RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2679/98 af 7. december 1998 om det indre markeds funktion med hensyn til fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I henhold til traktatens artikel 7 A indebærer det indre marked et område uden indre grænser, inden for hvilket den frie bevægelighed for varer skal sikres i overensstemmelse med traktatens artikel 30-36;
(2) krænkelser af dette princip, f.eks. hvis private i en given medlemsstat lægger hindringer i vejen for den frie bevægelighed for varer, kan i betydelig grad forstyrre det indre markeds virkemåde og medføre alvorlig skade for de krænkede personer;
(3) medlemsstaterne bør for at opfylde de forpligtelser, der følger af traktaten, og navnlig for at sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, dels undlade at træffe foranstaltninger eller udvise en adfærd, der kan udgøre en hindring for handelen, dels træffe alle fornødne og relevante foranstaltninger med henblik på at fremme fri varebevægelighed på deres område;
(4) sådanne foranstaltninger må ikke gribe ind i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder, herunder retten eller friheden til at strejke;
(5) denne forordning er ikke til hinder for EF-aktioner, som måtte være nødvendige i visse tilfælde for at løse problemer i forbindelse med det indre markeds funktion, i givet fald under hensyn til forordningens gennemførelse;
(6) medlemsstaterne har enekompetence til at opretholde offentlig orden og beskytte den indre sikkerhed, og kun medlemsstaterne kan i en given situation afgøre, om foranstaltninger er fornødne og relevante for at fremme fri varebevægelighed på deres område, herunder i givet fald hvornår og hvilke foranstaltninger;
(7) udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om hindringer for den frie varebevægelighed bør foregå hurtigt og på en hensigtsmæssig måde;
(8) en medlemsstat, på hvis område der forekommer hindringer for den frie varebevægelighed, bør træffe de fornødne og relevante foranstaltninger for hurtigst muligt at genetablere fri bevægelighed for varer på sit område med det formål at hindre, at forstyrrelsen eller skaden vedvarer, breder sig eller forværres med deraf følgende risiko for sammenbrud i handelen og de dermed forbundne aftalemæssige forbindelser; medlemsstaten bør underrette Kommissionen og, hvis den anmodes derom, de øvrige medlemsstater om, hvilke foranstaltninger den har truffet eller agter at træffe med henblik herpå;
(9) for at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten bør Kommissionen påpege over for en medlemsstat, at en krænkelse efter dens opfattelse finder sted, og den pågældende medlemsstat bør reagere på en sådan henvendelse;
(10) traktaten indeholder ikke anden hjemmel end artikel 235 til vedtagelse af denne forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I denne forordning forstås ved:
1) »hindring«: en hindring for fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne, for så vidt den skyldes en medlemsstats handling eller passivitet, som kan udgøre en krænkelse af traktatens artikel 30-36, og som:
a) medfører en alvorlig forstyrrelse af den frie varebevægelighed gennem fysisk eller anden hindring, forsinkelse eller omdirigering af import til, eksport fra eller transport gennem en medlemsstat
b) volder alvorlig skade for de krænkede personer, og
c) kræver øjeblikkelig handling for at hindre, at forstyrrelsen eller skaden vedvarer, breder sig eller forværres
2) »passivitet«: det tilfælde, hvor de kompetente myndigheder i en medlemsstat, stillet over for hindringer forårsaget af privates handlinger, undlader at træffe de fornødne og relevante foranstaltninger, som står i deres magt, for at fjerne hindringen og sikre varernes frie bevægelighed på deres område.
Artikel 2
Denne forordning må under ingen omstændigheder fortolkes, så den griber ind i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder som anerkendt i medlemsstaterne, herunder retten eller friheden til at strejke. Disse rettigheder kan desuden omfatte retten eller friheden til at træffe andre foranstaltninger, der hører ind under særlige arbejdsmarkedsordninger i medlemsstaterne.
Artikel 3
1. Hvis en hindring forekommer eller ser ud til at ville forekomme:
a) videreformidler enhver medlemsstat, der sidder inde med relevante oplysninger (uanset om den selv er berørt), disse oplysninger til Kommissionen, og
b) videreformidler Kommissionen straks til medlemsstaterne disse og alle andre oplysninger fra en hvilken som helst anden kilde, som den anser for at være relevante.
2. Den berørte medlemsstat besvarer hurtigst muligt anmodninger fra Kommissionen og fra andre medlemsstater om oplysninger vedrørende en eksisterende eller eventuelt kommende hindrings art samt om, hvilke forholdsregler den har taget eller agter at tage. Oplysninger, der udveksles mellem medlemsstaterne, sendes ligeledes til Kommissionen.
Artikel 4
1. Hvis der forekommer en hindring, jf. dog artikel 2, skal den berørte medlemsstat:
a) træffe alle fornødne og relevante foranstaltninger for i overensstemmelse med traktaten at sikre varernes frie bevægelighed på dens område, og
b) informere Kommissionen om de forholdsregler, som dens myndigheder har taget eller agter at tage.
2. Kommissionen videreformidler straks de oplysninger, den har modtaget i henhold til stk. 1, litra b), til de øvrige medlemsstater.
Artikel 5
1. Hvis der efter Kommissionens opfattelse forekommer en hindring, redegør den over for den berørte medlemsstat for, hvordan den er kommet til denne konklusion, og anmoder medlemsstaten om at træffe alle fornødne og relevante foranstaltninger for at fjerne hindringen inden for en frist, som den fastsætter under hensyn til, hvor hastende sagen er.
2. Kommissionen tager hensyn til artikel 2, når den drager sin konklusion.
3. Kommissionen kan i De Europæiske Fællesskabers Tidende offentliggøre ordlyden af den henvendelse, den har sendt til den berørte medlemsstat, og meddeler omgående teksten til enhver part, der måtte anmode derom.
4. Medlemsstaten skal inden fem hverdage fra modtagelsen af henvendelsen enten:
- underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet eller agter at træffe for at gennemføre stk. 1, eller
- fremsende en begrundet redegørelse for, hvorfor der efter dens opfattelse ikke er tale om en hindring, der udgør en krænkelse af traktatens artikel 30-36.
5. Undtagelsesvis kan Kommissionen forlænge den i stk. 4 anførte frist, når medlemsstaten forelægger en behørigt begrundet anmodning herom, og begrundelsen kan accepteres.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 7. december 1998.
Nařízení Rady (ES) č. 2679/98
ze dne 7. prosince 1998
o fungování vnitřního trhu ve vztahu k volnému pohybu zboží mezi členskými státy
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že podle článku 7a Smlouvy zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je mimo jiné zajištěn volný pohyb zboží v souladu s články 30 až 36 Smlouvy;
(2) vzhledem k tomu, že porušení této zásady, například tehdy, jestliže v daném členském státě brání volnému pohybu zboží jednání soukromých osob, může způsobit vážné narušení řádného fungování vnitřního trhu a způsobit dotčeným osobám vážné škody;
(3) vzhledem k tomu, že k plnění povinností vyplývajících ze Smlouvy, a zejména k zajištění řádného fungování vnitřního trhu by se členské státy měly na jedné straně zdržet přijímání aktů nebo praxe, jež mohou vytvářet překážky obchodu, a na druhé straně přijímat veškerá nezbytná a přiměřená opatření pro umožnění volného pohybu zboží na svém území;
(4) vzhledem k tomu, že tato opatření nesmějí ovlivnit výkon základních práv, včetně práva na stávku nebo svobody stávkovat;
(5) vzhledem k tomu, že toto nařízení nebrání jakémukoli jednání, které může být nezbytné v určitých případech na úrovni Společenství za účelem odezvy na problémy fungování vnitřního trhu, přičemž se v případě potřeby přihlíží k uplatňování tohoto nařízení;
(6) vzhledem k tomu, že členské státy mají výlučnou pravomoc, pokud jde o zachování veřejného pořádku a zajištění vnitřní bezpečnosti, jakož i při určení zda, kdy a jaká opatření jsou nezbytná a přiměřená za účelem umožnění volného pohybu zboží na svém území v dané situaci;
(7) vzhledem k tomu, že by měla existovat přiměřená a rychlá výměna informací mezi členskými státy a Komisí o překážkách volného pohybu zboží;
(8) vzhledem k tomu, že členský stát, na jehož území se překážka volného pohybu zboží vyskytuje, by měl přijmout veškerá nezbytná a přiměřená opatření k tomu, aby co nejdříve obnovil volný pohyb zboží na svém území, aby vyloučil riziko toho, že dané narušení nebo ztráta bude pokračovat, narůstat nebo se zesilovat a že může dojít k přerušení obchodu a smluvních vztahů, na kterých je založen; že tento členský stát by měl informovat Komisi a, je-li požádán, ostatní členské státy o opatřeních, která přijal nebo hodlá přijmout za tímto účelem;
(9) vzhledem k tomu, že by Komise při plnění své povinnosti ze Smlouvy měla dotyčnému členskému státu oznámit, že se domnívá, že došlo k porušení pravidel, a členský stát by měl na toto oznámení odpovědět;
(10) vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení žádné jiné pravomoci, než které jsou uvedeny v článku 235 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení:
1. se "překážkou" rozumí překážka volného pohybu zboží mezi členskými státy, kterou lze přičíst členskému státu z důvodu jeho činnosti nebo nečinnosti, která může zakládat porušení článků 30 až 36 Smlouvy a která
a) vede k závažnému narušení volného pohybu zboží fyzickým nebo jiným bráněním, prodlením nebo odklonem jeho dovozu do členského státu, vývozu z něj nebo dopravě přes něj;
b) způsobuje vážné škody dotčeným osobám a
c) vyžaduje okamžitý zásah, aby se zabránilo pokračování, zvýšení nebo zesílení narušení nebo ztrát;
2. se "nečinností" rozumí případ, kdy příslušné orgány členského státu při existenci překážky způsobené jednáním soukromé osoby nepřijmou veškerá nezbytná a přiměřená opatření v rámci svých pravomocí s cílem odstranit překážku a zajistit volný pohyb zboží na svém území.
Článek 2
Toto nařízení nesmí být vykládáno tak, aby jakkoli ovlivňovalo uplatňování základních práv uznávaných členskými státy, včetně práva na stávku nebo svobody stávkovat. Tato práva také mohou zahrnovat právo nebo svobodu činit další akce zahrnuté do zvláštních systémů vztahů sociálních partnerů v členských státech.
Článek 3
1. Pokud vznikne nebo hrozí vzniknout překážka,
a) předá kterýkoli členský stát (ať už je dotyčným členským státem či nikoli), který má užitečné informace, tyto informace neprodleně Komisi a
b) Komise tyto informace a veškeré informace z jakéhokoli jiného zdroje, které považuje za užitečné, neprodleně předá členským státům.
2. Dotyčný členský stát odpoví co nejdříve na žádosti o informace obdržené od Komise a ostatních dotčených členských států, které se týkají povahy této překážky nebo ohrožení a opatření, které přijal nebo zamýšlí přijmout. Informace, které si mezi sebou členské státy vymění, jsou rovněž předávány Komisi.
Článek 4
1. Pokud vznikne překážka, s výhradou článku 2, dotyčný členský stát
a) přijme veškerá nezbytná a přiměřená opatření, aby na svém území zajistil volný pohyb zboží v souladu se Smlouvou, a
b) informuje Komisi o opatřeních, které jeho orgány přijaly nebo zamýšlejí přijmout.
2. Komise předá informaci obdrženou podle odst. 1 písm. b) neprodleně ostatním členským státům.
Článek 5
1. Pokud má Komise za to, že se v určitém členském státě vyskytuje překážka, oznámí dotyčnému členskému státu důvody, které Komisi k tomuto závěru vedly, a požádá jej, aby přijal veškerá nezbytná a přiměřená opatření, aby odstranil uvedenou překážku ve lhůtě, kterou sama stanoví s ohledem na naléhavost případu.
2. Při stanovení svého závěru přihlíží Komise k článku 2.
3. Komise může v Úředním věstníku Evropských společenství zveřejnit text oznámení, které zaslala dotyčnému členskému státu, a neprodleně předá text straně, která jej požaduje.
4. Členský stát do pěti pracovních dnů po obdržení tohoto textu buď
- informuje Komisi o krocích, které přijal nebo zamýšlí přijmout k provedení odstavce 1, anebo
- předá odůvodněné podání, jímž dokládá, že neexistuje překážka zakládající porušení článků 30 až 36 Smlouvy.
5. Ve výjimečných případech může Komise povolit prodloužení lhůty uvedené v odstavci 4, pokud členský stát předloží řádně odůvodněnou žádost a důvody, kterých se dovolává, jsou považovány za oprávněné.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 7. prosince 1998.