Rådets afgørelse
af 17. december 2001
om et handlingsprogram for udveksling, bistand og uddannelse med henblik på beskyttelse af euroen mod falskmøntneri ("Pericles"-programmet)
(2001/923/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 123, stk. 4, tredje punktum,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Traktaten pålægger Fællesskabet at træffe de nødvendige foranstaltninger til en hurtig indførelse af euroen som fælles valuta.
(2) I sin henstilling af 7. juli 1998 om vedtagelse af visse foranstaltninger til forbedring af eurosedlers og -mønters retlige beskyttelse(4) opfordrede Den Europæiske Centralbank (ECB) Kommissionen til at etablere et samarbejde om bekæmpelse af falskneri af euromønter og -sedler og foreslog, at Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne overvejer muligheden for at gennemføre eventuelle andre foranstaltninger til at styrke bekæmpelsen af falskmøntneri.
(3) I sin meddelelse af 22. juli 1998 til Rådet, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Centralbank om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri oplyste Kommissionen, at den overvejer mulighederne for at iværksætte en foranstaltning for alle, der medvirker til forebyggelse, afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri, som skulle gøre det muligt at fastlægge retningslinjerne for kommende planlægning.
(4) Rådet udstedte den 28. juni 2001 forordning (EF) nr. 1338/2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri(5), som omhandler udveksling af oplysninger, samarbejde og gensidig bistand, herunder ydre aspekter af beskyttelsen af euroen samt de finansielle institutters forpligtelser til at tage falske penge ud af omløb, og tilsigter at fastlægge en generel samarbejdsramme inden indførelsen af eurosedler og -mønter i 2002, samt forordning (EF) nr. 1339/2001 om udvidelse af virkningerne af forordning (EF) nr. 1338/2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri, til også at omfatte de medlemsstater, der ikke har indført euroen som fælles valuta(6).
(5) De hidtidige konsultationer og erfaringer viser, hvor vigtigt det er på fællesskabsplan at gennemføre et langsigtet specifikt og tværfagligt program til supplering af foranstaltningerne på nationalt plan. De to ovennævnte forordninger bør derfor suppleres med vedtagelse af et handlingsprogram, der tager sigter på at øge bevidstheden hos alle, der medvirker til beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, ved at iværksætte foranstaltninger, der navnlig omfatter udveksling af oplysninger og af personale samt teknisk, videnskabelig og uddannelsesmæssig bistand. Programmet støtter og supplerer medlemsstaternes indsats i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i medfør af traktatens artikel 5.
(6) Det bør sikres, at der er sammenhæng og komplementaritet mellem dette EF-handlingsprogram, der specifikt handler om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, og andre eksisterende eller kommende programmer og aktioner.
(7) Uden at det berører ECB's rolle med hensyn til beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, foranstalter Kommissionen i det ved forordning (EF) nr. 1338/2001 nedsatte rådgivende udvalg konsultationer med de berørte aktører (navnlig de kompetente nationale myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne, ECB og Europol) om vurderingen af behovene for at beskytte euroen, især for så vidt angår udveksling, bistand og uddannelse, med henblik på gennemførelsen af dette program.
(8) Fællesskabet bør fremme samarbejde med tredjelande og internationale organisationer om beskyttelsen af euroen mod falskmøntneri.
(9) Der anføres i denne afgørelse et finansielt referencegrundlag som omhandlet i punkt 34 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren(7) for hele programmets varighed, uden at dette berører budgetmyndighedens beføjelser i henhold til traktaten.
(10) Nærværende afgørelse er ikke til hinder for initiativer, som måtte blive truffet i henhold til traktaten om Den Europæiske Union, med henblik på udarbejdelse af programmer, vedrørende strafferetlige aspekter -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1
Fastlæggelse af programmet
1. Ved denne afgørelse fastlægges et EF-handlingsprogram, som støtter og supplerer medlemsstaternes foranstaltninger og de eksisterende og kommende programmer med henblik på at beskytte euroen mod falskmøntneri.
2. Dette handlingsprogram benævnes "Pericles"-programmet. Det er gældende i perioden fra 1. januar 2002 til 31. december 2005.
3. Gennemførelsen og evalueringen af programmet sker i overensstemmelse med artikel 5 til 13.
Artikel 2
Programmets målsætninger
1. EF-handlingsprogrammet tager sigte på at beskytte euroen mod falskmøntneri under anvendelse af de forskellige foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 3. Det tager hensyn til tværnationale og tværfaglige aspekter. Det tager specielt sigte på at sikre overensstemmelsen mellem foranstaltningerne og, på grundlag af overvejelser om god praksis, at garantere en ensartet beskyttelse under hensyntagen til de enkelte medlemsstaters særlige traditioner.
2. Programmet har bl.a. til formål:
a) at bevidstgøre de berørte ansatte om den nye valutas fællesskabsdimension (både som reservevaluta og valuta for internationale transaktioner)
b) at virke som katalysator - gennem forskellige egnede metoder, såsom praktikophold, workshops eller deltagelse af gæsteundervisere i de nationale uddannelsesforanstaltninger og udveksling af ansatte - med henblik på at tilskynde til et tættere samarbejde mellem strukturer og de berørte ansatte, opbygning af gensidig tillid og af et tilfredsstillende gensidigt kendskab til bl.a. aktionsmetoder og problemer
c) at samordne undervisernes indsats på et højt niveau, under overholdelse af de nationale operationelle strategier
d) at udbrede kendskabet til de relevante fællesskabsbestemmelser og -instrumenter og relevante internationale bestemmelser og instrumenter.
Artikel 3
Foranstaltningernes indhold
1. Indholdet af uddannelsen og af den operationelle støtte, baseret på en tværfaglig og transnational strategi, omfatter, foruden sikkerhedsaspekter, udveksling af oplysninger, bl.a. tekniske og strategiske, samt teknisk og videnskabelig bistand.
2. Udvekslingen af oplysninger på fællesskabsplan omhandler især metoder til kontrol og analyse for:
a) at evaluere de økonomiske og finansielle konsekvenser af falskmøntneriet
b) databasernes funktion
c) anvendelse af værktøjer til afsløring, bl.a. edb-applikationer
d) undersøgelses- og efterforskningsmetoder
e) videnskabelig bistand (bl.a. videnskabelige databaser, teknologiovervågning og iagttagelse af nyskabelser)
f) varslingssystemernes funktion
g) tilknyttede spørgsmål, såsom rækkevidden af meddelelsesforpligtelsen
h) beskyttelse af personoplysninger
i) de forskellige aspekter af samarbejdet
j) beskyttelsen af euroen uden for EU
k) forskningsaktiviteter
l) tilrådighedsstillelse af særlig operationel ekspertise.
Disse udvekslinger af oplysninger kan ske gennem forskellige foranstaltninger, såsom afholdelse af workshops, møder og seminarer og en målrettet politik med praktikophold og udveksling af ansatte.
3. Den tekniske, videnskabelige og operationelle bistand omfatter især:
a) enhver foranstaltning, der gør det muligt på fællesskabsplan at opbygge pædagogiske værktøjer (samling af EU-lovgivningen, informationsbrev, manualer, glossarer og leksika, databanker, bl.a. vedrørende videnskabelig bistand, teknologiovervågning) eller edb-hjælpemidler (såsom programmel)
b) undersøgelser af tværfaglig og transnational art
c) udvikling af instrumenter og tekniske metoder til støtte for afsløringsaktiviteter på fællesskabsplan.
Artikel 4
Foranstaltningernes og bidragenes adressater
1. Foranstaltningerne er bl.a. rettet imod:
a) ansatte inden for de tjenester, der er beskæftiget med afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri (især politiet og skattevæsenet, afhængigt af opgavefordelingen på nationalt plan)
b) ansatte inden for efterretningsvæsenet
c) repræsentanter for de nationale centralbanker, møntanstalterne og andre finansielle formidlere (bl.a. hvad angår de finansielle institutioners forpligtelser)
d) repræsentanter for handelsbankerne (bl.a. hvad angår de finansielle institutioners forpligtelser)
e) dommere og jurister, der er specialiseret på området
f) enhver anden berørt instans eller erhvervsgruppe (såsom handels- og industrikamre og lignende strukturer, der er forbindelsesled til små og mellemstore virksomheder, handlende og transportvirksomheder).
2. Ud over Kommissionens bidrag vil nedenstående parter blive opfordret til med deres respektive sagkundskab at bidrage til gennemførelse af EF-handlingsprogrammets målsætninger:
a) de nationale centralbanker og ECB, bl.a. hvad angår systemet til overvågning af forfalskning (CMS)
b) de nationale analysecentre og de nationale møntanalysecentre
c) Det Europæiske Tekniske og Videnskabelige Center (ETSC) og de nationale møntanstalter
d) Europol og Interpol
e) de nationale centralkontorer for bekæmpelse af falskmøntneri, som er omhandlet i artikel 12 i den internationale konvention til bekæmpelse af falskmøntneri, undertegnet den 20. april 1929 i Genève(8) og de andre tjenester, der er specialiseret i forebyggelse, afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri
f) specialiserede organer, der beskæftiger sig med f.eks. reprografi- og autentifikationsteknikker, trykkere og gravører
g) ethvert andet organ, som besidder en særlig sagkundskab, herunder i givet fald i tredjelande, specielt kandidatlande.
Artikel 5
Sammenhæng og komplementaritet
1. Gennemførelsen og koordineringen af programmet sker i et tæt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne.
Ved koordineringen tages der også hensyn til foranstaltninger, der iværksættes fra anden side, bl.a. af ECB og Europol.
2. Kommissionen sørger, bl.a. af hensyn til en forsvarlig økonomisk forvaltning, for at sikre sammenhæng og komplementaritet mellem dette EF-handlingsprogram, der specifikt handler om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, og andre eksisterende eller kommende programmer og aktioner.
Artikel 6
Referencebeløb
Det finansielle referencegrundlag til gennemførelsen af EF-handlingsprogrammet for den i artikel 1, stk. 2, omhandlede periode er på 4 millioner euro.
De årlige bevillinger godkendes af budgetmyndigheden inden for rammerne af de finansielle overslag.
Artikel 7
Internationalt samarbejde
Programmet er, under hensyntagen til udbredelsen af eurosedler og -mønter, til de operationelle behov, til vurderingen af truslen og risikoanalysen, åbent for deltagelse af de associerede ansøgerlande i overensstemmelse med betingelserne i associeringsaftalerne eller tillægsprotokollerne hertil vedrørende deltagelse i fællesskabsprogrammer, der er indgået eller skal indgås med disse lande.
Desuden er programmet om nødvendigt og i det omfang, der er disponible bevillinger på fællesskabsbudgettet, åbent for tredjelande på de betingelser og vilkår, der aftales med disse lande.
Artikel 8
Finansielle bestemmelser for workshops, møder og seminarer
1. For de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede workshops, møder og seminarer, der er organiseret af Kommissionen
a) afholder Fællesskabet:
i) rejse- og opholdsudgifter i en anden medlemsstat for deltagende ansatte og almindelige udgifter i forbindelse med gennemførelsen af sådanne foranstaltninger
ii) udgifter til publicering og oversættelse af pædagogiske værktøjer, der anvendes i forbindelse med disse foranstaltninger
b) afholder medlemsstaterne:
i) udgifter i forbindelse med indledende og videregående uddannelse af deres ansatte, bl.a. for så vidt angår teknisk uddannelse
ii) visse logistikomkostninger i forbindelse med workshops, møder og seminarer, der med fællesskabsfinansiering afholdes på deres territorium (såsom transfers, tilrådighedsstillelse af lokaler og/eller tolkefaciliteter).
2. Når de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede workshops, møder og seminarer afholdes i fællesskab med andre partnere såsom EBC, Europol eller Interpol deles udgifterne hertil. Disse partneres bidrag kan bestå i naturalier, forudsat det er betydeligt. Hver partner afholder under alle omstændigheder rejse- og opholdsudgifter for egne deltagere.
Artikel 9
Finansielle bestemmelser for udveksling af ansatte
1. Fællesskabet afholder udgifterne i forbindelse med, at ansatte fra en medlemsstat deltager i de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede praktikophold eller udvekslinger, når disse aktiviteter finder sted inden for rammerne af gennemførelsen af de i artikel 2 omhandlede målsætninger.
2. Udgifterne i forbindelse med deltagelse af ansatte fra medlemsstaterne i praktikophold eller udvekslinger, som foranstaltes uden for programmet, afholdes dog af medlemsstaterne.
Artikel 10
Finansielle bestemmelser for bistand
1. Under ordningen for medfinansiering afholder Fællesskabet indtil 70 % af udgifterne til den operationelle bistand, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, specielt:
a) udgifter til udformning og fremstilling af pædagogiske værktøjer og af edb-applikationer og tekniske instrumenter af europæisk interesse
b) udgifter til undersøgelser, f.eks. af sammenlignende ret, vedrørende beskyttelse af euroen mod falskmøntneri.
Hvis der er tale om et initiativ fra Kommissionens side, kan finansieringen af sådanne foranstaltninger vedrørende operationel støtte dog undtagelsesvis udgøre 100 %.
2. Medlemsstaterne afholder dog alle udgifter til nationale elementer i de pædagogiske værktøjer og kommunikations- og informationsudvekslingssystemerne, dvs. de nationale databaser, som udgør en del af systemerne, nettilslutningerne mellem fællesskabselementerne og de nationale elementer, samt det programmel og maskinel, som hver medlemsstat måtte anse for hensigtsmæssigt for at få det fulde udbytte af systemerne overalt i sin administration.
Artikel 11
Finansielle bestemmelser for eksterne foranstaltninger
Under overholdelse af betingelserne i artikel 7 kan Fællesskabet, ud over at afholde omkostningerne ved deltagelse af ansatte fra tredjelande i de i stk. 1 omhandlede workshops, møder og seminarer, medfinansiere indtil 70 % af udgifterne til uddannelsesforanstaltninger på et tredjelands territorium samt foranstaltninger til operationel bistand i disse lande.
Artikel 12
Projektets forelæggelse og udvælgelse
1. Projekter under programmet kan foreslås af medlemsstaternes kompetente myndigheder eller af Kommissionen.
Medlemsstaterne forelægger højst ét projekt om året (workshops, møder og seminarer, som omhandlet i artikel 3, stk. 2, andet afsnit). Der kan også forelægges supplerende projekter vedrørende praktikophold og udvekslinger eller bistand.
2. Kommissionen udvælger de projekter, der forelægges af medlemsstaterne, og projekter på dens eget initiativ, efter følgende kriterier:
a) overensstemmelsen med programmets målsætninger som omhandlet i artikel 2
b) den europæiske dimension, herunder samarbejdet med specielt ECB og Europol
c) komplementariteten med tidligere, igangværende eller kommende projekter
d) arrangørens kapacitet til at gennemføre projekter
e) projektets kvalitet og dets omkostningseffektivitet
f) størrelsen af det beløb, der ansøges om, og hvorledes det står i relation til de forventede resultater
g) de forventede resultaters indvirkning på gennemførelsen af programmets målsætninger.
De projekter, der bliver udvalgt, vil være dem, der svarer bedst til ovennævnte kriterier.
3. Kommissionen er ansvarlig for forvaltningen og gennemførelsen af programmet i samarbejde med medlemsstaterne.
Artikel 13
Overvågning og evaluering
1. Modtagerne af støtten til de udvalgte projekter forelægger Kommissionen en årsrapport.
2. Når projekterne er afsluttet, evaluerer Kommissionen den måde, hvorpå de er gennemført, og deres virkning med henblik på at bedømme, om de oprindeligt fastsatte målsætninger er opfyldt.
3. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet:
a) senest den 30. juni 2005, en i forhold til programmets administrator uafhængig evalueringsrapport om programmets relevans og effektivitet og en meddelelse om, hvorvidt dette program bør videreføres og tilpasses, ledsaget af et relevant forslag.
b) ved afslutningen af programmets gennemførelse og senest den 30. juni 2006 en detaljeret rapport om programmets gennemførelse og resultater, som bl.a. omhandler merværdien i kraft af fællesskabsbistanden.
Artikel 14
Anvendelse
Denne afgørelse får virkning i de medlemsstater, der har indført euroen som fælles valuta.
Artikel 15
Virkning
Denne afgørelse får virkning fra datoen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra 1. januar 2002.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2001.
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001
o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles)
(2001/923/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 123 odst. 4 třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva vyzývá Společenství, aby podniklo opatření nezbytná k rychlému zavedení eura jako jednotné měny.
(2) V doporučení ze dne 7. července 1998 o přijetí některých opatření na podporu právní ochrany eurobankovek a euromincí [4] vyzvala Evropská centrální banka (ECB) Komisi k zahájení spolupráce v boji proti padělání eurobankovek a euromincí. Rovněž navrhla, aby Rada, Komise a členské státy zvážily možnost přijetí opatření vedoucích ke zlepšení boje proti padělání měny.
(3) v sdělení Radě, Evropskému parlamentu a Evropské centrální bance ze dne 22. července 1998 o ochraně eura se Komise vyjádřila, že prověří možnost vytvoření programu pro všechny osoby dotčené systémy předcházení, odhalování a potlačování padělání měny, což by umožnilo určení směrů pro budoucí plánování.
(4) Dne 28. června 2001 přijala Rady nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [5] a které pojednává o výměně informací, spolupráci a vzájemné pomoci, včetně vnějších aspektů ochrany eura, a povinnosti stažení, kterou mají finanční instituce. Jeho cílem je rovněž vytvořit obecný rámec spolupráce před zavedením eurobankovek a euromincí v roce 2002. Týž den přijala Rada rovněž nařízení (ES) č. 1339/2001, kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání, na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu [6].
(5) Konzultace a zkušenosti ukazují, že konkrétní, multidisciplinární doplňkový dlouhodobý program organizovaný na úrovni Společenství bude pravděpodobně účinnější než akce prováděné na vnitrostátních úrovních. Obě uvedená nařízení by proto měla být doplněna o akční program, jehož účelem by bylo zvýšit povědomí všech osob podílejících se na ochraně eura proti padělání prostřednictvím opatření zahrnujících zejména výměnu informací a osob, technickou a vědeckou pomoc a odborné vzdělávání. Tento program bude podporovat a doplňovat práci členských států v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
(6) Mělo by být zajištěno, aby tento akční program Společenství, který je směřován na ochranu eura proti padělání, byl v souladu s jinými stávajícími či budoucími programy a činnostmi a aby je doplňoval.
(7) Aniž je dotčena úloha ECB při ochraně eura proti padělání, bude Komise při provádění tohoto programu v příslušném poradním výboru podle nařízení (ES) č. 1338/2001 s hlavními zúčastněnými stranami (zejména příslušnými vnitrostátními orgány, které určí členské státy, s ECB a Europolem) konzultovat hodnocení potřeb ochrany eura, zejména pokud jde o výměny zaměstnanců, pomoc a odborné vzdělávání.
(8) Společenství by mělo podporovat spolupráci se třetími zeměmi v oblasti ochrany eura proti padělání.
(9) V tomto rozhodnutí bude po celou dobu trvání programu obsažena finanční referenční částka ve smyslu bodu 34 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [7], aniž tím budou ovlivněny pravomoci rozpočtového orgánu definovaného Smlouvou.
(10) Tímto rozhodnutím nejsou dotčeny iniciativy, které mohou být v souladu se Smlouvou o Evropské unii podniknuty ve věci tvorby programů v oblasti trestního práva,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Vytvoření programu
1. Tímto rozhodnutím se vytváří akční program Společenství na podporu a doplnění akcí členských států a programů, které byly nebo mají být vytvořeny za účelem ochrany eura proti padělání.
2. Tento akční program se jmenuje program Pericles. Bude probíhat od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2005.
3. Program bude prováděn a hodnocen v souladu s články 5 až 13.
Článek 2
Cíle programu
1. Cílem akčního program Společenství je pomocí různých opatření stanovených v článku 3 chránit euro proti padělání. Bere v úvahu nadnárodní a multidisciplinární hlediska. Zaměřuje se na podporu sbližování obsahu akcí tak, aby byla zaručena rovnocenná úroveň ochrany na základě úvah o nejlepší praxi a zároveň respektovány rozdílné tradice jednotlivých členských států.
2. Jeho úloha spočívá zejména
a) ve zvýšení vědomí zúčastněných zaměstnanců o rozměru nové měny jako měny Společenství (rovněž jako rezervní měny a měny pro mezinárodní transakce);
b) ve funkci katalyzátoru s cílem podpořit prostřednictvím propagace různých vhodných akcí, jako jsou stáže, odborné pracovní konference nebo přizvání hostujících přednášejících na odborná školení členských států a výměny zaměstnanců, užší spolupráci mezi strukturami a zúčastněnými zaměstnanci, vytvořit klima vzájemné důvěry a uspokojivých vzájemných znalostí, mimo jiné způsobů jednání a řešení obtížných situací;
c) v podpoře sbližování odborného vzdělávání pro školitele na vysoké úrovni způsoby, které jsou slučitelné s národními provozními strategiemi;
d) v rozšiřování obecných znalostí, zejména o příslušných právních předpisech a nástrojích Společenství a o příslušných mezinárodních právních předpisech a nástrojích.
Článek 3
Obsah opatření
1. Obsahem odborného vzdělávání a provozní podpory, jejímž základem je multidisciplinární a nadnárodní přístup, nejsou pouze bezpečnostní hlediska, ale rovněž výměna informací, zejména technických a strategických informací, a technická a vědecká pomoc.
2. Výměna informací na úrovni Společenství zahrnuje zejména metodiky kontroly a analýzy sloužící k hodnocení
a) ekonomického a finančního dopadu padělání měny;
b) fungování databází;
c) využití nástrojů k rozpoznání padělků s počítačovou podporou;
d) metod zjišťování a vyšetřování;
e) vědecké pomoci (zejména vědeckých databází a sledování technologií/nového vývoje);
f) fungování systémů včasného varování;
g) souvisejících záležitostí, jako je rozsah povinnosti poskytovat informace;
h) ochrany osobních údajů;
i) různých stránek spolupráce;
j) ochrany eura mimo Evropskou unii;
k) výzkumu a
l) poskytování konkrétních provozních odborných znalostí.
Tyto výměny informací lze uskutečňovat různými opatřeními, například organizováním pracovních konferencí, jednání a seminářů, a v cílené politice stáží a výměny zaměstnanců.
3. Technická, vědecká a provozní pomoc se týká zejména
a) všech opatření, která na úrovni Společenství umožňují rozvoj výukových nástrojů (sborník právních předpisů EU, informační věstníky, praktické příručky, jazykové a výkladové slovníky, databáze, zejména v oblasti vědecké pomoci, nebo sledování technologií) nebo počítačových podpůrných aplikací (například programové vybavení);
b) studií v multidisciplinárním a nadnárodním měřítku a
c) rozvoje technických nástrojů a metod k podpoře rozpoznávání padělků na úrovni Společenství.
Článek 4
Cílové skupiny a příspěvky
1. Akce se zaměřují na tyto cílové skupiny:
a) zaměstnance orgánů zabývajících se odhalováním padělků a bojem proti nim (zejména policie a finanční správy v závislosti na jejich konkrétních vnitrostátních funkcích);
b) zaměstnance zpravodajských služeb;
c) představitele národních centrálních bank, mincoven a jiných finančních zprostředkovatelů (zejména pokud jde o povinnosti finančních institucí);
d) představitele komerčních bank (zejména pokud jde o povinnosti finančních institucí);
e) soudní úředníky a právníky specializující se na tuto oblast;
f) jakékoli další skupiny zúčastněných odborníků (například obchodní a průmyslové komory nebo obdobné organizace schopné zajistit přístup k malým a středním podnikům, obchodníkům a přepravcům).
2. Vedle Komise jsou k tomu, aby přispívaly k dosažení cílů akčního programu Společenství odbornými znalostmi ze svých příslušných oblastí působnosti, vyzývány:
a) národní centrální banky a ECB, mimo jiné pokud jde o systém monitorování padělků;
b) národní analytická střediska a národní mincovní analytická střediska;
c) Evropské technické a vědecké středisko (ETVS) a státní mincovny;
d) Europol a Interpol;
e) národní ústředny pro potírání penězokazectví, stanovené v článku 12 mezinárodní úmluvy o potírání penězokazectví, podepsané v Ženevě dne 20. dubna 1929 [8], a jiné subjekty, které se specializují na prevenci, odhalování a vynucování práva v oblasti padělání měny;
f) specializované orgány zabývající se například kopírovacími a certifikačními technologiemi, tiskaři a rytci;
g) všechny další subjekty mající konkrétní odborné znalosti, včetně případně třetích zemí, a zejména kandidátských zemí.
Článek 5
Souvislost a doplňkovost
1. Program je prováděn a koordinován v úzké spolupráci mezi Komisí a členskými státy.
Při koordinaci se berou v úvahu jiné prováděné akce, zejména ECB a Europolu.
2. Komise dbá, zejména v zájmu řádné finanční správy, na zajištění souvislosti a doplňkovosti mezi akčním programem Společenství, jehož úkolem je ochrana eura proti padělání, a jinými stávajícími a budoucími programy a aktivitami.
Článek 6
Referenční částka
Finanční referenční částka pro provádění akčního programu Společenství po dobu podle čl. 1 odst. 2 činí 4 miliony eur.
Roční položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 7
Mezinárodní spolupráce
S ohledem na ujednání o distribuci eurobankovek a euromincí, na provozní požadavky, na hodnocení hrozby a analýzy rizik je program otevřený pro přidružené kandidátské země v souladu s podmínkami stanovenými v dohodách o přidružení a dodatkových protokolech k nim týkajících se účasti na programech Společenství, které s těmito zeměmi byly nebo budou uzavřeny.
Program je dále v případě potřeby otevřen třetím zemím v souladu s podmínkami a ujednáními, které byly s těmito zeměmi dohodnuty, pokud rozpočet Společenství obsahuje odpovídající výdajové položky.
Článek 8
Finanční ustanovení o pracovních konferencích, jednáních a seminářích
1. Pokud jde o pracovní konference, jednání a semináře podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce, které organizuje Komise,
a) Společenství přebírá tyto náklady:
i) cestovní výdaje a výdaje na ubytování zaměstnanců, kteří se účastní těchto událostí v jiném členském státě, a režijní náklady spojené s organizací těchto událostí,
ii) náklady na tisk a překlady učebních materiálů;
b) členské státy přebírají tyto náklady:
i) náklady spojené s počátečním a pokračujícím odborným vzděláváním svých zaměstnanců, zejména pokud jde o technické vzdělávání,
ii) určité logistické výdaje související s pracovními konferencemi, jednáními a semináři, které jsou na jejich území organizovány za finančního přispění Společenství (například vnitrostátní přeprava, pronájem prostor, zajištění tlumočnických zařízení).
2. Pokud jsou pracovní konference, jednání a semináře podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce organizovány společně s jinými partnery, například s ECB, Europolem nebo Interpolem, rozdělí se vzniklé výdaje mezi ně. Příspěvek těchto partnerů může být v naturální podobě za předpokladu, že je podstatný. V každém případě přebírá každý partner cestovní výdaje a výdaje na ubytování vlastních hostujících přednášejících.
Článek 9
Finanční ustanovení o výměnách zaměstnanců
1. Náklady na účast zaměstnanců členských států na stážích nebo výměnách podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce přebírá Společenství, pokud se konají v rámci dosahování cílů uvedených v článku 2.
2. Avšak náklady na účast zaměstnanců členských států na stážích nebo výměnách, které nejsou součástí tohoto programu, přebírají členské státy.
Článek 10
Finanční ustanovení o poskytování pomoci
1. Společenství přebírá formou spolufinancování až sedmdesát procent nákladů na provozní podporu podle čl. 3 odst. 2, zejména
a) náklady na navržení a výrobní náklady výukových nástrojů a počítačových aplikací nebo technických nástrojů na evropské úrovni;
b) náklady na studie, např. právnické srovnávací studie, o ochraně eura proti padělání.
Ve výjimečných případech, vychází-li se z podnětu Komise, mohou být tato opatření provozní podpory financována až do výše sta procent.
2. Členské státy však přebírají všechny výdaje související s částmi výukových nástrojů a komunikačních a informačních výměnných systémů, které nejsou nástroji Společenství, tj. národní databáze, které tvoří součást těchto systémů, síťová spojení mezi prvky Společenství a prvky jiných úrovní a programová a technická vybavení, která jsou podle jednotlivých členských států vhodná k tomu, aby tyto systémy v rámci jejich správy plně fungovaly.
Článek 11
Finanční ustanovení o vnějších akcích
Za podmínek stanovených v článku 7 může Společenství vedle nákladů na účast zaměstnanců ze třetích zemí na pracovních konferencích, jednáních a seminářích podle článku 8 spolufinancovat až sedmdesát procent nákladů na odborné vzdělávání na území třetích zemí a na opatření provozní podpory v těchto zemích.
Článek 12
Předkládání a výběr projektů
1. Projekty v rámci programu mohou vycházet od příslušných orgánů členských států nebo od Komise.
Členské státy mohou předložit nejvýše jeden projekt ročně (týkající se pracovních konferencí, jednání a seminářů podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce). Mohou být rovněž předkládány projekty související se stážemi, výměnami zaměstnanců nebo pomocí.
2. Komise vybírá mezi projekty předloženými členskými státy a projekty vycházejícími z jejího vlastního podnětu na základě těchto kritérií:
a) soulad s cíli programu, jak je definuje článek 2;
b) evropský rozměr, včetně zejména aspektů spolupráce s ECB a Europolem;
c) doplňkovost s jinými předchozími, současnými nebo budoucími projekty;
d) schopnost organizátora projekt uskutečnit;
e) vlastní kvalita projektu a efektivnost nákladů;
f) výše požadované podpory a zda je úměrná očekávaným výsledkům;
g) dopad očekávaných výsledků na dosahování cílů programu.
Vybírány jsou projekty, které nejlépe splňují uvedené cíle.
3. Komise odpovídá za řízení a provádění programu ve spolupráci s členskými státy.
Článek 13
Následná kontrola a hodnocení
1. Příjemci každého vybraného projektu předkládají Komisi výroční zprávy.
2. Po ukončení projektů zhodnotí Komise způsob, jakým byly provedeny, a dopad, který měly, aby mohla posoudit, zda bylo dosaženo původně stanovených cílů.
3. Komise zašle Evropskému parlamentu a Radě
a) nezávisle na provozovateli projektu do 30. června 2005 zprávu, v níž zhodnotí význam, účinnost a efektivnost programu, spolu se sdělením, zda by měl tento program pokračovat a zda by měl být upraven, a spolu s vhodným návrhem;
b) po dokončení programu a nejpozději 30. června 2006 podrobnou zprávu o provádění a výsledcích programu, v níž určí zejména přidanou hodnotu finančního příspěvku Společenství.
Článek 14
Použitelnost
Toto rozhodnutí je použitelné v členských státech, které přijaly euro jako jednotnou měnu.
Článek 15
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Je použitelné dnem 1. ledna 2002.
V Bruselu dne 17. prosince 2001.