgraensningsposter
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's omfatter kategorierne af aktiver ligeledes garantier og remburser, der er udstedt af kreditinstitutter som defineret i direktiv 77/780/EOEF(12) eller af forsikringsselskaber, samt verificerbare beloeb, der stammer fra livsforsikringspolicer, naar de repraesenterer midler, der ejes af medlemmerne.
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget i listen i foerste afsnit, medfoerer ikke, at alle saadanne aktiver automatisk tillades som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser. Hjemlandet fastsaetter mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver maa anvendes; med henblik herpaa kan det kraeve tinglig sikkerhed eller garantistillelse, navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere.
Ved fastlaeggelse og anvendelse af reglerne skal hjemlandet navnlig soerge for, at foelgende principper overholdes:
i) aktiver, som daekker de forsikringsmaessige hensaettelser, vaerdiansaettes eksklusive gaeld, der er stiftet med henblik paa erhvervelse af disse aktiver
ii) samtlige aktiver vaerdiansaettes paa et forsigtigt grundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Isaer tillades materielle anlaegsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, saafremt de vaerdiansaettes paa grundlag af en forsigtig afskrivning
iii) udlaan, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en international institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiske personer, tillades kun som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, hvis de frembyder tilstraekkelige garantier med hensyn til deres sikkerhed, uanset om disse garantier bygger paa laantagers betalingsevne, paa pantebreve, bankgarantier, garantier fra forsikringsselskaber eller andre former for sikkerhed
iv) afledte instrumenter saasom optioner, futures og swaps i forbindelse med aktiver, som daekker de forsikringsmaessige hensaettelser, kan anvendes, naar de bidrager til at mindske investeringsrisikoen eller muliggoer en effektiv portefoeljepleje. Saadanne instrumenter vaerdiansaettes paa et forsigtigt grundlag og kan tages i betragtning ved vaerdiansaettelsen af de underliggende aktiver
v) vaerdipapirer, der ikke omsaettes paa et reguleret marked, tillades kun som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, saafremt de kan realiseres paa kort sigt
vi) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, efter at de tilsvarende gaeldsposter over for samme tredjemand er trukket fra
vii) vaerdien af de tilgodehavender, der tillades som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, skal beregnes paa et forsigtigt grundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Isaer tillades tilgodehavender hos forsikringstagere og maeglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger kun, saafremt det ikke er mere end tre maaneder siden, de forfaldt til betaling
viii) naar der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab, som paa forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del af forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet med henblik paa anvendelsen af de i denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers aktiver paa samme maade
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som daekning for forsikringsmaessige hensaettelser, saafremt dette er foreneligt med metoderne for beregning af praemiehensaettelserne.
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og paa anmodning af forsikringsselskabet for en tidsbegraenset periode traeffe behoerigt begrundet afgoerelse om, at andre kategorier af aktiver kan medgaa til daekning af de forsikringsmaessige hensaettelser, jf. dog artikel 20.
Artikel 22
1. For saa vidt angaar de aktiver, der daekker de forsikringsmaessige hensaettelser, stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskab ikke investerer mere end:
a) 10 % af de samlede forsikringsmaessige bruttohensaettelser i en grund eller en bygning eller i flere grunde eller bygninger, der ligger saa taet sammen, at de reelt kan betragtes som en enkelt investering
b) 5 % af de samlede forsikringsmaessige bruttohensaettelser i aktier og andre omsaettelige vaerdipapirer, der kan sidestilles med aktier, i obligationer og andre instrumenter paa penge- og kapitalmarkedet fra samme selskab eller i laan til samme laantager, taget under ét, idet der ses bort fra laan til en statslig, regional eller lokal myndighed eller en international organisation, hvoraf en eller flere medlemsstater er medlem. Denne graense kan forhoejes til 10 %, hvis selskabet ikke investerer mere end 40 % af sine forsikringsmaessige bruttohensaettelser i laan til laantagere eller i tilsvarende vaerdipapirer hos udstedere, hos hvilke selskabet investerer mere end 5 % af sine aktiver
c) 5 % af de samlede forsikringsmaessige bruttohensaettelser i ikke-sikrede laan, hvoraf 1 % i et enkelt ikke-sikret laan, bortset fra laan til kreditinstitutter, til forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt i henhold til artikel 8 i direktiv 73/239/EOEF, og til investeringsinstitutter, der er etableret i en medlemsstat
d) 3 % af de samlede forsikringsmaessige bruttohensaettelser i kontanter
e) 10 % af de samlede forsikringsmaessige bruttohensaettelser i aktier, andre vaerdipapirer, der kan sidestilles med aktier, og obligationer, der ikke omsaettes paa et reguleret marked.
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlaegger begraensninger for investering i en bestemt kategori af aktiver, er ikke ensbetydende med, at aktiverne inden for denne kategori uden begraensning boer tillades til daekning for de forsikringsmaessige hensaettelser. Hjemlandet fastsaetter mere detaljerede regler for anvendelsen af de aktiver, der kan tillades. Ved fastlaeggelsen og anvendelsen af disse regler skal hjemlandet navnlig soerge for, at foelgende principper overholdes:
i) de aktiver, der daekker de forsikringsmaessige hensaettelser, skal vaere saa diversificerede og skal vaere investeret saa spredt, at det sikres, at der ikke foreligger nogen uforholdsmaessig stor afhaengighed af en kategori af bestemte aktiver, et specielt investeringsmarked eller en speciel investering
ii) investeringer i aktiver, der som foelge af enten deres art eller udstederens soliditet indebaerer et hoejt risikoniveau, skal begraenses til et forsigtigt omfang
iii) ved begraensningerne for saerlige kategorier af aktiver tages der hensyn til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet ved beregningen af de forsikringsmaessige hensaettelser
iv) naar der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab, som paa forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del af dettes investeringer, tager hjemlandet med henblik paa anvendelsen af de i denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers aktiver paa samme maade
v) den procentvise andel af de aktiver, der daekker de forsikringsmaessige hensaettelser, som udgoeres af ikke likvide investeringer, skal begraenses til et forsigtigt niveau
vi) naar aktiverne omfatter laan til visse kreditinstitutter eller obligationer udstedt af saadanne institutter, kan hjemlandet ved anvendelsen af reglerne og principperne i denne artikel tage hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af disse kreditinstitutter. Der maa kun forholdes saaledes, hvis kreditinstituttet har sit hjemsted i en medlemsstat, udelukkende tilhoerer denne medlemsstat og/eller dennes lokale myndigheder, og dets virksomhed i henhold til vedtaegterne bestaar i at formidle laan til staten eller lokale myndigheder eller laan, som sikres af disse, eller laan til organer, der har en taet tilknytning til staten eller de lokale myndigheder.
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte aktiver maa anvendes, behandler medlemsstaten:
- laan, der ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller paa anden maade, mere restriktivt end laan, der er sikret saaledes
- investeringsinstitutter, der ikke er samordnet i henhold til direktiv 85/611/EOEF(13) , og oevrige investeringsfonde mere restriktivt end de investeringsinstitutter, der er samordnet i henhold til samme direktiv
- vaerdepapirer, der ikke omsaettes paa et reguleret marked, mere restriktivt end dem, der omsaettes paa et saadant marked
- vaerdipapirer, obligationer og andre instrumenter paa penge- og kapitalmarkedet, der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokale eller regionale myndigheder eller af selskaber, der henhoerer under zone A, som omhandlet i direktiv 89/647/EOEF(14) , eller som er udstedt af internationale organisationer, som ingen af Faellesskabets medlemsstater er medlem af, mere restriktivt end samme finansielle instrumenter, som er udstedt af ovennaevnte.
4. Medlemsstaterne kan forhoeje den i stk. 1, litra b) naevnte graense til 40 % for visse obligationer, naar de er udstedt af et kreditinstitut, der har sit hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen er underkastet et saerligt offentligt tilsyn med henblik paa at beskytte indehaverne af disse obligationer. Specielt skal provenuet fra udstedelsen af disse obligationer i henhold til loven investeres i aktiver, der i tilstraekkelig grad i obligationernes samlede loebetid daekker de forpligtelser, der foelger heraf, og som ifoelge fortrinsret anvendes til tilbagebetaling af hovedstol og betaling af paaloebne renter i tilfaelde af misligholdelse fra emittentens side.
5. Medlemsstaterne kan ikke kraeve, at forsikringsselskaberne skal investere i bestemte kategorier af aktiver.
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis paa anmodning fra forsikringsselskabet for en tidsbegraenset periode traeffe behoerigt begrundet afgoerelse om, at de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a) til e), kan fraviges, jf. dog artikel 20.
Artikel 23
Bilag 1, nr. 8 og 9 i direktiv 88/357/EOEF affattes saaledes:
»8. Forsikringsselskaberne kan have ikke-kongruente aktiver til daekning af et beloeb paa hoejst 20 % af deres forpligtelser i en bestemt valuta.
9. Hver medlemsstat kan bestemme, at kravet i de foregaaende bestemmelser om, at forpligtelser skal daekkes af aktiver udtrykt i en medlemsstats valuta, ligeledes anses for opfyldt, hvis disse aktiver er udtrykt i ecu.«
Artikel 24
Artikel 16, stk. 1 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»1. Hjemlandet paalaegger ethvert forsikringsselskab at oprette en i forhold til dets samlede virksomhed tilstraekkelig solvensmargen.
Solvensmargenen svarer til selskabets formue fri for enhver paaregnelig forpligtelse og med fradrag af immaterielle vaerdier. Den omfatter navnlig:
- den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringsselskaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti, forudsat at disse konti opfylder alle foelgende kriterier:
a) vedtaegterne fastsaetter, at betalinger fra disse konti til medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenen ikke herved falder under det kraevede niveau, eller efter selskabets oploesning, hvis hele selskabets oevrige gaeld er afviklet
b) vedtaegterne fastsaetter, for saa vidt angaar betalinger af andre aarsager end individuelle medlemsophoer, at de ansvarlige myndigheder underrettes herom mindst en maaned i forvejen, og at de inden for denne frist kan forbyde betalingen, og
c) de relevante bestemmelser i vedtaegterne kan kun aendres, efter at de kompetente myndigheder har erklaeret, at de ikke har nogen indvending mod aendringen, jf. dog kriterierne i litra a) og b);
- halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, naar den indbetalte del udgoer 25 % af denne kapital eller fond
- reserver (lovmaessige og frie), der ikke modsvarer forpligtelserne
- overfoert oberskud
- ekstrabidrag, som gensidige og gensidig-lignende forsikringsselskaber med variable bidrag kan kraeve af deltagerne i loebet af et regnskabsaar, med et beloeb paa indtil halvdelen af forskellen mellem de maksimale bidrag og de faktisk opkraevede bidrag; disse mulige ekstrabidrag kan dog ikke daekke mere end 50 % af margenen
- efter anmodning fra forsikringsselskabet de dokumenterede skjulte reserver, der skyldes en for lav ansaettelse af aktiverne, i det omfang saadanne skjulte reserver ikke har karakter af et undtagelsestilfaelde
- kumulative praeferenceaktier og ansvarlig indskudskapital kan medtages, men i saa fald hoejst med et beloeb svarende til 50 % af margenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast loebetid eller kumulative praeferenceaktier med fast loebetid hoejst maa udgoere 25 %, forudsat at mindst foelgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfaelde af et forsikringsselskabs konkurs eller likvidation findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapital eller praeferenceaktier efterstilles alle andre fordringer og foerst fyldestgoeres, naar al anden udestaaende gaeld er betalt.
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes foelgende betingelser vaere opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast loebetid skal den oprindelige loebetid vaere mindst fem aar. Senest et aar inden tilbagebetalingsdatoen forelaegger forsikringsselskabet med henblik paa godkendelse de kompetente myndigheder en plan over, hvorledes solvensmargenen vil blive fastholdt paa eller bragt op paa det kraevede niveau ved loebetidens udloeb, medmindre den andel, den ansvarlige indskudskapital kan udgoere af solvensmargenen, nedsaettes gradvis i loebet af mindst de sidste fem aar inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbagebetaling af saadanne midler, naar anmodning herom indgives af det emitterende forsikringsselskab, og dets solvensmargen ikke derved falder under det kraevende niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen loebetid, skal der gaelde et opsigelsesvarsel paa fem aar, medmindre indskudskapitalen ikke laengere medregnes som en komponent af solvensmargenen, eller medmindre de kompetente myndigheders forudgaaende samtykke specielt kraeves for tilbagebetaling foer tiden. I sidstnaevnte tilfaelde underretter forsikringsselskabet mindst seks maaneder inden datoen for den foreslaaede tilbagebetaling de kompetente myndigheder med angivelse af den faktiske og den kraevede solvensmargen foer og efter denne tilbagebetaling. De kompetente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen, hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabets solvensmargen falder under det kraevende niveau
e) laaneaftalen maa ikke indeholde nogen klausul om, at gaelden under naermere angivne omstaendigheder, bortset fra likvidation af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden den aftalte forfaldsdato
f) laaneaftalen kan kun aendres, efter at de kompetente myndigheder har erklaeret, at de ikke har nogen indvendinger mod aendringen
- vaerdipapirer med ubestemt loebetid og andre instrumenter - herunder andre kumulative praeferenceaktier end de i foregaaende led omhandlede - der opfylder foelgende betingelser, op til 50 % af margenen for de i forrige led naevnte vaerdipapirer og ansvarlig indskudskapital:
a) de maa ikke kunne tilbagebetales paa ihaendehaverens initiativ eller uden den kompetente myndigheds forhaandsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gaeldsstiftelsen skal give forsikringsselskabet mulighed for at udskyde betaling af renter paa gaelden
c) laangiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al anden ikke efterstillet gaeld
d) de for udstedelsen af vaerdipapirerne gaeldende dokumenter skal indeholde bestemmelse om, at gaeld og ikke betalte renter skal kunne medgaa til daekning af tabene, samtidig med at forsikringsselskabet skal kunne fortsaette sin virksomhed
e) kun faktisk indbetalte beloeb tages i betragtning.«
Artikel 25
Senest tre aar efter dette direktivs gennemfoerelse forelaegger Kommissionen Forsikringskomitéen en rapport om behovet for en yderligere harmonisering af solvensmargenen.
Artikel 26
Artikel 18 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsaetter ingen regler for valget af de aktiver, der ikke medgaar til daekningen af de forsikringsmaessige hensaettelser i henhold til artikel 15.
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og 5, og artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstaar medlemsstaterne fra at begraense den frie raadighed over de roerlige og faste aktiver, der indgaar i de tilladte forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som medlemsstaterne er berettigede til at traeffe i deres egenskab af ejere af eller deltagere i de paagaeldende selskaber, under beskyttelse af de sikredes interesser.«
Kapitel 3
Artikel 27
Artikel 7, stk. 1, litra f), i direktiv 88/357/EOEF affattes saaledes:
»f) for saa vidt angaar de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EOEF, kan parterne frit vaelge, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse.«
Artikel 28
Den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, kan ikke forhindre forsikringstageren i at indgaa en aftale med et forsikringsselskab, der har faaet tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv 73/239/EOEF, naar aftalen ikke er i strid med gaeldende retsregler begrundet i almene hensyn i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar.
Artikel 29
Medlemsstaterne maa ikke fastsaette bestemmelser om, at der kraeves forudgaaende godkendelse eller loebende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, som et forsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne. Med henblik paa at kontrollere, at nationale bestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kraeve, at de paagaeldende betingelser og de oevrige dokumenter paa opfordring skal kunne forelaegges, uden at dette dog maa goeres til en forhaandsbetingelse for, at et selskab kan udoeve sin virksomhed.
Medlemsstaterne maa hverken opretholde eller indfoere krav om forudgaaende meddelelse om eller godkendelse af tarifforhoejelser, medmindre krav herom alene er et led i en almindelig priskontrolordning.
Artikel 30
1. Artikel 8, stk. 4, litra b), i direketiv 88/357/EOEF udgaar. Artikel 8, stk. 4, litra a), affattes derefter saaledes:
»a) Med forbehold af litra c) gaelder artikel 7, stk. 2, tredje afsnit, naar forsikringsaftalen giver daekning i flere medlemsstater, hvoraf mindst en kraever lovpligtig forsikring«.
2. Uanset om andet maatte vaere fastsat, kan en medlemsstat, der paalaegger forpligtelse til at tegne en forsikring, kraeve, at dens kompetente myndighed faar meddelelse om de almindelige og specielle betingelser i de lovpligtige forsikringer, foer de anvendes.
Artikel 31
1. Inden en forsikringsaftale indgaas, skal forsikringsselskabet oplyse forsikringstageren om foelgende:
- hvilken lovgivning der skal gaelde for aftalen, hvis parterne ikke kan vaelge frit, eller, naar parterne frit kan vaelge lovgivning, hvilken lovgivning forsikringsselskabet foreslaar
- bestemmelserne vedroerende behandling af klager fra forsikringstagere vedroerende aftalen, herunder om der findes en klageinstans, uden at dette beroerer forsikringstagerens adgang til at anlaegge retssag.
2. Den i stk. 1 omhandlede pligt gaelder kun, hvis forsikringstageren er en fysisk person.
3. Gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel fastlaegges i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar.
AFSNIT IV BESTEMMELSER VEDROERENDE FRI ETABLERINGSRET OG FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER
Artikel 32
Artikel 10 i direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der oensker at etablere en filial paa en anden medlemsstats omraade, meddeler den kompetente myndighed i hjemlandet dette.
2. Medlemsstaterne kraever, at et forsikringsselskab, som oensker at etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver foelgende oplysninger sammen med den i stk. 1 naevnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl. a. angives arten af den paataenkte virksomhed og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller hvortil der kan sendes dokumenter, idet den paagaeldende adresse er den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til den generalbefuldmaegtigede sendes
d) navn paa filialens generalbefuldmaegtigede, som skal have tilstraekkelige befoejelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt til at repraesentere det over for filialmedlemsstatens myndigheder og domstole. Med hensyn til Lloyd's maa dette, i tilfaelde af eventuelle tvister i filialmedlemsstaten, der hidroerer fra indgaaede forpligtelser, ikke medfoere stoerre vanskeligheder for de sikrede, end hvis tvisterne vedroerte selskaber af saedvanlig type. Med henblik herpaa skal den generalbefuldmaegtigedes kompetence isaer omfatte befoejelse til i denne egenskab at give moede i retten som sagsoegt med befoejelse til at forpligte de paagaeldende forsikringsgivere i Lloyd's.
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial daekke risiciene i forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget, bortset fra fragtfoerernes ansvar, skal det fremlaegge en erklaering om, at det er blevet medlem af det nationale bureau og den nationale garantifond i filialmedlemsstaten.
3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandet henset til den paataenkte etablering har grund til at naere mistillid til den administrative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation eller de ansvarlige lederes og den generalbefuldmaegtigedes haederlighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresender den senest tre maaneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 naevnte oplysninger disse til den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten og underretter det beroerte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikringsselskabet raader over minimumssolvensmargenen, beregnet i overensstemmelse med artikel 16 og 17.
Naegter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i stk. 2 naevnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det beroerte selskab inden tre maaneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplysninger. Et saadant afslag eller manglende svar kan goeres til genstand for domstolsproevelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial paabegynder sin virksomhed, har den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist paa to maaneder fra modtagelsen af de i stk. 3 naevnte oplysninger til i givet fald at meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkaar, som begrundet i almene hensyn skal gaelde for udoevelsen af denne virksomhed i filialmedlemsstaten.
5. Saa snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogen meddelelse, saa snart den i stk. 4 naevnte frist er udloebet, kan filialen etableres, og den kan paabegynde sin virksomhed.
6. I tilfaelde af aendring af et forhold, der er givet meddelelse om efter stk. 2, litra b), c), eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt meddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlemsstaten den paagaeldende aendring, mindst en maaned foer aendringen foretages, saaledes at den kompetente myndighed i hjemlandet og i filialmedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvis stk. 3 og stk. 4.«
Artikel 33
Artikel 11 i direktiv 73/239/EOEF udgaar.
Artikel 34
Artikel 14 i direktiv 88/357/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 14
Ethvert selskab, der for foerste gang i en eller flere medlemsstater agter at udoeve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forinden give de kompetente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom med angivelse af arten af de risici, det har til hensigt at daekke.«
Artikel 35
Artikel 16 i direktiv 88/357/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 16
1. De kompetente myndigheder i hjemlandet meddeler inden for en frist paa en maaned efter den i artikel 14 naevnte meddelelse den eller de medlemsstater, paa hvis omraade selskabet agter at udoeve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, foelgende:
a) et certifikat, hvori det godtgoeres, at selskabet raader over minimumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse med artikel 16 og 17 i direktiv 73/239/EOEF
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke
c) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at daekke i den medlemsstat, hvor der praesteres tjenesteydelser.
Samtidig underretter de det beroerte selskab herom.
Medlemsstater, paa hvis omraade et selskab agter at praestere tjenesteydelser og i forbindelse hermed daekke risiciene i forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EOEF bortset fra fragtfoererens ansvar, kan kraeve, at selskabet:
- meddeler navn og adresse paa den i artikel 12a, stk. 4, i naervaerende direktiv naevnte repraesentant
- fremlaegger en erklaering om, at selskabet er blevet medlem af det nationale bureau og den nationale garantifond i den medlemsstat, hvor der praesteres tjenesteydelser.
2. Hvis de kompetente myndigheder i hjemlandet ikke fremsender de i stk. 1 naevnte oplysninger inden for den fastsatte frist, skal de inden for samme frist underrette selskabet om aarsagerne hertil. Naegtelsen kan goeres til genstand for domstolsproevelse i hjemlandet.
3. Selskabet kan begynde sin virksomhed paa den attesterede dato, hvor det er blevet underrettet om den i stk. 1, foerste afsnit, omhandlede meddelelse.«
Artikel 36
Artikel 17 i direktiv 88/357/EOEF affattes saaledes:
»Artikel 17
Enhver aendring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 14 omhandlede oplysninger, underkastes fremgangsmaaden i artikel 14 og 16.«
Artikel 37
Artikel 12, stk. 2, andet og tredje afsnit, og stk. 3, samt artikel 13 og 15 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
Artikel 38
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne praesteres, kan kraeve, at de oplysninger, som de i henhold til dette direktiv har lov til at anmode om vedroerende de forsikringsselskabers virksomhed, som opererer paa deres omraade, gives paa den paagaeldende medlemsstats officielle sprog.
Artikel 39
1. Artikel 18 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne praesteres, maa ikke fastsaette bestemmelser om, at der kraeves forudgaaende godkendelse eller loebende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, som selskabet agter at anvende over for forsikringstagerne. Med henblik paa at kontrollere, at deres nationale bestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kraeve, at ethvert selskab, der oensker at udoeve forsikringsvirksomhed paa deres omraade i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, paa opfordring skal kunne forelaegge de betingelser og andre dokumenter, som det agter at anvende, uden at dette dog maa goeres til en forhaandsbetingelse for, at selskabet kan udoeve sin virksomhed.
3. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne praesteres, maa hverken opretholde eller indfoere krav om forudgaaende meddelelse om eller godkendelse af tarifforhoejelser, medmindre krav herom alene er et led i en almindelig priskontrolordning.
Artikel 40
1. Artikel 19 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Ethvert selskab, der udoever virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forelaegge de kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten og/eller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne praesteres, alle de dokumenter, der forlanges af det med henblik paa gennemfoerelsen af denne artikel, for saa vidt selskaber, der har deres hjemsted i disse medlemsstater, ogsaa er forpligtet dertil.
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at et selskab, der paa denne medlemsstats omraade har en filial eller driver virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overtraeder de retsregler i naevnte medlemsstat, der gaelder for det, henstiller de til det paagaeldende selskab at bringe disse ulovlige forhold til ophoer.
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det noedvendige, giver de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat de kompetente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom. Disse traeffer snarest muligt alle noedvendige foranstaltninger med henblik paa, at det paagaeldende selskab bringer de ulovlige forhold til ophoer. De kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat underrettes om arten af disse foranstaltninger.
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af hjemlandet, eller fordi disse foranstaltninger viser sig at vaere utilstraekkelige, eller den paagaeldende medlemsstat ikke traeffer nogen foranstaltninger, fortsat overtraeder de retsregler, der gaelder i den paagaeldende medlemsstat, kan denne, efter at have givet de kompetente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom, traeffe egnede foranstaltninger for at forhindre eller standse yderligere overtraedelser og, saafremt det er strengt noedvendigt, forbyde selskabet at indgaa flere forsikringsaftaler paa dens omraade. Medlemsstaterne drager omsorg for, at det paa deres omraade er muligt at give forsikringsselskaberne de noedvendige meddelelser.
6. Stk. 3, 4 og 5 beroerer ikke medlemsstaternes ret til i noedstilfaelde at traeffe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertraedelser paa deres omraade. Dette indebaerer ogsaa mulighed for at forhindre et forsikringsselskab i at fortsaette med at indgaa nye forsikringsaftaler paa deres omraade.
7. Stk. 3, 4 og 5 beroerer ikke medlemsstaternes ret til at paalaegge sanktioner ved overtraedelser paa deres omraade.
8. Hvis det selskab, der har gjort sig skyldig i overtraedelsen, har et etableret forretningssted eller besidder ejendom i den paagaeldende medlemsstat, kan dennes kompetente myndigheder i overensstemmelse med den nationale lovgivning ivaerksaette de for saadanne overtraedelser fastsatte administrative sanktioner over for dette etablerede forretningssted eller denne ejendom.
9. Enhver foranstaltning, der traeffes i henhold til stk. 4 til 8, og som omfatter sanktioner eller begraensninger i udoevelsen af forsikringsvirksomhed, skal behoerigt begrundes og meddeles det paagaeldende selskab.
10. Kommissionen forelaegger hvert andet aar den Forsikringskomité, der er nedsat ved direktiv 91/675/EOEF, en rapport, der viser antallet og arten af tilfaelde, hvor der i den enkelte medlemsstat er givet afslag som omhandlet i artikel 10 i direktiv 73/239/EOEF eller i artikel 16 i direktiv 88/357/EOEF, begge som aendret ved naervaerende direktiv, eller truffet foranstaltninger i henhold til stk. 5 i naervaerende artikel. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen ved at give den de oplysninger, der er noedvendige for udarbejdelsen af rapporten.
Artikel 41
Dette direktiv er ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjemsted i en medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggende kommunikationsmiddel kan reklamere for deres ydelser i filialmedlemsstaten eller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne praesteres, saa laenge de ikke tilsidesaetter eventuelle regler om saadanne reklamers form og indhold, der er begrundet i almene hensyn.
Artikel 42
1. Artikel 20 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Saafremt et forsikringsselskab traeder i likvidation, opfyldes forpligtelserne i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgaaet gennem en filial eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, paa samme maade som forpligtelserne i forbindelse med dette selskabs andre forsikringsaftaler, uanset de sikredes eller de begunstigedes nationalitet.
Artikel 43
1. Artikel 21 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Naar en forsikring tilbydes i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forsikringstageren, inden forpligtelsen indgaas, goeres bekendt med, i hvilken medlemsstat hjemstedet eller i givet fald den filial, hvormed aftalen skal indgaas, er beliggende.
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de indeholde de i foregaaende afsnit naevnte oplysninger.
De i foerste og andet afsnit omhandlede forpligtelser vedroerer ikke de i artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EOEF omhandlede risici.
3. Aftalen eller alle andre dokumenter, der yder daekning, samt forsikringsbegaeringen, dersom den er bindende for forsikringstageren, skal angive adressen paa hjemstedet og i givet fald paa filialen af det forsikringsselskab, der yder daekningen.
Hver medlemsstat kan kraeve, at navn og adresse paa den repraesentant for forsikringsselskabet, der er naevnt i artikel 12a, stk. 4, i direktiv 88/357/EOEF, ogsaa anfoeres i de dokumenter, der er naevnt i foerste afsnit.
Artikel 44
1. Artikel 22 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Forsikringsselskaber skal saerskilt for forsikringsvirksomhed, der udoeves i henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikringsvirksomhed, der udoeves i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, meddele den kompetente myndighed i hjemlandet beloebet for praemier, skadesudgifter og provisioner, uden fradrag af genforsikringsandelen, for hver medlemsstat og for hver gruppe af klasser samt, for saa vidt angaar forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 78/239/EOEF, bortset fra fragtfoererens ansvar, skadesfrekvensen og de gennemsnitlige skadesudgifter.
Grupperne af klasser defineres saaledes:
- ulykker og sygdom (1 og 2)
- bilforsikring (3, 7 og 10; tallene vedroerende klasse 10, bortset fra fragtfoererens ansvar, praeciseres senere)
- brand og andre skader paa ejendom (8 og 9)
- luftfarts-, soe- og transportforsikring (4, 5, 6, 7, 11 og 12)
- almindelig ansvarsforsikring (13)
- kredit og kaution (14 og 15)
- oevrige klasser (16, 17 og 18).
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig frist og i samlet form disse oplysninger til de kompetente myndigheder i de beroerte medlemsstater, der anmoder derom.
Artikel 45
1. Artikel 24 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Dette direktiv beroerer ikke medlemsstaternes ret til at kraeve, at selskaber, der udoever virksomhed paa deres omraade i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, paa samme vilkaar som de selskaber, der har faaet en tilladelse der, skal vaere medlem af og deltage i enhver ordning, der skal garantere de sikrede eller de skadelidte tredjemaend betaling af erstatningsydelser.
Artikel 46
1. Artikel 25 i direktiv 88/357/EOEF udgaar.
2. Med forbehold af senere harmonisering er alle forsikringsaftaler udelukkende paalagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter, hvormed forsikringspraemierne er belastet i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EOEF, samt for Spaniens vedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er fastsat til fordel for det spanske »Consorcio de Compensación de Seguros« til udfoerelse af dets opgaver i forbindelse med godtgoerelse af tab paa grund af usaedvanlige begivenheder i denne medlemsstat.
Uanset artikel 2, litra d), foerste led, i direktiv 88/357/EOEF, betragtes indbo i en ejendom, der er beliggende paa en medlemsstats omraade, med undtagelse af goder i erhvervsmaessig transit, ved anvendelsen af naervaerende stykke som en risiko, der bestaar i denne medlemsstat, selv om ejendommen og dens indbo ikke er daekket af samme forsikringspolice.
Den lovgivning, der finder anvendelse paa aftalen efter artikel 7 i direktiv 88/357/EOEF, har ingen indflydelse paa den gaeldende skattemaessige ordning.
Med forbehold af senere harmonisering anvender hver medlemsstat paa de selskaber, som daekker risici paa dens omraade, de nationale bestemmelser vedroerende de foranstaltninger, der skal sikre opkraevning af de indirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal erlaegges i henhold til foerste afsnit.
AFSNIT V OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 47
Forbundsrepublikken Tyskland kan udskyde anvendelsen af artikel 54, stk. 2, andet afsnit, foerste punktum, indtil den 1. januar 1996. I denne periode finder bestemmelserne i nedenstaaende stykke anvendelse i den i artikel 54, stk. 2, omhandlede situation.
Naar det tekniske beregningsgrundlag for praemierne er blevet meddelt hjemlandets kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 54, stk. 2 andet afsnit, tredje punktum, fremsender disse myndigheder straks de paagaeldende oplysninger til myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, saaledes at disse kan fremsaette deres bemaerkninger hertil. Hvis hjemlandets myndigheder ikke tager hensyn til bemaerkningerne, underretter de i deltajer og med angivelse af begrundelsen herfor myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar.
Artikel 48
Medlemsstaterne kan indroemme de forsikringsselskaber, der har hjemsted paa deres omraade, og for hvilke vaerdien af de grunde og bygninger, som medgaar til daekning af de forsikringsmaessige hensaettelser, ved meddelelsen af dette direktiv overstiger den i artikel 22, stk. 1, litra a), fastsatte procentsats, en frist til at efterkomme ovennaevnte bestemmelse, der udloeber senest den 31. december 1998.
Artikel 49
Kongeriget Danmark kan udskyde anvendelsen af dette direktiv paa lovpligtige arbejdsskadeforsikringer indtil den 1. januar 1999. I denne periode finder den i artikel 12, stk. 2, i direktiv 88/357/EOEF fastsatte undtagelse for arbejdsulykker fortsat anvendelse i Danmark.
Artikel 50
Spanien er indtil den 31. december 1996 og Graekenland og Portugal indtil den 31. december 1998 omfattet af foelgende overgangsordning for aftaler, der daekker risici, der udelukkende bestaar i en af disse medlemsstater, og som ikke er defineret i artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EOEF:
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 73/239/EOEF og artikel 29 og 39 i naervaerende direktiv kan de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater kraeve at faa meddelt de almindelige og specielle forsikringsbetingelser, inden disse bringes i anvendelse.
b) stoerrelsen af de forsikringsmaessige hensaettelser i tilknytning til de aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsaettes under tilsyn af den beroerte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, eller saafremt saadanne regler ikke findes, efter praksis paa dens omraade i overensstemmelse med dette direktiv. Daekningen af disse hensaettelser ved aekvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen af disse aktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efter dennes regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med dette direktiv.
AFSNIT VI AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 51
Foelgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF samt i naervaerende direktiv, vedtages efter fremgangsmaaden i direktiv 91/675/EOEF:
- udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 73/239/EOEF til ogsaa at omfatte andre retlige former
- aendringer af listen i bilaget til direktiv 73/239/EOEF; tilpasning af listens terminologi, for derved at tage hensyn til udviklingen paa forsikringsmarkederne
- praecisering af de i artikel 16, stk. 1, i direktiv 73/239/EOEF opregnede komponenter, der indgaar i solvensmargenen, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
- aendring af stoerrelsen af den i artikel 17, stk. 2, i direktiv 73/239/EOEF omhandlede minimumsgarantifond for derved at tage hensyn til den oekonomiske og finansielle udvikling
- aendring af den liste over aktiver, der kan medgaa til daekning af forsikringsmaessige hensaettelser, som er fastlagt i artikel 21 i naervaerende direktiv, og af de regler for risikospredning, som er fastsat i artikel 22 i naervaerende direktiv, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
- aendring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag 1 til direktiv 88/357/EOEF, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye instrumenter til daekning af valutakursrisici eller til fremskridtene hen imod Den OEkonomiske og Monetaere Union
- praecisering af definitionerne med henblik paa at sikre en ensartet anvendelse af direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF samt naervaerende direktiv i hele Faellesskabet.
Artikel 52
1. Filialer, der inden ikrafttraedelsen af gennemfoerelsesbestemmelserne til naervaerende direktiv har paabegyndt deres virksomhed efter de i vaertslandet gaeldende bestemmelser, anses for at have fulgt fremgangsmaaden i artikel 10, stk. 1 til 5, i direktiv 73/239/EOEF. Fra naevnte ikrafttraedelsesdato er de omfattet af artikel 15, 19, 20 og 22 i direktiv 73/239/EOEF samt artikel 40 i naervaerende direktiv.
2. Artikel 34 og 35 beroerer ikke de velerhvervede rettigheder, som tilkommer et forsikringsselskab, der inden ikrafttraedelsen af gennemfoerelsesbestemmelserne til naervaerende direktiv har udoevet virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 53
I direktiv 73/239/EOEF indsaettes foelgende artikel:
»Artikel 28a
1. Hver medlemsstat tillader paa de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret paa dens omraade og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret i samme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede medlemsstat bekraefter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornoedne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader paa de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret paa dens omraade og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat bekraefter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornoedne solvensmargen.
3. Saafremt en medlemsstat paa de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret paa dens omraader og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er omhandlet i dette afsnit og etableret paa en anden medlemsstats omraade, skal den sikre sig, at de kompetente myndigheder i det overtagne selskabs hjemland eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede medlemsstat bekraefter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornoedne solvensmargen, samt at en saadan overdragelse er mulig efter loven i det overtagende selskabs hjemland, og at sidstnaevnte er indforstaaet med overdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 naevnte tilfaelde tilladelse til overdragelsen, efter at have modtaget godkendelse fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, saafremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hoerte medlemsstater meddeler de kompetente myndigheder i det overdragende forsikringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest tre maaneder efter anmodningens modtagelse; har de hoerte myndigheder ikke svaret ved udloebet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse eller et stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, offentliggoeres som foreskrevet i den nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre goeres gaeldende over for de beroerte forsikringstagere, de forsikrede og enhver anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse beroerer ikke medlemsstaternes ret til at fastsaette, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.«
Artikel 54
1. Uanset om andet maatte vaere fastsat, kan en medlemsstat, hvor aftaler til daekning af de risici, der er naevnt i forsikringsklasse 2 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EOEF, delvist eller fuldstaendigt kan erstatte den sygesikring, der er indbygget i den lovpligtige sociale sikringsordning, kraeve, at aftalen er i overensstemmelse med de specifikke retsforskrifter til beskyttelse af almene hensyn i forbindelse med den paagaeldende type forsikring, som medlemsstaten har fastsat, og at de almindelige og specielle betingelser, der er forbundet med denne forsikring, meddeles medlemsstatens kompetente myndigheder, foer de anvendes.
2. Medlemsstaterne kan kraeve, at sygeforsikring i henhold til stk. 1 teknisk set skal fungere paa lignende maade som livsforsikring, naar
- de betalte praemier beregnes paa grundlag af sygelighedstavler og andre relevante statistiske oplysninger, som gaelder for den medlemsstat, hvor risikoen bestaar, efter de matematiske metoder, der anvendes i forsikring
-der oprettes en alderdomsreserve
-forsikringsselskabet kun kan opsige aftalen inden for et bestemt tidsrum, som fastsaettes af den medlemsstat, hvor risikoen bestaar
-aftalen aabner mulighed for at haeve praemierne eller nedsaette ydelserne selv for bestaaende aftaler
-aftalen aabner mulighed for, at forsikringstageren kan aendre sin bestaaende aftale til en ny aftale i henhold til stk. 1, der tilbydes af det samme forsikringsselskab eller den samme filial, idet der tages hensyn til hans erhvervede rettigheder. Der skal isaer tages hensyn til alderdomsreserven, og der kan kun kraeves ny laegeundersoegelse ved oeget daekning.
I saa fald skal medlemsstatens myndigheder offentliggoere de i foerste afsnit omhandlede sygelighedstavler og andre relevante statistiske oplysninger og sende dem til hjemlandets myndigheder. Praemierne skal ud fra rimelige aktuarmaessige antagelser vaere tilstraekkelige til, at selskaberne kan opfylde alle deres forpligtelser vedroerende alle aspekter af deres finansielle situation. Hjemlandet kraever, at det tekniske grundlag for beregningen af praemierne meddeles dens kompetente myndigheder, inden produktet tages i brug. Dette stykke gaelder ogsaa, naar bestaaende aftaler aendres.
Artikel 55
Medlemsstaterne kan kraeve af alle forsikringsselskaber, der paa deres omraade for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at de overholder de specifikke bestemmelser for denne form for forsikring i de nationale lovgivninger, bortset fra bestemmelserne om finansielt tilsyn, som udelukkende henhoerer under hjemlandets kompetence.
Artikel 56
Medlemsstaterne paaser, at alle afgoerelser, der traeffes over for et forsikringsselskab i henhold til de love og administrative bestemmelser, der vedtages i henhold til naervaerende direktiv, kan goeres til genstand for domstolsproevelse.
Artikel 57
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme dette direktiv, og saetter dem i kraft senest den 1. juli 1994. De underetter straks Kommissionen herom.
Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 58
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 18. juni 1992.
Směrnice Rady 92/49/EHS
ze dne 18. června 1992
o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 66 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na názor Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že je třeba dotvořit vnitřní trh přímého pojištění jiného než životního, a to jak z hlediska práva usazování, tak volného pohybu služeb, s cílem usnadnit pojišťovnám se sídlem ve Společenství krytí rizik nacházejících se ve Společenství;
(2) vzhledem k tomu, že druhá směrnice Rady 88/357/EHS ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 72/239/EHS [4], již značně přispěla k vytvoření vnitřního trhu přímého neživotního pojištění tím, že poskytla úplnou svobodu využívat co možná nejrozsáhlejší pojistný trh pojistníkům, kteří vzhledem ke svému postavení, významu nebo velikosti nebo povaze rizik, která mají být pojištěna, nevyžadují zvláštní ochranu v tom členském státě, ve kterém se nachází riziko;
(3) vzhledem k tomu, že směrnice 88/357/EHS tedy představuje důležitou etapu v procesu sbližování národních trhů do jednoho integrovaného trhu, a tato etapa musí být doplněna jinými nástroji Společenství s cílem umožnit všem pojistníkům bez ohledu na jejich postavení, velikost nebo povahu rizik, která mají být pojištěna, obrátit se na kteréhokoli pojistitele se sídlem ve Společenství, který zde vykonává činnost na základě práva usazování nebo volného pohybu služeb, a zajistit jim přitom přiměřenou ochranu;
(4) vzhledem k tomu, že tato směrnice zapadá do rámce již přijatých právních předpisů Společenství, které zahrnují první směrnici Rady 73/239/EHS [5] ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu a směrnici Rady 91/674/EHS [6] ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven;
(5) vzhledem k tomu, že přijatý přístup spočívá v zajištění takové harmonizace, která je zásadní, nezbytná a dostatečná pro dosažení vzájemného uznávání povolení k činnosti a obezřetnostních kontrolních systémů, což umožní domovskému členskému státu vydávat jediné povolení platné pro celé Společenství a uplatňovat zásadu dozoru domovského členského státu;
(6) vzhledem k tomu, že přístup k činnosti v pojišťovnictví a její výkon bude tudíž podléhat vydání jediného úředního povolení, jež vydají příslušné orgány členského státu, kde má pojišťovna sídlo, a že toto povolení umožní pojišťovně vykonávat svou činnost po celém Společenství v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb; že ten členský stát, ve kterém se nachází pobočka nebo kde se poskytují služby, již nebude smět požadovat od pojišťoven, které zamýšlejí vykonávat pojišťovací činnost na jeho území a kterým již bylo vydáno povolení v jejich domovských členských státech, aby žádaly o nové povolení; že by tedy měly být v tomto smyslu pozměněny směrnice 73/239/EHS a 88/357/EHS;
(7) vzhledem k tomu, že bude napříště v působnosti příslušných orgánů domovských členských států sledovat finanční zdraví pojišťoven včetně jejich stavu solventnosti, tvorby dostatečných technických rezerv a krytí těchto rezerv odpovídajícími aktivy;
(8) vzhledem k tomu, že některá ustanovení této směrnice vymezují minimální standardy; že domovský členský stát si může stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jeho vlastní příslušné orgány;
(9) vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států musí mít k dispozici takové prostředky pro dozor, které jsou nezbytné pro zajištění řádného výkonu činnosti pojišťovnami v celém Společenství, ať už je vykonávána v rámci práva usazování či volného pohybu služeb; že musí mít zejména možnost zavést patřičná ochranná opatření nebo ukládat sankce s cílem zabránit nesrovnalostem a porušování předpisů o dozoru nad pojišťovnictvím;
(10) vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic a jeho součástí je přístup k veškeré pojišťovací činnosti v pojištění jiném než životním v celém Společenství, a tedy pro pojistitele s řádným povolením znamená možnost krýt jakékoli riziko uvedené v příloze ke směrnici 73/239/EHS; že je proto třeba zrušit monopol, kterého požívají určité subjekty v některých členských státech, pokud jde o krytí některých rizik;
(11) vzhledem k tomu že ustanovení o převodu kmene pojistných smluv musí být upravena tak, aby vyhovovala systému jediného povolení zaváděnému touto směrnicí;
(12) vzhledem k tomu, že směrnice 91/674/EHS již provedla potřebnou harmonizaci předpisů členských států o technických rezervách, které pojistitelé musí vytvářet na krytí svých závazků, a tato harmonizace umožňuje vzájemné uznávání těchto rezerv;
(13) vzhledem k tomu, že předpisy, které upravují rozložení, umístění a odpovídající výši aktiv používaných na krytí technických rezerv, musí být koordinovány, aby se podpořilo vzájemné uznávání předpisů členských států; že tato koordinace musí brát v úvahu opatření k liberalizaci pohybu kapitálu stanovená směrnicí Rady 88/361/EHS ze dne 24. června 1988, kterou se provádí článek 67 Smlouvy [7], a pokrok, kterého Společenství dosáhlo na cestě k hospodářské a měnové unii;
(14) vzhledem k tomu, že však domovský členský stát nesmí požadovat od pojišťoven, aby umisťovaly aktiva tvořící jejich technické rezervy do určitých kategorií aktiv, jelikož takový požadavek by byl neslučitelný s opatřeními pro liberalizaci pohybu kapitálu, jak je upravuje směrnice 88/361/EHS;
(15) vzhledem k tomu, že až do přijetí směrnice o investičních službách, která bude mimo jiné harmonizovatdefinici pojmu regulovaného trhu,musí být pro účely tétosměrnice, a aniž by to ovlivňovalo takovou budoucí harmonizaci,pojem regulovaného trhu vymezen prozatímně; že tato definice bude později nahrazena definicí harmonizovanou na úrovni Společenství, která přenese na domovský členský stát trhu příslušnost pro záležitosti, jež tato směrnice přechodně ukládá domovskému členskému státu pojišťovny;
(16) vzhledem k tomu, že seznam položek, ze kterých může být vytvořena míra solventnosti požadovaná směrnicí 73/239/EHS, je nutné doplnit, aby byly vzaty v úvahu nové finanční nástroje a možnosti přiznané jiným finančním institucím pro vytváření jejich kapitálu;
(17) vzhledem k tomu, že v rámci integrovaného pojistného trhu by pojistníci, kteří s ohledem na své postavení, velikost nebo na povahu rizik, která mají být pojištěna, nevyžadují zvláštní ochranu v členském státě, v němž se nachází riziko, měli mít úplnou volnost ve výběru rozhodného práva jejich pojistné smlouvy;
(18) vzhledem k tomu, že harmonizace právních předpisů týkajících se pojistných smluv není předběžnou podmínkou pro vytvoření vnitřního pojistného trhu; že tedy možnost ponechaná členským státům vyžadovat použití vlastního práva na pojistné smlouvy, které kryjí rizika nacházející se na jejich území, může poskytnout přiměřené záruky pojistníkům, kteří vyžadují zvláštní ochranu;
(19) vzhledem k tomu, že v rámci vnitřního trhu je v zájmu pojistníka, aby měl přístup k co nejširšímu sortimentu pojistných produktů, které jsou k dispozici ve Společenství, aby si mohl vybrat produkt, který nejlépe vyhovuje jeho potřebám; že je na členském státě, v němž se nachází riziko, aby zajistil, že na jeho území nic nebrání nabízení veškerých pojistných produktů, které se nabízejí ve Společenství, pokud nejsou v rozporu se zákonnými ustanoveními na ochranu obecného zájmu platnými v členském státě, ve kterém se nachází riziko, a není-li obecný zájem zaručen předpisy domovského členského státu, a to za podmínky, že tato ustanovení na ochranu obecného zájmu se musí vztahovat bez diskriminace na všechny pojišťovny vykonávající činnost v daném členském státě a že jsou objektivně nezbytná a přiměřená sledovanému účelu;
(20) vzhledem k tomu, že členské státy musí být schopné zajistit, aby pojistné produkty a smluvní dokumenty používané v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb ke krytí rizik nacházejících se na jejich území vyhovovaly použitelným zvláštním zákonným ustanovením, která chrání obecný zájem; že použité systémy dozoru musí vyhovovat požadavkům vnitřního trhu, ale jejich použití nesmí vytvářet předběžnou podmínku pro výkon pojišťovací činnosti; že se z tohoto hlediska systémy pro předběžné schvalování podmínek pojistné smlouvy nejeví jako oprávněné; že je tedy třeba zavést jiné systémy, které by lépe vyhovovaly požadavkům vnitřního trhu a které umožní všem členským státům, aby pojistníkům zajistily přiměřenou ochranu;
(21) vzhledem k tomu, že pokud je pojistníkem fyzická osoba, měla by být informována pojišťovnou o rozhodném právu, které se na smlouvu vztahuje, a o postupu vyřizování stížností pojistníků v záležitostech smluv;
(22) vzhledem k tomu, že v některých členských státech slouží soukromé nebo dobrovolné zdravotní pojištění jako částečná nebo úplná alternativa zdravotního pojištění poskytovaného systémy sociálního zabezpečení;
(23) vzhledem k tomu, že povaha a sociální důsledky smluv zdravotního pojištění odůvodňují požadavek příslušných orgánů členského státu ve kterém se nachází riziko, na soustavné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, aby mohly ověřovat, že tyto smlouvy jsou částečnou nebo úplnou alternativou zdravotního pojištění, které poskytuje systém sociálního zabezpečení; že toto ověřování nesmí být předběžnou podmínkou pro nabídku těchto produktů; že zvláštní povaha zdravotního pojištění, které slouží jako částečná nebo úplná alternativa zdravotního pojištění poskytovaného systémem sociálního zabezpečení, odlišuje toto pojištění od jiných odvětví neživotního a životního pojištění natolik, že je nutné zajistit, aby pojistníci měli bez ohledu na svůj věk nebo zdravotní stav skutečný přístup k soukromému zdravotnímu pojištění nebo zdravotnímu pojištění sjednávanému na dobrovolném základě;
(24) vzhledem k tomu, že některé členské státy proto přijaly zvláštní právní předpisy; že k ochraně obecného zájmu je možné takové právní předpisy přijmout nebo zachovat, pokud nepatřičně neomezují právo usazování nebo volný pohyb služeb, s tím, že se tato ustanovení musí používat stejným způsobem bez ohledu na to, jaký je domovský členský stát pojišťovny; že povaha právních předpisů se může lišit podle podmínek v jednotlivých členských státech; že tyto právní předpisy mohou stanovit neomezený vstup pojištěných, stanovení sazeb na jednotných základech podle druhu pojistky a doživotní pojistnou ochranu; že stejného výsledku je možno dosáhnout také tím, že od pojišťoven nabízejících soukromé zdravotní pojištění nebo zdravotní pojištění sjednávané na základě dobrovolnosti bude požadováno, aby nabízely standardní pojistky v souladu s krytím poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení za sazby pojistného na úrovni předepsaného maxima nebo pod ní a podílely se na systémech kompenzace ztrát; že jako další možnost může být požadováno, aby technické zásady soukromého zdravotního pojištění nebo zdravotního krytí sjednávaného na dobrovolném základě byly podobné životnímu pojištění;
(25) vzhledem k tomu, že z důvodu koordinace uskutečněné směrnicí 73/239/EHS, ve znění této směrnice, ztratila své opodstatnění možnost zakázat současné provozování zdravotního pojištění a ostatních odvětví, která byla poskytnuta Spolkové republice Německo podle čl. 7 odst. 2 písm. c) téže směrnice, a musí být proto zrušena;
(26) vzhledem k tomu, že členské státy mohou požadovat, aby každá pojišťovna nabízející povinné pojištění pro případ pracovních úrazů na vlastní riziko na jejich území dodržovala zvláštní ustanovení jejich vnitrostátního práva o tomto pojištění; že se však tento požadavek nesmí vztahovat na ustanovení o finančním dozoru, který spadá do výlučné příslušnosti domovského členského státu;
(27) vzhledem k tomu, že výkon práva usazování vyžaduje od pojišťovny udržovat trvalou přítomnost v členském státě pobočky; že zohlednění specifických zájmů pojištěných osob a poškozených osob v případě pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel vůči třetím osobám vyžaduje přiměřený správní aparát v členském státě pobočky pro získání všech nezbytných informací o nárocích na odškodnění týkajících se tohoto rizika s dostatečnými pravomocemi pro zastupování pojišťovny vůči poškozeným osobám, které by mohly žádat odškodnění, včetně zmocnění vyplácet takové odškodnění a zastupovat pojišťovnu nebo v případě dát jej zastupovat před soudy a před příslušnými orgány tohoto členského státu v souvislosti s nároky na odškodnění;
(28) vzhledem k tomu, že v rámci vnitřního trhu nesmí již žádný členský stát zakazovat současný výkon pojišťovací činnosti na svém území na základě práva usazování a volného pohybu služeb; že možnost, kterou členským státům dává v této souvislosti směrnice 88/357/EHS, by proto měla být zrušena;
(29) vzhledem k tomu, že je třeba stanovit systém sankcí ukládaných v případě, že v členském státě, ve kterém se nachází riziko, určitý pojišťovací podnik nedodržuje předpisy na ochranu obecného zájmu, které se na něj vztahují;
(30) vzhledem k tomu, že v některých členských státech nepodléhají pojišťovací operace žádné formě nepřímého zdanění, zatímco většina států uplatňuje zvláštní daně a jiné formy poplatků včetně přirážek určených institucím provádějícím kompenzace; že struktura a sazby těchto daní a poplatků se významně liší v jednotlivých členských státech, kde jsou uplatňovány; že je žádoucí zabránit tomu, aby existující rozdíly vedly k narušení hospodářské soutěže v pojišťovacích službách mezi jednotlivými členskými státy; že až do další harmonizace je pravděpodobné, že řešením této otázky je uplatňování daňových systémů a jiných forem poplatků členskými státy, ve kterých se nacházejí rizika, a že je na členských státech, aby vypracovala postupy k zabezpečení toho, že se tyto daně a poplatky budou vybírat;
(31) vzhledem k tomu, že bude zřejmě občas nutné provádět technické úpravy podrobných pravidel stanovených v této směrnici, aby byl vzat v úvahu budoucí vývoj v pojišťovnictví; že Komise provede takové úpravy v případě potřeby po konzultaci s Výborem pro pojišťovnictví zřízeným podle směrnice 91/675/EHS [8] v rámci prováděcích pravomocí, které jí svěřuje Smlouva;
(32) vzhledem k tomu, že je třeba přijmou zvláštní ustanovení, aby byl zajištěn hladký přechod od právního režimu existujícího v době provedení této směrnice k režimu, který tato směrnice zavádí; že cílem těchto ustanovení musí být, aby to pro příslušné orgány členských států neznamenalo další pracovní zátěž;
(33) vzhledem k tomu, že podle článku 8c Smlouvy je třeba brát v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje; že je proto třeba přijmout přechodnou úpravu pro postupné uplatňování této směrnice některými členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pojišťovnou" podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS;
b) "pobočkou" agentura nebo pobočka pojišťovny, v souladu s článkem 3 směrnice 88/357/EHS;
c) "domovským členským státem" členský stát, v němž se nachází sídlo pojišťovny, která kryje riziko;
d) "členským státem pobočky" členský stát, ve kterém se nachází ta pobočka, která kryje riziko;
e) "členským státem, ve kterém jsou poskytovány služby", členský stát, ve kterém se nachází riziko, jak je vymezen v čl. 2 písm. d) směrnice 88/357/EHS, pokud je kryto pojišťovnou nebo pobočkou nacházející se v jiném členském státě;
f) "kontrolou" vztah mezi mateřskou společností a dceřinou společností, jak je vymezen v článku 1 směrnice 83/349/EHS [9] nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem;
g) "kvalifikovaným podílem" přímá nebo nepřímá držba podílu v podniku, který představuje 10 % či více kapitálu nebo hlasovacích práv nebo který dává možnost vykonávat značný vliv na vedení podniku, ve kterém podíl existuje;
pro účely použití této definice na články 8 a 15 a jiných výší podílů uvedených v článku 15 se berou v úvahu hlasovací práva uvedená v článku 7 směrnice 88/627/EHS [10];
h) "mateřskou společností" mateřská společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
i) "dceřinou společností" dceřiná společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; každá dceřiná společnost jiné dceřiné společnosti je také považována za dceřinou společnost podniku, který je vrcholnou mateřskou společností těchto podniků;
j) "regulovaným trhem" do doby, než bude ve směrnici o obchodování s cennými papíry přijata jeho definice, finanční trh, který domovský členský stát pojišťovny považuje za regulovaný a který se vyznačuje:
- pravidelnými operacemi a
- skutečností, že předpisy vydané nebo schválené příslušnými orgány stanoví podmínky pro operace tohoto trhu, podmínky pro přístup na něj a tam, kde platí směrnice Rady 79/279/EHS [11] ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů, podmínky pro kotování podle uvedené směrnice, a kde uvedená směrnice neplatí, podmínky, které musí finanční nástroj splnit, aby se s ním mohlo na trhu skutečně obchodovat.
Pro účely této směrnice se může regulovaný trh nacházet v některém členském státě nebo ve třetí zemi. V posledním případě musí být trh uznán domovským členským státem a splňovat srovnatelné požadavky. Veškeré finanční nástroje, s kterými se obchoduje na tomto trhu, musí mít kvalitu srovnatelnou s kvalitou nástrojů, se kterými se obchoduje na regulovaném trhu nebo trzích dotyčného členského státu.
k) "příslušnými orgány" úřady členského státu, které jsou zákony a předpisy zmocněny provádět dozor nad pojišťovnami.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na druhy pojištění a pojišťovny uvedené v článku 1 směrnice 73/239/EHS.
2. Tato směrnice se nevztahuje na druhy pojištění nebo operace ani na pojišťovny nebo instituce, na které se nevztahuje směrnice 73/239/EHS, ani na společnosti uvedené v článku 4 uvedené směrnice.
Článek 3
Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 přijmou členské státy všechna opatření, aby zajistily, že monopoly ohledně přístupu k činnosti v určitých pojistných odvětvích, které mají subjekty usazené na jejich území uvedené v článku 4 směrnice 73/239/EHS, budou zrušeny nejpozději do 1. července 1994.
HLAVA II
PŘÍSTUP K POJIŠŤOVACÍ ČINNOSTI
Článek 4
"Článek 6
Přístup k přímé pojišťovací činnosti podléhá předchozímu úřednímu povolení.
O toto povolení musí žádat u příslušného orgánu domovského členského státu
a) každá pojišťovna, která zřizuje své sídlo na území tohoto státu;
b) každá pojišťovna, která poté, co jí je vydáno povolení uvedené v prvním pododstavci, rozšiřuje svou činnost na celé odvětví nebo jiná odvětví."
Článek 5
"Článek 7
1. Povolení platí pro celé Společenství. Umožňuje dotyčné pojišťovně vykonávat činnost buď v rámci práva usazování, nebo volného pohybu služeb.
2. Povolení se vydává pro každé pojistné odvětví zvlášť. Platí pro celé pojistné odvětví, ledaže si žadatel přeje krýt pouze některá rizika zařazená do tohoto odvětví, jak jsou uvedena v bodě A přílohy.
Avšak
a) členské státy mohou vydávat povolení pro skupinu odvětví uvedených v bodě B přílohy s tím, že k povolení připojí odpovídající název v ní uvedený;
b) povolení vydané pro určité odvětví nebo skupinu odvětví rovněž platí pro účely krytí doplňkových rizik zařazených do jiného odvětví, jsou-li splněny podmínky stanovené v bodě C přílohy."
Článek 6
"Článek 8
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna, která žádá o povolení
a) přijala některou z těchto forem:
- v případě Belgického království: "société anonymenaamloze vennootschap""société en commandite par actionscommanditaire vennootschap op aandelen", "association d'assurance mutuelleonderlinge verzekeringsvereniging", "société coopérativecoöperatieve vennootschap",
- v případě Dánského království: "aktieselskaber", "gensidige selskaber",
- v případě Spolkové republiky Německo: "Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "Öffentlich-rechtlichtes Wettbewerbsversicherungsungternehmen",
- v případě Francouzské republiky: "société anonyme", "société d'assurance mutuelle", "institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale", "institution de prévoyance régie par le code rural" a "mutuelles régies par le code de la mutualité",
- v případě Irska: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited",
- v případě Italské republiky: "società per azioni", "società cooperativa", "mutua di assicurazione",
- v případě Lucemburského velkovévodství: "société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurances mutuelles", "société coopérative",
- v případě Nizozemského království: "naamloze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij",
- v případě Spojeného království: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered under the Friendly societies Acts", "the accociation of underwriters known as Lloyd`s",
- v případě Řecké republiky: "ανωνυμη εταιρια", "αλληλασφαλιστικος συνεταιρισμος",
- v případě Španělského království: "sociedad anónima", "sociedad mutua", "sociedad cooperativa",
- v případě Portugalské republiky: "sociedade anónima", "mútua de seguros".
Pojišťovna může také existovat ve formě evropské obchodní společnosti, jakmile tato bude vytvořena.
Kromě toho mohou členské státy případně založit pojišťovny v jakékoli veřejnoprávní formě za podmínky, že tyto pojišťovny budou mít za cíl provádět pojišťovací operace zastejných podmínek, za kterých vykonávají svou činnost soukromoprávní pojišťovny;
b) omezila svůj předmět podnikání na pojišťovací činnosti a operace, které z nich přímo vyplývají, s vyloučením všech jiných obchodních činností;
c) předložila obchodní plán podle článku 9;
d) měla minimální garanční fond podle čl. 17 odst. 2;
e) byla skutečně řízena bezúhonnými osobami s příslušnou odbornou kvalifikací nebo zkušenostmi.
2. Pojišťovna žádající o povolení k rozšíření své činnosti na jiná odvětví nebo o rozšíření povolení, které se vztahuje jen na některá rizika zařazená do jednoho odvětví, musí předložit obchodní plán podle článku 9.
Kromě toho musí prokázat, že disponuje mírou solventnosti stanovenou v článku 16, a pokud je pro další odvětví požadován podle čl. 17 odst. 2 vyšší minimální garanční fond, že má takové minimum.
3. Žádné ustanovení této směrnice nebrání členským státům v tom, aby zachovaly nebo přijímaly právní a správní předpisy požadující schválení zakladatelské smlouvy a stanov nebo jakýchkoli jiných dokumentů, které jsou nezbytné pro běžné provádění dozoru.
Členské státy však nepřijmou předpisy, které by požadovaly předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebo zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky.
Členské státy smějí zachovat nebo přijímat nové předpisy o předchozím oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Žádné ustanovení této směrnice nebrání členským státům, aby u pojišťoven, které žádají o povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy nebo jim již bylo vydáno, ověřovaly jejich přímé nebo nepřímé lidské a materiální zdroje, včetně kvalifikace jejich lékařských týmů a kvality vybavení, které mají k dispozici pro plnění závazků vyplývajících z tohoto pojistného odvětví.
4. Uvedené předpisy nesmějí požadovat, aby žádost o povolení byla posuzována podle hospodářských potřeb trhu."
Článek 7
"Článek 9
Obchodní plán uvedený v čl. 8 odst. 1 písm. c) musí obsahovat údaje nebo podklady týkající se
a) druhu rizik, která pojišťovna navrhuje krýt;
b) základních zásad zajistné politiky;
c) položek, z nichž sestává minimální garanční fond;
d) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a obchodní sítě; finančních zdrojů, které mají pokrýt tyto náklady, a pokud jsou rizika, která mají být kryta, zařazena do odvětví 18 v bodě A přílohy, také zdrojů, které má pojišťovna k dispozici pro zabezpečení přislíbené asistence,
a navíc pro první tři účetní období:
e) předpokládaných správních nákladů mimo zřizovací náklady, zejména běžných režijních nákladů a provizí,
f) předpokládaného pojistného nebo příspěvků a nákladů na pojistná plnění;
g) předpokládané rozvahy;
h) předpokládaných finančních zdrojů určených ke krytí závazků z pojištění a míry solventnosti."
Článek 8
Příslušné orgány domovského členského státu nesmějí pojišťovně vydat povolení k přístupu k činnosti v pojišťovnictví dříve, než jim je sdělena totožnost jeho akcionářů nebo společníků, ať přímých nebo nepřímých, ať fyzických nebo právnických osob, které mají kvalifikovaný podíl v této pojišťovně, a o výši těchto podílů.
Tytéž orgány odmítnou vydat povolení, pokud by vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné řízení pojišťovny nebyly spokojeny se způsobilostí akcionářů nebo společníků.
HLAVA III
HARMONIZACE PODMÍNEK PRO PROVOZOVÁNÍ POJIŠTĚNÍ
Kapitola 1
Článek 9
"Článek 13
1. Finanční dozor nad pojišťovnou včetně činností, které vykonává v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, spadá do výlučné pravomoci domovského členského státu.
2. Tento finanční dozor se týká veškeré činnosti pojišťovny a zahrnuje prověřování stavu jeho solventnosti, tvorby technických rezerv včetně matematických rezerv a aktiv, která je kryjí, v souladu s předpisy nebo praxí obvyklou v domovském členském státě a při dodržení předpisů přijatých na úrovni Společenství.
Jestliže má dotyčná pojišťovna povolení krýt rizika zařazená v odvětví 18 v bodě A přílohy, rozšiřuje se dozor na sledování technických prostředků, které má pojišťovna k dispozici pro provoz asistenčních služeb, k jejichž výkonu se zavázala, pokud právo domovského členského státu požaduje stanoví těchto prostředků.
3. Příslušné orgány domovského členského státu požadují od každé pojišťovny, aby měla řádné správní a účetní postupy a přiměřené vnitřní kontrolní mechanismy."
Článek 10
"Článek 14
Členský stát pobočky zabezpečí, aby v případech, kdy pojišťovna, které bylo vydáno povolení v jiném členském státě, vykonává svou činnost prostřednictvím pobočky, mohly příslušné orgány domovského členského státu poté, co nejprve informují příslušné orgány členského státu pobočky, na místě samy nebo prostřednictvím osob, které jmenují pro tento účel, prověřovat informace, které jsou nezbytné pro zajištění finančního dozoru nad pojišťovnou. Orgány členského státu pobočky se mohou tohoto prověřování zúčastnit."
Článek 11
"2. Členské státy požadují od pojišťoven se sídlem na jejich území, aby pravidelně předkládaly své výkazy, které jsou nezbytné pro účely dozoru, a statistické doklady. Příslušné orgány si vzájemně poskytují veškeré doklady a informace potřebné pro výkon dozoru.
3. Každý členský stát přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že příslušné orgány mají potřebné pravomoci a prostředky pro výkon dozoru nad činností pojišťoven se sídlem na jejich území, včetně činností vykonávaných mimo toto území, v souladu se směrnicemi Rady upravujícími tyto činnosti a za účelem dozoru nad jejich výkonem.
Tyto pravomoci a prostředky musí příslušným orgánům umožnit zejména
a) podrobně prověřovat situaci pojišťovny a veškeré její činnosti, kromě jiného pomocí
- shromažďování informací nebo vyžadování dokladů týkajících se pojišťovací činnosti,
- prováděním kontrol přímo na místě v objektu pojišťovny;
b) přijímat veškerá opatření ve vztahu k pojišťovně, jejím vedoucím pracovníkům nebo osobám, které pojišťovnu kontrolují. Tato opatření musí být přiměřená a nezbytná pro zajištění toho, aby činnost pojišťovny byla stále v souladu s právními a správními předpisy, kterým musí v každém členském státě dodržovat, a zejména s obchodním plánem, pokud je závazný, a pro zabránění nebo odstranění jakýchkoli nesrovnalostí ohrožujících zájmy pojištěných osob;
c) zajistit uskutečnění těchto opatření v případě potřeby i vynucením, případně soudní cestou.
Členské státy rovněž mohou stanovit, že příslušné orgány mohou obdržet veškeré informace o smlouvách, které mají zprostředkovatelé."
Článek 12
1. V článku 11 směrnice 88/357/EHS se zrušují odstavce 2 až 7.
2. Každý členský stát povolí za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy pojišťovnám se sídlem na jeho území převod celého nebo části kmene pojistných smluv, které byly uzavřeny v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, na přijímající subjekt usazeného ve Společenství, jestliže příslušné orgány domovského členského státu přijímajícího subjektu potvrdí, že tento subjekt bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti.
3. Pokud některá pobočka navrhuje převod celého nebo části kmene pojistných smluv, které byly uzavřeny v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, je třeba konzultovat členský stát pobočky.
4. V případech uvedených v odstavcích 2 a 3 povolí příslušné orgány domovského členského státu převádějící pojišťovny tento převod po obdržení souhlasu od příslušných orgánů členských států, ve kterých se nacházejí rizika.
5. Příslušné orgány členských států, které byly konzultovány, sdělí své stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům domovského členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti; pokud konzultované orgány v této lhůtě neodpovědí, považuje se to za příznivé stanovisko nebo souhlas vyjádřený mlčky.
6. Převod povolený v souladu s tímto článkem se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy zveřejňuje v členském státě, ve kterém se nachází riziko. Tento převod je automaticky platný vůči pojistníkům, pojištěným osobám a všem ostatním osobám majícím práva a povinnosti vzniklé z převáděných smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států stanovit, že pojistníci mohou smlouvu v určité lhůtě po převodu vypovědět.
Článek 13
1. "Článek 20
1. Jestliže pojišťovna nedodržuje článek 15, může příslušný orgán jejího domovského členského státu zakázat volně nakládat s aktivy poté, co o svém úmyslu uvědomí příslušné orgány členských států, ve kterých se nacházejí rizika.
2. Pro účely ozdravění finanční situace pojišťovny, jejíž míra solventnosti klesne pod minimum požadované podle čl. 16 odst. 3, si příslušný orgán domovského členského státu vyžádá ke schválení ozdravný plán finanční situace.
Za výjimečných okolností, pokud se příslušný orgán domnívá, že se finanční situace pojišťovny bude dále zhoršovat, může také omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny. Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, o všech přijatých opatřeních, a tyto orgány na jeho žádost přijmou stejná opatření.
3. Jestliže míra solventnosti klesne pod částku garančního fondu vymezenou v článku 17, vyžádá si příslušný orgán domovského členského státu od pojišťovny ke schválení plán krátkodobého financování.
Může dále omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny. Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, a tyto orgány na jeho žádost přijmou stejná opatření.
4. Příslušné orgány mohou dále přijmout veškerá nezbytná opatření na ochranu zájmů pojištěných osob v případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Všechny členské státy přijmou nezbytná opatření, aby mohly v případech podle odstavců 1, 2 a 3 v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy zakázat volné nakládání s aktivy umístěnými na jejich území na žádost domovského státu pojišťovny, který označí aktiva, jichž se taková opatření mají týkat."
Článek 14
"Článek 22
1. Povolení vydané pojišťovně příslušným orgánem jejího domovského členského státu může tento orgán odejmout, jestliže pojišťovna
a) nezačne využívat tohoto povolení do 12 měsíců, výslovně se jej vzdá nebo přestane vykonávat činnost po více než šest měsíců, ledaže by příslušný členský stát stanovil, že povolení v takových případech pozbývá platnosti;
b) již neplní podmínky pro vydání povolení;
c) nebyla schopna v rámci povolené lhůty přijmout opatření obsažená v ozdravném plánu nebo plánu financování uvedených v článku 20;
d) dopustí se závažného porušení povinností stanovených předpisy, kterými je povinna se řídit.
V případě odnětí nebo pozbytí platnosti povolení uvědomí příslušný orgán domovského členského státu o této skutečnosti příslušné orgány ostatních členských států, a ty přijmou příslušná opatření, aby zabránily pojišťovně v zahájení nových operací na svých územích, ať již v rámci práva usazování, nebo v rámci volného pohybu služeb. Příslušný orgán domovského členského státu kromě toho, v součinnosti s těmito orgány, přijme veškerá nezbytná opatření na ochranu zájmů pojištěných osob, a zejména omezí volné nakládání s aktivy pojišťovny podle čl. 20 odst. 1, odst. 2 druhého pododstavce nebo odst. 3 druhého pododstavce.
2. Každé rozhodnutí o odnětí povolení musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně."
Článek 15
1. Členské státy stanoví, že každá fyzická či právnická osoba, která hodlá získat přímo nebo nepřímo kvalifikovaný podíl v některé pojišťovně, musí nejprve informovat příslušné orgány domovského členského státu a uvést výši svého zamýšleného podílu. Každá fyzická či právnická osoba musí rovněž informovat příslušné orgány domovského členského státu, pokud hodlá zvýšit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by buď podíl na hlasovacích právech, nebo na základním kapitálu, který drží, dosáhly nebo překročily 20, 33 nebo 50 %, nebo by se pojišťovna stala její dceřinou společností.
Příslušné orgány domovského členského státu mají lhůtu nejvýše tří měsíců ode dne oznámení uvedeného v prvním pododstavci, aby mohly vyslovit svůj nesouhlas s takovým záměrem, pokud by vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné vedení dotyčné pojišťovny nebyly spokojeny se způsobilostí osoby uvedené v prvním pododstavci. Pokud nemají proti tomuto záměru námitky, mohou stanovit maximální dobu na jeho provedení.
2. Členské státy stanoví, že každá fyzická či právnická osoba, která hodlá zcizit, přímo nebo nepřímo, kvalifikovaný podíl v některé pojišťovně, musí nejprve informovat příslušné orgány domovského členského státu a uvést výši podílu. Každá fyzická či právnická osoba musí rovněž informovat příslušné orgány domovského členského státu, pokud hodlá snížit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by buď podíl na hlasovacích právech, nebo na základním kapitálu, který drží, poklesly pod 20, 33 nebo 50 %, nebo by pojišťovna přestala být její dceřinou společností.
3. Pojišťovny musí, jakmile se o tom dovědí, informovat příslušné orgány svých domovských členských států o všech nabytích nebo zcizeních podílů na svém základním kapitálu, které vedou k tomu, že tyto podíly překročí hranici uvedenou v odstavcích 1 a 2 nebo poklesnou pod ni.
Musí jim také alespoň jedenkrát ročně sdělit jména akcionářů a společníků, kteří vlastní kvalifikovaný podíl, a velikost těchto podílů, jak jsou uvedeny například v informacích, které dostávají společníci nebo akcionáři na výročních valných hromadách, nebo v informacích obdržených na základě povinností týkajících se společností kotovaných na burzách cenných papírů.
4. Členské státy stanoví, že v případech, kdy by vliv vykonávaný osobami zmíněnými v odstavci 1 mohl působit v neprospěch obezřetného a zdravého řízení pojišťovny, přijmou příslušné orgány domovského členského státu vhodná opatření pro ukončení této situace. Tato opatření mohou zahrnovat například soudní příkaz nebo zákaz, sankce proti členům správní rady a ředitelům nebo pozastavení výkonu hlasovacích práv, která jsou spojena s akciemi, které drží dotyční akcionáři nebo společníci.
Podobná opatření se použijí vůči fyzickým nebo právnickým osobám, které nesplní povinnost poskytovat informace předem podle odstavce 1. Pokud je podíl nabyt přes nesouhlas příslušných orgánů, rozhodnou členské státy bez ohledu na ostatní sankce, které budou přijaty, buď o pozastavení výkonu odpovídajících hlasovacích práv, nebo o neplatnosti odevzdaných hlasů nebo o možnosti jejich prohlášení za neplatné.
Článek 16
1. Členské státy stanoví, že všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro příslušné orgány, včetně auditorů a expertů, kteří jednají jménem příslušných orgánů, byly povinny zachovávat profesní tajemství. Znamená to, že žádné důvěrné informace, které tyto osoby mohou získat při plnění svých povinností, nesmějí být prozrazeny žádné osobě ani orgánu, kromě informací v celkové nebo souhrnné formě, kde není možno identifikovat jednotlivé pojišťovny, a kromě případů, na které se vztahuje trestní právo.
Nicméně v případě, že dojde k vyhlášení úpadku pojišťovny nebo k její nucené likvidaci, je možné zveřejnit v občanském nebo obchodním soudním řízení důvěrné informace, které se netýkají třetích osob zapojených do pokusů pojišťovnu zachránit.
2. Odstavec 1 nebrání příslušným orgánům různých členských států, aby si vyměňovaly informace podle směrnic vztahujících se na pojišťovny. Na tyto informace se vztahuje profesní tajemství stanovené v odstavci 1.
3. Členské státy mohou s příslušnými orgány třetích zemí uzavírat dohody o spolupráci s ustanoveními o výměně informací pouze tehdy, pokud je ohledně sdělených informací zaručena ochrana profesního tajemství alespoň na stejné úrovni jako podle tohoto článku.
4. Příslušné orgány, které dostávají důvěrné informace podle odstavce 1 nebo 2, je mohou používat jen při plnění svých funkcí
- pro ověřování toho, zda jsou plněny podmínky, kterými se řídí přístup k činnosti v pojišťovnictví, a pro podporu sledování výkonu této činnosti, zejména pokud jde o sledování technických rezerv, míry solventnosti, správních a účetních postupů a vnitřních kontrolních mechanismů,
- pro ukládání sankcí,
- při odvoláních proti správním rozhodnutím příslušných orgánů, nebo
- při soudních řízeních, která jsou zahájena podle článku 56 nebo podle zvláštních ustanovení směrnic, které byly přijaty v oblasti pojišťovnictví.
5. Odstavce 1 a 4 nejsou na překážku výměně informací v rámci členského státu, který má dva nebo více příslušných orgánů, nebo mezi jednotlivými členskými státy mezi příslušnými orgány a
- orgány pověřenými veřejným dohledem nad úvěrovými institucemi a jinými finančními institucemi a orgány pověřenými dohledem nad finančními trhy,
- institucemi, které jsou zapojeny do likvidací a úpadků pojišťoven a do jiných podobných postupů a
- osobami příslušnými pro provádění zákonem stanoveného auditu účetnictví pojišťoven a jiných finančních institucí,
při plnění jejich funkcí v rámci dohledu nebo při poskytování informací institucím pověřeným řízením nucené likvidace nebo správou garančních fondů, aby tyto instituce mohly plnit své úkoly. Na informace, které tyto orgány, instituce a osoby obdrží, se vztahuje profesní tajemství stanovené v odstavci 1.
6. Kromě toho mohou odchylně od odstavců 1 a 4 členské státy v souladu se zákony povolit poskytnutí některých informací jiným orgánům státní správy, které jsou zodpovědné za právní předpisy týkající se dozoru nad úvěrovými institucemi, finančními institucemi, obchodem s cennými papíry a pojišťovacími společnostmi, a inspektorům, kteří jednají jménem těchto orgánů.
Toto poskytnutí informací však je možné provést jen tehdy, je-li nezbytné z důvodů obezřetnostního dohledu.
Členské státy však stanoví, že informace získané podle odstavců 2 a 5 a informace získané z ověřování podle článku 14 směrnice 73/239/EHS, nesmějí být nikdy poskytnuty v případech uvedených v tomto odstavci, ledaže existuje výslovný souhlas příslušného orgánu, který tyto informace poskytl, nebo příslušného orgánu členského státu, ve kterém bylo ověřování provedeno.
Kapitola 2
Článek 17
"Článek 15
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečné technické rezervy pro veškeré své činnosti.
Výše těchto technických rezerv se určuje podle pravidel stanovených ve směrnici 91/674/EHS.
2. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna kryla technické rezervy pro veškeré své činnosti odpovídajícími aktivy v souladu s článkem 6 směrnice 88/357/EHS. Pokud jde orizika nacházející se v Evropskémspolečenství, musí být tato aktiva umístěna uvnitř Společenství. Členské státy neukládají pojišťovně, aby umístila svá aktiva v určitém členském státě. Domovský členský stát však může povolit zmírnění pravidel o umístění aktiv.
3. Jestliže domovský členský stát povolí, aby část technických rezerv tvořily pohledávky vůči zajistitelům, stanoví i výši takto povoleného procentního podílu. V tom případě nesmí vyžadovat konkrétní umístění aktiv reprezentujících tyto pohledávky."
Článek 18
"Článek 15a
1. Členské státy vyžadují, aby každá pojišťovna se sídlem na jejich území, která pojišťuje rizika zařazená do odvětví 14 v bodě A přílohy (dále jen "pojištění úvěru"), vytvořila vyrovnávací rezervu pro vyrovnání jakékoli technické ztráty nebo nadprůměrného škodného průběhu vzniklého v tomto odvětví v daném účetním období.
2. Vyrovnávací rezerva musí být vypočtena podle pravidel stanovených domovským členským státem podle jedné ze čtyř metod uvedených v bodě D přílohy, které se považují za rovnocenné.
3. Až do výše částky vypočtené podle metod stanovených v bodě D přílohy se vyrovnávací rezerva nebere v úvahu při výpočtu míry solventnosti.
4. Členské státy mohou osvobodit pojišťovny se sídlem na jejich území od povinnosti vytvářet vyrovnávací rezervu pro činnost v odvětví pojištění úvěru, pokud předepsané pojistné nebo příspěvky z tohoto pojištění činí méně než 4 % jejich celkového předepsaného pojistného nebo předepsaných příspěvků a méně než 2500000 ECU."
Článek 19
Zrušuje se článek 23 směrnice 88/357/EHS.
Článek 20
Pojišťovna zajistí, aby u aktiv tvořících technické rezervy byl vzat v úvahu typ vykonávané činnosti pojišťovny tak, aby byla zajištěna bezpečnost, výnosnost a obchodovatelnost jejích investic, a aby aktiva byla diverzifikovaná a dostatečně rozložená.
Článek 21
1. Domovský členský stát nesmí povolit pojišťovnám, aby kryly své technické rezervy jinými než těmito kategoriemi aktiv:
A. Investice
a) dluhové cenné papíry a jiné nástroje peněžního a kapitálového trhu;
b) úvěry;
c) akcie a jiné účasti s pohyblivým výnosem;
d) podílové listy v subjektech kolektivního investování do převoditelných cenných papírů a jiných investičních fondech;
e) pozemky, budovy a věcná práva k nemovitému majetku;
B. Pohledávky
f) pohledávky za zajistiteli včetně podílů zajistitelů na technických rezervách;
g) vklady a pohledávky u převádějících pojišťoven;
h) pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům vyplývající z přímých a zajišťovacích operací;
i) pohledávky vzniklé z prodeje zachráněných zbytků nebo z regresních nároků;
j) vratky daní;
k) nároky vůči garančním fondům;
C. Jiná aktiva
l) hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov, oceněný na základě obezřetné amortizace;
m) bankovní a pokladní hotovost, vklady u úvěrových institucí a jiných subjektů, které mají povolení přijímat vklady;
n) časově rozlišené pořizovací náklady;
o) narostlé úroky a nájemné a jiné narostlé příjmy a zálohové platby.
V případě Lloyd`s tyto kategorie aktiv zahrnují i záruky a akreditivy vydané úvěrovými institucemi ve smyslu směrnice 77/780/EHS [12] nebo pojišťovnami společně s ověřitelnými částkami, které vyplývají ze životních pojistek, pokud představují prostředky, které patří upisovatelům.
Začlenění jakýchkoli aktiv nebo kategorie aktiv, které jsou uvedeny v prvním pododstavci, neznamená, že všechna aktiva musí být bez dalšího povolena ke krytí technických rezerv. Domovský členský stát stanoví podrobnější pravidla upřesňující podmínky pro použití přijatelných aktiv; v této souvislosti může požadovat věcné zástavy nebo záruky, zejména v případě pohledávek za zajistiteli.
Domovský členský stát bude při stanovení a uplatňování pravidel, která přijme, dbát zejména na to, aby byly zachovávány tyto zásady:
i) aktiva tvořící technické rezervy jsou oceňována po odečtení všech smluvních dluhů vzniklých v souvislosti s jejich nabytím;
ii) všechna aktiva musí být oceňována podle zásad obezřetnosti, s přihlédnutím k riziku, že některé částky mohou být nerealizovatelné. Zejména hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov může být přijat ke krytí technických rezerv, jen pokud je oceněn na základě obezřetné amortizace;
iii) úvěry poskytnuté podnikům, státu nebo mezinárodním organizacím, místním nebo regionálním orgánům nebo fyzickým osobám mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud jsou dostatečné záruky jejich bezpečnosti, ať už jsou založeny na postavení vypůjčovatele, hypotékách, bankovních zárukách nebo zárukách poskytnutých pojišťovnami nebo jiných formách zabezpečení;
iv) deriváty jako jsou opce, termínové obchody a swapy v souvislosti s aktivy, která tvoří technické rezervy, mohou být použity, pokud přispívají ke snížení investičního rizika nebo usnadňují účinnou správu portfolia. Musí být oceňovány na obezřetném základě a je možno je brát v úvahu při oceňování podkladových aktiv;
v) převoditelné cenné papíry, s nimiž se neobchoduje na regulovaném trhu, je možno přijmout ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud jsou realizovatelné v krátké době;
vi) pohledávky za třetími osobami mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen po odečtení všech částek dlužných téže třetí osobě;
vii) hodnota jakýchkoli dluhů a nároků přijatých ke krytí technických rezerv musí být vypočítána na obezřetném základě s přihlédnutím k riziku, že některé částky mohou být nerealizovatelné. Zejména pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům, které vyplývají z pojistných a zajistných operací, je možno přijmout jen tehdy, pokud nejsou po splatnosti déle než tři měsíce;
viii) v případě, že aktiva reprezentují investici do dceřiné společnosti, která za pojišťovnu spravuje veškeré její investice nebo jejich část, musí domovský členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držené dceřinou společností; domovský členský stát může posuzovat aktiva jiných dceřiných společností stejným způsobem;
ix) časově rozlišené pořizovací náklady mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud je to v souladu s výpočtem technických rezerv pro nezasloužené pojistné.
2. Odchylně od odstavce 1 může domovský členský stát za výjimečných okolností a na žádost pojišťovny dočasně a na základě řádně odůvodněného rozhodnutí přijmout jiné kategorie aktiv ke krytí technických rezerv, s výhradou článku 20.
Článek 22
1. Pokud jde o aktiva tvořící technické rezervy, vyžaduje domovský členský stát, aby každá pojišťovna investovala nejvýše
a) 10 % svých celkových hrubých technických rezerv do jednoho pozemku nebo budovy nebo určitého počtu pozemků nebo budov, které se nacházejí navzájem v dostatečné blízkosti, aby mohly být skutečně považovány za jednu investici;
b) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do akcií a jiných obchodovatelných cenných papírů obdobných akciím, do dluhových cenných papírů a jiných nástrojů peněžního a kapitálového trhu od téhož podniku nebo do úvěrů udělených stejnému vypůjčovateli, které se posuzují jako jeden celek, přičemž do těchto úvěrů se nezahrnují úvěry poskytnuté státním, regionálním nebo místním orgánům nebo mezinárodním organizacím, jejichž členem je jeden nebo více člen ských států. Tato hranice se může zvýšit na 10 %, pokud pojišťovna neinvestuje více než 40 % svých hrubých technických rezerv do úvěrů nebo cenných papírů emitujících institucí a vypůjčovatelů, u nichž investovala více než 5 % svých aktiv;
c) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do nezajištěných úvěrů, včetně 1 % pro každý jednotlivý nezajištěný úvěr, kromě úvěrů poskytnutých úvěrovým institucím, pojišťovnám, pokud to dovoluje článek 8 směrnice 73/239/EHS a investičním podnikům usazeným v některém členském státě;
d) 3 % svých celkových technických rezerv do pokladní hotovosti;
e) 10 % svých celkových technických rezerv do akcií a jiných cenných papírů obdobných akciím a do dluhových cenných papírů, pokud se s těmito akciemi a dluhovými papíry neobchoduje na regulovaném trhu.
2. Neexistence limitu v odstavci 1 u investice do určité kategorie neznamená, že by aktiva v této kategorii měla být přijímána ke krytí technických rezerv bez omezení. Domovský členský stát stanoví podrobnější pravidla upřesňující podmínky pro použití přijatelných aktiv. Při stanovení a uplatňování těchto pravidel dbá zejména na to, aby byly dodržovány tyto zásady:
i) aktiva tvořící technické rezervy musí být diverzifikována a rozložena tak, aby bylo zajištěno, že nedojde k nadměrné závislosti na žádné jednotlivé kategorii aktiv, investičních trhů nebo jednotlivých investic;
ii) investice do jednotlivých typů aktiv, které vykazují vysokou úroveň rizika, ať už vzhledem k povaze aktiv nebo vzhledem ke kvalitě emitenta, musí být omezeny na obezřetnou úroveň;
iii) omezení konkrétních kategorií aktiv musí brát v úvahu zajištění, jak je zohledněno při výpočtu technických rezerv;
iv) v případě, že držená aktiva reprezentují investici do dceřiné společnosti, která za pojišťovnu spravuje veškeré její investice nebo jejich část, musí členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držená dceřinou společností; domovský členský stát může posuzovat aktiva jiných dceřiných společností stejným způsobem;
v) procentní podíl aktiv tvořících technické rezervy, která jsou zahrnuta do nelikvidních investic, musí být udržováno na obezřetné úrovni;
vi) v případě, že aktiva reprezentují úvěry určitým úvěrovým institucím nebo dluhové cenné papíry jimi vydané, může domovský členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držená těmito úvěrovými institucemi. Tento postup je možno použít pouze tehdy, když má úvěrová instituce sídlo v některém členském státě a tento členský stát, případně jeho místní orgány, ji plně vlastní a činnost této instituce, v souladu s její zakládací listinou a stanovami, spočívá v tom, že jejím prostřednictvím jsou poskytovány úvěry státním nebo místním orgánům nebo úvěry jimi zaručené nebo úvěry subjektům, které jsou se státem nebo místními orgány úzce spojeny.
3. V rámci podrobných pravidel upřesňujících podmínky pro využití přijatelných aktiv stanoví členský stát přísnější posuzování
- všech úvěrů, které nejsou kryty bankovní zárukou, zárukou vydanou pojišťovnou, hypotékou nebo jinou formou zabezpečení ve srovnání s úvěry, které jsou takovou zárukou kryty,
- subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které nejsou koordinovány ve smyslu směrnice 85/611/EHS [13], a jiných investičních fondů v porovnání se subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které jsou koordinovány ve smyslu uvedené směrnice,
- cenných papírů, s nimiž se neobchoduje na regulovaném trhu, ve srovnání s těmi, s nimiž se na něm obchoduje,
- dluhových cenných papírů a jiných nástrojů peněžního a kapitálového trhu, které nejsou vystaveny státními, místními nebo regionální orgány nebo podniky patřící do zóny A podle definice směrnice 89/647/EHS [14] nebo jejichž emitenty jsou mezinárodní organizace, jejichž členem není alespoň jeden členský stát Společenství, ve srovnání se stejnými finančními nástroji, které jsou vydány takovými institucemi.
4. Členské státy mohou zvýšit limit stanovený v odst. 1 písm. b) na 40 % v případě určitých dluhových cenných papírů, pokud jsou vydány úvěrovou institucí, která má sídlo v některém členském státě a ze zákona podléhá zvláštnímu veřejnému dohledu, který má chránit držitele těchto dluhových cenných papírů. Zejména částky odvozené od emise takových dluhových cenných papírů musí být investovány v souladu se zákonem do aktiv, která jsou během celé doby platnosti dluhových cenných papírů schopna pokrýt nároky spojené s dluhovými cennými papíry a která by v případě úpadku emitenta byla využita přednostněpro proplacení jistiny a zaplacení narostlých úroků.
5. Členské státy nesmějí od pojišťoven požadovat, aby investovaly do určitých kategorií aktiv.
6. Odchylně od odstavce 1 může domovský členský stát za výjimečných okolností a na požádání pojišťovny dočasně a na základě rádně odůvodněného rozhodnutí povolit výjimky z pravidel stanovených v odst. 1 písm. a) až e), s výhradou článku 20.
Článek 23
"8. Pojišťovny mohou držet neodpovídající aktiva na pokrytí částky, která nepřesahuje 20 % jejich závazků v jedné konkrétní měně.
9. Členský stát může stanovit, že pokud podle předcházejících postupů musí být závazek pokryt aktivy, která jsou vyjádřena v měně některého členského státu, je tento požadavek také požadován za splněný, pokud jsou tato aktiva vyjádřena v ECU."
Článek 24
"1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečnou míru solventnosti ve vztahu k veškeré své činnosti.
Míra solventnosti se rovná jmění pojišťovny očištěnému o všechny předvídatelné závazky po odečtení nehmotného majetku. Zejména zahrnuje tato aktiva:
- splacený základní kapitál nebo v případě vzájemné pojišťovny splacený skutečný počáteční kapitál plus všechny účty členů, které splňují všechna tato kritéria:
a) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že platby z těchto účtů členům je možno provádět jen tehdy, pokud to nezpůsobí pokles míry solventnosti pod požadovanou úroveň, nebo po rozpuštění pojišťovny, pokud byly vyrovnány všechny ostatní dluhy pojišťovny;
b) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že pokud jde o jakékoli platby z jiných důvodů než individuálního ukončení členství, musí být příslušné orgány informovány alespoň měsíc předem a mohou v této lhůtě tyto platby zakázat, a
c) příslušná ustanovení zakladatelské listiny a stanov je možno změnit jen poté, co příslušné orgány prohlásí, že nemají proti takové změně námitky, aniž jsou dotčena kritéria uvedená v písmenech a) a b);
- polovina nesplaceného základního kapitálu nebo nesplaceného počátečního kapitálu, jakmile splacená část dosáhne 25 % tohoto kapitálu,
- rezervy (zákonné rezervy a dobrovolné rezervy) nevztahující se k přijatým závazkům,
- nerozdělený zisk,
- případě vzájemné pojišťovny nebo společnosti na bázi vzájemnosti s variabilními příspěvky jakékoli nároky, které mohou vznést vůči svým členům prostřednictvím výzvy k dodatečnému příspěvku během účetního období, až do poloviny rozdílu mezi maximální částkou příspěvků a příspěvky skutečně předepsanými; tyto možnosti dodatečných příspěvků však nesmějí představovat více než 50 % míry solventnosti,
- na základě žádosti pojišťovny a na základě jí předložených dokladů veškeré skryté rezervy vzniklé podhodnocením aktiv, pokud tyto skryté rezervy nejsou výjimečné povahy,
- kumulativní prioritní akcie a podřízené závazky mohou být zahrnuty, ale pokud tomu tak je, jen do výše 50 % míry solventnosti, a nejvýše 25 % z toho se může skládat z podřízených závazků se stanovenou splatností nebo z prioritních akcií se stanovenou splatností za podmínky, že jsou splněna tato minimální kritéria:
a) v případě úpadku nebo likvidace pojišťovny existují závazné dohody, podle nichž se podřízené závazky nebo prioritní akcie zařazují za pohledávky všech ostatních věřitelů a lze je splatit až po vyrovnání všech ostatních dluhů splatných k tomuto okamžiku.
Podřízené závazky musí splňovat také tyto podmínky:
b) je možno zohlednit pouze skutečně zaplacené prostředky;
c) u dluhů se stanovenou splatností musí být původní splatnost alespoň pět let. Nejpozději jeden rok přede dnem splatnosti musí pojišťovna předložit příslušným orgánům ke schválení plán na udržení nebo dosažení míry solventnosti na požadované úrovni ke dni splatnosti, ledaže se rozsah, v němž je dluh zařazen jako složka míry solventnosti, postupně snižoval během nejméně posledníchpěti let přede dnem splatnosti.Příslušné orgány mohou povolit předčasné splacení těchto dluhů za podmínky, že o to emitující pojišťovna požádá a že její míra solventnosti nepoklesne pod požadovanou úroveň;
d) u dluhů bez stanovené splatnosti, musí být dodržena pětiletá výpovědní lhůta, ledaže již tyto dluhy nejsou považovány za složku míry solventnosti nebo pokud je pro předčasné splacení výslovně požadován předchozí souhlas příslušných orgánů. V druhém případě musí pojišťovna uvědomit příslušné orgány nejméně šest měsíců před navrhovaným dnem splacení a přitom uvést skutečnou a požadovanou míru solventnosti před a po splacení. Příslušné orgány povolí splacení, pouze pokud míra solventnosti pojišťovny nepoklesne pod požadovanou úroveň;
e) smlouva o úvěru nesmí obsahovat ustanovení, podle kterých se za určitých okolností, kromě likvidace pojišťovny, dluh stane splatným před dohodnutým dnem splatnosti;
f) smlouva o úvěru může být změněna pouze tehdy, pokud příslušné orgány prohlásí, že nemají proti změně námitky;
- cenné papíry bez stanovené splatnosti a jiné nástroje, které splňují následující podmínky, včetně kumulativních prioritních akcií, kromě těch, které jsou uvedeny v předchozí odrážce, až do výše 50 % míry solventnosti pro všechny takové cenné papíry, a podřízených závazků uvedených v předchozí odrážce:
a) nesmějí být splaceny z podnětu držitele nebo bez předchozího souhlasu příslušného orgánu;
b) emisní smlouva musí pojišťovně umožňovat odklad platby úroku z úvěru;
c) pohledávky věřitele z úvěru vůči pojišťovně musí být v plném rozsahu zařazeny až za pohledávky všech nepodřízených věřitelů;
d) doklady, jimiž je upravena emise cenných papírů, musí obsahovat ustanovení o schopnosti absorbovat ztráty dluhu a nesplacených úroků s tím, že pojišťovně je dána možnost pokračovat v činnosti;
e) je možno zohlednit jen skutečně splacené částky."
Článek 25
Nejpozději tři roky po datu použitelnosti této směrnice předloží Komise zprávu Výboru pro otázky pojištění zprávu o tom, zda je nutná další harmonizace míry solventnosti.
Článek 26
"Článek 18
1. Členské státy nestanoví žádná pravidla pro výběr aktiv přesahujících aktiva, která tvoří technické rezervy uvedené v článku 15.
2. S výhradou čl. 15 odst. 2, čl. 20 odst. 1, 2, 3 a 5 a čl. 22 odst. 1 posledního pododstavce neomezují členské státy volné nakládání s movitými nebo nemovitými aktivy tvořícími součást jmění povolených pojišťoven.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují opatření, která jsou členské státy při ochraně zájmů pojištěných osob oprávněny přijmout jako vlastníci, členové nebo společníci dotyčných pojišťoven."
Kapitola 3
Článek 27
"f) pro rizika uvedená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS si mohou smluvní strany zvolit kterékoli právo."
Článek 28
Členský stát, v němž se nachází riziko, nesmí pojistníkovi bránit v uzavírání smluv s pojišťovnou povolenou za podmínek článku 6 směrnice 73/239/EHS, pokud to není v rozporu s právními předpisy na ochranu obecného zájmu v členském státě, v němž se nachází riziko.
Článek 29
Členské státy však nepřijmou předpisy vyžadující předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebozvláštních pojistných podmínek, sazebníků pojistného, formulářů a jiných tiskopisů, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky. Mohou pouze požadovat nesoustavné oznamování uvedených pojistných podmínek a jiných dokladů pro účely ověření dodržování vnitrostátních předpisů, které se týkají pojistných smluv, a tento požadavek nesmí představovat předběžnou podmínku pro výkon činnosti pojišťovny.
Členské státy nesmějí ponechat v platnosti sni přijímat nové předpisy o předběžném oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb s výjimkou případů, kdy je to součástí obecného systému kontroly cen.
Článek 30
1. "a) S výhradou písmene c) se čl. 7 odst. 2 třetí pododstavec použije, jestliže pojistná smlouva poskytuje krytí ve více členských státech, z nichž alespoň jeden ukládá povinnost uzavřít pojištění."
2. Bez ohledu na jakékoli opačné ustanovení může členský stát, který ukládá povinnost uzavřít pojištění, požadovat, aby všeobecné a zvláštní podmínky povinného pojištění byly sděleny jeho příslušným orgánům dříve, než se začnou používat.
Článek 31
1. Před uzavřením pojistné smlouvy informuje pojišťovna pojistníka o
- rozhodném právu smlouvy tam, kde strany nemají volný výběr práva, nebo o tom, že strany mají možnost volného výběru rozhodného práva smlouvy, a v posledním případě s uvedením rozhodného práva, které navrhuje pojistitel,
- způsobu vyřizování stížností pojistníků v záležitostech smluv, včetně případné existence instituce, na kterou je možno se se stížnostmi obracet, aniž je dotčeno právo pojistníků obrátit se na soud.
2. Povinnosti uvedené v odstavci 1 platí pouze tehdy, pokud pojistník je fyzická osoba.
3. Prováděcí předpisy k tomuto článku budou přijaty v souladu s právními předpisy členského státu, ve kterém se nachází riziko.
HLAVA IV
USTANOVENÍ O PRÁVU USAZOVÁNÍ A O VOLNÉM POHYBU SLUŽEB
Článek 32
"Článek 10
1. Pojišťovna, která hodlá založit pobočku na území jiného členského státu, to oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby pojišťovna, která hodlá založit pobočku na území jiného členského státu, uvedla v oznámení podle odstavce 1 tyto údaje:
a) členský stát, na jehož území má být pobočka založena;
b) obchodní plán, který mimo jiné vymezuje zamýšlené typy operací a organizační strukturu pobočky;
c) adresu v členském státě pobočky, kde je možné obdržet doklady a kam je možné je zasílat, přičemž tato adresa musí být stejná jako ta, na kterou jsou zasílána veškerá sdělení oprávněnému zástupci;
d) jméno oprávněného zástupce pobočky, který musí mít dostatečné pravomoci, aby mohl zavazovat pojišťovnu vůči třetím osobám a zastupovat ji před úřady a soudy členského státu pobočky. Pokud jde o Lloyd's, nesmějí se v případě sporu v členském státě pobočky vyplývajícího z přijatých závazků nacházet v nevýhodnějším postavení, než kdyby byl spor veden proti pojišťovně obvyklého typu. Oprávněný zástupce musí proto disponovat dostatečnou pravomocí, aby bylo možné vést proti němu řízení a musí být v tomto postavení schopen zavazovat dotyčné upisovatele Lloyd's.
Pokud si pojišťovna přeje, aby její pobočka kryla rizika zařazená do odvětví 10 v bodě A přílohy s vyloučením odpovědnosti dopravce, musí předložit prohlášení, že se stala členem národní kanceláře pojistitelů a garančního fondu členského státu pobočky.
3. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nemají, s přihlédnutím k zamýšlené činnosti, důvody pochybovat o přiměřenosti správní struktury nebo finanční situaci pojišťovny nebo o dobré pověsti a odborné kvalifikaci nebozkušenostech členů správní rady, vedoucích pracovníků nebo oprávněného zástupce, sdělí do tří měsíců po obdržení všech informací uvedených v odstavci 2 tyto informace příslušnému orgánu členského státu pobočky, a zároveň uvědomí dotyčnou pojišťovnu.
Příslušný orgán domovského členského státu také potvrdí, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou podle článků 16 a 17.
Pokud příslušný orgán domovského členského státu odmítá sdělit informace uvedené v odstavci 2 příslušným orgánům členského státu pobočky, musí uvést důvod svého odmítnutí dotyčné pojišťovně do tří měsíců od obdržení všech dotyčných informací. Toto odmítnutí nebo nečinnost lze napadnout u soudu v domovském členském státě.
4. Dříve než pobočka pojišťovny zahájí svou činnost, musí příslušný orgán členského státu pobočky do dvou měsíců od obdržení informací zmíněných v odstavci 3 uvědomit příslušné orgány domovského členského státu o případných podmínkách, za nichž musí být tato činnost v členském státě pobočky vykonávána v obecném zájmu.
5. Po obdržení sdělení od příslušného orgánu členského státu pobočky, nebo pokud nejsou obdržena žádná sdělení, do uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4 může být pobočka zřízena a může zahájit činnost.
6. Dojde-li ke změně ve kterémkoli z údajů oznámených podle odst. 2 písm. b), c) nebo d), zašle pojišťovna písemné oznámení o této změně příslušným orgánům domovského členského státu a členského státu pobočky nejméně jeden měsíc před provedením změny tak, aby příslušné orgány domovského členského státu a příslušné orgány členského státu pobočky mohly splnit své úkoly podle odstavců 3 a 4."
Článek 33
Zrušuje se článek 11 směrnice 73/239/EHS.
Článek 34
"Článek 14
Každá pojišťovna, který hodlá poprvé vykonávat činnost v jednom nebo více členských státech v rámci volného pohybu služeb, nejprve informuje příslušné orgány domovského členského státu, přičemž uvede povahu rizik, která hodlá krýt."
Článek 35
"Článek 16
1. Do jednoho měsíce od oznámení podle článku 14 příslušné orgány domovského členského státu předají a sdělí členskému státu nebo členským státům, na jejichž území hodlá pojišťovna vykonávat svou činnosti v rámci volného pohybu služeb
a) potvrzení, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou v souladu s články 16 a 17 směrnice 73/239/EHS;
b) pojistná odvětví, pro jejichž provozování bylo pojišťovně vydáno povolení;
c) povahu rizik, která pojišťovna hodlá krýt v členském státě, ve kterém mají být poskytovány služby.
Zároveň o tom uvědomí dotyčnou pojišťovnu.
Každý členský stát, na jehož území pojišťovna hodlá v rámci volného pohybu služeb krýt rizika zařazená do odvětví 10 v bodě A přílohy směrnice 73/239/EHS s vyloučením odpovědnosti dopravce, může požadovat, aby pojišťovna
- sdělila jméno a adresu zástupce uvedeného v čl. 12a odst. 4 uvedené směrnice,
- předložila prohlášení, že se stala členem národní kanceláře pojistitelů a garančního fondu členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby.
2. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nesdělí informace uvedené v odstavci 1 ve stanovené lhůtě, vyrozumí v téže lhůtě pojišťovnu o důvodech svého odmítnutí. Toto odmítnutí lze napadnout u soudu v domovském členském státě.
3. Pojišťovna může zahájit činnost k potvrzenému datu, ke kterému je uvědoměna o sdělení uvedeném v odst. 1 prvním pododstavci."
Článek 36
"Článek 17
Pro každou změnu, kterou pojišťovna hodlá provést v informaci uvedené v článku 14, se použije postup podle článků 14 a 16."
Článek 37
V směrnici 88/357/EHS se zrušují čl. 12 odst. 2 druhý a třetí pododstavec a čl. 12 odst. 3 a články 13 a 15.
Článek 38
Příslušné orgány členského státu pobočky nebo členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, mohou žádat, aby informace o činnosti pojišťoven vykonávajících činnost na území tohoto státu, které jsou oprávněny obdržet podle této směrnice, jim byly poskytnuty v úředním jazyku nebo jazycích tohoto státu.
Článek 39
1. Zrušuje se článek 18 směrnice 88/357/EHS.
2. Členský stát pobočky nebo členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, nesmí přijímat předpisy vyžadující předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebo zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky. Může od pojišťovny, která hodlá vykonávat na jeho území pojišťovací činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, požadovat pouze nesoustavné oznamování těchto podmínek a jiných písemností pro účely ověření toho, že jsou dodržovány vnitrostátní předpisy, přičemž tento požadavek nesmí zakládat předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna mohla vykonávat svou činnost.
3. Členský stát pobočky nebo členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, mohou zachovat nebo zavádět předběžné oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Článek 40
1. Zrušuje se článek 19 směrnice 88/357/EHS.
2. Každá pojišťovna, která vykonává svou činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, musí předložit příslušným orgánům členského státu pobočky nebo členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, veškeré doklady od ní vyžadované pro účely tohoto článku, pokud tak jsou povinny učinit také pojišťovny, které mají sídlo v těchto členských státech.
3. Jestliže příslušné orgány některého členského státu zjistí, že pojišťovna, která vykonává svou činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb na jeho území, nedodržuje právní předpisy, které se ni v tomto státě vztahují, vyzvou ji, aby protiprávní stav ukončila.
4. Jestliže dotyčná pojišťovna neprovede nezbytná opatření, uvědomí o tom příslušné orgány dotyčného členského státu příslušné orgány domovského členského státu. Tyto orgány přijmou při nejbližší příležitosti patřičná opatření, aby zajistily, že dotyčná pojišťovna protiprávní stav ukončí. Povahu těchto opatření sdělí příslušným orgánům dotyčného členského státu.
5. Pokud přes opatření přijatá v domovském členském státě nebo proto, že se tato opatřená ukáží nedostatečná nebo je tento stát nepřijme, pojišťovna nadále porušuje platné právní předpisy dotyčného členského státu, může tento členský stát poté, co uvědomí příslušné orgány domovského členského státu, přijmout vhodná opatření, aby zabránil dalšímu porušování nebo je potrestal, a pokud je to naprosto nezbytné, zabránit pojišťovně, aby na jeho území nadále uzavírala pojistné smlouvy. Členské státy zajistí, aby na jejich území bylo možno uskutečnit oznámení pojišťovnám nezbytná pro taková opatření.
6. Odstavci 3, 4 a 5 není dotčena pravomoc dotyčných členských států přijímat vhodná nouzová opatření, aby zabránily nesrovnalostem na svém území. To zahrnuje možnost zabránit pojišťovnám, aby na jejich území nadále uzavíraly pojistné smlouvy.
7. Odstavci 3, 4 a 5 není dotčena pravomoc členských států postihovat protiprávní jednání, ke kterým dojde na jejich území.
8. Má-li pojišťovna, která se dopustí protiprávního jednání, v dotyčném členském státě pobočku nebo tam vlastní majetek, mohou příslušné orgány tohoto státu v souladu s vnitrostátními právními předpisy proti této pobočce nebo majetku uplatnit správní sankce stanovené pro takové protiprávní jednání.
9. Jakákoli opatření přijatá podle odstavců 4 až 8 zahrnující sankce nebo omezení výkonu činnosti v pojišťovnictví musí bý třádně odůvodněná a oznámena dotyčné pojišťovně.
10. Každé dva roky předloží Komise Výboru pro pojišťovnictví, zřízenému směrnicí 91/675/EHS, zprávu shrnující podle jednotlivých členských států počty a druhy případů, kdy bylo odmítnuto povolení podle článku 10 směrnice 73/239/EHS nebo článku 16 směrnice 88/357/EHS, ve znění této směrnice, nebo kdy byla přijata opatření podle odstavce 5. Členské státy spolupracují s Komisí tím, že jí poskytují potřebné údaje pro tuto zprávu.
Článek 41
Žádné ustanovení této směrnice nebrání pojišťovnám, které mají sídlo v členských státech, aby své služby propagovaly všemi dostupnými sdělovacími prostředky v členském státě pobočky nebo v členském státě, ve kterém jsou poskytovány, pokud dodržují předpisy o formě a obsahu této reklamy, které byly přijaty v obecném zájmu.
Článek 42
1. Zrušuje se článek 20 směrnice 88/357/EHS.
2. V případě likvidace pojišťovny musí být závazky vyplývající ze smluv uzavřených prostřednictvím pobočky v rámci volného pohybu služeb uspokojovány stejným způsobem jako závazky, které vyplývají z jiných pojistných smluv této pojišťovny bez rozdílů založených na státní příslušnosti pojištěných nebo osob oprávněných k pojistnému plnění.
Článek 43
1. Zrušuje se článek 21 směrnice 88/357/EHS.
2. Pokud je pojištění nabízeno v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, musí být pojistník před uzavřením jakéhokoli závazku uvědoměn o tom, ve kterém členském státě se nachází sídlo, případně pobočka, se kterou má být smlouva uzavřena.
Každý doklad vydaný pojistníkovi musí obsahovat údaje uvedené v prvním pododstavci.
Povinnosti stanovené v prvních dvou pododstavcích se nevztahují na rizika uvedená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS.
3. Smlouva nebo jakýkoli jiný doklad poskytující krytí spolu s nabídkou pojištění, pokud je pro pojistitele závazná, musí uvádět adresu sídla a případně pobočky pojišťovny, která poskytuje krytí.
Každý členský stát může požadovat, aby jméno a adresa zástupce pojišťovny uvedeného v čl. 12a odst. 4 směrnice 88/357/EHS byly také uvedeny v dokladech zmíněných v prvním pododstavci.
Článek 44
1. Zrušuje se článek 22 směrnice 88/357/EHS.
2. Každá pojišťovna musí příslušnému orgánu svého domovského členského státu sdělit výši pojistného, nákladů na pojistná plnění a provizí, nesnížené o zajištění, a to zvlášť podle operací prováděných v rámci práva usazování a operací prováděných v rámci volného pohybu služeb, rozčleněnou podle členských států a skupin odvětví a v případě odvětví 10 v bodě A přílohy ke směrnici 73/239/EHS, s vyloučením odpovědnosti dopravce, o četnosti a průměrné výši nákladů na pojistná plnění.
Skupiny odvětví se stanoví takto:
- úraz a nemoc (odvětví 1 a 2),
- pojištění motorových vozidel (odvětví 3, 7 a 10, se specifikací údajů týkajících se odvětví 10 s vyloučením odpovědnosti dopravce),
- požár a jiné škody na majetku (odvětví 8 a 9),
- letecké pojištění, námořní pojištění, pojištění dopravních prostředků a pojištění přepravy zboží (odvětví 4, 5, 6, 7, 11 a 12),
- obecná občanskoprávní odpovědnost (odvětví 13),
- úvěr a záruka (kauce) (odvětví 14 a 15),
- ostatní odvětví (odvětví 16, 17 a 18).
Příslušné orgány domovského členského státu sdělí tyto údaje v přiměřené lhůtě a v souhrnné formě příslušným orgánům každého dotyčného členského státu, který o to požádá.
Článek 45
1. Zrušuje se článek 24 směrnice 88/357/EHS.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států požadovat, aby pojišťovny, které na jejich území vykonávají činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, byly členy a účastnily se za stejných podmínek jako pojišťovny, jimž vydal povolení tento stát, jakéhokoli režimu, který má za účel zaručit pojistná plnění pojistníkům a poškozeným třetím osobám.
Článek 46
1. Zrušuje se článek 25 směrnice 88/357/EHS.
2. Aniž je dotčena jakákoli další harmonizace, podléhá každá pojistná smlouva výlučně nepřímým daním a poplatkům daňové povahy z pojistného v členském státě, ve kterém se nachází riziko ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 88/357/EHS, a v případě Španělska také zákonem stanoveným přirážkám ve prospěch španělského sdružení "Consorcio de Compensación de Seguros", aby mohlo plnit své funkce týkající se náhrady škod vzniklých z mimořádných událostí, ke kterým došlo v tomto členském státě.
Odchylně od čl. 2 písm. d) první odrážky směrnice 88/357/EHS a pro účely tohoto odstavce se stanoví, že movitý majetek umístěný v nemovitosti nacházející se na území členského státu, s výjimkou přepravovaného zboží, se považuje za riziko nacházející se v tomto členském státě, a to i tehdy, jestliže nemovitost a její obsah nejsou kryty stejnou pojistnou smlouvou.
Rozhodným právem, kterým se řídí smlouva podle článku 7 směrnice 88/357/EHS, není dotčen použitelný daňový režim.
S výhradou další harmonizace uplatňuje každý členský stát na pojišťovny, které kryjí rizika nacházející se na jeho území, vlastní vnitrostátní předpisy týkající se opatření k zabezpečení výběru nepřímých daní a poplatků daňové povahy splatných podle prvního pododstavce.
HLAVA V
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 47
Spolková republika Německo může až do 1. ledna 1996 odložit uplatňování čl. 54 odst. 2 druhého pododstavce první věty. Během této doby se na situaci uvedenou v čl. 54 odst. 2 vztahuje následující pododstavec.
Poté, co jsou příslušným orgánům domovského členského státu v souladu s čl. 54 odst. 2 druhým pododstavcem třetí větou sděleny technické podklady pro výpočet pojistného, postoupí tyto orgány bezodkladně tyto údaje příslušným orgánům členského státu, ve kterém se nachází riziko, k vyjádření. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nevezmou toto vyjádření v úvahu, uvědomí o tom podrobně příslušné orgány členského státu, ve kterém se nachází riziko, a uvedou důvody.
Článek 48
Členské státy mohou povolit pojišťovnám, které mají na jejich území sídlo a jejichž budovy a pozemky, které kryjí jejich technické rezervy, přesahují ke dni oznámení této směrnice procentní podíl stanovený v čl. 22 odst. 1 písm. a) lhůtu končící nejpozději dne 31. prosince 1998, během níž musí vyhovět uvedenému ustanovení.
Článek 49
Dánské království může do 1. ledna 1999 odložit uplatňování této směrnice na povinné pojištění pro případ pracovních úrazů. Během této doby pokračuje v Dánském království platnost výjimky uvedené v čl. 12 odst. 2 směrnice 88/357/EHS pro pracovní úrazy.
Článek 50
Španělsko až do 31. prosince 1996, a Řecko a Portugalsko až do 31. prosince 1998 mohou využívat následující přechodná opatření pro smlouvy kryjící rizika nacházející se výlučně v jednom z těchto členských států, jiná než vymezená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS:
a) odchylně od čl. 8 odst. 3 směrnice 73/239/EHS a článků 29 a 39 této směrnice mohou příslušné orgány dotyčných členských států požadovat, aby jim byly předem sděleny všeobecné a zvláštní pojistné podmínky;
b) výše technických rezerv spojených se smlouvami uvedenými v tomto článku se určuje pod dozorem dotyčného členského státu v souladu s pravidly, které stanoví, a pokud taková pravidla neexistují, postupem zavedeným na jeho území podle této směrnice. Krytí těchto technických rezerv přiměřenými a odpovídajícími aktivy a umisťování těchto aktiv se provádí pod dozorem tohoto členského státu v souladu s jeho praxí a pravidly přijatými v souladu s touto směrnicí.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 51
Následující technické úpravy, které je třeba provést ve směrnicích 73/239/EHS a 88/357/EHS a v této směrnici, se přijímají postupem stanoveným ve směrnici 91/675/EHS:
- rozšíření právních forem, které stanoví čl. 8 odst. 1 písm. a) směrnice 73/239/EHS,
- změny v seznamu v příloze směrnice 73/239/EHS nebo přizpůsobení terminologie používané v tomto seznamu vývoji pojistných trhů,
- vyjasnění složek, z nichž se skládá míra solventnosti, jak jsou uvedeny v čl. 16 odst. 1 směrnice 73/239/EHS, aby bylo vzato v úvahu vytváření nových finančních nástrojů,
- změna výše minimálního garančního fondu stanovené v čl. 17 odst. 2 směrnice 73/239/EHS, aby byl vzat v úvahu hospodářský a finanční vývoj,
- aby byla vzata v úvahu tvorba nových finančních nástrojů, změny v seznamu aktiv, která jsou přijatelná ke krytí technických rezerv, stanoveného v článku 21 této směrnice, a změny pravidel o rozložení investic podle článku 22,
- změny v uvolnění pravidel týkajících se odpovídajících aktiv stanovených v příloze 1 směrnice 88/357/EHS, aby byl vzat v úvahu vývoj nových nástrojů v zajištění měnového rizika a pokrok dosažený v hospodářské a měnové unii,
- vyjasnění definic, aby bylo zajištěno jednotné uplatňování směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS a této směrnice v celém Společenství.
Článek 52
1. U poboček, které zahájily činnost v souladu s platnými předpisy členského státu pobočky dříve, než vstoupily v platnost prováděcí předpisy k této směrnici, se má za to, že prošly postupem stanoveným v čl. 10 odst. 1 až 5 směrnice 73/239/EHS. Od uvedeného dne vstupu v platnost se na ně vztahují články 15, 19, 20 a 22 směrnice 73/239/EHS a článek 40 této směrnice.
2. Články 34 a 35 nejsou dotčena práva nabytá pojišťovnami, které vykonávaly činnost v rámci volného pohybu služeb před vstupem v platnost prováděcích předpisů k této směrnici.
Článek 53
"Článek 28a
1. Za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí každý členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na přijímající subjekt usazený ve stejném členském státě, pokud příslušné orgány tohoto členského státu nebo případně členského státu uvedeného v článku 26 potvrdí, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu.
2. Za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí každý členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na pojišťovnu, která má sídlo v jiném členském státě, pokud příslušné orgány uvedeného členského státu potvrdí, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu.
3. Pokud za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na agenturu nebo pobočku uvedenou v této hlavě a zřízenou na území jiného členského státu, zajistí, aby příslušné orgány členského státu přijímajícího subjektu nebo případně členského státu uvedeného v článku 26 potvrdily, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu, že právo členského státu přijímajícího subjektu dovoluje takový převod a že tento stát s převodem souhlasí.
4. V případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 povolí členský stát, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka, tento převod poté, co obdrží souhlas příslušných orgánů členského státu, ve kterém se nachází riziko, pokud se liší od členského státu, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka.
5. Příslušné orgány konzultovaných členských států sdělí své stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům domovského členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti; pokud konzultované orgány v této lhůtě neodpovědí, považuje se to za příznivé stanovisko nebo souhlas vyjádřený mlčky.
6. Převod povolený v souladu s tímto článkem se zveřejňuje za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy v členském státě, ve kterém se nachází riziko. Takový převod je automaticky platný vůči pojistníkům, pojištěným osobám a jiným osobám, které mají práva a povinnosti vyplývající z převedených smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států nabídnout pojistníkům možnost vypovědět smlouvy ve stanovené lhůtě po provedení převodu."
Článek 54
1. Bez ohledu na jakákoli opačná ustanovení může členský stát, ve kterém smlouvy kryjící rizika zařazená do odvětví 2 v bodě A přílohy směrnice 73/239/EHS mohou sloužit jako částečná nebo úplná alternativa ke zdravotnímu pojištění poskytovanému povinným systémem sociálního zabezpečení, požadovat, aby tyto smlouvy vyhovovaly zvláštním právním předpisům přijatým uvedeným členským státem na ochranu obecného zájmu v tomto pojistném odvětví a aby všeobecné a zvláštní podmínky tohoto pojištění byly sděleny příslušným orgánům uvedeného členského státu dříve, než budou použity.
2. Členské státy mohou požadovat, aby systém zdravotního pojištění zmíněný v odstavci 1 byl provozován na technickém základě podobném životnímu pojištění, kde
- pojistné je vypočítáváno na podkladě tabulek nemocnosti a jiných statistických údajů týkajících se členského státu, ve kterém se nachází riziko, v souladu s matematickými metodami používanými v pojištění,
- je zřízena rezerva na stárnutí,
- pojistitel může zrušit smlouvu pouze během pevně určené doby stanovené členským státem, ve kterém se nachází riziko,
- smlouva stanoví, že pojistné může být zvýšeno nebo výplaty sníženy i pro smlouvy během jejich platnosti,
- smlouva stanoví, že pojistník může změnit svou stávající smlouvu na novou smlouvu, která je v souladu s odstavcem 1, nabízenou stejnou pojišťovnou nebo stejnou pobočkou, přičemž se vezmou v úvahu jím dosažené nároky. Zejména musí být vzata v úvahu rezerva na stárnutí a nová lékařská prohlídka může být požadována pouze pro zvýšené krytí.
V tom případě vydají příslušné orgány dotyčného členského státu tabulky nemocnosti a jiné relevantní statistické údaje uvedené v prvním pododstavci a předají je příslušným orgánům domovského členského státu. Pojistné stanovené podle rozumných pojistně technických předpokladů musí být dostatečné s přihlédnutím ke všem aspektům finanční situace pojišťoven tak, aby byly schopny plnit všechny své závazky. Domovský členský stát vyžaduje, aby technické podklady pro výpočet pojistného byly sděleny příslušným orgánům dříve, než se pojistný produkt uvede na trh. Tento odstavec se rovněž vztahuje na případy, kdy jsou měněny stávající smlouvy.
Článek 55
Členské státy mohou požadovat, aby každá pojišťovna, která nabízí na vlastní riziko na jejich území pojištění pro případ pracovních úrazů, plnila jejich zvláštní vnitrostátní předpisy týkající se takového pojištění, s výjimkou předpisů týkajících se finančního dozoru, který je ve výlučné pravomoci domovského členského státu.
Článek 56
Členské státy zajistí, aby se proti rozhodnutím, která se týkají pojišťovny a která byla přijata v rámci právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí, bylo možné obrátit na soud.
Článek 57
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993 a uvedou je v účinnost nejpozději do 1. července 1994. Neprodleně o nich informují Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 58
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 18. června 1992.