EUROPA-PARLAMENTETS AFGOERELSE af 9. marts 1994 vedroerende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udoevelsen af hans hverv (94/262/EKSF, EF, Euratom)
EUROPA-PARLAMENTET HAR -
under henvisning til traktaterne om oprettelse af De Europaeiske Faellesskaber, saerlig artikel 138 E, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, artikel 20 D, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, og artikel 107 D, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab,
under henvisning til udtalelse fra Kommissionen,
under henvisning til Raadets godkendelse, og
ud fra foelgende betragtninger:
Ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udoevelsen af hans hverv boer fastsaettes under overholdelse af bestemmelserne i traktaterne om oprettelse af De Europaeiske Faellesskaber;
det maa fastlaegges, under hvilke betingelser der kan indgives klage til ombudsmanden, og hvorledes ombudsmandens hverv skal afgraenses i forhold til procedurerne omkring soegsmaal og rekurs;
ombudsmanden, som tillige kan handle paa eget initiativ, skal have adgang til alle de elementer, der er noedvendige for udoevelsen af hans hverv; med henblik herpaa er Faellesskabets institutioner og organer forpligtet til paa anmodning at give ombudsmanden de oplysninger, han udbeger sig, medmindre de kan paaberaabe sig en behoerigt begrundet tavshedspligt, og uden at dette i oevrigt beroerer ombudsmandens pligt til ikke at videregive oplysningerne; medlemsstaternes myndigheder er forpligtet til at give ombudsmanden alle de noedvendige oplysninger, medmindre disse er omfattet af enten love eller administrative bestemmelser om tavshedspligt eller bestemmelser, som indebaerer, at de ikke maa videregives; faar ombudsmanden ikke den oenskede bistand, underretter han Europa-Parlamentet, som det tilkommer at tage de noedvendige initiativer;
der maa fastlaegges procedurer for det videre forloeb, naar resultaterne af ombudsmandens undersoegelser viser, at der foreligger fejl eller forsoemmelser; det boer ligeledes fastsaettes, at ombudsmanden ved slutningen af hver aarlig session forelaegger Europa-Parlamentet en samlet rapport;
ombudsmanden og hans personale skal udvise diskretion for saa vidt angaar de oplysninger, de har faaet kendskab til under udoevelsen af deres hverv; til gengaeld skal ombudsmanden underrette de kompetente myndigheder om forhold, der efter hans opfattelse falder ind under strafferetten, og som han maatte faa kendskab til i forbindelse med en undersoegelse;
ombudsmanden boer have mulighed for at samarbejde med de myndigheder af samme type, der findes i visse medlemsstater, under overholdelse af den gaeldende nationale lovgivning paa omraadet;
i begyndelsen af hver valgperiode og for hele valgperioden udnaevner Europa-Parlamentet en person, der er borger i Unionen og som kan bevise, at han er uafhaengig og besidder de fornoedne kvalifikationer, til ombudsmand;
det maa fastsaettes, under hvilke betingelser ombudsmandens hverv ophoerer;
ombudsmanden maa varetage sit hverv i fuldkommen uafhaengighed, hvilket han ved sin tiltraedelse skal afgive hoejtidelig forsikring om over for De Europaeiske Faellesskabers Domstol; der boer fastsaettes bestemmelser om visse aktiviteters uforenelighed med hvervet som ombudsmand og om det vederlag samt de privilegier og immuniteter, der bliver ombudsmanden til del;
der boer fastsaettes bestemmelser om tjenestemaend og andre ansatte i det sekretariat, der skal bistaa ombudsmanden, og om ombudsmandens budget; ombudsmandens hjemsted er Europa-Parlamentets hjemsted;
det tilkommer ombudsmanden at fastlaegge gennemfoerelsesbestemmelserne til denne afgoerelse; der boer endvidere fastsaettes visse overgangsbestemmelser for den foerste ombudsmand, der udnaevnes, efter at traktaten om Den Europaeiske Union er traadt i kraft -
TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:
Artikel 1
1. Ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udoevelsen af hans hverv fastsaettes i denne afgoerelse i henhold til artikel 138 E, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, artikel 20 D, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab og artikel 107 D, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab.
2. Ombudsmanden udoever sit hverv under overholdelse af de befoejelser, som traktaterne tillaegger Faellesskabets institutioner og organer.
3. Ombudsmanden kan ikke gribe ind i en sag, der er anlagt ved en domstol, eller anfaegte, at en retsafgoerelse er begrundet.
Artikel 2
1. Ombudsmanden skal inden for rammerne af ovennaevnte traktater og paa de deri fastsatte betingelser bidrage til at paavise fejl og forsoemmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Faellesskabets institutioner og organer, med undtagelse af Domstolen og Retten i Foerste Insatans under udoevelsen af deres domstolsfunktioner, og til at fremsaette henstillinger med henblik paa at afhjaelpe disse fejl og forsoemmelser. Handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person kan ikke indklages for ombudsmanden.
2. Enhver unionsborger eller enhver fysisk eller juridisk person med bopael eller hjemsted i en af Unionens medlemsstater kan enten direkte eller gennem et medlem af Europa-Parlamentet indgive klage til ombudsmanden over tilfaelde af fejl eller forsoemmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Faellesskabets institutioner eller organer med undtagelse af Domstolen og Retten i Foerste Instans under udoevelsen af deres domstolsfunktioner. Ombudsmanden informerer den beroerte institution eller det beroerte organ, saa snart han har modtaget en klage.
3. Klagen skal indeholde angivelse af klagens indhold og klagerens navn; klageren kan anmode om, at hans klage behandles fortroligt.
4. Klagen skal indgives inden for en frist paa to aar regnet fra den dato, hvor klageren bliver gjort bekendt med de omstaendigheder, der berettiger klagen, og der skal forinden vaere rettet de fornoedne administrative henvendelser til de beroerte institutioner eller organer.
5. Ombudsmanden kan raade klageren til at henvende sig til en anden myndighed.
6. Indbringelse af klager for ombudsmanden foerer ikke til en afbrydelse af foraeldelsesfristerne for soegsmaal eller rekurs.
7. Maa ombudsmanden afvise klagen eller afslutte sin behandling heraf paa grund af en igangvaerende eller afsluttet retssag vedroerende det anfoerte forhold, henlaegges resultaterne af de undersoegelser, han maatte have foretaget forinden.
8. Klager, der vedroerer arbejdsforholdene mellem Faellesskabets institutioner eller organer og deres tjenestemaend eller oevrige ansatte, kan kun indbringes for ombudsmanden, hvis de interne administrative ansoegnings- eller klagemuligheder, navnlig dem der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtaegten for tjenestemaend, er udtoemt, og den paagaeldende myndigheds svarfrist er udloebet.
9. Ombudsmanden informerer hurtigst muligt klageren om den videre behandling af klagen.
Artikel 3
1. Ombudsmanden foretager paa eget initiativ eller paa grundlag af en klage alle de undersoegelser, som han finder berettigede for at kunne belyse mulige tilfaelde af fejl eller forsoemmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Faellesskabets institutioner eller organer. Han oplyser den beroerte institution eller det beroerte organ herom, og disse kan tilsende ham alle relevante bemaerkninger.
2. Faellesskabets institutioner og organer er forpligtet til at give ombudsmanden de oplysninger, han anmoder om, og give ham adgang til de paagaeldende dokumenter. De kan kun modsaette sig dette under behoerigt begrundet henvisning til deres tavshedspligt.
De giver kun adgang til dokumenter fra en medlemsstat, der er klassificeret som hemmelige i medfoer af en lov eller en administrativ bestemmelse, naar den paagaeldende medlemsstat forinden har givet sit samtykke hertil.
De giver adgang til andre dokumenter fra en medlemsstat efter at have underrettet den paagaeldende medlemsstat herom. I ingen af tilfaeldene maa ombudsmanden videregive indholdet af dokumenterne, jf. artikel 4.
Faellesskabets tjenestemaend og oevrige ansatte skal efter anmodning fra ombudsmanden aflaegge vidneforklaring; de udtaler sig paa vegne af og efter instrukser fra deres administrationer og har fortsat tavshedspligt.
3. Myndighederne i medlemsstaterne er efter anmodning fra ombudsmanden forpligtet til via medlemsstaternes faste repraesentationer ved De Europaeiske Faellesskaber at fremskaffe alle oplysninger, der kan bidrage til at belyse tilfaelde af fejl eller forsoemmelser begaaet af Faellesskabets institutioner eller organer, medmindre disse oplysninger er omfattet af enten love eller administrative bestemmelser om tavshedspligt eller bestemmelser, som indebaerer, at de ikke maa videregives. I sidstnaevnte tilfaelde kan den beroerte medlemsstat dog tillade, at ombudsmanden faar kendskab til oplysningerne, saafremt han forpligter sig til ikke at videregive deres indhold.
4. Faar ombudsmanden ikke den oenskede bistand, underretter han Europa-Parlamentet, der tager de noedvendige initiativer.
5. Saa vidt muligt forsoeger ombudsmanden sammen med den beroerte institution eller det beroerte organ at finde en loesning, der kan bringe tilfaelde af fejl eller forsoemmelser til ophoer og imoedekomme klagen.
6. Naar ombudsmanden mener at have konstateret, at der foreligger fejl eller forsoemmelser, forelaegger han den beroerte institution eller det beroerte organ sagen og fremsaetter i paakommende tilfaelde forslag til henstillinger. Institutionen eller organet fremsaetter en detaljeret udtalelse inden tre maaneden.
7. Ombudsmanden sender dernaest en rapport til Europa-Parlamentet og til den beroerte institution eller det beroerte organ. Han kan heri fremsaette henstillinger. Klageren informeres af ombudsmanden om resultatet af undersoegelserne, om institutionens eller organets udtalelse og om eventuelle henstillinger fra ombudsmanden.
8. Ved slutningen af hver aarlig session forelaegger ombudsmanden Europa-Parlamentet en rapport om resultaterne af sine undersoegelser.
Artikel 4
1. Ombudsmanden og hans personale, der er omfattet af artikel 214 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, artikel 47, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab og artikel 194 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, er forpligtede til ikke at videregive oplysninger og materiale, som de er blevet bekendt med i medfoer af deres hverv. De skal ligeledes udvise diskretion for saa vidt angaar enhver oplysning, som kan skade klageren eller enhver anden beroert person, jf. dog stk. 2.
2. Faar ombudsmanden i forbindelse med sine undersoegelser kendskab til forhold, der efter hans opfattelse henhoerer under strafferetten, meddeler han omgaaende dette til de nationale kompetente myndigheder via medlemsstaternes faste repraesentationer ved De Europaeiske Faellesskaber samt i givet fald til den faellesskabsinstitution, hvor den anklagede tjenestemand eller ansatte arbejder; institutionen kan eventuelt anvende artikel 18, stk. 2, i protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter. Ombudsmanden kan ligeledes underrette den beroerte faellesskabsinstitution eller det beroerte faellesskabsorgan om forhold, som ud fra et disciplinaert synspunkt vedroerer en af deres tjenestemaends eller ansattes adfaerd.
Artikel 5
Ombudsmanden kan, i det omfang det kan bidrage til at oege effektiviteten af hans undersoegelser og yde en bedre beskyttelse af de personers rettigheder og interesser, der indgiver klager til ham, samarbejde med de myndigheder af samme type, der findes i visse medlemsstater, under overholdelse af den gaeldende nationale lovgivning paa omraadet. Ombudsmanden kan ikke ad denne vej kraeve adgang til dokumenter, som han ikke ville have adgang til i medfoer af artikel 3.
Artikel 6
1. Ombudsmanden udnaevnes af Europa-Parlamentet efter hvert valg til Europa-Parlamentet og for hele valgperioden. Hans mandat kan forlaenges.
2. Til ombudsmand vaelges en person, der er borger i Unionen, og som i fuldt omfang er i besiddelse af borgerlige og politiske rettigheder og kan bevise, at han er uafhaengig, og som endvidere i sit hjemland opfylder betingelserne for at indtage de hoejeste dommerembeder, eller hvis erfaring og faglige kvalifikationer til varetagelse af et saadant embede er almindeligt anerkendt.
Artikel 7
1. Ombudsmandens hverv ophoerer ved udloebet af hans mandatperiode eller ved frivillig fratraeden eller afskedigelse.
2. Undtagen ved afskedigelse fortsaetter ombudsmanden i sin stilling, indtil hans efterfoelger indsaettes i sit embede.
3. Saafremt hvervet fratraedes i utide, udnaevnes der en ny ombudsmand senest tre maaneder, efter at stillingen er blevet ledig, og for den resterende periode frem til valgperiodens afslutning.
Artikel 8
En ombudsmand, der ikke laengere opfylder de noedvendige betingelser for at udoeve sit hverv, eller som har begaaet en alvorlig forseelse, kan paa begaering af Europa-Parlamentet afskediges af De Europaeiske Faellesskabers Domstol.
Artikel 9
1. Ombudsmanden varetager sit hverv i fuldkommen uafhaengighed og i Faellesskabernes og unionsborgernes almene interesse. Han maa i udoevelsen af sit hverv hverken soege eller modtage instruktioner fra nogen regering eller nogen instans. Han afholder sig fra enhver handling, der er uforenelig med karakteren af hans hverv.
2. Ombudsmanden afgiver ved tiltraedelsen af sit hverv en hoejtidelig forsikring over for De Europaeiske Faellesskabers Domstol om, at han vil varetage sit hverv fuldstaendig uafhaengigt og upartisk og under hele hvervets varighed og efter dettes ophoer vil overholde de forpligtelser, der foelger med hans hverv, i saerdeleshed pligten til efter hvervets ophoer at udvise haederlighed og tilbageholdenhed med hensyn til overtagelse af visse hverv eller opnaaelse af visse fordele.
Artikel 10
1. Under udoevelsen af sit hverv kan ombudsmanden ikke - hverken loennet eller uloennet - udoeve noget andet politisk, administrativt hverv eller erhvervsmaessig virksomhed.
2. Ombudsmanden er, for saa vidt angaar vederlag, tillaeg og pension, sidestillet med en dommer ved De Europaeiske Faellesskabers Domstol.
3. Artikel 12 til 15 samt artikel 18 i protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter finder anvendelse paa ombudsmanden og paa tjenestemaend og ansatte i hans sekretariat.
Artikel 11
1. Ombudsmanden bistaas af et sekretariat, hvis leder han selv udnaevner.
2. Tjenestemaend og andre ansatte i ombudsmandens sekretariat er omfattet af de regler og bestemmelser, der gaelder for tjenestemaend og oevrige ansatte ved De Europaeiske Faellesskaber. Deres antal fastsaettes hvert aar i forbindelse med budgetbehandlingen (1).
3. De tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber og i medlemsstaterne, der udnaevnes til ansatte i ombudsmandens sekretariat, udlaanes i tjenestens interesse med garanti for at kunne genindtraede i deres oprindelige institution uden tab af rettigheder.
4. I alle personalespoergsmaal er ombudsmanden at sidestille med institutionerne i henhold til artikel 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber.
Artikel 12
Ombudsmandens budget fremgaar af et bilag til sektion I (Europa-Parlamentet) i De Europaeiske Faellesskabers almindelige budget.
Artikel 13
Ombudsmanden hjemsted er Europa-Parlamentets hjemsted (2).
Artikel 14
Ombudsmanden fastlaegger gennemfoerelsesbestemmelser til denne afgoerelse.
Artikel 15
Den foerste ombudsmand, der udnaevnes, efter at traktaten om Den Europaeiske Union er traadt i kraft, udnaevnes for den resterende del af valgperioden.
Artikel 16
Europa-Parlamentet fastsaetter i sit budget de bevillinger til personale og materiel, der er noedvendige for, at den foerste ombudsmand straks fra sin udnaevnelse kan udfoere de opgaver, der paalaegges ham.
Artikel 17
Denne afgoerelse offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Den traeder i kraft paa dagen for offentliggoerelsen.
Udfaerdiget i Strasbourg, den 9. marts 1994.
Rozhodnutí Evropského parlamentu
ze dne 9. března 1994
o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce práv
(94/262/ESUO, ES, Euratom)
EVROPSKÝ PARLAMENT,
s ohledem na smlouvy o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 138 E odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství, čl. 20d odst. 4 Smlouvy o založení Evropského sdružení uhlí a oceli a čl. 107d odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na stanovisko Komise,
s ohledem na souhlas Rady,
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pravidla a obecné podmínky pro výkon funkce veřejného ochránce práv podle ustanovení obsažených ve smlouvách o založení Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že je na místě určit podmínky, za kterých může být veřejnému ochránci práv podána stížnost, a vymezit vztahy mezi výkonem funkce veřejného ochránce práv a soudními či správními řízeními;
vzhledem k tomu, že veřejný ochránce práv, který může též jednat z vlastního podnětu, musí mít všechny náležitosti potřebné k výkonu své funkce; že za tímto účelem jsou orgány a instituce Společenství povinny poskytnout veřejnému ochránci práv na požádání všechny informace, jež požaduje, s výhradou řádně odůvodněného utajení, aniž je dotčena povinnost veřejného ochránce práv nesdělovat je; že orgány členských států jsou povinny poskytnout veřejnému ochránci práv všechny potřebné informace, pokud se na tyto informace vztahují právní nebo správní předpisy ukládající mlčenlivost nebo předpisy, jež zabraňují jejich předání; že pokud nebude veřejnému ochránci práv poskytnuta požadovaná pomoc, uvědomí o tom Evropský parlament, a tomu přísluší podniknout náležité kroky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit postupy pro případ, že šetření prováděná veřejným ochráncem práv odhalí případy nesprávného úředního postupu; že je třeba současně stanovit, že veřejný ochránce práv podává každoročně souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu na konci ročního zasedacího období;
vzhledem k tomu, že veřejný ochránce práv a jeho zaměstnanci jsou povinni udržovat v tajnosti všechny informace, se kterými se seznámí v souvislosti s výkonem své funkce; že veřejný ochránce práv je však povinen informovat příslušné orgány o skutečnostech, o kterých domnívá, že spadají do oblasti trestního práva, a o nichž se dozví v rámci šetření;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit možnost spolupráce mezi veřejným ochráncem práv a orgány stejného typu, které existují v některých členských státech, při dodržení vnitrostátních právních předpisů;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament jmenuje veřejného ochránce práv na začátku svého volebního období pro dané volební období z řad osob, které jsou občany Evropské unie a u kterých jsou veškeré záruky nezávislosti a požadované způsobilosti;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit podmínky, za nichž funkce veřejného ochránce práv končí;
vzhledem k tomu, že veřejný ochránce práv musí vykonávat funkci zcela nezávisle, k čemuž se slavnostně zavazuje před Evropským soudním dvorem při nástupu do funkce; že je třeba určit veškeré činnosti neslučitelné s výkonem funkce veřejného ochránce práv, dále pak jeho plat, výsady a imunitu;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pravidla týkající se úředníků a zaměstnanců sekretariátu, který má být veřejnému ochránci práv nápomocen, a jeho rozpočtu; že sídlo veřejného ochránce práv je v sídle Evropského parlamentu;
vzhledem k tomu, že je na veřejném ochránci práv, aby přijal prováděcí ustanovení k tomuto rozhodnutí; že je třeba mimo jiné stanovit určitá přechodná ustanovení pro prvního veřejného ochránce práv, který bude jmenován poté, co vstoupí v platnost Smlouva o Evropské unii,
ROZHODL TAKTO:
Článek 1
1. Toto rozhodnutí stanoví pravidla a obecné podmínky pro výkon funkce veřejného ochránce práv v souladu s čl. 138e odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství, čl. 20d odst. 4 Smlouvy o založení Evropského sdružení uhlí a oceli a čl. 107d odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
2. Veřejný ochránce práv plní své funkce při respektování pravomocí, jež orgánům a institucím Společenství udělují Smlouvy.
3. Veřejný ochránce práv nesmí zasahovat do žádného soudního řízení ani zpochybňovat důvodnost soudního rozhodnutí.
Článek 2
1. Veřejný ochránce práv přispívá za podmínek a v mezích stanovených výše uvedenými Smlouvami k odhalování nesprávného úředního postupu při činnosti orgánů a institucí Společenství, s výjimkou Soudního dvora a Soudu prvního stupně při výkonu jejich soudní pravomoci, a doporučuje nápravná opatření. Činnost jiných orgánů či osob nemůže být předmětem stížnosti uplatněné u veřejného ochránce práv.
2. Každý občan Evropské unie nebo každá fyzická nebo právnická osoba s bydlištěm nebo sídlem v členském státě Evropské unie se může obrátit na veřejného ochránce práv buď přímo, nebo prostřednictvím člena Evropského parlamentu se stížností týkající se nesprávného úředního postupu při činnosti orgánů a institucí Společenství s výjimkou Soudního dvora a Soudu prvního stupně při výkonu jejich soudní pravomoci. Veřejný ochránce práv uvědomí dotyčný orgán nebo dotyčnou instituci neprodleně po obdržení stížnosti.
3. Ze stížnosti musí být patrné, oč v ní jde a kdo ji podává; tato osoba může požádat, aby se se stížností nakládalo jako s důvěrnou.
4. Stížnost musí být předložena do dvou let ode dne, kdy se stěžovatel dozví o skutečnostech, kterých se stížnost týká, a musí jí předcházet vhodné administrativní kroky uplatněné u dotyčných orgánů a institucí.
5. Veřejný ochránce práv může stěžovateli poradit, aby se obrátil na jiný orgán.
6. Stížnostmi podanými veřejnému ochránci práv není dotčen běh lhůt k podání opravných prostředků v soudních nebo správních řízeních.
7. Musí-li veřejný ochránce práv z důvodů probíhajícího či ukončeného soudního řízení v téže věci prohlásit nějakou stížnost za nepřípustnou nebo ukončit její zkoumání, výsledky šetření, které případně již provedl, se odkládají.
8. Veřejný ochránce práv se může zabývat stížností, která se týká pracovních vztahů mezi orgány a institucemi Společenství a jejich úředníky a ostatními zaměstnanci pouze tehdy, pokud již dotyčná osoba vyčerpala všechny možnosti vnitřních správních žádostí a stížností, zejména postupy uvedené v čl. 90 odst. 1 a 2 služebního řádu, a pokud již uplynuly lhůty pro odpověď ze strany orgánů, jimž byla věc předložena.
9. Veřejný ochránce práv informuje stěžovatele v co nejkratší době o vyřízení jeho stížnosti.
Článek 3
1. Veřejný ochránce práv provádí z vlastního podnětu nebo na základě stížnosti všechna šetření, která považuje za důvodná pro objasnění každého případného nesprávného úředního postupu při činnosti orgánů a institucí Společenství. Uvědomí o tom dotyčný orgán či dotyčnou instituci a ty mu mohou podat všechny potřebné připomínky.
2. Orgány a instituce Společenství musí poskytnout veřejnému ochránci práv požadované informace a umožnit mu přístup k dotyčné dokumentaci. Mohou to odmítnout pouze na základě řádně odůvodněného utajení.
Přístup k dokumentaci členského státu, na kterou se vztahují právní nebo správní předpisy o utajení, umožní až po předchozím souhlasu tohoto členského státu.
K jiné dokumentaci členského státu umožní přístup poté, co jej o tom uvědomí. V obou těchto případech nesmí veřejný ochránce práv v souladu s článkem 4 obsah této dokumentace rozšiřovat.
Úředníci a ostatní zaměstnanci orgánů a institucí Společenství musí svědčit na požádání veřejného ochránce práv; vypovídají jménem svého úřadu a v souladu s jeho pokyny a zůstávají vázáni služebním tajemstvím.
3. Orgány členských států musí poskytnout veřejnému ochránci práv, pokud o to požádá, prostřednictvím stálých zastoupení členských států u Evropských společenství veškeré informace, které mohou pomoci objasnit případy nesprávného úředního postupu ze strany orgánů a institucí Společenství, pokud se na tyto informace nevztahují právní nebo správní předpisy ukládající mlčenlivost nebo předpisy zabraňující jejich předání. V posledně uvedeném případě však může daný členský stát sdělit veřejnému ochránci práv tyto informace, pokud se zaváže, že jejich obsah neposkytne jiným osobám.
4. Jestliže není veřejnému ochránci práv poskytnuta spolupráce, kterou požaduje, informuje o tom Evropský parlament a ten podnikne náležité kroky.
5. Podle možností hledá veřejný ochránce práv společně s dotyčným orgánem nebo s dotyčnou institucí řešení, jímž by se dal nesprávný úřední postup napravit a stížnost se uspokojivě vyřídila.
6. Pokud veřejný ochránce práv odhalí nesprávný úřední postup, uvědomí dotyčný orgán nebo dotyčnou instituci, a případně předloží návrhy doporučení. Dotyčný orgán nebo dotyčná instituce zašle veřejnému ochránci práv do tří měsíců odůvodněné stanovisko.
7. Následně podá veřejný ochránce práv zprávu Evropskému parlamentu a dotyčnému orgánu či dotyčné instituci. Může zde též podat doporučení. Stěžovatele veřejný ochránce práv vyrozumí o výsledcích šetření a o stanovisku dotyčného orgánu nebo dotyčné instituce a o případných doporučeních podaných veřejným ochráncem práv.
8. Veřejný ochránce práv podává každoročně na konci ročního zasedacího období zprávu o výsledcích svých šetření Evropskému parlamentu.
Článek 4
1. Veřejný ochránce práv a jeho zaměstnanci, na něž se vztahuje článek 214 Smlouvy o založení Evropského společenství, čl. 47 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského sdružení uhlí a oceli a článek 194 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, jsou povinni nesdělovat informace a dokumenty, se kterými byli seznámeni v rámci svých šetření. Jsou též povinni chránit důvěrnost veškerých informací, které by mohly poškodit stěžovatele nebo jinou zúčastněnou osobu, aniž je dotčen odstavec 2.
2. Jestliže se veřejný ochránce práv v rámci šetření dozví o skutečnostech, jež podle jeho názoru spadají do oblasti trestního práva, neprodleně o tom uvědomí příslušné vnitrostátní orgány prostřednictvím stálých zastoupení členských států u Evropských společenství, a v případě potřeby rovněž orgán Společenství, z nějž pochází dotyčný úředník nebo zaměstnanec, a tento orgán může případně použít čl. 18 druhý pododstavec protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství. Veřejný ochránce práv může také informovat dotyčný orgán nebo dotyčnou instituci Společenství o skutečnostech nasvědčujících tomu, že jednání některého z jejich úředníků či zaměstnanců spadá do působnosti disciplinárních předpisů.
Článek 5
Veřejný ochránce práv může v případě, že to přispěje k vyšší účinnosti šetření a k lepší ochraně práv a zájmů stěžovatelů, spolupracovat s orgány stejného typu, které existují v některých členských státech, při dodržení použitelných vnitrostátních právních předpisů. Veřejný ochránce práv nesmí touto cestou vyžadovat dokumenty, ke kterým by neměl přístup podle článku 3.
Článek 6
1. Veřejný ochránce práv je jmenován Evropským parlamentem po každých volbách Evropského parlamentu na dobu volebního období. Může být jmenován opakovaně.
2. Veřejný ochránce práv je vybírán z osob, které jsou občany Evropské unie, mají plná občanská a politická práva, poskytují veškeré záruky nezávislosti, splňují podmínky požadované pro výkon nejvyšších soudních funkcí ve své zemi nebo mají obecně uznávané zkušenosti a způsobilost pro výkon funkce veřejného ochránce práv.
Článek 7
1. Výkon funkce veřejného ochránce práv končí buď uplynutím jeho funkčního období, anebo odstoupením či odvoláním.
2. Kromě případu odvolání vykonává veřejný ochránce práv svou funkci až do okamžiku, kdy je jmenován jeho nástupce.
3. V případě předčasného skončení výkonu funkce veřejného ochránce práv je nástupce jmenován do tří měsíců od uvolnění funkce na dobu zbývající do konce volebního období.
Článek 8
Veřejný ochránce práv, který již nesplňuje podmínky požadované k výkonu funkce nebo který se dopustí vážného pochybení, může být odvolán Soudním dvorem Evropských společenství na žádost Evropského parlamentu.
Článek 9
1. Veřejný ochránce práv vykonává svou funkci zcela nezávisle v obecném zájmu Společenství a občanů Evropské unie. Při plnění funkce nesmí požadovat ani přijímat pokyny od žádné vlády ani orgánu. Zdrží se veškeré činnosti neslučitelné s povahou jeho funkce.
2. Při nástupu do funkce se slavnostně zavazuje před Soudním dvorem Evropských společenství, že bude vykonávat svou funkci zcela nezávisle a nestranně a plnit po celou dobu výkonu funkce i po jejím ukončení povinnosti z ní vyplývající, zejména povinnost čestného a zdrženlivého jednání při přijímání některých funkcí nebo některých výhod po skončení výkonu funkce veřejného ochránce práv.
Článek 10
1. Po dobu své funkce nesmí veřejný ochránce práv vykonávat žádnou jinou politickou nebo správní funkci ani jinou výdělečnou nebo nevýdělečnou profesionální činnost.
2. Pokud jde o platy, náhrady a důchody, je veřejný ochránce práv postaven naroveň soudci Soudního dvora Evropských společenství.
3. Články 12 až 15 a článek 18 protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství se vztahují na veřejného ochránce práv i úředníky a zaměstnance jeho sekretariátu.
Článek 11
1. Veřejnému ochránci práv je nápomocen sekretariát, jehož vedoucího sám jmenuje.
2. Na úředníky a zaměstnance sekretariátu veřejného ochránce práv se vztahují nařízení a předpisy vztahující se na úředníky a zaměstnance Evropských společenství. Jejich počet je každoročně stanoven v rámci rozpočtového procesu [1].
3. Úředníci Evropských společenství a členských států, kteří jsou jmenováni zaměstnanci sekretariátu veřejného ochránce práv, jsou ve služebním zájmu vyčleněni pro veřejného ochránce práv se zárukou, že budou přijati zpět do své původní instituce.
4. V otázkách svých zaměstnanců je veřejný ochránce práv postaven naroveň orgánům ve smyslu článku 1 služebního řádu Evropských společenství.
Článek 12
Rozpočet veřejného ochránce práv je obsažen v příloze oddílu 1 (Parlament) souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
Článek 13
Sídlem veřejného ochránce práv je sídlo Evropského parlamentu [2].
Článek 14
Veřejný ochránce práv přijímá prováděcí předpisy k tomuto rozhodnutí.
Článek 15
První veřejný ochránce práv jmenovaný poté, co vstoupí v platnost Smlouva o Evropské unii, je jmenován na dobu zbývající do konce volebního období.
Článek 16
Evropský parlament stanoví ve svém rozpočtu lidské i hmotné zdroje, které umožní prvnímu veřejnému ochránci práv od okamžiku jmenování vykonávat svěřené úkoly.
Článek 17
Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství. Vstupuje v platnost dnem zveřejnění.
Ve Štrasburku dne 9. března 1994.