RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1251/1999
af 17. maj 1999
om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(4),
under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten(5), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Sigtet med den fælles landbrugspolitik er at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 33, under hensyntagen til markedssituationen;
(2) for at skabe større ligevægt på markedet blev der indført en ny støtteordning ved Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(6);
(3) efter 1992-reformen af den fælles landbrugspolitik er der indtrådt en betydelig forbedring med hensyn til markedsligevægten;
(4) jordudtagningen under den støtteordning for producenter af visse markafgrøder, som blev indført i 1992, har sammen med en sænkning af interventionsprisen medvirket til at holde produktionen under kontrol, samtidig med at en øget konkurrenceevne med hensyn til priserne har gjort det muligt at anvende betydeligt større kornmængder på hjemmemarkedet, navnlig til foder;
(5) støtten ifølge den i 1992 indførte ordning bør videreføres, idet der dog bør tages hensyn til markedsudviklingen og de erfaringer, der er opnået i forbindelse med anvendelsen af den nuværende ordning;
(6) medlemsstaterne kan under visse omstændigheder lade græsensilage være omfattet af arealbetalingerne under denne ordning;
(7) ved ændringen af støtteordningen er det nødvendigt at tage hensyn til Fællesskabets internationale forpligtelser;
(8) den bedste måde at opnå markedsligevægt på er at tilnærme Fællesskabets kornpriser til verdensmarkedspriserne og at indføre ikke-afgrødespecifikke arealbetalinger;
(9) arealbetalingerne bør ændres, hvis markedsbetingelserne ikke svarer til dem, der i øjeblikket forventes;
(10) det støtteberettigede areal bør begrænses til arealer med markafgrøder og arealer, der tidligere er udtaget af produktionen med offentlig støtte;
(11) hvis det samlede areal, for hvilket der ansøges om støtte under ordningen, overstiger basisarealet, bør der foretages en reduktion af det støtteberettigede areal pr. bedrift for at sikre markedsligevægten;
(12) medlemsstaterne kan anvende et eller flere nationale basisarealer; det er hensigtsmæssigt, at de medlemsstater, der vælger denne mulighed, kan underopdele det enkelte nationale basisareal i delbasisarealer; hvis et nationalt basisareal overskrides, bør medlemsstaten kunne koncentrere de foranstaltninger, der skal anvendes, helt eller delvis på de delbasisarealer, for hvilke overskridelsen er konstateret;
(13) arealbetalingerne bør afspejle de særlige strukturelle karakteristika, der påvirker udbyttet; det bør overlades til medlemsstaterne at udarbejde en regionaliseringsplan baseret på objektive kriterier; der bør fastlægges et ensartet gennemsnitlig udbytte i regionaliseringsplanerne; i planerne tages der hensyn til gennemsnitsudbyttet i de enkelte regioner i en given periode og til eventuelle strukturforskelle mellem de enkelte produktionsområder; der bør fastsættes en særlig procedure for behandlingen af disse planer på fællesskabsplan;
(14) det bør tillades, at der anvendes forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer, under forudsætning af at der fastsættes et særskilt basisareal for vandede afgrøder, uden at det samlede basisareal derved udvides;
(15) majs har et anderledes udbytte, som adskiller det fra andre kornarter og derfor kan berettige til særbehandling;
(16) med henblik på beregningen af arealbetalingerne bør et grundbeløb pr. ton multipliceres med det "gennemsnitlige kornudbytte", der er fastslået for den pågældende region; når der er fastsat forskellige udbytter for majs og for andre kornarter, bør der anvendes særskilte basisarealer for majs;
(17) der bør fastsættes et enkelt grundbeløb for markafgrøder; grundbeløbet pr. ton bør forøges under hensyntagen til den trinvise nedsættelse af interventionsprisen for korn; der bør fastsættes en særlig støtte for proteinafgrøder for at bevare deres konkurrenceevne over for korn;
(18) i tilfælde af en endelig nedsættelse af interventionsprisen forhøjes grundbeløbet, idet der anvendes samme godtgørelsessats som for produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002;
(19) der bør fastsættes en særlig ordning for hård hvede for at sikre, at produktionen af hård hvede er af en sådan størrelse, at den kan dække forarbejdningsindustriens behov, uden at dette dog bør medføre overdrevne udgifter for budgettet; dette mål kan opnås ved at indføre en supplerende betaling, der for hver berørt medlemsstat begrænses til et maksimumsareal for hård hvede; en overskridelse af dette areal bør medføre en justering af de indgivne ansøgninger;
(20) desuden foregår produktionen af hård hvede i nogle medlemsstater ofte i områder uden for de traditionelle produktionsområder; det er ønskeligt at sikre denne produktion et vist omfang gennem ydelse af en særlig støtte;
(21) for at kunne opnå arealbetalingerne bør producenterne være forpligtet til at udtage en forud fastlagt andel af deres areal med markafgrøder; de udtagne arealer bør passes, således at bestemte mindstenormer for miljøbeskyttelse overholdes; de udtagne arealer bør også kunne anvendes til nonfoodproduktion, forudsat at der kan foretages effektiv kontrol;
(22) i den aktuelle markedssituation bør udtagningskravet nedsættes til 10 % for perioden 2000-2006; denne procentsats bør kunne tages op til fornyet overvejelse under hensyntagen til udviklingen i produktionen og på markedet;
(23) der bør ydes en rimelig godtgørelse for udtagningsforpligtelsen; godtgørelsen bør svare til arealbetalingerne for korn;
(24) udtagningsforpligtelsen bør ikke gælde for mindre producenter, hvis ansøgninger om arealbetalinger ligger under et vist niveau; dette niveau bør fastsættes;
(25) for frivillig udtagning kan producenterne få udtagningsbetaling for yderligere udtagne arealer; medlemsstaterne bør fastsætte et maksimumsareal;
(26) arealbetalingerne bør udbetales en gang om året for et givet areal; arealer, der ikke blev dyrket umiddelbart inden ikrafttrædelsen af forordning (EØF) nr. 1765/92, bør ikke være støtteberettigede; for at tage hensyn til en række særlige situationer, hvor denne bestemmelse er urimeligt restriktiv, bør der tillades visse undtagelser, som forvaltes af medlemsstaterne;
(27) det er nødvendigt at fastlægge visse betingelser for ansøgning om arealbetaling og at præcisere, hvornår udbetalingen til producenterne skal finde sted;
(28) tidspunkterne for betalingen bør fastsættes således, at det sikres, at afsætningen af markafgrøder fordeler sig jævnt over høståret;
(29) udsåningstidspunkterne bør tilpasses naturforholdene i de enkelte produktionsområder;
(30) det er nødvendigt at fastsætte overgangsregler for afskaffelsen af de agrødespecifikke betalinger for oliefrø fra produktionsåret 2002/2003; nogle af de nuværende bestemmelser i denne sektor skal bevares under hensyn til Fællesskabets internationale forpligtelser;
(31) medlemsstaternes udgifter som følge af forpligtelserne i forbindelse med anvendelsen af denne forordning bør finansieres af Fællesskabet efter artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik(7);
(32) det er nødvendigt at fastsætte overgangsforanstaltninger og at give Kommissionen mulighed for i givet fald at indføre yderligere overgangsforanstaltninger;
(33) tilpasningerne af støtteordningen for markafgrøder bør indføres fra høståret 2000/2001;
(34) som følge af disse tilpasninger af den nuværende støtteordning og tidligere ændringer vil det af hensyn til klarheden være hensigtsmæssigt at lade forordning (EØF) nr. 1765/92 erstatte af en ny forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Ved denne forordning indføres en ordning med arealbetalinger til producenter af markafgrøder.
2. I denne forordning:
- omfatter høståret/produktionsåret perioden 1. juli til 30. juni
- forstås ved "markafgrøder" de i bilag I nævnte produkter.
3. Medlemsstater, hvor majs ikke er en traditionel afgrøde, kan lade græsensilage omfatte af arealbetalingen til markafgrøder på de samme betingelser som dem, der gælder for markafgrøder.
KAPITEL I
Artikel 2
1. Fællesskabets producenter af markafgrøder kan ansøge om arealbetaling på de i denne forordning fastsatte betingelser.
2. Arealbetalingen fastsættes pr. hektar og differentieres regionalt. Arealbetalingen ydes for det areal, hvor der dyrkes markafgrøder, eller som er udtaget i overensstemmelse med artikel 6, og som ikke overstiger et regionalt basisareal. Dette fastlægges som det gennemsnitlige antal hektarer i en region, hvor der dyrkes markafgrøder, eller, efter omstændighederne, som er udtaget af produktionen i overensstemmelse med en offentligt finansieret ordning i 1989, 1990 og 1991. En region betyder i denne forbindelse en medlemsstat eller en region i medlemsstaten, alt efter den pågældende medlemsstats valg.
3. Producenter, der ansøger om arealbetaling, er forpligtet til at udtage en del af arealet på deres bedrift af produktionen, og får en godtgørelse for denne forpligtelse.
4. Hvis det samlede areal, for hvilket der ansøges om betaling under ordningen for markafgrøder, herunder det under ordningen undtagne areal, overstiger basisarealet, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af den enkelte landbrugers støtteberettigede areal for alle de betalinger, der i den pågældende region i samme produktionsår ydes i henhold til denne forordning.
Arealer, for hvilke der ikke ansøges om betaling efter nærværende forordning, men som anvendes som grundlag for en ansøgning om støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød(8), medtages også ved beregningen af det samlede areal, for hvilket der er ansøgt om betaling.
5. Hvis en medlemsstat lader græsensilage omfatte af arealbetalingen for markafgrøder, fastlægges der et særskilt basisareal. Hvis basisarealet for markafgrøder ikke nås i løbet af et produktionsår, kan de resterende hektarer for samme produktionsår udloddes til det tilsvarende basisareal.
6. Hvis en medlemsstat har valgt at fastlægge et eller flere nationale basisarealer, kan den underopdele hvert af disse i delbasisarealer på grundlag af objektive kriterier, der skal fastlægges af medlemsstaten.
Med henblik på dette stykke skal basisarealerne "Secano" og "Regadío" betragtes som nationale basisarealer.
Hvis et nationalt basisareal overskrides, kan den pågældende medlemsstat efter objektive kriterier helt eller delvis koncentrere de foranstaltninger, der finder anvendelse ifølge stk. 4, på de delbasisarealer, for hvilke der er konstateret en overskridelse.
Medlemsstater, der har valgt at anvende den mulighed, der er nævnt i dette stykke, underretter senest den 15. september producenterne og Kommissionen om deres valg og om de nærmere bestemmelser for anvendelsen.
Artikel 3
1. I forbindelse med fastsættelsen af de gennemsnitsudbytter, der skal anvendes til beregning af arealbetalingen, udarbejder hver medlemsstat en regionaliseringsplan med angivelse af de relevante, objektive kriterier for afgrænsningen af de enkelte produktionsregioner, så der opnås særskilte homogene områder.
Med henblik herpå udarbejder medlemsstaterne regionaliseringsplanerne under behørig hensyntagen til eventuelle særlige forhold. De kan navnlig graduere gennemsnitsudbytterne for at tage hensyn til eventuelle strukturforskelle mellem produktionsregionerne.
2. Endvidere kan medlemsstaterne i deres regionaliseringsplaner anvende et udbyttetal for majs, der er forskelligt fra udbyttetallet for andre kornarter.
a) Såfremt udbyttet for majs er højere end udbyttet for andre kornarter, skal der særskilt for majs fastsættes et basisareal, som omhandlet i artikel 2, stk. 2, der omfatter en eller flere majsproduktionsregioner efter medlemsstatens eget valg.
Medlemsstaterne kan i de pågældende regioner ligeledes fastsætte særskilte basisarealer for andre markafgrøder end majs. Hvis majsbasisarealet i dette tilfælde ikke nås i løbet af et høstår, udloddes de resterende hektarer for samme høstår til det tilsvarende basisareal for andre markafgrøder end majs.
b) Såfremt udbyttet for majs svarer til eller er lavere end udbyttet for andre kornarter, kan der ligeledes fastsættes et basisareal særskilt for majs i henhold til litra a). Vælger medlemsstaten at fastsætte et basisareal for andre markafgrøder end majs, gælder følgende:
- hvis majsbasisarealet ikke nås i løbet af et høstår, kan de resterende hektarer for samme høstår udloddes til de tilsvarende basisarealer for andre markafgrøder
- hvis basisarealet for andre markafgrøder end majs ikke nås i løbet af et produktionsår, kan de resterende hektarer for samme produktionsår udloddes til det pågældende majsbasisareal.
Overskrides disse basisarealer, anvendes artikel 2, stk. 4.
3. Medlemsstaterne kan i deres regionaliseringsplaner fastsætte forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer. I så fald skal medlemsstaten fastsætte et særskilt basisareal for arealer med vandede afgrøder.
Det vandede basisareal skal være lig med det gennemsnitlige areal, der fra 1989 til 1991 blev vandet med henblik på dyrkning af markafgrøder, herunder forhøjelser i medfør af artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, sidste punktum, i forordning (EØF) nr. 1765/92. Det vandede basisareal i Portugal skal dog gradvis forøges med indtil 60000 ha for de arealer, hvor det er fastslået, at investeringen i vanding er begyndt efter den 1. august 1992. Denne forøgelse kan helt eller delvis lægges til det vandede majsareal som omhandlet i stk. 2.
Fastsættelsen af det vandede basisareal må ikke føre til en forøgelse af det samlede basisareal for den pågældende medlemsstat. Overskrides det vandede basisareal, finder artikel 2, stk. 4, anvendelse.
Hvis det vandede areal ikke nås i løbet af et givet produktionsår, fordeles de resterende hektarer for samme produktionsår på de tilsvarende ikke-vandede basisarealer.
4. Regionaliseringsplanen skal under alle omstændigheder sikre, at det gennemsnitsudbytte for den pågældende medlemsstat, som er fastlagt for perioden i overensstemmelse med de i stk. 5 nævnte kriterier, overholdes.
5. For hver enkelt produktionsregion skal medlemsstaten give nærmere oplysninger om arealerne med og udbyttet af de markafgrøder, der er produceret i den pågældende region i femårsperioden 1986/1987-1990/1991. Der beregnes et gennemsnitligt kornudbytte for hver enkelt region, idet der ses bort fra året med det største og året med det mindste udbytte i den pågældende periode.
Denne forpligtelse kan dog for så vidt angår:
- portugisisk korn opfyldes ved at fremlægge data, som er blevet meddelt i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3653/90 af 11. december 1990 om overgangsbestemmelser for den fælles markedsordning for korn og ris i Portugal(9)
- de fem nye tyske delstater opfyldes ved at anføre det gennemsnitlige udbytte, der gælder i de andre tyske delstater
- Italien og Spanien opfyldes ved at fastsætte referenceudbyttet til henholdsvis 3,9 t/ha og 2,9 t/ha.
Hvis en medlemsstat beslutter at behandle
- majs anderledes end andre kornarter, skal der anføres et gennemsnitsudbytte for majs og for andre kornarter, idet gennemsnitsudbyttet dog ikke må ændres
- vandede arealer særskilt i forhold til ikke-vandede arealer, skal der anføres et gennemsnitsudbytte for hver af de to arealkategorier, idet det samlede gennemsnitsudbytte dog ikke må ændres
6. Medlemsstaterne forelægger deres regionaliseringsplan for Kommissionen senest den 1. august 1999 sammen med al nødvendig dokumentation. De kan opfylde denne forpligtelse ved at henvise til den regionaliseringsplan, de har forelagt Kommissionen i henhold til forordning (EØF) nr. 1765/92.
Kommissionen gennemgår de af medlemsstaterne forelagte regionaliseringsplaner og sikrer sig, at hver enkelt plan er baseret på relevante, objektive kriterier og er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger om tidligere år. Kommissionen kan fremsætte indsigelser mod planer, der ikke er forenelige med de ovennævnte kriterier, navnlig med medlemsstatens gennemsnitsudbytte. I så fald skal planen justeres af den pågældende medlemsstat, efter at den har rådført sig med Kommissionen.
Medlemsstaten kan efter anmodning fra Kommissionen eller på eget initiativ ændre regionaliseringsplanen efter den i denne artikel beskrevne procedure.
7. Hvis en medlemsstat i medfør af stk. 1 vælger at fastlægge produktionsregioner, hvis afgrænsning ikke svarer til afgrænsningen af de regionale basisarealer, forelægger den Kommissionen en oversigt over alle ansøgninger om betaling og de hertil svarende udbytter. Fremgår det af disse oplysninger, at det gennemsnitsudbytte, der følger af regionaliseringsplanen for 1993, eller at det gennemsnitsudbytte, der for Østrig, Finland og Sverige følger af planen for 1995, eller at det udbytte, der er fastsat i stk. 5 for Italien og Spanien, er overskredet i en medlemsstat, nedsættes alle betalinger i denne medlemsstat for det følgende produktionsår i forhold til den konstaterede overskridelse. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, når den mængde udtrykt i tons korn, for hvilken der er indgivet ansøgninger, ikke overstiger den mængde, der fremkommer ved at multiplicere medlemsstatens samlede basisareal med ovennævnte gennemsnitsudbytte.
Medlemsstaterne kan vælge at kontrollere, om der har været en eventuel overskridelse af gennemsnitsudbyttet for hvert enkelt basisareal. I så fald finder bestemmelserne i dette stykke anvendelse på betalingerne for hvert af de berørte basisarealer.
Artikel 4
1. Med forbehold af artikel 10 foretages beregningen af arealbetalingen ved at multiplicere grundbeløbet pr. ton med det gennemsnitlige kornudbytte, der er fastsat i regionaliseringsplanen for den pågældende region.
2. Den i stk. 1 nævnte beregning foretages ved anvendelse af det gennemsnitlige kornudbytte. Hvis majs behandles særskilt, anvendes "majsudbyttet" dog for majs og udbyttet for "andre kornarter end majs" for korn, oliefrø og hørfrø.
3. Grundbeløbet fastsættes slåedes:
for proteinafgrøder:
- 72,50 EUR/t fra produktionsåret 2000/2001
for korn, græsensilage og udtagning:
- 58,67 EUR/t for høståret/produktionsåret 2000/2001
- 63,00 EUR/t fra høståret/produktionsåret 2001/2002
for hørfrø:
- 88,26 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 75,63 EUR/t for produktionsåret 2001/2002
- 63,00 EUR/t fra produktionsåret 2002/2003
for oliefrø:
- 63,00 EUR/t fra produktionsåret 2002/2003.
Beløbet 63 EUR/t kan forhøjes fra produktionsåret 2002/2003 på baggrund af den endelige nedsættelse af interventionsprisen for korn, der er fastsat i artikel 3, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1766/92.
Denne forhøjelse af arealbetalingerne vil stå i samme forhold til interventionsprisnedsættelsen som den, der gælder for 2000/2001 og 2001/2002.
4. I Finland og i Sverige nord for den 62. breddegrad og i nogle tilstødende områder, hvor der gælder lignende klimatiske vilkår, som gør landbrugsaktiviteter særligt vanskelige, ydes der for korn og oliefrø en supplerende arealbetaling på 19 EUR/t gange det udbytte, der anvendes for arealbetalingerne.
Artikel 5
Der udbetales et supplement til arealbetalingen på 344,50 EUR/ha for det areal, hvor der dyrkes hård hvede i de traditionelle produktionsregioner, der er nævnt i bilag II, op til de lofter, der er fastsat i bilag III.
Hvis summen af de arealer, for hvilke der ansøges om supplement til arealbetalingen, i et produktionsår overstiger det loft, der er anført ovenfor, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af det areal pr. producent, som supplementet kan betales for.
Medlemsstaterne kan dog under iagttagelse af de i bilag III fastsatte lofter pr. medlemsstat fordele de i nævnte bilag anførte arealer mellem de produktionsområder, der er anført i bilag II, eller om nødvendigt mellem produktionsregionerne som omhandlet i artikel 3, efter produktionen af hård hvede i perioden 1993-1997. Hvis i dette tilfælde summen af de arealer, for hvilke der i en region ansøges om supplement til arealbetalingen, i et produktionsår overstiger det tilsvarende regionale loft, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af det areal pr. producent, som supplementet kan betales for. Denne nedsættelse foretages efter, at der inden for en medlemsstat er sket en omfordeling af arealer fra regioner, som ikke har nået deres regionale loft, til regioner, som har overskredet dette loft.
I andre regioner end de i bilag II nævnte med en veletableret produktion af hård hvede ydes der en særlig støtte på 138,90 EUR/ha for et areal på højst det antal ha, der er angivet i bilag IV.
Artikel 6
1. Udtagningsforpligtelsen for den enkelte producent, der ansøger om arealbetaling, fastsættes som en andel af det areal med markafgrøder, for hvilket vedkommende har indgivet ansøgning, og denne andel udtages i henhold til denne forordning.
Grundsatsen for den obligatoriske udtagningsforpligtelse fastsættes til 10 % fra produktionsåret 2000/2001 til produktionsåret 2006/2007.
2. Medlemsstaterne anvender miljøforanstaltninger, som svarer til den særlige situation, der gælder for det udtagne areal.
3. Det udtagne areal kan anvendes til at tilvejebringe materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug, under forudsætning af at der anvendes effektive kontrolordninger.
Medlemsstaterne bemyndiges til at udbetale national støtte på op til 50 % af de udgifter, der er forbundet med overgang til flerårige afgrøder til biomasseproduktion på udtagne arealer.
4. Hvis der er fastsat forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer, finder betalingen for udtagning af ikke-vandede arealer anvendelse. For Portugals vedkommende skal der ved betalingen tages hensyn til den støtte, der er ydet i henhold til forordning (EØF) nr. 3653/90.
5. Producenterne kan få udtagningsbetalingen for frivillig udtagning af arealer, der overstiger deres forpligtelse. Medlemsstaterne skal tillade landmændene at udtage op til mindst 10 % af det areal med markafgrøder, for hvilket der indgives ansøgning, og som udtages i henhold til denne forordning. En medlemsstat kan fastsætte højere procentsatser, der er afpasset efter de særlige forhold og sikrer en tilstrækkelig udnyttelse af landbrugsarealerne.
6. Betalingen for udtagningen kan ydes over en flerårig periode på op til fem år.
7. Producenter, der ansøger om betaling for et areal, der ikke er større end det areal, der på grundlag af de for den pågældende region fastlagte udbytter er nødvendigt til produktion af 92 tons korn, er ikke omfattet af udtagningsforpligtelsen. Bestemmelserne i stk. 5 og 6 finder anvendelse på disse producenter.
8. Uanset artikel 7 kan arealer:
- der udtages med henblik på miljøvenligt landbrug (artikel 22, 23 og 24 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Gararantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger)(10), og som hverken anvendes til landbrugsformål eller med gevinst for øje til et andet formål end dem, der er tilladt for andre udtagne arealer i henhold til denne forordning, eller
- der skovrejses med henblik på skovrejsning (artikel 31 i forordning (EF) nr. 1257/1999)
som følge af en ansøgning, der er indgivet efter den 28. juni 1995, medregnes ved det jordudtagningskrav, der er omhandlet i stk. 1, op til den grænse pr. bedrift, som den pågældende medlemsstat måtte have fastsat. Der må kun fastsættes en sådan grænse i det omfang, det er nødvendigt for at undgå, at en uforholdsmæssig stor del af det disponible fællesskabsbudget for den pågældende ordning koncentreres om et lille antal bedrifter.
For disse arealer ydes den i artikel 4 nævnte arealbetaling ikke, og støtten i henhold til artikel 24, stk. 1, eller artikel 31, stk. 1, andet led, i forodning (EF) nr. 1257/1999 begrænses til et beløb, som højst er lig med arealbetalingerne for udtagning som anført i artikel 4, stk. 3.
Medlemsstaterne kan beslutte ikke at lade ordningen i dette afsnit gælde for en ny ansøger i en region, hvor der er stadig risiko for en betydelig overskridelse af det regionale basisareal.
Artikel 7
Ansøgninger om betalinger kan ikke indgives for arealer, der pr. 31. december 1991 var græsarealer uden for omdriften, anvendtes til flerårige afgrøder eller henlå som skovarealer eller arealer med ikke landbrugsmæssig udnyttelse.
Medlemsstaterne kan på betingelser, der skal fastlægges nærmere, fravige disse bestemmelser for at tage hensyn til særlige forhold, navnlig hvad angår arealer, der indgår i et omstruktureringsprogram, eller arealer med flerårige markafgrøder, der normalt indgår i omdriften med de i bilag I nævnte afgrøder. I så fald træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger for at undgå, at sådanne undtagelser medfører en betydelig forøgelse af det samlede støtteberettigede landbrugsareal. Foranstaltningerne kan navnlig bestå i, at arealer, der tidligere var støtteberettigede, i stedet ikke længere anses som støtteberettigede.
Medlemsstaterne kan ligeledes fravige stk. 1 for at tage hensyn til særlige situationer i forbindelse med forskellige former for offentlige foranstaltninger, når en landbruger på grund af sådanne foranstaltninger begynder at dyrke jorder, der tidligere ikke var støtteberettigede, for at fortsætte sin normale landbrugsvirksomhed, og den pågældende foranstaltning bevirker, at jorder, der oprindeligt var støtteberettigede, ikke længere er det, således at den samlede mængde støtteberettigede jorder ikke forøges betydeligt.
Medlemsstaterne kan desuden i visse tilfælde, der ikke er omhandlet i de to foregående afsnit, fravige første afsnit, hvis de i en plan, der skal forelægges Kommissionen, dokumenterer, at det samlede støtteberettigede areal forbliver uændret.
Artikel 8
1. Udbetalingerne finder sted i tidsrummet fra 16. november til 31. januar efter høsten. Når artikel 6, stk. 3, anvendes, finder betalingerne dog sted mellem den 16. november og den 31. marts.
2. For at kunne opnå arealbetalingen skal producenten senest den 31. maj forud for høsten have sået frøene og senest den 15. maj have indgivet en ansøgning.
3. Medlemsstaterne tager de fornødne skridt for at minde ansøgerne om, at miljølovgivningen skal overholdes.
Artikel 9
Gennemførelsesbestemmelserne til dette kapitel vedtages efter proceduren i artikel 23 i Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn(11), især gennemførelsesbestemmelserne vedrørende:
- fastlæggelse og forvaltning af basisarealer
- udarbejdelse af produktionsregionaliseringsplaner
- græsensilage
- ydelse af arealbetalingen
- det minimumsareal, der kan ydes betaling for; i disse bestemmelser skal der især tages hensyn til kravene vedrørende overvågning og til den effektivitet, der tilstræbes med den pågældende ordning
- hård hvede; fastlæggelse af betingelserne for at opnå det i artikel 5 omhandlede supplement til arealbetalingen og betingelserne for at opnå den i nævnte artikel omhandlede særlige støtte, og navnlig bestemmelserne vedrørende de regioner, der kan komme i betragtning
- jordudtagning, navnlig for så vidt angår artikel 6, stk. 3; disse betingelser kan også omhandle dyrkning af produkter uden betaling
- betingelserne for at anvende artikel 7; heri fastlægges de vilkår, på hvilke undtagelser fra artikel 7 kan tillades, samt medlemsstaternes pligt til at forelægge de planlagte foranstaltninger for Kommissionen til godkendelse
- overholdelse af det aftalememorandum mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om olieafgrøder inden for rammerne af den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT), der blev godkendt ved afgørelse 93/355/EØF(12).
Efter samme procedure kan Kommissionen:
- enten gøre betalingerne betinget af, at der anvendes særlige frø, certificerede frø af hård hvede, bestemte sorter oliefrø, hård hvede og hørfrø eller give medlemsstaterne mulighed for at opstille sådanne betingelser for ydelse af betalinger
- tillade, at de i artikel 8, stk. 2, nævnte datoer kan ændres for visse zoner, hvor særlige klimaforhold bevirker, at de normale datoer ikke kan anvendes
- med forbehold af budgetsituationen og som en undtagelse fra artikel 8, stk. 1, lade medlemsstaterne tillade, at der i bestemte regioner inden den 16. november foretages udbetaling af indtil 50 % af arealbetalingerne og af betalingen for udtagning af arealet i år, hvor exceptionelle klimatiske forhold har medført et så stort fald i udbyttet, at producenterne står over for alvorlige finansielle vanskeligheder.
KAPITEL II
Artikel 10
1. For produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002 beregnes arealbetalingen for oliefrø ved at multiplicere følgende beløb med det gennemsnitlige kornudbytte, der er fastlagt i regionaliseringsplanen i den pågældende region:
- 81,74 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 72,37 EUR/t for produktionsåret 2001/2002.
Medlemsstaterne har dog mulighed for fortsat at fastsætte oliefrøbetalingen på grundlag af tidligere regionale oliefrøudbytter. I så tilfælde multipliceres udbytte med 1,95.
2. For produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002 fastlægges der et maksimalt garantiareal for den afgrødespecifikke arealbetaling for oliefrø på 5482000 hektar nedsat med den procentvise obligatoriske udtagning af arealer for det pågældende produktionsår, eller med 10 %, hvis denne procentsats er mindre end 10 %. Hvis det maksimale garantiareal overskrides efter anvendelsen af artikel 2, nedsætter Kommissionen de beløb, der er nævnt i stk. 1, i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 3 og 4.
3. Hvis det areal med oliefrø, der allerede er blevet udpeget som berettiget til afgrødespecifik arealbetaling for oliefrø i et givet år, overstiger de maksimale garantiarealer, nedsætter Kommissionen grundbeløbet for dette år med 1 % for hvert procentpoint, hvormed det maksimale garantiareal overskrides. Der anvendes særlige regler, hvis det maksimale garantiareal overskrides med mere end en vis tærskelprocentsats. Op til denne tærskelprocentsats er nedsættelsen af beløbet den samme i alle medlemsstaterne. Overskrides tærskelprocentsatsen, foretages der passende yderligere nedsættelser i de medlemsstater, som har overskredet det nationale referenceareal som fastsat i bilag V, nedsat med den i stk. 4 omhandlede procentsats. For Tysklands vedkommende kan den passende yderligere nedsættelse dog efter anmodning fra de tyske myndigheder gradueres helt eller delvis efter det regionale basisareal; hvis denne mulighed anvendes, underretter de tyske myndigheder omgående Kommissionen om de elementer, der indgår i beregningen af de pågældende nedsættelser.
Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92 omfanget og fordelingen af de nedsættelser, der skal foretages, og sikrer navnlig, at den vejede gennemsnitlige nedsættelse for Fællesskabet som helhed er lig med den procentsats, hvormed det maksimale garantiareal er blevet overskredet.
4. Den i stk. 3 omhandlede tærskelprocentsats bør fastsættes til 0 %.
5. Hvis arealbetalingen for oliefrø nedsættes i overensstemmelse med stk. 3 og 4, nedsætter Kommissionen de tilsvarende grundbeløb for det følgende produktionsår med samme procentsats, medmindre det maksimale garantiareal ikke overskrides i dette år, i hvilket tilfælde Kommissionen kan beslutte, at der ikke skal foretages en sådan nedsættelse.
6. Hvis det maksimale garantiareal for Fællesskabet overskrides i produktionsåret 2000/2001, skal Kommissionen anvende den procentsats for nedsættelse af de regionale referencebeløb, der anvendes for produktionsåret 1999/2000, på det relevante grundbeløb for produktionsåret 2000/2001.
7. Uanset bestemmelserne i denne artikel kan medlemsstater, hvor der er fare for, at det i bilag V fastsatte referenceareal overskrides væsentligt i det efterfølgende produktionsår, begrænse det areal, for hvilket den individuelle producent kan modtage den i denne artikel omhandlede arealbetaling for oliefrø. Denne begrænsning beregnes som en procentdel af det landbrugsareal, der er fastsat i denne forordning, enten for medlemsstaten eller for det regionale basisareal, og anvendt i forhold til producentens godtgørelsesberettigede areal. Begrænsningen kan differentieres afhængigt af de regionale basisarealer eller delbasisarealer på grundlag af objektive kriterier. Medlemsstaterne skal give meddelelse om en sådan begrænsning senest den 1. august i det produktionsår, der går forud for det år, for hvilket der ansøges om arealbetaling, eller en tidligere dato, hvis det drejer sig om en medlemsstat eller regioner i en medlemsstat, hvor såning med henblik på det pågældende produktionsår foretages inden den 1. august.
8. Nedsættelsen som følge af overskridelse af det maksimale garantiareal, anvendt i overensstemmelse med bestemmelserne i denne artikel, kan ikke føre til et beløb på under:
- 58,67 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 63,00 EUR/t for produktionsåret 2001/2002.
9. Producenterne af konfekturesolsikkefrø, der er sået til høst, kan ikke modtage den støtte, der ydes i henhold til denne artikel.
10. Inden to år fra gennemførelsen af denne artikel forelægger Kommissionen en rapport for Rådet om udviklingen på markedet for oliefrø. Denne rapport ledsages om nødvendigt af passende forslag, hvis produktionspotentialet forringes alvorligt.
Artikel 11
Størrelsen af arealbetalingerne og betalingen for jordudtagning samt den i denne forordning fastsatte arealprocentdel, der skal udtages, kan efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, ændres på baggrund af produktions-, produktivitets- og markedsudviklingen.
Artikel 12
Skulle det blive nødvendigt at indføre særlige foranstaltninger for at lette overgangen fra den gældende ordning til den ved denne forordning indførte ordning, vedtages disse efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92.
Artikel 13
De i denne forordning omhandlede foranstaltninger betragtes som interventioner til stabilisering af landbrugsmarkederne, jf. artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 1258/1999.
Artikel 14
Forordning (EØF) nr. 1765/92 og forordning (EF) nr. 1872/94 ophæves.
Artikel 15
1. Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
2. Den anvendes fra produktionsåret 2000/2001 og derefter.
3. Forordning (EØF) nr. 1765/92 og forordning (EØF) nr. 1872/94 anvendes fortsat for produktionsårene 1998/1999 og 1999/2000.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17 maj 1999.
Nařízení Rady (ES) č. 1251/1999
ze dne 17. května 1999
o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [5],
(1) vzhledem k tomu, že je společná zemědělská politika, s přihlédnutím k situaci na trhu, zaměřena na dosažení cílů uvedených v článku 33 Smlouvy;
(2) vzhledem k tomu, že byl nařízením Rady (EHS) č. 1765/92 ze dne 30. června 1992 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [6] zaveden nový režim podpor, aby se zajistila lepší rovnováha na trhu;
(3) vzhledem k tomu, že po reformě společné zemědělské politiky v roce 1992 došlo k výraznému zlepšení tržní rovnováhy;
(4) vzhledem k tomu, že vynětí půdy z produkce podle režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, které bylo zavedeno v roce 1992 společně se snížením intervenční ceny, pomohlo udržet produkci pod kontrolou, zatímco zvýšená konkurenceschopnost cen umožnila použít na domácím trhu dodatečné množství obilovin, především pro výživu zvířat;
(5) vzhledem k tomu, že by podpora na základě režimu zavedeného v roce 1992 měla pokračovat, avšak s přihlédnutím k rozvoji trhu a zkušenostem získaným při používání stávajícího režimu;
(6) vzhledem k tomu, že členské státy mohou za určitých podmínek stanovit, že na silážní píci lze poskytovat platby na plochu podle tohoto režimu;
(7) vzhledem k tomu, že reforma režimu podpor musí přihlédnout k mezinárodním závazkům Společenství;
(8) vzhledem k tomu, že tržní rovnováhy lze nejlépe dosáhnout sblížením cen obilovin ve Společenství a cen na světovém trhu a stanovením neplodinových specifických plateb na plochu;
(9) vzhledem k tomu, že platby na plochu by měly být přepracovány, pokud se tržní podmínky liší od podmínek, jež jsou v současné době předpokládány;
(10) vzhledem k tomu, že plocha, pro niž lze obdržet platby, by měla být omezena na plochu určenou pro plodiny na orné půdě nebo plochu, jež byla v minulosti při vynětí z produkce veřejně financována;
(11) vzhledem k tomu, že je součet ploch, pro něž je podle daného režimu nárok na platbu uplatňován, vyšší než plocha základní, mělo by být stanoveno zmenšení plochy, pro niž lze obdržet platby, pro každý zemědělský podnik, aby se zajistila rovnováha na trhu;
(12) vzhledem k tomu, že členské státy mohou použít jednu nebo více vnitrostátních základních ploch; že se považuje za vhodné, aby členské státy, které si tuto možnost zvolí, byly schopny rozdělit každou vnitrostátní základní plochu na základní podplochy; že byla-li vnitrostátní základní plocha překročena, mělo by být dotčenému členskému státu umožněno, aby soustředil daná opatření zcela nebo částečně na ty plochy, u nichž bylo překročení zaznamenáno;
(13) vzhledem k tomu, že by platby na plochu měly odrážet specifické strukturální vlastnosti, které ovlivňují výnos; že sestavení regionalizačního plánu podle objektivních kritérií by mělo být ponecháno na členských státech; že by měly být prostřednictvím regionalizačních plánů zavedeny jednotné průměrné výnosy; že by tyto plány měly být slučitelné s průměrnými výnosy, jichž bylo v daném období v každém regionu dosaženo, a zohledňovat strukturální rozdíly mezi produkčními regiony; že by měl být stanoven zvláštní postup, aby byly tyto plány zkoumány na úrovni Společenství;
(14) vzhledem k tomu, že diferenciace výnosů může být povolena pro zavlažované a nezavlažované plochy za předpokladu, že je zřízena individuální základní plocha pro zavlažované plodiny a nedojde k rozšíření celkové základní plochy;
(15) vzhledem k tomu, že se výnos kukuřice odlišuje od výnosu ostatních obilovin a že je tedy zvláštní zacházení s kukuřicí oprávněné;
(16) vzhledem k tomu, že se platba na plochu vypočte vynásobením základní částky na tunu "průměrným výnosem obilovin", který je pro příslušný region určen; že by měly být zřízeny individuální základní plochy pro kukuřici, pokud jsou pro ni stanoveny jiné výnosy než pro ostatní obiloviny;
(17) vzhledem k tomu, že by měla být stanovena jednotná základní částka pro plodiny na orné půdě; že základní částky na tunu by měly být zvýšeny s přihlédnutím ke snížení intervenční ceny obilovin, uskutečněnému v několika krocích; že by měla být zavedena zvláštní podpora pro bílkovinné plodiny, aby se zachovala jejich konkurenceschopnost s obilovinami;
(18) vzhledem k tomu, že se při konečném snížení intervenční ceny základní částka zvýší podle stejné vyrovnávací sazby jako v hospodářských letech 2000/01 a 2001/02;
(19) vzhledem k tomu, že by měl být zaveden zvláštní režim pro pšenici tvrdou, aby byla její produkce zajištěna v míře dostatečné pro zásobování uživatelských odvětví a současně udrženy její rozpočtové výdaje pod kontrolou; že tohoto cíle by mělo být dosaženo zavedením příplatku omezeného pro maximální plochu pšenice tvrdé v daném členském státě; že jakékoli překročení těchto ploch by mělo vést ke změně podaných žádostí;
(20) vzhledem k tomu, že pěstování pšenice tvrdé je navíc v některých členských státech dobře zavedeno v regionech mimo tradiční oblasti; že je žádoucí zabezpečit určitou úroveň produkce v těchto regionech poskytnutím zvláštní podpory;
(21) vzhledem k tomu, že by producenti měli vyjmout z produkce předem stanovené procento orné půdy; že by o půdu vyňatou z produkce mělo být pečováno tak, aby vyhovovala určitým minimálním environmentálním normám; že by mělo být rovněž možné využívat plochy vyňaté z produkce k nepotravinářským účelům za předpokladu, že mohou být použity účinné systémy kontrol;
(22) vzhledem k tomu, že za stávající situace na trhu by požadavek na vynětí půdy z produkce měl být pro období 2000-2006 snížen na 10 %; že toto procento by mělo být opětovně přezkoumáno, aby byl zohledněn rozvoj produkce a trhu;
(23) vzhledem k tomu, že by závazek vyjmout půdu z produkce měl být podmíněn řádným vyrovnáním; že by vyrovnání mělo odpovídat platbám na plochu pro obiloviny;
(24) vzhledem k tomu, že by se požadavek na vyjmutí půdy z produkce neměl vztahovat na malovýrobce, jejichž nárok na platby na plochu je pod určitou úrovní; že by tato úroveň měla být stanovena;
(25) vzhledem k tomu, že pro dobrovolné vynětí z produkce by producentům mohla být poskytnuta platba za vynětí půdy z produkce pro půdu dodatečně vyňatou z produkce; že by členské státy měly stanovit maximální plochu;
(26) vzhledem k tomu, že by platby na plochu měly být vypláceny pro uvedenou plochu jednou ročně; že na plochy neobdělávané bezprostředně před vstupem režimu stanoveného nařízením (EHS) č. 1765/92 v platnost by neměly být platby poskytovány; že by se měly zohlednit určité zvláštní situace, při nichž daná opatření vedou k nepřiměřenému omezování, a proto by měly být povoleny určité odchylky, které budou spravovány členskými státy;
(27) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit určité podmínky pro podávání žádostí o platby na plochu a určit termíny plateb producentům;
(28) vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny výplatní dny, aby bylo zajištěno rovnoměrné rozdělení prodeje plodin na orné půdě v průběhu hospodářského roku;
(29) vzhledem k tomu, že by měly být termíny výsevu přizpůsobeny přírodním podmínkám v různých produkčních regionech;
(30) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit přechodná prováděcí pravidla, aby se zrušily zvláštní podpory pro olejnatá semena počínaje hospodářským rokem 2002/03; že některá ze stávajících ustanovení v tomto odvětví musí být zachována s ohledem na mezinárodní závazky Společenství;
(31) vzhledem k tomu, že by výdaje členských států, které vyplývají ze závazků spojených s uplatňováním tohoto nařízení, měly být financovány Společenstvím v souladu s články 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 1258/99 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [7];
(32) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit přechodná opatření a umožnit Komisi, aby v případě potřeby přijala dodatečná přechodná opatření;
(33) vzhledem k tomu, že úpravy režimu podpor pro plodiny na orné půdě by měly být zavedeny od hospodářského roku 2000/01;
(34) vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k úpravám stávajícího režimu podpor a k předcházejícím změnám je vhodné z důvodů jasnosti nahradit nařízení (EHS) č. 1765/92 nařízením novým,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se zavádí režim plateb na plochu pro producenty plodin na orné půdě.
2. Pro účely tohoto nařízení:
- začíná hospodářský rok dne 1. července a končí dne 30. června,
- se "plodinami na orné půdě" rozumějí plodiny uvedené v příloze I.
3. Členské státy, v nichž kukuřice není tradiční plodinou, mohou stanovit, že pro silážní píci lze poskytovat platby na plochu pro plodiny na orné půdě na základě stejných podmínek, jako jsou podmínky použitelné pro plodiny na orné půdě.
KAPITOLA I
Článek 2
1. Producenti plodin na orné půdě ve Společenství mohou žádat o platbu na plochu podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
2. Platba na plochu je stanovena na základě platby na hektar a je rozlišována podle regionů.
Platba na plochu se poskytuje pro plochu, která je určena pro plodiny na orné půdě nebo podléhá vynětí z produkce podle článku 6 a která nepřekračuje regionální základní plochu. Stanoví se jako průměrný počet hektarů v rámci regionu určených pro plodiny na orné půdě nebo v případě potřeby na půdě ležící ladem v rámci režimu veřejné podpory v letech 1989, 1990 a 1991. Výrazem "region" se podle volby dotyčného členského státu rozumí členský stát, nebo region členského státu.
3. Producenti, kteří žádají o platbu na plochu, podléhají povinnosti vyjmout z produkce půdu svého podniku, a za tento závazek obdrží vyrovnání.
4. Pokud je součet ploch, pro něž se platba podle režimu pro plodiny na orné půdě žádá, včetně ploch podle tohoto režimu vyňatých z produkce, vyšší než základní plocha, bude plocha připadající na jednoho zemědělce, pro niž lze obdržet platbu, úměrně zmenšena pro všechny platby, které jsou podle tohoto nařízení v dotyčném regionu vypláceny během stejného hospodářského roku.
Při výpočtu ploch, pro něž se žádá platba, se rovněž přihlédne k plochám, které žádosti o platbu podle tohoto nařízení nepodléhají, ale používají se ke zdůvodnění žádosti o podporu podle nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [8].
5. V případech, kdy členský stát stanoví, že na silážní píci lze obdržet platby na plochu pro plodiny na orné půdě, bude stanovena samostatná základní plocha. Pokud není základní plochy pro plodiny na orné půdě nebo pro silážní píci dosaženo v uvedeném hospodářském roce, bude zůstatek hektarů přidělen odpovídající základní ploše pro stejný hospodářský rok.
6. Pokud se členský stát rozhodne, že vytvoří jednu nebo více vnitrostátních základních ploch, může každou vnitrostátní základní plochu dále rozdělit na základní podplochy podle objektivních kritérií, která dotyčný členský stát stanoví.
Pro účely uplatnění tohoto odstavce se základní plochy "Secano" a "Regadío" považují za vnitrostátní základní plochy.
Pokud dojde k překročení vnitrostátní základní plochy, příslušný členský stát může v souladu s objektivními kritérii soustředit použitelné opatření podle odstavce 4 zcela nebo částečně na základní podplochy, u kterých bylo překročení zaznamenáno.
Členské státy, které se rozhodly použít možnosti uvedené v tomto odstavci, oznámí producentům a Komisi nejpozději 15. září svá rozhodnutí a předloží příslušná prováděcí pravidla.
Článek 3
1. Pro účely stanovení průměrných výnosů, které mají být použity pro výpočet platby na plochu, sestaví každý členský stát za účelem dosažení odlišných homogenních oblastí regionalizační plán, kterým se stanoví vhodná objektivní kritéria pro určování samostatných produkčních regionů.
V souvislosti s tím vezmou členské státy při sestavování regionalizačních plánů v úvahu zvláštní situace. Mohou upravit zejména průměrné výnosy v souladu se strukturálními rozdíly mezi produkčními regiony.
2. Členské státy mohou rovněž v regionalizačních plánech použít pro kukuřici jiné hodnoty výnosů než pro ostatní obiloviny.
a) Pokud je výnos pro kukuřici vyšší než výnos pro ostatní obiloviny, vytvoří se podle čl. 2 odst. 2 samostatně pro kukuřici základní plocha, která pokrývá jeden nebo více produkčních regionů podle výběru členského státu.
Členské státy mohou rovněž v příslušných regionech vytvořit samostatné základní plochy pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice. Není-li v takových případech dosaženo základní plochy pro kukuřici v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů pro stejný hospodářský rok odpovídající základní ploše pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice.
b) Pokud je výnos pro kukuřici stejný nebo nižší než výnos pro ostatní obiloviny, může být základní plocha rovněž vytvořena samostatně pro kukuřici podle písmene a). V takových případech, a rozhodne-li se členský stát, že vytvoří základní plochu pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice:
- pokud není dosaženo základní plochy pro kukuřici v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů odpovídajícím základním plochám pro ostatní plodiny pro stejný hospodářský rok,
- pokud není dosaženo základní plochy pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů pro stejný hospodářský rok odpovídajícím základním plochám pro kukuřici.
Pokud dojde k překročení těchto ploch, použije se čl. 2 odst. 4.
3. Členské státy mohou v regionalizačních plánech stanovit rozdílné výnosy pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu. V takovém případě členské státy vytvoří samostatné základní plochy pro plochy se zavlažovanými plodinami.
Zavlažovaná základní plocha se rovná průměrné ploše zavlažované v letech 1989, 1990 a 1991 za účelem sklizně plodin na orné půdě včetně zvýšení podle čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce poslední věty nařízení (EHS) č. 1765/92. Zavlažovaná základní plocha v Portugalsku se nicméně postupně zvýší až na 60000 ha pro plochy, u nichž bylo stanoveno, že investice do zavlažování začaly po 1. srpnu 1992. Toto zvýšení může být podle čl. 3 odst. 2 částečně nebo úplně připočteno k základní ploše pro zavlažovanou kukuřici.
Vytvoření zavlažované základní plochy nesmí vést k žádnému zvýšení celkové základní plochy příslušného členského státu. Pokud dojde k překročení zavlažované základní plochy, použije se čl. 2 odst. 4.
Pokud není dosaženo zavlažované plochy v daném hospodářském roce, zůstatek hektarů se přidělí odpovídající nezavlažované základní ploše pro příslušný hospodářský rok.
4. Regionalizační plán ve všech případech zaručí, že bude v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 5 respektován průměrný výnos dotčeného členského státu stanovený pro dané období.
5. Členský stát uvede pro každý produkční region podrobnosti o plochách a výnosech plodin na orné půdě, které byly vypěstovány v tomto regionu během pětiletého období od roku 1986/87 do roku 1990/91. Průměrné výnosy obilovin se vypočítají zvlášť pro každý region a při výpočtu se vynechá rok s nejvyšší sklizní a rok s nejnižší sklizní za toto období.
Tento závazek však může být splněn:
- v případě portugalských obilovin poskytnutím dat, která byla dodána podle nařízení Rady (EHS) č. 3653/90 ze dne 11. prosince 1990, kterým se zavádějí přechodná opatření pro společnou organizaci trhu s obilovinami a rýží v Portugalsku [9],
- v případě pěti nových německých spolkových zemí poskytnutím průměrného výnosu ze sklizně, který je použitelný v ostatních spolkových zemích,
- v případě Itálie a Španělska stanovením referenčního výnosu na 3,9 tun/hektar a 2,9 tun/hektar.
Pokud se členský stát rozhodne:
- zacházet s kukuřicí odděleně od ostatních obilovin, průměrný výnos ze sklizně, který nesmí být změněn, se rozepíše mezi kukuřici a ostatní obiloviny,
- zacházet se zavlažovanou půdou odděleně od nezavlažované půdy, odpovídající průměrný výnos, který nesmí být změněn, se rozepíše mezi oba typy.
6. Členské státy předloží Komisi své regionalizační plány do 1. srpna 1999 spolu se všemi nezbytnými podpůrnými informacemi. Aby tento závazek splnily, mohou odkazovat na svůj regionalizační plán, který byl Komisi předložen v souladu s nařízením (EHS) č. 1765/92.
Komise posoudí regionalizační plány předložené členskými státy a zajistí, aby byl každý plán založen na vhodných objektivních kritériích a odpovídal dostupným historickým informacím. Komise může vznášet připomínky k plánům, které nejsou slučitelné s výše uvedenými kritérii, zejména s průměrným výnosem členského státu. V tomto případě budou plány příslušným členským státem po konzultaci s Komisí upraveny.
Regionalizační plán může být posouzen příslušným členským státem na žádost Komise nebo z podnětu daného členského státu postupem podle tohoto článku.
7. Pokud se členský stát rozhodne, že podle odstavce 1 vytvoří produkční regiony, jejichž vymezení neodpovídá vymezení regionálních základních ploch, zašle Komisi souhrnný výkaz žádostí o platby a výnosů, které se k nim vztahují. Pokud z těchto informací vyplyne, že je v členském státě překročen průměrný výnos vyplývající z regionalizačního plánu realizovaného v roce 1993 nebo v případě Rakouska, Finska a Švédska průměrný výnos vyplývající z plánu realizovaného v roce 1995 nebo v případě Itálie a Španělska výnos stanovený v čl. 3 odst. 5, sníží se všechny platby, které mají být provedeny v tomto členském státě pro příští hospodářský rok, v poměru k překročení, které bylo zjištěno. Toto ustanovení se však nepoužije, pokud množství, pro které byly žádosti podány, vyjádřené v tunách obilovin, nepřekročí množství vzešlé z produkce celkových základních ploch členského státu o částku odpovídající výše uvedenému průměrnému výnosu.
Členské státy mohou přezkoumat, zda došlo k překročení průměrného výnosu pro každou základní plochu. V takových případech se ustanovení tohoto odstavce použijí pro platby, jež mají být v každé dotyčné základní ploše zaplaceny.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 10, vypočítají se platby na plochu vynásobením základní částky za tunu průměrným výnosem obilovin, který je stanoven regionalizačním plánem pro příslušný region.
2. Pro výpočet uvedený v odstavci 1 se použije průměrný výnos obilovin. Pokud je však s kukuřicí zacházeno zvlášť, výnos "kukuřice" se použije pro kukuřici a výnos "obilovin s výjimkou kukuřice" se použije pro obiloviny, olejnatá semena a lněné semeno.
3. Základní částka se stanoví takto:
pro bílkovinné plodiny:
- 72,50 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2000/01;
pro obiloviny, silážní píci a půdu vyňatou z produkce:
- 58,67 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2001/02;
pro lněné semeno:
- 88,26 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 75,63 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02,
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2002/03;
pro olejnatá semena:
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2002/03.
Částka ve výši 63 EUR/t může být zvýšena počínaje hospodářským rokem 2002/03 na základě konečného snížení intervenční ceny obilovin podle čl. 3 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1766/92.
Toto zvýšení plateb na plochu bude ve stejném poměru ke snížení intervenční ceny jako v letech 2000/01 a 2001/02.
4. Ve Finsku a ve Švédsku na sever od 62. stupně severní šířky a v určitých přilehlých oblastech se srovnatelnými klimatickými podmínkami, jež mimořádně ztěžují zemědělskou činnost, se k platbě na plochu pro obiloviny a olejnatá semena použije doplňková částka ve výši 19 EUR/t vynásobená výnosem použitým pro platby na plochu.
Článek 5
Příplatek k platbě na plochu ve výši 344,50 EUR na hektar se vyplácí do maximální výše stanovené v příloze III pro plochu určenou pro pšenici tvrdou v tradičních produkčních regionech uvedených v příloze II.
Pokud je celkový součet ploch, pro něž je příplatek k platbě na plochu žádán, v průběhu hospodářského roku vyšší než uvedená maximální výše, sníží se poměrně plocha na producenta, kterému může být příplatek vyplacen.
Členské státy však mohou s ohledem na maximální výše stanovené pro členské státy v příloze III a podle rozsahu produkce pšenice tvrdé v rozmezí let 1993 až 1997 rozdělovat plochy označené v této příloze mezi produkční oblasti nebo v případě potřeby mezi produkční regiony uvedené v článku 3. Pokud je za těchto podmínek celkový součet ploch v regionu, pro nějž je příplatek k platbě na plochu žádán, vyšší než odpovídající regionální strop v průběhu hospodářského roku, sníží se poměrně plocha na producenta v produkčním regionu, pro nějž může být příplatek vyplacen. Snížení se provede, jestliže byly v rámci členského státu plochy z regionů, které nedosáhly regionálních stropů, přerozděleny do regionů, ve kterých byly tyto maximální výše překročeny.
V regionech, kde je produkce pšenice tvrdé dobře zavedena, s výjimkou regionů uvedených v příloze II, se poskytuje zvláštní podpora ve výši 138,90 EUR na hektar v mezích množství hektarů stanoveného v příloze IV.
Článek 6
1. Závazek vyjmout půdu z produkce, který se týká producentů žádajících o platby na plochu, je stanoven jako poměr jeho plochy určené pro plodiny na orné půdě, pro níž je požadavek vznášen, a půdy vyňaté z produkce podle tohoto nařízení.
Základní sazba povinného vynětí půdy z produkce je stanovena ve výši 10 % od hospodářského roku 2000/01 do hospodářského roku 2006/07.
2. Členské státy použijí vhodná opatření na ochranu životního prostředí, která odpovídají zvláštní situaci půdy vyňaté z produkce.
3. Půda vyňatá z produkce může být v rámci Společenství použita pro produkci surovin určených pro zpracování produktů, které nejsou primárně určeny k výživě lidí nebo zvířat, za předpokladu, že se použijí účinné systémy kontrol.
Členské státy jsou oprávněny poskytnout státní podporu až do výše 50 % nákladů spojených se zavedením víceletých plodin určených pro produkci biomasy na půdě vyňaté z produkce.
4. Jsou-li stanoveny rozdílné výnosy pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu, použije se platba pro nezavlažovanou půdu vyňatou z produkce. V případě Portugalska se při platbě přihlédne k podpoře poskytnuté podle nařízení (EHS) č. 3653/90.
5. Producentům může být poskytnuta platba za půdu dobrovolně vyňatou z produkce, která převyšuje jejich závazek. Členské státy umožní zemědělcům, aby vyňali z produkce až 10 % ploch pro plodiny na orné půdě, pro které je žádost o platbu podána a které se vyjímají z produkce podle tohoto nařízení. Členský stát může stanovit vyšší procenta s přihlédnutím ke zvláštním situacím a pokud zajistí dostatečné využití zemědělské půdy.
6. Platba za vynětí půdy z produkce může být poskytována v rámci víceletého plánu po dobu nepřekračující pět let.
7. Producenti, kteří žádají o platbu pro plochu, která není větší než plocha, již by bylo na základě výnosů stanovených pro daný region třeba pro vypěstování 92 tun obilovin, nejsou povinni vyjmout půdu z produkce. Na tyto producenty se vztahují odstavce 5 a 6.
8. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 7, plochy:
- vyňaté z produkce podle agroenvironmentálních opatření [články 22, 23 a 24 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [10]], které nejsou využívány pro zemědělské účely, ani pro žádné lukrativní účely s výjimkou těch, které byly schváleny pro ostatní půdu vyňatou z produkce podle tohoto nařízení, nebo
- zalesněné v rámci zalesňování [článek 31 nařízení (ES) č. 1257/1999],
mohou být v důsledku žádosti podané po 28. červnu 1995 považovány pro účely požadavku na vynětí půdy z produkce, stanoveného v odstavci 1, za vyňaté z produkce až do výše limitu pro jedno hospodářství, který může být stanoven příslušným členským státem. Takový limit je stanoven pouze v rozsahu nezbytném pro to, aby nebyla neúměrná částka z dostupného rozpočtu pro příslušný režim soustředěna na malém počtu hospodářství.
Pro tyto plochy se však neposkytuje platba na plochu blíže určená v článku 4 a podpora poskytovaná podle čl. 24 odst. 1 nebo čl. 31 odst. 1 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se omezuje na částku rovnající se nejvýše platbě na plochu za vynětí půdy z produkce, blíže určené v čl. 4 odst. 3.
Členské státy se mohou rozhodnout, že režim uvedený v tomto odstavci nepoužijí pro nového žadatele v regionu, v němž existuje trvalé riziko, že bude regionální základní plocha výrazně překročena.
Článek 7
Žádosti o platby se nesmějí podávat pro půdu, která byla k 31. prosinci 1991 stálou pastvinou, byla osázena trvalými kulturami nebo stromy nebo byla využívána pro nezemědělské účely.
Členské státy se rovněž mohou na základě pravidel, která budou stanovena, od prvního pododstavce odchýlit, aby byly vzaty v úvahu určité zvláštní okolnosti týkající se zejména ploch zapojených do restrukturalizačních programů nebo ploch, jež podléhají běžnému střídání víceletých plodin na orné půdě s plodinami uvedenými v příloze I. V takových případech podniknou členské státy kroky, aby zabránily výraznému zvýšení celkové zemědělské plochy, pro niž lze obdržet platby. To může především znamenat, že oblasti, pro něž bylo v uplynulé době možné obdržet platby, budou v rámci vyrovnávacích opatření považovány za plochy, pro něž obdržet platby nelze.
Členské státy se rovněž mohou od prvního pododstavce odchýlit, aby byly vzaty v úvahu určité zvláštní okolnosti týkající se některé z forem veřejné intervence, pokud v důsledku této intervence zemědělec pěstuje plodiny na půdě, která byla dříve považována za plochu, pro niž platbu obdržet nelze, tak, aby mohl pokračovat v obvyklé zemědělské činnosti, a pokud příslušná intervence spočívá v tom, že pro půdu, pro niž původně bylo možné platby obdržet, již toto možné není, v důsledku čehož se celkové množství ploch, pro něž lze platby obdržet, významně nezvýší.
Členské státy se navíc mohou v případech, které nespadají do oblasti působnosti druhého a třetího pododstavce, odchýlit od prvního pododstavce, pokud v plánu předloženém Komisi prokáží, že celkové množství půdy, pro niž lze obdržet platby, zůstává nezměněno.
Článek 8
1. Platby se uskuteční v období mezi 16. listopadem a 31. lednem následujícím po sklizni. Pokud se však použije čl. 6 odst. 3, platby na plochu pro půdu vyňatou z produkce se vyplatí v období mezi 16. listopadem a 31. březnem.
2. Producent provede výsev nejpozději 31. května předcházejícího příslušné sklizni a nejpozději 15. května podá žádost, aby mu mohla být vyplacena platba na plochu.
3. Členské státy učiní nezbytná opatření, aby připomněly žadatelům, že je nutné respektovat právní předpisy v oblasti životního prostředí.
Článek 9
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 23 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [11]. Jde o pravidla, která se týkají zejména:
- zřizování a správy základních ploch,
- sestavení produkčních regionalizačních plánů,
- siláže píce,
- poskytování platby na plochu,
- minimální plochy, pro niž lze poskytovat platbu; pravidla zohlední zejména požadavky kontroly a účinnosti zavedeného režimu,
- způsobu, jakým se určí, zda lze pro pšenici tvrdou poskytnout příplatek k platbě na plochu podle článku 5 a podmínek pro poskytnutí zvláštní podpory uvedené v uvedeném článku, a zejména způsobu, jakým se vymezí regiony, jež mají být vzaty v úvahu,
- vynětí půdy z produkce, a zejména čl. 6 odst. 3; tyto podmínky mohou zahrnovat pěstování produktů bez náhrady,
- podmínek pro použití článku 7; tyto podmínky vymezují, za jakých okolností se lze odchýlit od ustanovení článku 7, a členským státům určují povinnost předložit připravované kroky Komisi ke schválení,
- souladu s memorandem o porozumění o některých olejnatých semenech mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými v rámci GATT, které bylo schváleno rozhodnutím 93/355/EHS [12].
Stejným postupem může Komise:
- podmínit poskytování plateb tím, že bude použito specifické osivo, certifikované osivo pro pšenici tvrdou, některé odrůdy pro olejnatá semena, pšenici tvrdou a lněná semena nebo umožnit členským státům, aby podmínily poskytnutí plateb těmito podmínkami,
- umožnit, aby se termíny uvedené v čl. 8 odst. 2 pro určité oblasti upravily, pokud výjimečné klimatické podmínky znemožňují jejich dodržování,
- s ohledem na danou rozpočtovou situaci umožnit členským státům, aby v určitých regionech schvalovaly odchylně od ustanovení čl. 8 odst. 1 platby poskytované před 16. listopadem až do výše 50 % plateb na plochu a platby za vynětí půdy z produkce v letech, kdy se v důsledku výjimečných klimatických podmínek snížily výnosy natolik, že producentům vznikly vážné finanční obtíže.
KAPITOLA II
Článek 10
1. Pro hospodářské roky 2000/01 a 2001/02 se platby na plochu pro olejnatá semena vypočítají vynásobením těchto částek průměrným výnosem obilovin, který je stanoven v regionalizačním plánu pro příslušný region:
- 81,74 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 72,37 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02.
Členské státy však mají možnost pokračovat se stanovováním plateb pro olejnatá semena na základě předchozích regionálních výnosů olejnatých semen. V takovém případě se výnos vynásobí číslem 1,95.
2. Pro hospodářské roky 2000/01 a 2001/02 bude zřízena maximální zaručená plocha (MZP) pro specifické platby na plochu pro olejnatá semena v rozloze 5482000 hektarů, která je snížena podle sazby pro povinné vynětí z produkce použitelné pro tento hospodářský rok, nebo snížena o 10 %, pokud je daná sazba nižší než 10 %. Pokud po použití článku 2 dojde k překročení platby na plochu, Komise sníží částky uvedené v odstavci 1 v souladu s odstavci 3 a 4.
3. Pokud plocha pro olejnatá semena, pro niž lze poskytovat specifické platby pro plochy určené pro olejnatá semena, překročí v některém roce MZP, sníží Komise základní částku pro daný rok o 1 % za každý procentní bod, o který je MZP překročena. Pokud je MZP překročena více než o prahovou procentní sazbu, použijí se zvláštní pravidla. Do výše prahové procentní sazby je snížení částky jednotné ve všech členských státech. Je-li prahová procentní sazba překročena, použije se vhodné dodatečné snížení v členských státech, které překročily vnitrostátní referenční plochy stanovené v příloze V, jež byly sníženy podle sazby uvedené v odstavci 4. Pro Německo však lze dodatečné snížení na jeho vlastní žádost přiměřeně zcela nebo částečně upravit v souladu s regionální základní plochou; pokud dojde k překročení této možnosti, Německo sdělí bez odkladu Komisi údaje potřebné pro výpočet snížení, která mají být použita.
Komise stanoví postupem podle článku 23 nařízení (EHS) č. 1766/92 velikost a rozdělení vhodných snížení, která budou použita, a především zajistí, aby vážené průměrné snížení na úrovni Společenství odpovídalo procentní sazbě, o niž byla MZP překročena.
4. Prahová procentní sazba uvedená v odstavci 3 by měla být stanovena na 0 %.
5. Pokud je platba na plochu za olejnatá semena snížena podle odstavců 3 a 4, sníží Komise příslušné základní částky pro následující hospodářský rok podle stejné procentní sazby v případě, že k překročení nedojde v roce, kdy Komise stanoví, že se dané snížení nepoužije.
6. Pokud je MZP v hospodářském roce 2000/01 překročena, sníží Komise základní částku pro hospodářský rok 2000/01 podle procentní sazby, která byla použita pro regionální srovnávací částky v hospodářském roce 1999/2000.
7. Aniž by byl dotčen tento článek mohou členské státy, v nichž existuje výrazné riziko, stanovit že bude vnitrostátní referenční plocha stanovená v příloze V výrazně překročena, omezit plochu, pro kterou může producent obdržet platby pro olejnatá semena a která je uvedena v tomto článku. Tento limit se vypočte jako procento plochy se zemědělskou půdou členského státu nebo jako procento regionální základní plochy, pro niž lze poskytovat platby na plochu uvedené v tomto nařízení, a použije se pro zemědělskou plochu daného producenta, pro niž lze poskytovat platby. Tento limit lze na základě objektivních kritérií rozdělit mezi regionální základní plochy nebo podplochy. Členské státy oznámí tento limit nejpozději do dne 1. srpna hospodářského roku, který předchází roku, pro nějž je platba na plochu žádána, nebo dříve, pokud je v daném členské státu nebo v regionu v rámci členského státu výsadba pro příslušný hospodářský rok provedena před dnem 1. srpna.
8. Snížení vyplývající z překročení MZP, které je použito podle tohoto článku, nesmí vést k částce nižší než:
- 58,67 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 63,00 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02.
9. Na producenty semen slunečnice cukrářského typu, setých pro sklizeň, se režim podpor poskytovaných podle podmínek tohoto článku nevztahuje.
10. Komise předloží Radě do dvou let od použití tohoto článku zprávu o rozvoji trhu s olejnatými semeny. Pokud se výrazně zhorší produkční potenciál, bude tato zpráva v případě potřeby doplněna vhodnými návrhy.
Článek 11
Výše plateb na plochu, plateb za vynětí půdy z produkce a procento plochy, která má být z produkce vyňata, jež jsou stanoveny tímto nařízením, mohou být s ohledem na vývoj produkce, produktivity a trhů postupem pozměněny podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy.
Článek 12
Případná nezbytná zvláštní opatření k usnadnění přechodu od stávajícího režimu k režimu vytvořenému tímto nařízením se přijmou postupem podle článku 23 nařízení (EHS) č. 1766/92.
Článek 13
Opatření definovaná v tomto nařízení se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999.
Článek 14
Zrušují se nařízení (EHS) č. 1765/92 a nařízení (EHS) č. 1872/94.
Článek 15
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Toto nařízení se použije počínaje hospodářským rokem 2000/01.
3. Nařízení (EHS) č. 1765/92 a nařízení (EHS) č. 1872/94 dále zůstávají v platnosti pro hospodářské roky 1998/99 a 1999/2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. května 1999.