RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 236/2008
af 10. marts 2008
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Gældende foranstaltninger
(1)
De i øjeblikket gældende foranstaltninger er en endelig antidumpingtold indført ved Rådets forordning (EF) nr. 658/2002 (2), på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland.
2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(2)
Kommissionen modtog en anmodning om en delvis fornyet interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(3)
Anmodningen blev indgivet af to forretningsmæssigt forbundne eksporterende producenter i Rusland, som tilhører holdingselskabet »Acron«, nemlig OJSC Acron og OJSC Dorogobuzh. Disse virksomheder behandles som følge af deres forbindelse som en juridisk enhed i forbindelse med denne undersøgelse (ansøgeren). Anmodningen er begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet, for så vidt angår ansøgeren.
(4)
Ansøgeren hævdede og fremlagde tilstrækkelige umiddelbare beviser for, at de omstændigheder, der lå til grund for indførelsen af foranstaltningerne, havde ændret sig, og at ændringerne var af varig art. Ansøgeren fremlagde umiddelbart bevis for, at en sammenligning mellem virksomhedens egne omkostninger til ammoniumnitrat og virksomhedens eksportpriser ville vise, at dumpingen er faldet til et niveau, der ligger væsentligt under niveauet for de gældende foranstaltninger. Det vil derfor ikke være nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau, som blev fastsat på grundlag af den tidligere konstaterede dumping, for at modvirke dumpingen.
3. Indledning af proceduren
(5)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en delvis fornyet undersøgelse, og offentliggjorde den 19. december 2006 en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en delvis fornyet interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(6)
Undersøgelsen var begrænset til dumpingaspektet for at vurdere behovet for fortsættelse, fjernelse eller ændring af gældende foranstaltninger for så vidt angår ansøgeren.
4. Undersøgelse
(7)
Undersøgelsen af dumpingaspektet omfattede perioden fra den 1. oktober 2005 til den 30. september 2006 (den fornyede undersøgelsesperiode).
(8)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren og eksportlandets repræsentanter samt EF-erhvervsgrenen om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.
(9)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og godtgjorde, at der var særlige grunde til, at de burde høres, blev hørt.
(10)
Kommissionen sendte et spørgeskema til ansøgeren og dens forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder på hjemmemarkedet i Rusland. Ansøgeren og to af de forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder indgav besvarelser af spørgeskemaet.
(11)
Kommissionen indhentede og efterprøvede også alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på konstatering af dumping. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende virksomheder:
a)
Eksporterende producenter:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
Forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(12)
Den pågældende vare er den samme som i de undersøgelser, der er nævnt i betragtning 1, dvs. gødning i fast form med et indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent med oprindelse i Rusland (den pågældende vare), der i øjeblikket er henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91.
2. Samme vare
(13)
Som fastslået i forbindelse med de tidligere undersøgelser og som bekræftet i forbindelse med denne undersøgelse har den pågældende vare og varer, der fremstilles og sælges af ansøgeren på det russiske hjemmemarked, samme grundlæggende fysiske og kemiske egenskaber og i al væsentlighed samme anvendelsesformål og betragtes derfor for at være samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4. Denne undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, og det var derfor ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EF-erhvervsgrenen på markedet i Fællesskabet.
C. RESULTATER AF UNDERSØGELSEN
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om de omstændigheder, der blev lagt til grund for den gældende dumpingmargen, havde ændret sig, og om denne ændring var af varig art.
1. Normal værdi
(15)
For at beregne den normale værdi, blev det først efterprøvet, om ansøgerens samlede salg på hjemmemarkedet var repræsentativt, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Det blev konstateret, at ansøgerens hjemmemarkedssalg var repræsentativt sammenholdt med ansøgerens salg til eksport, da det udgjorde mere end 5 % af den samlede eksport til Fællesskabet.
(16)
Kommissionen undersøgte efterfølgende, om salg på hjemmemarkedet kunne anses for at have fundet sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4. I den forbindelse blev ansøgerens omkostninger til produktion og salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet undersøgt.
(17)
Gas er en vigtig råvare til fremstillingen af den pågældende vare og udgør en betydelig del af de samlede produktionsomkostninger. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev det undersøgt, om omkostningerne i forbindelse med produktion og salg af den pågældende vare var rimeligt afspejlet i de berørte parters regnskaber.
(18)
Ud fra oplysninger offentliggjort af internationalt anerkendte kilder med speciale i energimarkeder blev det konstateret, at den pris, som ansøgeren betalte, var unormalt lav. Som eksempel kan nævnes, at den udgjorde en femtedel af eksportprisen på naturgas fra Rusland, og at den også var betydeligt lavere end den gaspris, som EF-producenterne betalte. I den forbindelse tyder alle tilgængelige oplysninger på, at hjemmemarkedspriserne på gas i Rusland var regulerede priser, der ligger langt under markedspriserne på uregulerede markeder for naturgas.
(19)
Da gasomkostningerne ikke i rimeligt omfang var afspejlet i ansøgerens regnskaber, blev de tilsvarende justeret. Da der ikke var tale om normale gaspriser på det russiske hjemmemarked, var det nødvendigt at fastsætte gaspriserne ud fra ethvert »andet rimeligt grundlag«, herunder oplysninger fra andre repræsentative markeder i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Den justerede pris blev baseret på gennemsnitsprisen for russisk gas, når den blev solgt til eksport ved den tysk/tjekkiske grænse (Waidhaus), efter fradrag af transportomkostninger og justeret for at afspejle de lokale distributionsomkostninger. Waidhaus, der er midtpunktet for det russiske salg af gas til EU, som er både det største marked for russisk gas, og hvis priser i rimeligt omfang afspejler omkostningerne, kan anses for at være et repræsentativt marked.
(20)
Efter offentliggørelsen påstod ansøgeren, at en justering af virksomhedens gaspriser på hjemmemarkedet var ubegrundet, da virksomhedens regnskaber til fulde afspejler de omkostninger, der er forbundet med produktion og salg af samme vare i oprindelseslandet.
(21)
Ved en gennemgang af omkostningerne i forbindelse med produktion af samme vare i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, skal det dog afgøres, om de omkostninger, der er registreret i virksomhedens regnskaber, på en rimelig måde afspejler omkostningerne til produktion og salg af den pågældende vare. På grundlag af betragtning 18 viste dette sig ikke at være tilfældet. Ansøgeren omtalte ikke de åbenbare forskelle mellem prisen for gas på det russiske hjemmemarked og prisen for naturgas ved eksport fra Rusland på den ene side og den pris, som fællesskabsproducenterne betaler. Ansøgeren omtalte heller ikke den kendsgerning, at hjemmemarkedspriserne for gas er reguleret i Rusland og derfor ikke afspejler den pris, der normalt skulle betales på markeder uden konkurrenceforvridning. Endelig uddybede ansøgeren ikke, hvorfor omkostningerne til gas i forbindelse med produktion af samme vare, som sælges på hjemmemarkedet, skulle være rimeligt afspejlet i regnskaberne, på trods af årsagerne i betragtning 18. Denne påstand blev derfor afvist.
(22)
Ansøgeren påstod endvidere, at en justering af gasprisen i praksis var en metode til fastsættelse af den normale værdi, som ikke er foreskrevet i grundforordningen. Ved således at erstatte gasomkostningerne på hjemmemarkedet med omkostninger, der er beregnet i henhold til betragtning 19 ovenfor, og da disse omkostninger udgør en vigtig del af de samlede omkostninger til samme vare og således også af den beregnede normale værdi, fastsættes den normale værdi i praksis på grundlag af oplysninger fra et »repræsentativt« marked i et tredjeland. I den sammenhæng påstod ansøgeren, at grundforordningen i forbindelse med lande med markedsøkonomi dog kun indeholder følgende metoder til fastsættelse af den normale værdi:
i)
på grundlag af prisen på hjemmemarkedet for samme vare i normal handel, eller alternativt hvis salget ikke foregår i normal handel
ii)
på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet (plus et rimeligt beløb til dækning af salgs-, administrations- og generalomkostninger (SA&G-omkostninger) samt en passende fortjeneste eller
iii)
repræsentative eksportpriser for samme vare til et passende tredjeland. Ansøgeren konkluderede, at den normale værdi på dette grundlag ikke skulle baseres på data fra et repræsentativt marked i et tredjeland.
(23)
I den forbindelse og i overensstemmelse med betragtning 45 til 48 nedenfor skal det først bemærkes, at den normale værdi blev fastlagt i overensstemmelse med metoderne i grundforordningens artikel 2, stk. 1 til 6. Det skal dog først afgøres, om ansøgerens omkostninger udgjorde et pålideligt grundlag, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, før det kan afgøres, om salget på hjemmemarkedet fandt sted i normal handel i prismæssig henseende, dvs. om det var fortjenstgivende. Først efter en pålidelig fastsættelse af omkostningerne kan det afgøres, hvilken metode der skal anvendes til fastsættelse af den normale værdi. Det er derfor fejlagtigt at påstå, at der ved anvendelse af grundforordningens artikel 2, stk. 5, til fastsættelse af de pålidelige omkostninger blev anvendt en ny metode til fastsættelse af den normale værdi.
(24)
Ansøgeren påstod desuden, at når omkostningerne justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, kan de justerede omkostningers niveau ikke overstige de respektive omkostningers niveau i eksportlandet. Ellers ville den metode, der anvendes til justering af omkostningerne, være i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 3, hvori det hedder, at den normale værdi for samme vare fastsættes på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet.
(25)
Justeringen af omkostningerne blev derfor foretaget i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Grundforordningens artikel 2, stk. 5, henviser ikke til »produktionsomkostningerne i oprindelseslandet«, men giver udtrykkeligt institutionerne ret til at anvende produktionsomkostninger fra »andre repræsentative markeder« i andre lande end oprindelseslandet. Ansøgerens påstand blev derfor afvist.
(26)
Endelig er konklusionerne i betragtning 18 og 19 ovenfor heller ikke i strid med grundforordningens artikel 1, som påstået af ansøgeren. Selv om grundforordningens artikel 1 fastsætter, at den normale værdi fastsættes på grundlag af data fra eksportlandet, gøres det samtidig klart i grundforordningen, at denne regel er underlagt visse undtagelser.
(27)
Ansøgerens påstand i den henseende måtte derfor afvises.
(28)
Ansøgeren påstod endvidere, at hvis der skulle foretages en justering af virksomhedens omkostninger til naturgas på hjemmemarkedet, burde den baseres på enten
i)
ikke-regulerede gaspriser i Rusland eller
ii)
den gennemsnitlige eksportpris for naturgas til de baltiske lande, eller alternativt
iii)
de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland plus en rimelig fortjenstmargen.
(29)
For det første er valget af Waidhaus ikke urimeligt, selv om Kommissionen kunne have valgt et andet grundlag. Det vigtigste kriterium for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Denne betingelse er uomtvisteligt overholdt, hvad angår priserne i Waidhaus. Det forhold, at der kun blev solgt små mængder gas til ikke-regulerede priser på hjemmemarkedet i den fornyede undersøgelsesperiode, og at disse priser lå betydeligt tættere på de regulerede hjemmemarkedspriser end eksportprisen, der fastsættes frit, antyder kraftigt, at de ikke-regulerede priser forvrides af de gældende regulerede priser. Derfor kunne de ikke-regulerede hjemmemarkedspriser ikke anvendes. Det blev også fundet, at de russiske eksportpriser for gas til de baltiske lande ikke var tilstrækkeligt repræsentative, da der kun eksporteres små mængder til disse lande. Desuden forelå der ingen oplysninger vedrørende transport- og distributionsomkostninger, og derfor kunne der ikke fastsættes pålidelige priser ved eksport til de baltiske lande. Langt størstedelen af gassen eksporteres via Waidhaus, som derfor udgør et passende grundlag for en justering. Ansøgeren fremlagde ingen beviser vedrørende andre repræsentative markeder bortset fra Waidhaus, hvor priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger. Disse påstande afvistes derfor.
(30)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at virksomheden køber ca. 50 % af den naturgas, der anvendes til produktionen af gødning, på det ikke-regulerede marked i Rusland. Ansøgeren påstod, at det derfor ville være diskriminerende at justere virksomhedens gasomkostninger, mens der ikke blev foretaget justeringer for andre eksportører med højere omkostninger, der svarer til ansøgerens. Det skal bemærkes, at ansøgerens køb af naturgas på det ikke-regulerede marked i Rusland, jf. den verificerede besvarelse af spørgeskemaet, var marginale i den fornyede undersøgelsesperiode. Påstanden blev derfor afvist.
(31)
Hvad angår det tredje alternativ, jf. nr. iii) i betragtning 28 ovenfor, dvs. forslaget om at basere justeringen på de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland, skal det først og fremmest bemærkes, at et sådant alternativ ikke, som anført af ansøgeren, udtrykkeligt er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 5. Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Det er derfor i denne forbindelse irrelevant, om den gaspris, som kunderne blev opkrævet af leverandøren, giver fortjeneste. Påstanden blev derfor afvist.
(32)
Ansøgeren påstod desuden, at de statsregulerede hjemmemarkedspriser for naturgas i Rusland konstant stiger og når et niveau, hvor de dækker omkostningerne til produktion af gas. Prisen på hjemmemarkedet kan derfor ikke betragtes som konkurrencefjendtlig eller urimeligt lav.
(33)
Denne påstand er ubegrundet, da det korrekte grundlag for at vælge et repræsentativt marked ikke vedrører spørgsmålet om fortjenstgivende priser, men derimod spørgsmålet om, hvorvidt priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger, jf. betragtning 29 ovenfor. Dette er ikke tilfældet for de statsregulerede priser. Desuden er denne påstand i modstrid med den russiske gasleverandørs offentlige udtalelser (som bekræftet i de offentliggjorte reviderede regnskaber), hvori det hedder, at gaspriserne på hjemmemarkedet i Rusland ikke dækker produktions-, transport- og salgsomkostningerne. Påstanden blev derfor afvist.
(34)
Hvad angår metoden til beregning af gasprisen i Waidhaus, påstod ansøgeren, at den russiske eksporttold, som skal betales for al eksport, skulle have været fratrukket Waidhaus-prisen, da eksporttolden ikke gør sig gældende på hjemmemarkedet.
(35)
Markedsprisen i Waidhaus, som blev betragtet som et repræsentativt marked, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, er prisen efter eksportafgifter og ikke priserne før disse afgifter. Set fra køberens perspektiv er det den pris, der skal betales i Waidhaus, der er afgørende, og i den forbindelse er det irrelevant, hvilken procentdel af prisen der udgør en eksporttold, og hvilken procentdel der betales til gasleverandøren. Gasleverandøren derimod vil altid søge at maksimere sine priser og således opkræve den højeste pris, som kunderne er villige til at betale. Da denne pris altid ligger højt over produktionsomkostningerne, hvorved gasleverandøren får stor fortjeneste, er prisfastsættelsen ikke primært påvirket af størrelsen af eksporttolden, men af den pris, som kunderne er villige til at betale. Det blev derfor konkluderet, at prisen inkl. eksporttold er den pris, der er styret af et marked uden konkurrenceforvridninger, og ikke prisen før denne afgift. Ansøgerens påstande i denne henseende blev derfor afvist.
(36)
Ansøgeren påstod endvidere, at prisen i Waidhaus skulle have været justeret for kvalitet, disponibilitet, omsættelighed, transport og andre salgsbetingelser, som ville være anderledes på eksport- og hjemmemarkedet for naturgas. Det skal først bemærkes, at Waidhaus-prisen faktisk blev justeret for forskellige transportomkostninger for eksport- og hjemmemarkedet, og at ansøgerens påstand i den forbindelse ikke var berettiget og måtte afvises. For så vidt angår de øvrige elementer, fremlagde ansøgeren ingen nye oplysninger eller beviser. Ansøgeren påviste i særdeleshed ikke og fremlagde heller ikke andre tilgængelige oplysninger om forskelle i kvalitet, disponibilitet, omsættelighed eller andre salgsbetingelser, som kunne havde begrundet yderligere justeringer. Desuden søgte ansøgeren heller ikke at anslå disse påståede forskelle.
(37)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at Waidhaus-prisen ikke var blevet justeret for naturlige komparative fordele. Det blev i den sammenhæng påstået, at priserne i Rusland ville være naturligt lavere end prisen for eksporteret gas, da gas er bredt tilgængeligt i Rusland, men ikke i Fællesskabet. Det blev desuden påstået, at eksportkapaciteten ville være begrænset af begrænsningerne for det eksisterende gastransportsystem, hvilket kunne bevirke stigninger i Ruslands eksportpriser. Ansøgeren hævdede endvidere, at den russiske gasleverandørs »unormalt høje fortjeneste« på eksportmarkedet skulle fratrækkes den anvendte Waidhaus-pris.
(38)
Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for at vælge Waidhaus-priserne som grundlag for beregning af gaspriserne er, at de på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. De gældende markedsbetingelser på hjemmemarkedet er irrelevante i den forbindelse. Påstandene måtte derfor afvises.
(39)
Ansøgeren gjorde endvidere indsigelse mod, at de lokale distributørers prisstigning var blevet lagt til den justerede gaspris, og hævdede, at distributørernes fortjeneste allerede var blevet indarbejdet i Waidhaus-prisen. I den forbindelse påstod ansøgeren, at de lokale distributører i Rusland var helejede datterselskaber af gasleverandører, og at disse distributørers fortjeneste derfor ville blive talt med to gange, hvis den blev lagt til.
(40)
Det skal først bemærkes, at de lokale distributørers prisstigning ikke kun omfatter virksomhedernes fortjenstmargen, men også deres omkostninger mellem køb og videresalg af naturgas.
(41)
For det andet kunne denne påstand ikke længere bekræftes tilstrækkeligt. Dette skyldes, at gasleverandøren i Rusland og dennes tilknyttede virksomheder ikke var genstand for denne undersøgelse, og at der derfor ikke forelå tilstrækkelige oplysninger om organisationen og dens omkostningsstruktur. Det skal også bemærkes, at situationen i Rusland i den forbindelse bl.a. skyldes, at den tætte forbindelse mellem gasleverandører og den russiske regering ikke er tilstrækkelig gennemsigtig til at give tilstrækkelig adgang til den nødvendige dokumentation.
(42)
Desuden var ansøgeren, der har bevisbyrden, ikke i stand til at fremlægge yderligere oplysninger eller beviser, der viste, om og i hvilket omfang distributionsomkostningerne rent faktisk var inkluderet i Waidhaus-prisen. Men da kunderne på hjemmemarkedet købte gas fra lokale leverandører, må det antages, at de skulle betale de lokale distributionsomkostninger, som ikke er inkluderet i den ikke-justerede Waidhaus-pris. Derfor blev det på dette tidspunkt i undersøgelsen konkluderet, at denne justering var berettiget, og påstanden blev derfor afvist.
(43)
Fællesskabets institutioner konkluderede dog også, at denne særlige justering kan have en betydelig indvirkning på beregningen af dumpingmargenen. Derfor blev det på grundlag af den særlige situation, jf. betragtning 41 ovenfor, konkluderet, at hvis ansøgeren fremlægger tilstrækkelige verificerbare beviser, vil Kommissionen overveje en eventuel genoptagelse af undersøgelsen af dette aspekt.
(44)
Ansøgeren fremsatte endvidere påstande om konkurrencefjendtlige gaspriser i Tyskland. Det skal bemærkes, at de tyske konkurrencemyndigheders igangværende undersøgelse vedrører de priser, som de største tyske gasdistributører opkræver på hjemmemarkedet, og undersøgelsen vedrører derfor slet ikke prisen for russisk gas, når den sælges til eksport i Waidhaus.
(45)
Efter en justering af fremstillingsomkostningerne, jf. ovenfor, fandt salget på hjemmemarkedet ikke sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4.
(46)
Det blev derfor konstateret, at hjemmemarkedspriserne ikke kunne bruges som et rimeligt grundlag for fastsættelse af den normale værdi, og der måtte således anvendes en anden metode. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3 og 6, blev den normale værdi beregnet ved at tilføje et rimeligt beløb for SA&G-omkostninger og et rimeligt beløb for fortjeneste til eksportørens omkostninger til fremstilling af den pågældende vare, evt. justeret, jf. betragtning 19 ovenfor.
(47)
SA&G-omkostninger samt fortjeneste kunne ikke fastslås ud fra grundforordningens artikel 2, stk. 6, da ansøgeren ikke havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg af den pågældende vare i normal handel. Grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a), kunne ikke anvendes, da kun en producent er underlagt undersøgelsen. Artikel 2, stk. 6, litra b), fandt heller ikke anvendelse, da ansøgerens fremstillingsomkostninger for varer af samme generelle varekategori også skulle justeres for gasomkostninger af de grunde, der er nævnt i betragtning 18 ovenfor. Derfor blev SA&G-omkostningerne samt fortjenesten fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).
(48)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), blev SA&G-omkostningerne fastsat på grundlag af en rimelig metode. På det nordamerikanske marked var der et betydeligt hjemmemarkedssalg og en betydelig konkurrence fra både indenlandske og udenlandske virksomheder. I den forbindelse blev offentligt tilgængelige oplysninger om større virksomheder inden for gødningssektoren taget i betragtning. Det blev konstateret, at tilsvarende oplysninger fra nordamerikanske (amerikanske og canadiske) producenter ville være de mest hensigtsmæssige i forbindelse med denne undersøgelse i betragtning af den store mængde pålidelige og fuldstændige finansielle oplysninger, der var offentligt tilgængelige fra børsnoterede virksomheder i denne del af verden. Derfor blev SA&G-omkostninger samt fortjeneste fastsat ud fra de vejede gennemsnitlige SA&G-omkostninger samt fortjeneste for tre nordamerikanske producenter, der var blandt de største virksomheder inden for sektoren for nitrogenholdige gødninger, for så vidt angår deres hjemmemarkedssalg af den samme generelle varekategori (nitrogenholdige gødninger). Disse tre producenter blev anset for at være repræsentative for sektoren for nitrogenholdige gødninger, og deres SA&G-omkostninger samt fortjeneste var dermed repræsentative for de omkostninger og den fortjeneste, som normalt gør sig gældende for virksomheder, der har succes i denne branche. Det bør bemærkes, at intet tydede på, at den således beregnede fortjeneste ville overstige den fortjeneste, som de øvrige russiske producenter fik på salg af produkter af den samme generelle varekategori på det russiske hjemmemarked.
(49)
EF-erhvervsgrenen gjorde indsigelser mod ovenstående metode, hvad angår beregningen af SA&G-omkostningerne, og påstod, at ansøgerens egne SA&G-omkostninger skulle have været anvendt. Det fremgår dog af grundforordningens artikel 2, stk. 6, at beløbene for SA&G kun skal baseres på faktiske data vedrørende den pågældende eksporterende producents produktion og salg, når salget finder sted i normal handel. Som beskrevet i betragtning 45 og 46 var dette ikke tilfældet, og påstanden blev derfor afvist.
2. Eksportpris
(50)
Eksportprisen blev fastsat i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, på grundlag af den eksportpris, der faktisk var betalt eller skulle betales for den pågældende vare, når den blev solgt med henblik på eksport til Fællesskabet.
3. Sammenligning
(51)
Den normale værdi og eksportprisen blev sammenlignet på grundlag af priserne ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem de normale værdier og eksportpriserne blev der i form af justeringer taget hensyn til forskelle, som påvirkede priserne og prisernes sammenlignelighed i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev foretaget justeringer for omkostninger til transport, kreditter og bankgebyrer, hvor dette var berettiget, korrekt og kunne dokumenteres.
4. Dumpingmargen
(52)
Dumpingmargenen blev fastsat på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige normale værdi og den vejede gennemsnitlige eksportpris, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12.
(53)
Undersøgelsen viste, at der i den fornyede undersøgelsesperiode fandt dumping sted. Dumpingmargenen, udtrykt i procent af cif-prisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, fastsættes til 42,06 %.
5. Varig art af de omstændigheder, der var gældende i undersøgelsesperioden
(54)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om ændringen i omstændighederne vedrørende dumping med rimelighed kunne siges at være af varig art.
(55)
I den forbindelse bør det bemærkes, at den normale værdi i den oprindelige undersøgelse blev fastsat ud fra fortjenstgivende salgspriser på det amerikanske hjemmemarked, da Rusland ikke havde markedsøkonomi på dette tidspunkt. I forbindelse med den aktuelle fornyede undersøgelse anses Rusland for at have markedsøkonomi, og den normale værdi er derfor blevet fastsat ud fra ansøgerens egne produktionsomkostninger med eventuelle nødvendige tilpasninger. Det kunne ikke konstateres, at den normale værdi, der blev fastsat i denne fornyede undersøgelse, ikke kunne anses for at have vedvarende karakter.
(56)
Der blev ikke fremlagt dokumentation for, at eksportsalget ikke fortsat ville foregå på det nuværende prisniveau.
(57)
På det grundlag konkluderes det, at de ændrede omstændigheder, der blev konstateret i forhold til den oprindelige dumpingundersøgelse (som nu er baseret på en sammenligning mellem ansøgerens egne normale værdi og eksportpriser), med rimelighed kunne anses for at være af vedvarende karakter.
D. AFSLUTNING AF DEN FORNYEDE UNDERSØGELSE
(58)
Da tolden i den oprindelige undersøgelse blev indført som et fast beløb pr. ton, bør den have samme form i den aktuelle undersøgelse. Den told, der blev beregnet på grundlag af den gældende dumpingmargen, ville være på 48,09 EUR pr. ton.
(59)
Der mindes om, som skitseret i betragtning 94 i forordning (EF) nr. 658/2002, at skadestærsklen ved indførelsen af de endelige foranstaltninger i 2002 blev anvendt til fastlæggelse af beløbet for den endelige told, der skulle indføres i henhold til reglen om den lavest mulige told. Den gældende told afhænger, jf. artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 658/2002, af den specifikke varetype og varierer mellem 41,42 EUR pr. ton og 47,07 EUR pr. ton.
(60)
Da den told, der blev fastlagt på grundlag af den gældende dumpingmargen, er højere end den gældende told, bør den fornyede undersøgelse afsluttes uden ændring af niveauet af tolden for ansøgeren, som bør opretholdes på niveau med den definitive antidumpingtold, der blev fastlagt i den oprindelige undersøgelse.
E. TILSAGN
(61)
Ansøgeren gav udtryk for at være interesseret i at afgive tilsagn, men afgav ikke et tilstrækkeligt dokumenteret pristilsagn inden for den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 8, stk. 2. Følgelig kunne tilsagnet ikke godtages af Kommissionen. Det blev dog vurderet, at problematikken i flere spørgsmål, nemlig
1)
udsvinget i priserne på den pågældende vare, som nødvendiggør en form for indeksering af mindstepriserne, samtidig med at udsvinget ikke i tilstrækkelig omfang kan forklares ved hjælp af den vigtigste omkostningsfaktor; og
2)
den særlige markedssituation for den pågældende vare (der er bl.a. begrænset import fra den eksportør, der er genstand for undersøgelsen)
viser, at der er behov for at overveje, om et tilsagn kombineret med en indekseret mindstepris og et kvantitativt loft kunne være en brugbar løsning.
(62)
Som nævnt ovenfor kunne ansøgeren på grund af de komplekse spørgsmål ikke afgive et acceptabelt tilsagn inden for den fastsatte frist. Derfor vurderer Rådet, at ansøgeren undtagelsesvis bør have tilladelse til at færdiggøre sit tilsagn efter tidligere omtalte frist, men dog senest ti kalenderdage efter denne forordnings ikrafttræden.
F. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(63)
De interesserede parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, som ligger til grund for at afslutte den fornyede undersøgelse og opretholde de eksisterende antidumpingforanstaltninger på importen af den pågældende vare fremstillet af ansøgeren. Alle parter fik lejlighed til at fremsætte bemærkninger. Deres bemærkninger blev taget i betragtning, hvor det var påkrævet og behørigt dokumenteret -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Eneste artikel
Den delvise fornyede interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af gødninger i fast form med indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91 og med oprindelse i Rusland, som blev indledt i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96, afsluttes hermed uden ændring af de gældende antidumpingforanstaltninger.
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 2008.
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 236/2008
ze dne 10. března 2008,
kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Platná opatření
(1)
V současné době je platným opatřením konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 658/2002 (2).
2. Žádost o přezkum
(2)
Komise obdržela žádost o částečný prozatímní přezkum opatření podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení.
(3)
Žádost podali dva ruští vyvážející výrobci ve spojení, kteří náleží společnosti „Acron“ Holding Company, konkrétně OJSC Acron a OJSC Dorogobuzh. Vzhledem k jejich vztahu se s těmito dvěma společnostmi pro účely tohoto šetření nakládá jako s jedním právním subjektem (dále jen „žadatel“). Žádost je omezena na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli.
(4)
Žadatel uvedl a poskytl přímé důkazy o tom, že se změnily okolnosti, na jejichž základě byla zavedena předmětná opatření, a že jsou tyto změny trvalé povahy. Žadatel dále poskytl přímé důkazy o tom, že srovnání jeho nákladů a jeho vývozních cen dusičnanu amonného při vývozu do Společenství by vedlo ke snížení dumpingu výrazně pod úroveň současných opatření. Pokračující uplatňování opatření na stávající úrovni, která byla založena na dříve stanovené úrovni dumpingu, by již proto nebylo pro vyrovnání účinků dumpingu zapotřebí.
3. Zahájení
(5)
Po konzultaci s poradním výborem Komise rozhodla, že existují dostatečné důkazy pro zahájení částečného prozatímního přezkumu, a dne 19. prosince 2006 zahájila v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení zveřejněním oznámení v Úředním věstníku Evropské unie (3) částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření použitelných na dovoz dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska.
(6)
Tento přezkum se svým rozsahem omezoval na dumping s cílem posoudit nutnost pokračování, zrušení nebo změny stávajících opatření ve vztahu k žadateli.
4. Šetření
(7)
Šetření dumpingu se zaměřilo na období od 1. října 2005 do 30. září 2006 (dále jen „období přezkumného šetření“ nebo „OPŠ“).
(8)
Komise oficiálně oznámila zahájení přezkumu žadateli, zástupcům země vývozu a výrobnímu odvětví Společenství. Účastníkům řízení byla poskytnuta možnost písemně předložit své stanovisko a vyžádat si slyšení.
(9)
Všechny zúčastněné strany, které o to požádaly a které prokázaly, že mají konkrétní důvody ke slyšení, byly vyslechnuty.
(10)
Žadateli a prodejním společnostem na ruském domácím trhu, jež jsou s ním ve spojení, byl zaslán dotazník. Žadatel a dvě z prodejních společností, jež jsou s ním ve spojení, odevzdali dotazníky kompletně vyplněné.
(11)
Komise vyhledávala a ověřovala veškeré informace, které považovala za nezbytné ke zjištění dumpingu. V prostorách následujících společností byly provedeny inspekce na místě:
a)
Vyvážející výrobci:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh.
b)
Prodejní společnosti ve spojení
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(12)
Přezkoumávaný výrobek je stejný jako v šetřeních uvedených v 1. bodě odůvodnění, tj. pevná hnojiva obsahující více než 80 % hmotnostních dusičnanu amonného pocházející z Ruska (dále jen „dotčený výrobek“), v současné době kódů KN 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 a ex 3105 90 91.
2. Obdobný výrobek
(13)
Jak bylo zjištěno v předchozích šetřeních a v tomto šetření potvrzeno, dotčený výrobek a výrobky vyráběné a prodávané žadatelem na ruském domácím trhu mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a v podstatě stejné použití, a proto jsou považovány za obdobné výrobky ve smyslu čl. 1 odst. 4 základního nařízení. Protože tento přezkum byl omezen na zjištění dumpingu, ve vztahu k žadateli, nebyl učiněn žádný závěr ve vztahu k výrobku vyráběnému a prodávanému výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství.
C. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
(14)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení bylo provedeno šetření, zda došlo ke změně okolností, na jejichž základě bylo stanoveno v současné době platné dumpingové rozpětí, a zda je taková změna trvalé povahy.
1. Běžná hodnota
(15)
Aby bylo možné stanovit běžnou hodnotu, bylo nejprve prověřeno, zda je celkový domácí prodej žadatele reprezentativní v souladu s čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Bylo zjištěno, že domácí prodej žadatele je při srovnání s jeho prodejem na vývoz reprezentativní, protože představoval více než 5 % objemu jeho celkového prodeje na vývoz do Společenství.
(16)
Komise poté přezkoumávala, zda lze konstatovat, že se domácí prodej uskutečňuje v rámci běžného obchodního styku v souladu s čl. 2 odst. 4 základního nařízení. Za tím účelem byly přezkoumány výrobní náklady výrobku vyráběného a prodávaného žadatelem na domácím trhu.
(17)
Hlavní surovinou při výrobě dotčeného výrobku je plyn, který představuje významnou část celkových výrobních nákladů. V souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení bylo zkoumáno, zda záznamy dotčených stran přiměřeně odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem zvažovaného výrobku.
(18)
Na základě údajů zveřejňovaných mezinárodně uznávanými zdroji, které se zaměřují na trhy s energií, bylo zjištěno, že ceny placené žadatelem byly neobvykle nízké. Pro ilustraci, ceny činily jednu pětinu vývozní ceny zemního plynu z Ruska a byly rovněž významně nižší než cena plynu placená výrobci ve Společenství. V tomto ohledu všechny dostupné údaje nasvědčují tomu, že domácí ceny plynu v Rusku byly regulované a výrazně nižší než tržní ceny zemního plynu na neregulovaných trzích.
(19)
Protože ceny zemního plynu nebyly v záznamech žadatele přiměřeně podchyceny, musely být příslušným způsobem upraveny. Z důvodu neexistence nezkreslených cen plynu vztahujících se na ruský domácí trh a v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení bylo nutno ceny plynu stanovit na „jiném přiměřeném základě, včetně informací z jiných reprezentativních trhů“. Upravená cena byla založena na průměrné ceně ruského plynu při prodeji na vývoz na německo-české hranici (Waidhaus) bez nákladů na přepravu a upravena tak, aby odrážela místní náklady na distribuci. Waidhaus, hlavní centrum prodeje ruského plynu do EU, která je největším trhem pro ruský plyn a má ceny přiměřeně odrážející náklady, lze považovat za reprezentativní trh.
(20)
Žadatel po zveřejnění namítl, že jakákoli úprava cen plynu, kterou platí na domácím trhu, je neoprávněná, protože účetní záznamy společnosti plně odrážejí náklady související s činností výroby a prodeje obdobného výrobku v zemi původu.
(21)
Avšak při přezkoumávání výrobních nákladů obdobného výrobku podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení je třeba určit, zda náklady, které jsou zaneseny do účetnictví společnosti, přiměřeně odrážejí náklady související s výrobou a prodejem výrobku, který je předmětem šetření. Z důvodů uvedených výše v 18. bodě odůvodnění bylo v tomto případě zjištěno, že nikoli. Žadatel neřešil zjevný podstatný rozdíl mezi cenou plynu placenou na ruském domácím trhu a cenou zemního plynu vyváženého z Ruska na jedné straně a cenou, kterou platí výrobci ve Společenství na straně druhé. Stejně tak se nezabýval skutečností, že domácí ceny zemního plynu jsou v Rusku regulované a nelze předpokládat, že přiměřeně odrážejí cenu, která by byla běžně účtována na trhu s nezkreslenými cenami. Žadatel rovněž nevysvětlil, proč by navzdory důvodům uvedeným v 18. bodě odůvodnění měla být cena plynu použitého při výrobě obdobného výrobku prodávaného na domácím trhu v jeho záznamech přiměřeně odražena. Tato námitka musela být tudíž zamítnuta.
(22)
Žadatel dále namítl, že provedením úpravy ceny plynu byla de facto uplatněna metoda určení běžné hodnoty, jakou základní nařízení nepředpokládá. Proto nahrazením nákladů na plyn na domácím trhu náklady vypočtenými podle popisu uvedeného výše v 19. bodě odůvodnění a z důvodu, že tyto náklady představují hlavní část celkových nákladů obdobných výrobků, a proto také i početně zjištěné běžné hodnoty, by běžná hodnota byla ve skutečnosti určena na základě údajů z třetího „reprezentativního“ trhu. V tomto ohledu žadatel argumentoval tím, že pro země s tržním hospodářstvím však základní nařízení předpokládá pouze následující metodiky pro určení běžné hodnoty:
i)
podle ceny obdobného výrobku na domácím trhu v běžném obchodním styku, anebo v případě, že prodej není realizován v běžném obchodním styku,
ii)
podle výrobních nákladů v zemi původu s připočtením přiměřené částky na prodejní, správní a režijní náklady („PSR“) a na zisky nebo
iii)
podle reprezentativních cen platných při vývozu obdobných výrobků do vhodné třetí země. Žadatel konstatoval, že z tohoto důvodu by běžná hodnota neměla vycházet z údajů ze třetího reprezentativního trhu.
(23)
V tomto ohledu, jak je rovněž uvedeno níže ve 45. až 48. bodě odůvodnění, je nutno předeslat, že běžná hodnota byla zjištěna v souladu s metodami popsanými v čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení. Nicméně, aby bylo možné zjistit, zda prodeje na domácím trhu byly provedeny v běžném obchodním styku, pokud jde o cenu, tj. zda byly ziskové, musí se nejprve určit, zda náklady žadatele byly spolehlivým základem ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Až po spolehlivém zjištění nákladů lze zvolit, kterou metodu pro určení obvyklé hodnoty použít. Proto je nesprávné tvrdit, že spolehlivé určení nákladů v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení představovalo použití nové metody pro určení běžné hodnoty.
(24)
Žadatel navíc namítal, že při úpravě nákladů v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení nemůže úroveň upravených nákladů překročit úroveň příslušných nákladů ve vyvážející zemi. Jinak by byla metoda použitá při úpravě nákladů v rozporu s čl. 2 odst. 3 základního nařízení, kde je stanoveno, že běžná hodnota obdobného výrobku se vypočítává na základě výrobních nákladů v zemi původu.
(25)
Úprava nákladů byla provedena v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Ustanovení čl. 2 odst. 5 základního nařízení neodkazují na „výrobní náklady v zemi původu“, ale výslovně opravňují orgány k použití výrobních nákladů „z jiného reprezentativního trhu“ v zemích jiných, než je země původu. Tento argument žadatele musel být proto zamítnut.
(26)
Kromě toho ani zjištění uvedená výše v 18. a 19. bodě odůvodnění nejsou v rozporu s článkem 1 základního nařízení, jak namítá žadatel. Článek 1 základního nařízení sice uvádí, že běžná hodnota by měla být stanovena podle údajů z vyvážející země, avšak základní nařízení také jasně stanoví, že toto pravidlo podléhá určitým výjimkám.
(27)
Tyto argumenty žadatele proto musely být zamítnuty.
(28)
Žadatel dále namítl, že pokud má být provedena úprava ceny zemního plynu na domácím trhu, je třeba, aby taková úprava vycházela buď
i)
z neregulovaných cen plynu v Rusku nebo
ii)
z průměrné vývozní ceny ruského zemního plynu do pobaltských zemí, nebo
iii)
na základě skutečných nákladů na výrobu zemního plynu v Rusku s připočtením přiměřeného ziskového rozpětí.
(29)
Za prvé, pouze skutečnost, že Komise mohla vybrat jiný základ, nečiní volbu centra Waidhaus nepřiměřenou. Hlavním kritériem pro výběr základu, z něhož bude odvozena cena plynu, je, aby přiměřeně odrážel běžně účtovanou cenu na trzích s nezkreslenými cenami. Tato podmínka je v případě cen ve Waidhausu bezesporu splněna. Za druhé, skutečnost, že objem plynu prodávaného za neregulované ceny na domácím trhu byl v průběhu OPŠ jen malý a že takové ceny byly podstatně blíže regulované domácí ceně než volně určované ceně vývozní, jasně naznačuje, že tyto neregulované ceny byly převažujícími regulovanými cenami zkresleny. Proto nebylo možné neregulované domácí ceny použít. Bylo také usouzeno, že ruské ceny pro vývoz plynu do pobaltských států nebyly dostatečně reprezentativní z důvodu relativně malých objemů vývozu do těchto zemí. Navíc nebyly dostupné potřebné údaje o přepravních a distribučních nákladech, a proto nemohly být spolehlivě stanoveny ceny pro vývoz do pobaltských států. Přes centrum Waidhaus je ovšem vyvážen zdaleka největší objem plynu, a proto představuje vhodný základ pro úpravu. Žadatel neposkytl žádný důkaz ohledně existence jiných reprezentativních trhů, než je centrum Waidhaus, kde by ceny přiměřeně odrážely cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. V důsledku toho byly tyto argumenty zamítnuty.
(30)
V této souvislosti žadatel rovněž namítal, že přibližně 50 % zemního plynu, který spotřeboval při výrobě hnojiv, zakoupil na neregulovaném trhu v Rusku. Žadatel uvedl, že by proto bylo diskriminací upravovat jeho náklady na plyn, když se takové úpravy neprovádějí u jiných vývozců s vyšší úrovní nákladů, podobnou úrovni žadatele. Je třeba poznamenat, že podle ověřené odpovědi v dotazníku byly žadatelovy nákupy zemního plynu na neregulovaném trhu v Rusku během OPŠ pouze zanedbatelné. Tato námitka musela být tudíž zamítnuta.
(31)
Pokud jde o třetí možnost uvedenou výše v 28. bodě odůvodnění, podbodu iii), tj. vzít za základ úpravy skutečné náklady na výrobu zemního plynu v Rusku, je za prvé třeba poznamenat, že takovou možnost, jak ji žadatel uvádí, čl. 2 odst. 5 základního nařízení výslovně nepředpokládá. Dále, jak je uvedeno v 29. bodě odůvodnění, hlavním kritériem pro výběr základu, z něhož bude odvozena cena zemního plynu, je, aby přiměřeně odrážel cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. V té souvislosti proto není směrodatné, zda cena za zemní plyn účtovaná dodavatelem zákazníkům přináší zisk. Tento argument musel být tudíž zamítnut.
(32)
Žadatel dále namítal, že ceny zemního plynu na domácím trhu v Rusku regulované státem se neustále zvyšují a dosahují úrovní pokrývajících náklady na výrobu plynu. Proto cenu na domácím trhu nelze považovat za nekonkurenční a nepřiměřeně nízkou.
(33)
Tento argument není odůvodněný, protože správným kritériem pro výběr reprezentativního trhu není to, zda jsou ceny ziskové, ale to, zda přiměřeně odrážejí cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami, jak je vysvětleno výše ve 29. bodě odůvodnění. V případě cen regulovaných státem tomu tak není. Tento argument je navíc v rozporu s veřejnými prohlášeními ruského dodavatele plynu (jak potvrzuje jeho zveřejněná ověřená roční uzávěrka) o tom, že ceny plynu na ruském domácím trhu nepokrývají výrobní, přepravní a prodejní náklady. Proto byl tento argument zamítnut.
(34)
Pokud jde o vlastní metodu výpočtu ceny plynu ve Waidhausu, žadatel namítl, že ruské vývozní clo, jež se platí u všech vývozů, by mělo být od ceny ve Waidhausu odečteno, protože vývozní clo nevzniká na domácím trhu.
(35)
Je pravdou, že tržní cena v centru Waidhaus, které bylo považováno za reprezentativní trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení, je cenou po uplatnění vývozních daní, a nikoli cenou bez těchto daní. Z hlediska kupujícího je směrodatná cena, kterou musí zaplatit v centru Waidhaus, a v tomto ohledu není směrodatné, jaké procento ceny tvoří vývozní daň a jaké procento je zaplaceno dodavateli plynu. Dodavatel plynu na druhou stranu bude vždy usilovat o maximalizaci své ceny a proto bude účtovat co nejvyšší cenu, kterou jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Vzhledem k tomu, že tato cena je vždy poměrně vysoko nad výrobními náklady a umožňuje dodavateli plynu dosáhnout značných zisků, jeho cenové nastavení není primárně ovlivněno výší vývozní daně, ale tím, jakou cenu jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Proto se dospělo k závěru, že nezkreslenou cenou určenou trhem je cena zahrnující vývozní daň a nikoli cena bez vývozní daně. Proto byly argumenty žadatele v tomto ohledu zamítnuty.
(36)
Žadatel dále namítl, že cena v centru Waidhaus by měla být upravena na základě jakosti, dostupnosti, prodejnosti, přepravy a dalších prodejních podmínek, které se liší v případě vývozu zemního plynu a jeho prodeje na domácím trhu. Za prvé je třeba poznamenat, že cena v centru Waidhaus byla upravena o rozdíly v nákladech na přepravu mezi vývozem a domácím trhem a že námitka žadatele je v tomto ohledu neoprávněná a musí být zamítnuta. Pokud jde o ostatní položky, žadatel neposkytl žádné další informace ani žádné další důkazy. Zejména žadatel neposkytl vysvětlení ani další informace o tom, že existují rozdíly v jakosti, dostupnosti, prodejnosti a dalších prodejních podmínkách, které by opravňovaly k dalším úpravám, ani se žadatel tyto údajné rozdíly nepokoušel kvantifikovat.
(37)
V této souvislosti žadatel dále argumentoval, že u ceny ve středisku Waidhaus nebyly provedeny žádné úpravy zohledňující přirozené poměrné výhody. V tomto ohledu bylo namítnuto, že protože zemní plyn je v Rusku na rozdíl od Společenství široce dostupný, jsou ceny v Rusku přirozeně nižší než ceny vyváženého plynu. Dále bylo uvedeno, že vývozní kapacita je omezena limity stávajícího systému pro přepravu plynu, které zvyšují ceny vývozu z Ruska. Žadatel rovněž namítal, že „abnormálně vysoké zisky“ ruského dodavatele plynu na vývozním trhu by měly být z použité ceny ve Waidhausu odečteny.
(38)
Jak bylo uvedeno v 29. bodě odůvodnění výše, hlavním kritériem pro výběr cen podle střediska Waidhaus coby základu pro stanovení cen plynu je, že přiměřeně odrážejí cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. Tržní podmínky převažující na domácím trhu nejsou v této souvislosti směrodatné. Tyto argumenty proto musely být zamítnuty.
(39)
Žadatel rovněž namítl, že k upravené ceně plynu byly připočítány ještě přirážky místních distributorů a že zisky distributorů již byly zahrnuty do ceny ve Waidhausu. V tomto ohledu žadatel tvrdil, že místními distributory v Rusku byly výhradně dceřiné společnosti dodavatele plynu a připočtení zisku těchto distributorů tak může představovat dvojí započtení.
(40)
Za prvé, je třeba poznamenat, že přirážky místních distributorů neobsahují pouze ziskové rozpětí těchto společností, ale i jejich náklady mezi nákupem a opětovným prodejem zemního plynu.
(41)
Za druhé, tento argument již nelze dostatečně ověřit. To vyplývá ze skutečnosti, že dodavatel plynu v Rusku a jeho přidružené společnosti nebyly předmětem současného šetření, a tudíž nebyly k dispozici dostatečné informace o organizaci a o struktuře jeho nákladů. Je třeba také poznamenat, že situace v Rusku v tomto ohledu není, mimo jiné z důvodu úzkého propojení mezi dodavatelem plynu a ruskou vládou, natolik transparentní, aby umožňovala dostatečný přístup k nezbytným důkazům.
(42)
Žadatel, který nese důkazní břemeno, navíc neposkytl žádné další údaje nebo důkazy, kterými by doložil, zda vůbec a do jaké míry byly distribuční náklady zahrnuty do ceny v centru Waidhaus. Jelikož však domácí zákazníci nakupovali plyn od místních dodavatelů, bylo nutno předpokládat, že platili místní distribuční náklady, které jako takové nejsou zahrnuty v neupravené ceně v centru Waidhaus. Proto muselo být v této fázi řízení konstatováno, že tato úprava byla oprávněná, a v důsledku toho byl tento argument zamítnut.
(43)
Orgány Společenství však také uznaly, že dopad této konkrétní úpravy na početní stanovení dumpingového rozpětí může být značný. Proto bylo vzhledem ke zvláštní situaci popsané výše ve 41. bodě odůvodnění stanoveno, že dodá-li žadatel dostatečné a ověřitelné důkazy, Komise může v tomto ohledu zvážit opětovné otevření šetření.
(44)
Žadatel rovněž uvedl, že domácí ceny zemního plynu v Německu nejsou konkurenční. Je třeba poznamenat, že probíhající šetření německých orgánů na ochranu hospodářské soutěže se týkají cen, za které hlavní němečtí distributoři zemního plynu prodávají plyn na domácím trhu, a proto vůbec nijak nesouvisí s cenou, za kterou se ruský vyvezený plyn prodává ve Waidhausu.
(45)
Po provedení výše popsané úpravy výrobní ceny nebyly žádné domácí prodeje uskutečněny v rámci běžného obchodního styku podle čl. 2 odst. 4 základního nařízení.
(46)
Proto bylo usouzeno, že domácí ceny neposkytují vhodný základ pro stanovení běžné hodnoty, a proto musela být použita jiná metoda. V souladu s čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení byla běžná cena početně určena přičtením přiměřených nákladů PSR a přiměřeného zisku k výrobním nákladům vývozce dotčeného výrobku, v případě potřeby upraveným způsobem uvedeným výše v 19. bodě odůvodnění.
(47)
Náklady PSR a zisk nebylo možno stanovit na základě čl. 2 odst. 6 základního nařízení, protože žadatel neměl v běžném obchodním styku reprezentativní prodej dotčeného výrobku na domácím trhu. Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. a) základního nařízení nebylo možno použít, neboť předmětem šetření je pouze jeden žadatel. Rovněž nebylo možno uplatnit čl. 2 odst. 6 písm. b), protože by výrobní náklady žadatele na výrobky patřící do stejné obecné skupiny zboží musely být rovněž upraveny o náklady na plyn z důvodů uvedených v 18. bodě odůvodnění výše. PSR náklady a zisk proto byly stanoveny podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení.
(48)
V souladu s čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení byly náklady PSR stanoveny přiměřenou metodou. Severoamerický trh se vyznačuje významným objemem domácího prodeje a vysokou úrovní konkurence ze strany domácích i zahraničních společností. V tomto ohledu bylo přihlédnuto k veřejně dostupným informacím o předních společnostech podnikajících v oblasti hnojiv. Bylo zjištěno, že nejlépe by účelu šetření posloužily odpovídající údaje severoamerických výrobců (z USA a Kanady) vzhledem k široké dostupnosti spolehlivých a úplných veřejně dostupných finančních informací společností kótovaných na burze v této části světa. Náklady PSR a zisk byly proto stanoveny na základě váženého průměru nákladů PSR a zisku tří severoamerických výrobců, kteří patří mezi největší společnosti v odvětví dusíkatých hnojiv, s ohledem na jejich domácí prodeje výrobků stejné obecné kategorie (dusíkatá hnojiva). Tito tři výrobci byli považováni za reprezentativní společnosti podnikající v oblasti dusíkatých hnojiv, a jejich náklady PSR a zisk tudíž za reprezentativní pro náklady PSR a zisk společností úspěšně podnikajících v tomto odvětví. Je třeba uvést, že nic nenasvědčovalo tomu, že takto stanovené ziskové rozpětí bude vyšší než zisk běžně dosahovaný ostatními ruskými výrobci z prodeje výrobků stejné obecné skupiny na domácím trhu.
(49)
Výrobní odvětví Společenství vůči výše uvedenému přístupu vzneslo námitku týkající se stanovení nákladů PSR a uvedlo, že by měly být použity vlastní náklady PSR žadatele. Ustanovení čl. 2 odst. 6 základního nařízení však určí, že výši nákladů PSR je možné odvodit ze skutečných údajů týkajících se výroby a prodeje dotčeného vyvážejícího výrobce, když byly tyto prodeje uskutečněny v rámci běžného obchodního styku. Jak bylo popsáno ve 45. a 46. bodě odůvodnění, v tomto případě tomu tak nebylo, a proto musí být tento argument zamítnut.
2. Vývozní cena
(50)
V souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení byla vývozní cena stanovena na základě ceny skutečně zaplacené či splatné za dotčený výrobek při prodeji na vývoz do Společenství.
3. Srovnání
(51)
Běžná hodnota a vývozní cena byly srovnány na základě ceny ze závodu. Pro účely zajištění spravedlivého srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny bylo formou úprav řádně přihlédnuto k rozdílům ovlivňujícím ceny a srovnatelnost cen podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení. V případech, kde to bylo oprávněné, přesné a podložené ověřenými důkazy, byly provedeny úpravy o rozdíly v nákladech na přepravu, kreditní položky, balení a bankovní poplatky.
4. Dumpingové rozpětí
(52)
V souladu s čl. 2 odst. 11 a 12 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženým průměrem vývozní ceny.
(53)
Šetření ukázalo, že v průběhu OPŠ k dumpingu docházelo. Dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento z ceny CIF na hranice Společenství před proclením je 42,06 %.
5. Trvalá povaha okolností existujících během OŠ
(54)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení byla provedena analýza s cílem určit, zda změnu okolností, pokud jde o dumping, lze považovat za trvalou.
(55)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že běžná hodnota v původním šetření byla stanovena na základě ziskových prodejních cen na domácím trhu USA, neboť Rusko v té době nemělo tržní hospodářství. V souvislosti se stávajícím přezkumným šetřením je Rusko považováno za zemi s tržním hospodářstvím, a běžná hodnota byla proto stanovena na základě vlastních výrobních nákladů žadatele, které byly v případě potřeby upraveny. Nepodařilo se zjistit nic, co by naznačovalo, že běžnou hodnotu stanovenou v průběhu stávajícího přezkumu nelze považovat za trvalou.
(56)
Nebyly nalezeny žádné důkazy o tom, že prodej na vývoz nebude pokračovat na současné cenové úrovni.
(57)
Na základě toho lze soudit, že změnu okolností týkajících se dumpingu ve vztahu k původnímu šetření (vycházíme-li nyní ze srovnání běžné hodnoty a vývozních cen žadatele) lze považovat za trvalou.
D. ZASTAVENÍ PŘEZKUMU
(58)
Jelikož v původním šetření bylo clo uloženo jako specifická částka za tunu, měla by být tato forma zachována i ve stávajícím šetření. Clo vypočítané na základě v současné době platného dumpingového rozpětí by činilo 48,09 EUR/t.
(59)
Připomíná se, že jak popisuje 94. bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 658/2002, při ukládání konečných opatření v roce 2002 bylo pro stanovení výše konečného cla, které má být zavedeno, na základě pravidla nižšího cla použito rozpětí škod. Ustanovení čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 658/2002 určí, že v současné době platná výše cla závisí na konkrétním typu výrobku a může nabýt hodnoty od 41,42 EUR/t do 47,07 EUR/t.
(60)
Protože clo stanovené na základě v současné době platného dumpingového rozpětí je vyšší než platné clo, měl by být přezkum zastaven beze změny úrovně cla platného pro žadatele, které by mělo být zachováno na úrovni konečného antidumpingového cla stanovené v původním šetření.
E. ZÁVAZEK
(61)
Žadatel vyjádřil zájem nabídnout závazek, avšak ve lhůtě stanovené v čl. 8 odst. 2 základního nařízení žádnou dostatečně podloženou nabídku závazku nepředložil. V důsledku této skutečnosti nemohla Komise žádnou nabídku závazku přijmout. Má se však za to, že z důvodu složitosti některých problémů, konkrétně
1)
nestálosti ceny dotčeného výrobku, která by vyžadovala určitý způsob indexace minimálních cen, přičemž uvedená nestálost není dostatečně objasněna hlavní nákladovou položkou, a
2)
zvláštní situace na trhu s dotčeným výrobkem (kromě jiného kvůli omezeným dovozům vývozce, který je předmětem tohoto přezkumu),
je třeba dále zvážit, zda je závazek kombinující indexovanou minimální cenu a množstevní strop vůbec možný.
(62)
Jak bylo uvedeno výše, vzhledem k této složitosti se žadateli během zákonné lhůty nepodařilo zformulovat přijatelnou nabídku závazku. S ohledem na výše uvedené se Rada domnívá, že by žadateli mělo být výjimečně povoleno dokončit svoji nabídku závazku i po uplynutí výše uvedené lhůty, ovšem ve lhůtě 10 kalendářních dnů od data vstupu v platnost tohoto nařízení.
F. POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ
(63)
Zúčastněným stranám byly sděleny podstatné skutečnosti a úvahy, na jejichž základě se doporučuje zastavit tento přezkum a zachovat stávající antidumpingové clo na dovoz dotčeného výrobku vyráběného žadatelem. Všechny strany dostaly příležitost se vyjádřit. Všechna jejich vyjádření, která byla odůvodněná a podložená důkazy, byla zohledněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření zaměřených na dovoz pevných hnojiv obsahujících více než 80 % hmotnostních dusičnanu amonného kódů KN 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 a ex 3105 90 91 pocházejících z Ruska, který byl zahájen na základě čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 se tímto zastavuje beze změny platných antidumpingových opatření.
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. března 2008.