KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 13. juli 2009
om Italiens statsstøtteordning C 6/04 (ex NN 70/01) og C 5/05 (ex NN 71/04) til fordel for væksthusgartnere (fritagelse for punktafgifter på fyringsolie anvendt til opvarmning af væksthuse)
(meddelt under nummer K(2009) 5497)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(2009/944/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med nævnte artikel og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 28. september 2000 og af 17. oktober 2000 anmodede Kommissionen på grundlag af de oplysninger, den rådede over, de italienske myndigheder om supplering af oplysningerne angående den delvise fritagelse for punktafgifter på gasolie anvendt i landbruget i medfør af dekret nr. 268 af 30. september om hasteforanstaltninger vedrørende personindkomstbeskatning og afgifter.
(2)
De italienske myndigheder fremsendte de supplerende oplysninger til Kommissionen ved brev af 31. oktober 2000 og 3. november 2000.
(3)
Efter at have gennemgået oplysningerne anmodede Kommissionen i brev af 20. november 2000 de italienske myndigheder om yderligere oplysninger om afgiftsfritagelsen.
(4)
Da Kommissionen ikke modtog svar inden udløbet af den i ovennævnte brev fastsatte frist på fire uger, sendte den i brev af 26. april 2001 de italienske myndigheder en rykkerskrivelse, hvori den påpegede, at hvis de italienske myndigheder ikke reagerede, ville Kommissionen fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (1) (nu artikel 88).
(5)
Ved brev af 10. maj 2001 meddelte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen de yderligere oplysninger, der var anmodet om i brevet af 26. april 2001.
(6)
Ved brev af 2. august 2001 offentliggjorde Kommissionen på baggrund af ovennævnte oplysninger en meddelelse om indledning af en sag om ikke anmeldt statsstøtte (nummer NN 70/01) og anmodede de italienske myndigheder om nye oplysninger.
(7)
Da Kommissionen ikke modtog svar inden udløbet af den fastsatte frist, fremsendte den ved brev af 1. juli 2003 en ny rykkerskrivelse til de italienske myndigheder, hvori den mindede de italienske myndigheder om, at hvis de ikke overholdt den fastsatte frist på fire uger, ville Kommissionen fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999. Svarfristen udløb i begyndelsen af august 2003.
(8)
Da der ved udløbet af den fastsatte frist ikke var indkommet svar, gav Kommissionen ved beslutning af 10. oktober 2003 (2) Italien påbud om at fremsende alle de oplysninger, der var begæret i brev af 2. august 2001, og påpegede, at hvis der ikke kom svar fra de italienske myndigheder, ville Kommissionen indlede den procedure, der er omhandlet i artikel 88, stk. 2, i traktaten.
(9)
Da der ikke var indkommet svar på påbuddet om oplysninger, meddelte Kommissionen de italienske myndigheder ved brev af 19. februar 2004 beslutningen om at indlede proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, hvad angår bestemmelserne i artikel 5, stk. 5, i lovdekret nr. 268 af 30. september 2000 (sag C 6/04).
(10)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger til støtteordningen.
(11)
Kommissionen har modtaget bemærkninger til støtteordningen fra interesserede parter og videresendt dem til Italien ved brev af 27. april 2004 med anmodning om de italienske myndigheders kommentarer.
(12)
Italien har ikke kommenteret bemærkningerne, men efter at have anmodet om og opnået en udsættelse af svarfristen i forbindelse med indledning af proceduren i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, har de italienske myndigheder fremsendt et svar vedrørende proceduren ved brev af 21. juni 2004, der blev registreret 25. juni 2004.
(13)
Efter fremsendelse af brev af 19. februar 2004 med meddelelse om indledning af proceduren i henhold til artikel traktatens 88, stk. 2, med hensyn til artikel 5, stk. 5, i lovdekret nr. 268 af 30. september 2000 har Kommissionen fået kendskab til oplysninger, ifølge hvilke væksthusgartnerier angiveligt reelt har nydt fuld fritagelse fra punktafgifterne på fyringsolie anvendt til opvarmning af væksthuse. Kommissionen har derfor ved fax af 10. juni 2004 fremsat begæring om oplysninger om denne supplerende fritagelse.
(14)
Ved brev af 28. juli 2004, der blev registreret den 3. august 2004, sendte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen de italienske myndigheders svar på ovennævnte brev af 10. juni 2004. Af svaret fremgår det, at den ovennævnte supplerende fritagelse blev indført på grundlag af en række forskellige bestemmelser: artikel 24, stk. 3, i lov nr. 388 af 23. december 2000, artikel 13, stk. 3, i lov nr. 448 af 21. december 2001, artikel 19, stk. 4, i lov nr. 289 af 27. december 2002 og artikel 2, stk. 4, i lov nr. 350 af 24. december 2003.
(15)
Kommissionen besluttede på baggrund af oplysningerne at indlede en ny sag om ikke anmeldt støtte, der blev registreret som NN 71/04, for at undersøge, om den supplerende fritagelse er forenelig med fællesmarkedet og informerede de italienske myndigheder herom ved brev af 4. november 2004.
(16)
Ved brev af 24. januar 2005 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, hvad angik den ovennævnte supplerende punktafgiftsfritagelse, som blev indført ved artikel 24, stk. 3, i lov nr. 388 af 23. december 2000, artikel 13, stk. 3, i lov nr. 448 af 21. december 2001, artikel 19, stk. 4, i lov nr. 289 af 27. december 2002 og artikel 2, stk. 4, i lov nr. 350 af 24. december 2003 (sag C 5/05).
(17)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger til støtteordningen.
(18)
Kommissionen modtog ingen bemærkninger fra interesserede tredjeparter.
(19)
Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union sendte ved brev af 21. februar 2005 registreret den 22. februar 2005 Kommissionen de italienske myndigheders svar angående indledningen af proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, med hensyn til ovennævnte supplerende fritagelse.
(20)
Kommissionen anmodede ved brev af 27. september 2007 de italienske myndigheder om supplerende oplysninger om nævnte støtte og svarene i forbindelse med indledningen af proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2. De italienske myndigheder blev navnlig opfordret til at bekræfte det forhold, at støtten er i overensstemmelse med det italienske skatte- og afgiftssystems logik, og til at undersøge, om støtten kunne begrundes i lyset af bestemmelserne i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse, som var i kraft på tidspunktet for støttetildelingen (5). De italienske myndigheder fik en måned til at svare på anmodningen om supplerende oplysninger.
(21)
Da de italienske myndigheder ikke svarede, sendte Kommissionen dem derfor en rykkerskrivelse ved fax af 15. oktober 2008, hvori den påpegede, at såfremt der ikke forelå et svar inden udløbet af den nye frist på en måned, ville Kommissionen se sig nødsaget til at fremsætte påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999.
(22)
Da Kommissionen ikke modtog svar inden udløbet af den fastsatte frist, sendte den de italienske myndigheder ovennævnte påbud ved brev af 5. december 2008 (6).
(23)
Ved e-mail af 5. februar 2009, der blev registreret den 9. februar 2009, sendte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen de italienske myndigheders svar på ovennævnte påbud.
(24)
Efter et møde med Kommissionen den 21. april 2009 sendte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen et nyt brev fra de italienske myndigheder den 19. maj 2009.
II. BESKRIVELSE
(25)
Ifølge artikel 5, stk. 5, i lovdekret nr. 268 af 30. september 2000 skulle punktafgifterne på fyringsolie, der anvendes til opvarmning af væksthuse, i perioden fra 3. oktober til 31. december 2000 svare til 5 % af punktafgifterne på dieselolie, der anvendes som brændstof.
(26)
Ifølge samme lovdekrets artikel 6, stk. 1, skulle punktafgifterne på dieselolie i landbruget i samme periode svare til 22 % af punktafgifterne på dieselolie, der anvendes som brændstof, og punktafgifterne på benzin skulle svare til 49 % af de normale afgifter på benzin.
(27)
Artikel 24, stk. 3, i lov nr. 388 af 23. december 2000, artikel 13, stk. 3, i lov nr. 448 af 21. december 2001, artikel 19, stk. 4, i lov nr. 289 af 27. december 2002 og artikel 2, stk. 4, i lov nr. 350 af 24. december 2003 indeholder alle en bestemmelse om fuldstændig fritagelse for punktafgifter på fyringsolie, der anvendes til opvarmning af væksthuse i Italien. Fritagelsen dækker perioden fra 1. januar til 30. juni 2001, hele 2002, hele 2003 og hele 2004.
III. FØRSTE INDLEDNING AF PROCEDUREN EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2 (SAG C 6/04)
(28)
Kommissionen indledte proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, hvad angår bestemmelserne i artikel 5, stk. 5, i lovdekret nr. 268 af 30. september 2000, fordi den var i tvivl om, hvorvidt den punktafgiftsfritagelse på yderligere 17 procentpoint, som var indrømmet væksthusgartnerier, der anvendte fyringsolie til opvarmning af væksthuse, i forhold til landbrugssektorens øvrige operatører, var forenelig med fællesmarkedet. Tvivlen begrundedes i det forhold, at de italienske myndigheder uagtet påbuddet om at fremsende oplysninger ikke havde fremlagt oplysninger af nogen art, der kunne påvise, at fritagelsen var forenelig med konkurrencereglerne (de havde ikke end ikke reageret på påbuddet). Tvivlen blev endvidere bestyrket af det problematiske i berettigelsen af fritagelsen for punktafgifter i lyset af bestemmelserne i Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (7) og det direktiv, som har ophævet den, dvs. Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (8).
IV. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS SVAR PÅ DEN FØRSTE INDLEDNING AF PROCEDUREN EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2
(29)
De italienske myndigheder anførte i brevet af 21. juni 2004, at punktafgiftsfritagelsen ikke kunne betragtes som statsstøtte, men skulle undersøges inden for rammerne af artikel 8, stk. 2, litra f), i direktiv 92/81/EØF og artikel 15, stk. 3, i direktiv 2003/96/EF. Efter deres mening hører væksthusproduktion til kategorien »fremstilling i landbrugs- og gartnerisektoren«, som fællesskabslovgivningen giver medlemsstaterne mulighed for at indrømme hel eller delvis fritagelse for punktafgifter, og væksthusproduktionens punktafgiftsfritagelse indebærer ingen forskelsbehandling inden for landbrugs- og gartnerisektoren i forbindelse med differentiering med hensyn til fritagelser, for så vidt som det står operatørerne frit for at vælge mellem frilandsdyrkning og væksthusdyrkning.
(30)
Ifølge de italienske myndigheder er den anfægtede ordning af ren fiskal karakter. Den bør derfor vurderes som sådan i en overordnet analyse, der omfatter alle medlemsstaterne. Derved undgår man, at undersøgelsen af et enkelt nationalt tilfælde uden for denne ramme fører til en ændring af princippet om, at medlemsstaterne skal behandles ens. I den sammenhæng henviste de italienske myndigheder til den politiske aftale, som blev indgået af Rådet og Kommissionen i forbindelse med Økofin-Rådets møde den 19. marts 2003. Ifølge aftalen er undtagelser fra den generelle skatteordning eller differentiering inden for systemet, som begrundes i beskatningsordningens art eller generelle karakter, ikke statsstøtte.
(31)
Afslutningsvis havde de italienske myndigheder tilføjet, at skøn og foreliggende oplysninger viser, at den pågældende ordning »ikke er til skade for et velfungerende indre marked eller medfører konkurrenceforvridning« (henvisning til betragtning 24 i Rådets direktiv 2003/96/EF).
V. BEMÆRKNINGER FREMSAT AF TREDJEPART EFTER FØRSTE INDLEDNING AF PROCEDUREN I EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2
(32)
Ved brev af 19. april 2004, der blev registreret den 21. april 2004, modtog Kommissionen bemærkninger fra en interesseret tredjepart efter indledningen af proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2.
(33)
Den interesserede tredjepart beskriver i brevet usikkerheden på det marked, hvor han udøver sin virksomhed, og problemerne som følge af prisstigningerne på olie, der anvendes til opvarmning af væksthuse. Den interesserede tredjepart mener, at hvis udfaldet af Kommissionens afgørelse om nævnte fritagelse bliver negativt, vil mange virksomheder inden for sektoren blive tvunget til at lukke eller reducere forbruget af brændstof til opvarmning af væksthuse, der vil medføre en forringelse af deres produktkvalitet. Ifølge den interesserede tredjepart er priserne på brændstof, der anvendes til opvarmning, i Belgien og Nederlandene (methan og fyringsolie) 20 % til 40 % lavere end den pris, der betales for fyringsolie i landbruget, og fritagelsen vil derfor ikke bevirke konkurrenceforvridning. Endelig fremfører tredjeparten, at stadig flere og flere virksomheder inden for hans aktivitetsområde benytter methangas til opvarmning af væksthuse.
VI. ANDEN INDLEDNING AF PROCEDUREN EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2 (SAG C 5/05)
(34)
Kommissionen lancerede anden indledning af proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, efter at være kommet i besiddelse af oplysninger, der viste, at den fritagelse for punktafgifter, som var indrømmet producenterne af væksthusafgrøder, reelt var en del større, end den fritagelse, som var blevet undersøgt i forbindelse med første indledning af proceduren. Den rejste tvivl i forbindelse med første indledning, som blandt andet skyldtes, at de italienske myndigheder ikke havde besvaret det fremsendte påbud om oplysninger, blev styrket af de italienske myndigheders reaktion ved første indledning af proceduren. Den tvivl, som Kommissionen havde givet udtryk for i forbindelse med anden indledning af proceduren, var i det væsentlige begrundet i følgende betragtninger:
a)
de italienske myndigheder mener, at fritagelsen for punktafgifter på brændstoffer uanset deres omfang ikke er statsstøtte, men derimod foranstaltninger af fiskal karakter, der er berettiget på baggrund af den pågældende ordning; de italienske myndigheder har imidlertid ikke fremlagt dokumentation til underbygning af disse argumenter
b)
et andet argument, som de italienske myndigheder har fremført, er, at punktafgiftsfritagelsen ikke medfører nogen fordrejning af konkurrencevilkårene, da det står gartnerierne frit for at udnytte fritagelsen i og med, at de kan vælge at drive væksthusgartneri; argumentet forekommer dog tvivlsomt, eftersom målet med fritagelsen ikke var at tilskynde til omlægning til væksthusdyrkning, men snarere at lette allerede etablerede gartnerier for en finansiel byrde ved udøvelsen af deres virksomhed
c)
for så vidt angår konkurrenceforvridningsaspektet anfører de italienske myndigheder også, at officielle tal viser, at fuld fritagelse for gartnere ikke bevirker konkurrenceforvridning; efter Kommissionens opfattelse er det ikke klart, hvordan de italienske myndigheder kan støtte dette argument, efter som de i svaret pr. telex den 10. juni 2004 (jf. betragtning 14 ovenfor) til Kommissionen anfører, at de ikke er i stand til at give præcise tal for, hvor store besparelser den fuldstændige fritagelse har givet gartnerierne
d)
de italienske myndigheder har til støtte for antagelsen om, at der ikke er tale om statsstøtte, ikke anført, hvilken konkurrenceregel der efter deres mening berettiger, at fuld punktafgiftsfritagelse er forenelig med det indre marked
e)
det kan ikke udelukkes, at punktafgiftsfritagelsen har været en overtrædelse af direktiv 92/81/EØF og 2003/96/EF.
VII. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS SVAR PÅ ANDEN INDLEDNING AF PROCEDUREN EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2
(35)
Ved brev af 21. februar 2005 gjorde de italienske myndigheder navnlig gældende, at den anden procedure vedrørte samme materielle spørgsmål som dem, der blev behandlet i første indledning af proceduren, og at de bemærkninger, som de allerede havde givet som svar på første indledning, stadig var gældende. De supplerede endvidere svaret med følgende bemærkninger:
a)
medlemsstaters graduering af punktafgifter er ikke statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1: Økofin-Rådets konklusioner af 19. marts 2003 - ifølge hvilke undtagelser fra den generelle beskatningsordning eller differentiering inden for denne ordning begrundet med arten eller generelle træk af skatteordningen ikke indebærer statsstøtte - bekræfter på afgørende vis, at Fællesskabets afgiftsmyndigheder har den primære beføjelse; de ville derfor have givet oplysninger om ordningens art og overordnede principper til omtalte afgiftsmyndigheder, så snart sidstnævnte havde anmodet herom
b)
ordlyden »medmindre andet gælder i henhold til andre EF-bestemmelser« i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2003/96/EF kan ikke tolkes i den retning, at EF-traktatens artikel 87 og 88 finder anvendelse på enhver foranstaltning til nedsættelse af eller fritagelse for afgifter, eftersom - hvis fællesskabslovgiveren havde villet lade enhver foranstaltning til graduering af afgifter i henhold til EF-traktatens omfatte af artikel 87 og 88 - ville fællesskabslovgiveren have indføjet dette ønske i form af en henvisning til disse artikler, jf. det grundlæggende princip for fortolkning af loven lex ubi voluit dixit. Desuden forholder det sig således, at i enhver fællesskabsretsakt er lovgivers ønske om at lade bestemte foranstaltninger være omfattet af regler om statsstøtte udtrykt klart og ikke med en generel ordlyd som »medmindre andet gælder i henhold til andre EF-bestemmelser«. Dertil kommer, at en præcis og udtrykkelig vending er desto mere nødvendig, eftersom kategorisering af en foranstaltning som »indebærer statsstøtte« eller »indebærer ikke statsstøtte« har afgørende betydning for arten, vilkårene og varigheden af den pågældende ordnings gennemførelse
c)
det forhold, at foranstaltningen ikke er til skade for det indre markeds funktion og ikke bevirker konkurrenceforvridninger kan objektivt konstateres, og derfor er de besparelser, som producenterne har kunnet opnå takket være foranstaltningen, irrelevante.
VIII. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS SVAR PÅ PÅBUDDET AF 5. DECEMBER 2008 OM OPLYSNINGER
(36)
Ved brev af 5. februar 2009 vendte de italienske myndigheder navnlig tilbage til spørgsmålet om støttens forenelighed med bestemmelserne i direktiv 92/81/EØF, som efter deres opfattelse ikke med tilstrækkelig tydelighed præciserer kravet om, at afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse skal være forenelig med konkurrencelovgivningen.
(37)
De underbygger deres synspunkt med en henvisning til artikel 8 i direktivet, som blandt andet fastsætter, at »uden at det berører andre fællesskabsbestemmelser, kan medlemsstaterne anvende hel eller delvis afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse for mineralolier […], der under afgiftsmyndighedernes kontrol [udelukkende] anvendes... inden for landbrug, gartneri, skovbrug...«.
(38)
Efter de italienske myndigheders opfattelse ophæver teksten »uden at det berører andre fællesskabsbestemmelser« ikke forpligtelsen til at overholde de europæiske konkurrenceregler, hvad der derimod er tilfældet med artikel 26 i direktiv 2003/96/EF. De italienske myndigheder gør gældende, at hvis de to direktiver havde foreskrevet samme forpligtelse, ville fællesskabslovgiveren ikke have haft grund til at udtrykke sig mere tydeligt i artikel 26 i direktiv 2003/96/EF. De italienske myndigheder konkluderer derfor, jf. artikel 8 i direktiv 92/81/EØF, at medlemsstaterne med fuld berettigelse kan anvende afgiftslempelse eller afgiftsfritagelse i gartnerisektoren.
(39)
De italienske myndigheder understreger dernæst, at anvendelsen af direktiv 92/81/EØF og dermed direktiv 2003/96/EF faktisk bevirker konkurrenceforvridning på det indre marked, fordi de påtænkte lempelser og fritagelser er til fordel for de medlemsstater, der har flere økonomiske midler til rådighed og derfor kan anvende afgiftslempelser på ensartet vis i hele landbrugssektoren. Italien har kun begrænsede midler til rådighed og har derfor besluttet kun at gribe ind til fordel for væksthusgartnerierne, da afgiftslempelser og afgiftsfritagelser er blevet anvendt i en krisesituation, der er opstået på grund af prisstigningerne på brændstof til opvarmning. De italienske myndigheder påpeger i den forbindelse, at Kommissionen ikke har beføjelse til at gribe ind i en medlemsstats valg af prioriteter.
(40)
Hvad angår spørgsmålet om fællesskabslovgivningens anvendelse på statsstøtte til miljøbeskyttelse (jf. betragtning 20), gør de italienske myndigheder gældende, at de indrømmede afgiftslempelser er i overensstemmelse med bestemmelserne i nævnte lovgivning og kan derfor begunstiges af undtagelserne heri, da det efter de italienske myndigheders opfattelse drejer sig om gældende afgifter i henhold til punkt 51.2 i lovgivningen. Heri fastsættes det, at såfremt der er tale om gældende afgifter, kan støtte til »udøvelse af virksomhed« i forbindelse med lempelser eller fritagelser tillades, forudsat følgende to betingelser kumulativt er opfyldt:
-
den pågældende afgift skal have en mærkbar virkning, hvad angår miljøbeskyttelse
-
undtagelserne til fordel for modtagervirksomhederne skal være fastlagt ved vedtagelsen af afgiften eller skal være blevet nødvendige på grund af en betydelig ændring af de økonomiske vilkår, som stiller virksomhederne i en særlig vanskelig situation i konkurrencemæssig henseende. I sidstnævnte tilfælde kan afgiftsbeløbet ikke nedsættes mere end, hvad der svarer til den omkostningsforhøjelse, som er forårsaget af de ændrede økonomiske vilkår. Når denne omkostningsforhøjelse forsvinder, skal afgiftslempelsen ligeledes ophøre.
(41)
Ifølge de italienske myndigheder skal afgifter på brændstoffer til brug i landbruget, især gas til opvarmning, betragtes som miljøafgifter. De har en gunstig indvirkning på miljøet, eftersom de tilskynder producenterne til at reducere forbruget af brændstoffer.
(42)
Hvad angår navnlig punkt 51.2, litra b), i rammebestemmelserne, hvorefter undtagelser til fordel for virksomheder skal være besluttet på det tidspunkt, hvor afgiften blev vedtaget, henviser de italienske myndigheder til Kommissionens beslutning K(2005) 4436 af 7. december 2005. I henhold til nævnte beslutning havde »de her omhandlede afgifter ikke nødvendigvis noget eksplicit miljømæssigt sigte fra starten, og fritagelserne blev indført […] længe før 2001-rammebestemmelserne trådte i kraft. De kan altså behandles, som om de var blevet vedtaget på det tidspunkt, hvor afgiften blev vedtaget. I overensstemmelse med punkt 51.2 i rammebestemmelserne kan reglerne under punkt 51.1 derfor anvendes på de fritagelser, der skal tages stilling til i denne beslutning.« De italienske myndigheder tilføjer, at afgiftsnedsættelsen blev indført, efter at de økonomiske vilkår havde ændret sig (navnlig den eksponentielle stigning i olieprisen), og bragt væksthusgartnere i en særlig sårbar position i konkurrencemæssige henseende i forhold til frilandsgartnere. Denne situation har i andre lande foranlediget myndighederne til at træffe foranstaltninger til fordel for væksthusgartnere og i fiskeriet. De italienske myndigheder anfører endvidere, at prisudviklingen på fyringsolie i den pågældende periode steg med henholdsvis 37 % i perioden 1999-2000, 26 % i perioden 1999-2001 og 26 % i perioden 1999-2002. Prisstrukturen var derimod følgende (i EUR/liter som årsgennemsnit):
(EUR/liter)
Industripris
Afgifter
Forbrugerpris
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
De italienske myndigheder påpeger på den anden side, at anvendelsen af punkt 51 i rammebestemmelserne under alle omstændigheder pålægger virksomhederne at betale en del af afgiften. Den ordning, Italien har indført, opfylder efter deres opfattelse kravet om forenelighed, hvis de begunstigede betaler det mindstebeløb, der er fastsat på fællesskabsplan (mindstebeløbet var ifølge selvsamme myndigheder 13 EUR/1 000 kg i perioden 2000-2003 og efterfølgende 21 EUR/1 000 kg).
(44)
Hvad endelig angår det samlede støttebeløb, anfører de italienske myndigheder, at tallene i de forskellige finanslove er skøn baseret på antagelser om forbruget af fyringsolie, og at de skal betragtes som manglende indtægter snarere end tildeling af midler. Efter deres opfattelse er det vanskeligt at måle, hvilken fordel den enkelte producent hidtil har opnået, eftersom forvaltningen af afgiftssystemet varetages af regionerne, provinserne eller endog kommunerne. Tallene vil blive oplyst, så snart de foreligger.
IX. BREVET AF 18. MAJ 2009
(45)
I dette brev gør de italienske myndigheder især gældende, at afgifterne er eksisterende afgifter og derfor kan omfattes af de undtagelser, der gælder herfor i henhold til bestemmelserne i rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse med de begrundelser, der er anført i betragtning 42 ovenfor.
(46)
Bemærkningerne ledsages af en opdateret version af den tabel, der er anført under betragtning 42 ovenfor (kolonnen med afgifter er delt op i afgifter og moms). Ifølge den nye tabel har prisstrukturen i den pågældende periode været således (denne gang angives tallene i EUR/1 000 l):
(EUR/1000 liter)
Industripris
Moms
Afgifter
Forbrugerpris
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
De italienske myndigheder understreger, at mellem 1999 og 2004 vedblev forbrugerpriserne på fyringsolie at stige, når der ses bort fra et mindre fald mellem 2000 og 2001. Herefter gentages de bemærkninger, som allerede er fremført i betragtning 42 og 43.
(48)
Hvad angår ordningens berettigelse i forhold til det italienske skattesystem, anfører de italienske myndigheder, at i Italien fordeles mængden af afgiftsfritaget brændstof efter arealstørrelse, afgrødekvalitet og det reelt anvendte landbrugsmateriel. Det kan derfor udledes, at fritagelsen beregnes efter arten af den virksomhed, der udøves. Ved væksthusgartneri beregnes fritagelsen proportionelt, fordi denne dyrkningsform i høj grad afhænger af fyringsolie og er kendetegnet ved produktionsvilkår, der er helt anderledes end for frilandsdyrkning. Dertil kommer, at fritagelsen ikke kun gælder for ét enkelt produkt, men anvendes på al væksthusproduktion, og væksthusgartneri må anses for at være en udbredt praksis i hele landbrugssektoren.
(49)
Med hensyn til om EF-traktatens artikel 87, stk. 1, finder anvendelse hævder de italienske myndigheder, at ovennævnte betingelser ikke er til stede, da fritagelserne hverken er selektive eller konkurrenceforvridende.
(50)
Hvad angår spørgsmålet om selektivitet, henviser de italienske myndigheder til dom afsagt af Retten i Første Instans i sag T-233/04 (9). I vurderingen (præmis 86) fastslår retten, at »med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 87 er det uden betydning, om situationen for den, der formodes at være omfattet af foranstaltningen, er forbedret eller forværret i forhold til den tidligere retstilstand, eller om situationen ikke har udviklet sig med tiden. Der skal udelukkende tages stilling til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner«, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation«.
(51)
Efter de italienske myndigheders opfattelse bevirker fritagelsen vedrørende fyringsolie, der anvendes i et beskyttet miljø, hvor der dyrkes landbrugsafgrøder, ingen skelnen mellem virksomheder, der er i samme retlige og faktiske situation, og heller ikke mellem produkter, eftersom virksomhederne, uanset hvilke afgrøder der produceres, kan omfattes af fritagelsen, når de køber fyringsolie til anvendelse ved væksthusproduktion.
(52)
Hvad angår konkurrenceforvridningsaspektet, henviser de italienske myndigheder til betragtning 43 i Kommissionens beslutning K(2008)1105: »Hel eller delvis afgiftsfritagelse ydet i medfør af artikel 8, stk. 2, i direktiv 92/81/EØF har samme formål som formålet med foranstaltningerne i direktiv 2003/96/EF og er af meget mindre omfang. Det kan derfor tilsvarende hævdes, at nævnte afgiftsfritagelser ikke uretmæssigt forvrider konkurrencen«.
(53)
De italienske myndigheder tilføjer derudover, at Kommissionen under betragtning 32 i nævnte beslutning siger, at denne type foranstaltning, når det drejer sig om brændstoffer, der anvendes i den primære landbrugsproduktion, ikke uretmæssigt er konkurrenceforvridende på grund af landbrugsbedrifternes beskedne størrelse (over 60 % af bedrifterne i EU udnytter et landbrugsareal på under 5 hektar). Med udgangspunkt i denne betragtning understreger de på baggrund af nævnte størrelseskriterium, at de pågældende fritagelser næppe er konkurrenceforvridende, eftersom ca. 80 % af de italienske bedrifter har et udnyttet landbrugsareal på mindre end 5 hektar.
(54)
En anden bemærkning, som de italienske myndigheder fremfører, er, at der til opvarmning af 1 m3 drivhus kun anvendes 2 liter fyringsolie. En undersøgelse foretaget af Ente nazionale per la meccanizzazione agricola (Enama) vedrørende gasolieforbruget i 14 af Italiens 20 regioner viste, at gasolie anvendt i væksthuse (167 436 001 liter) kun udgjorde 11,77 % af gasolieforbruget i landbruget i 2002 og 10,67 % i 2003.
(55)
Efter disse redegørelser til støtte for deres synspunkt om, at nævnte fritagelser ikke er statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, understreger de italienske myndigheder, at fritagelserne er horisontale og fremhæver i den forbindelse, at alle landbrugere kan være omfattet heraf, hvis de udøver væksthusgartneri. De understreger, at kriteriet om, at der ikke må udøves forskelsbehandling, ikke kan anvendes med tilbagevirkende kraft på grund af princippet om berettigede forventninger og retssikkerhed.
X. VURDERING
(56)
Denne beslutning vedrører forskellen mellem på den ene side punktafgiftsfritagelser for fyringsolie, der anvendes til opvarmning af væksthuse, og på den anden side afgiftsfritagelser for dieselolie, der anvendes som brændstof.
(57)
På baggrund af de italienske myndigheders bemærkninger i svarene på indledningerne af en procedure skal det først og fremmest vurderes, om ordningen indeholder elementer af statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(58)
I henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes af en medlemsstat eller med statsmidler af enhver tænkelig form, som forvrider eller truer med at forvride konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, uforenelig med fællesmarkedet.
(59)
Den pågældende ordning svarer til definitionen, fordi den ud over at være finansieret med statslige midler (ved at indrømme punktafgiftsfritagelser giver staten afkald på bestemte indtægter, som den ellers ville have haft) også begunstiger bestemte virksomheder (landbrugsbedrifter, dvs. dem der udøver væksthusgartneri). Derved kan den påvirke samhandelen og forvride konkurrencevilkårene i lyset af Italiens position, når det gælder væksthusproduktion af landbrugsafgrøder. (Hvad angår f.eks. det areal, som anvendtes til væksthusproduktion af friske grøntsager, var Italien i 2000 og i 2003 den næststørste producent i EU. I 2000 og i 2001 var Italien den største producent af grøntsager i EU, og i den periode, som de indledte procedurer omfatter, var Italien næststørst med hensyn til areal anvendt til væksthusproduktion).
(60)
I forbindelse med vurderingen af sagen har de italienske myndigheder gjort en række bemærkninger gældende som forsvar for deres påstand om, at ordningen ikke indeholder elementer af statsstøtte:
-
på baggrund af den politiske aftale, som blev indgået af Rådet og Kommissionen i forbindelse med Økofin-Rådets møde den 19. marts 2003, er undtagelser fra den generelle [skatte]ordning eller differentiering inden for systemet, som begrundes i afgiftssystemets karakter og generelle opbygning, ikke statsstøtte. I Italien er fritagelser endvidere en del af det italienske skattesystems struktur, eftersom de gælder for al væksthusproduktion og de afgiftsfritagede brændstofmængder fordeles på baggrund af den udøvede virksomhed;
-
på grundlag af skøn og foreliggende data kan det udledes, at den pågældende ordning »ikke er til skade for et velfungerende indre marked eller medfører konkurrenceforvridning« (se punkt 30 og 31)
-
afgiftsfritagelsen er hverken selektiv eller konkurrenceforvridende.
(61)
Det skal navnlig understreges, at ingen politisk aftale kan ændre støttebegrebet, som det objektivt er fastlagt i traktaten.
(62)
Hvad angår argumentet om, at afgiftsfritagelsen betragtes som begrundet i afgiftssystemets karakter og generelle opbygning, mener Kommissionen, at den specifikke afgiftsfritagelse, som er begrænset til en bestemt produktion (i det foreliggende tilfælde væksthusproduktion, der har været omfattet af store punktafgiftsfritagelser i forhold til frilandsproduktion) ikke kan berettiges ud fra afgiftssystemets karakter og logik, når fællesskabsretten i princippet pålægger medlemsstaterne at indføre punktafgifter (10). Samme betragtning gælder, hvor fællesskabsretten ikke indeholder bestemmelser om indrømmelse af sådanne fritagelser. Påstanden om, at fritagelsen gælder for al væksthusproduktion, er ikke relevant i dette tilfælde, fordi hele sektorer af landbrugsproduktionen har været omfattet af fritagelser, der er mindre end dem, som væksthusproducenterne har modtaget. Og hvis - som de italienske myndigheder hævder - den punktafgiftsfritagede brændstofmængde fordeles på grundlag af den udøvede aktivitet, ville afgiftssystemets logik have betydet, at fritagelsen var den samme for alle aktiviteter, der var baseret på anvendelse af gasolie.
(63)
Spørgsmålet om selektivitet er allerede behandlet under betragtning 58 ovenfor. Hvad angår henvisningen til dom i sag T 233-04, konkluderer Kommissionen - i lyset af betragtning 25 og 26 ovenfor - at selv om det måske er rigtigt, at de landbrugere, som anvender gasolie, har været omfattet af fritagelser, er der imidlertid ydet større fritagelser til væksthusproducenter. Alle operatører var i samme faktiske situation, fordi de anvendte gasolie i produktionen og var således i samme omfang berørt af ordningens mål (som var at afbøde virkningerne af prisstigningen på olieprodukter) uanset deres retlige status. Det forhold, at nogle i en tilsvarende situation har været begunstiget af større fritagelser end andre viser, at der indgår et element af selektivitet i ordningen.
(64)
Hvad angår påstanden om, at ordningen ikke er til skade for et velfungerende indre marked eller medfører konkurrenceforvridning, afviser Kommissionen de italienske myndigheders argumentation på følgende baggrund:
-
den beslutning, som de italienske myndigheder henviser til i betragtning 52 ovenfor, antager, at der er tale om statsstøtte, som kan godkendes på grundlag af den undtagelse, der omhandles i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c). Undtagelsen kan imidlertid ikke gøres gældende for at vise, at der ikke er statsstøtteelementer i den pågældende ordning (denne betragtning gælder også for det argument, som de italienske myndigheder gør gældende i betragtning 53 ovenfor)
-
de tal, der anføres i betragtning 54 ovenfor, er ikke fuldstændige (14 regioner ud af 20), og der er ikke noget, der gør det muligt at konkludere, at de er repræsentative: det er nemlig ikke muligt at udlede, om de regioner, oplysningerne dækker, svarer til de regioner, hvor væksthusproduktion er mest udbredt. Tallene vedrørende forbruget i landbrugssektoren indikerer derimod, at gasolie er et vigtigt produktionsmiddel i landbruget. Det er under alle omstændigheder tilstrækkeligt, at støtten forbedrer en virksomheds konkurrencemæssige position i forhold til andre virksomheder, den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, fordi selvsamme støtte er af en sådan art, at den skaber konkurrenceforvridning og ændrer samhandelen inden for Fællesskabet (11). Det er tilfældet i det foreliggende tilfælde, idet den ydede fritagelse begunstiger italienske virksomheder, der producerer landbrugsprodukter i væksthus, i forhold til virksomheder, der er aktive inden for samme sektor i de øvrige medlemsstater.
(65)
I svaret på første indledning af proceduren havde de italienske myndigheder også gjort gældende, at støtten ikke udgør statsstøtte, men at den skal undersøges på grundlag af bestemmelserne i direktiv 92/81/EØF og 2003/96/EF. De har udledt denne konklusion af argumentet om, at det er udelukket, at der er tale om statsstøtte af den enkle grund, at et EU-direktiv giver mulighed for at indrømme afgiftsfritagelser. Argumentet blev gentaget i deres besvarelse af påbuddet om oplysninger.
(66)
Kommissionen er ikke enig i denne argumentation. I sjette betragtning i direktiv 92/81/EØF præciseres det faktisk, at medlemsstaterne […], hvis de måtte ønske det, [kan] anvende visse andre fritagelser […], hvor noget sådant ikke giver anledning til konkurrencefordrejning. Artikel 8, stk. 2, i samme direktiv fastsætter endvidere, at »uden at det berører andre EF-bestemmelser«, kan medlemsstaterne anvende hel eller delvis afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse. Ved at nævne muligheden for konkurrenceforvridning udelukker direktiv 92/81/EØF ikke, at fritagelserne kan udgøre statsstøtte. Det skal erindres, at Kommissionens beføjelser, for så vidt angår statsstøtte, er direkte nedfældet i traktaten, og at disse beføjelser ikke kan begrænses af et direktiv, hvis mål er harmonisering af en afgift på europæisk plan.
(67)
Endvidere angiver direktiv 2003/96/EF i betragtning 15 og 24, at foranstaltninger, der har til formål at indføre differentierede afgiftssatser, skal overholde reglerne for det indre marked og konkurrencereglerne for ikke at medføre konkurrenceforvridning. Kravet om, at konkurrencereglerne skal anvendes, bekræftes også i artikel 26 i samme direktiv. Heri påpeges det, at de foranstaltninger, som det drejer sig om, kan udgøre statsstøtte og skal i så fald anmeldes i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Det fastslås udtrykkeligt i nævnte artikel, at oplysninger afgivet til Kommissionen i henhold til dette direktiv ikke fritager medlemsstaterne for deres anmeldelsespligt i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
(68)
Endelig understreger de italienske myndigheder (jf. betragtning 39 ovenfor), at anvendelsen af afgiftsfritagelser bevirker konkurrenceforvridning - et element, der kendetegner statsstøtte, i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(69)
På grundlag af disse betragtninger konkluderer Kommissionen, at de indrømmede afgiftsfritagelser i henhold til den pågældende ordning er statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(70)
Dog kan visse foranstaltninger i de tilfælde, der angives i traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, undtagelsesvis anses for at være forenelige med fællesmarkedet.
(71)
Undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, der vedrører støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, som skal råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, og støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, uanset hvem støttemodtagerne er.
(72)
Kommissionen er af den opfattelse, at undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), der vedrører udvikling i områder, ikke finder anvendelse på denne ordning, fordi den ikke omfatter støtte til fremme af økonomisk udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse.
(73)
Hvad angår undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), skal blot anføres, at det i forbindelse med den foreliggende afgiftsordning ikke drejer sig om et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse og heller ikke om afhjælpning af en alvorlig forstyrrelse i Italiens økonomi. Støtten tilsigter heller ikke at fremme kulturen eller bevare kulturarven som omhandlet i undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(74)
Det følger således heraf, at den eneste undtagelse, som kan påberåbes, er undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c). Ifølge den kan støtte kun betragtes som forenelig med fællesmarkedet, når den tilsigter at fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(75)
Eftersom støtten under denne ordning ikke er anmeldt støtte, skal støttens forenelighed med fællesmarkedet vurderes efter de statsstøtteregler, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtte blev ydet, som præciseret i Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (12).
(76)
Selvom betragtning 172 i de nye EF-rammebestemmelser for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013 (13) fastsætter, at ulovlig statsstøtte, der er blevet ydet, siden direktiv 2003/96/EF trådte i kraft, vil blive betragtet som forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), gælder det kun, hvis alle de relevante bestemmelser i dette kapitel er opfyldt, og der ikke er blevet anvendt afgiftsdifferentiering i landbruget. Det samme gælder for ulovlig støtte, der er givet i henhold til direktiv 92/81/EØF.
(77)
I henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 92/81/EØF, »pålægger medlemsstaterne mineralolier en harmoniseret afgift i overensstemmelse med dette direktiv«. I stk. 2 i samme artikel hedder det, at »medlemsstaterne fastsætter deres satser i overensstemmelse med Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af afgiftssatserne for mineralolier« (14).
(78)
Artikel 5, stk. 2, i direktiv 92/82/EØF fastsætter, at afgiften på gasolie er 18 ECU pr. 1 000 liter, hvis gasolien anvendes til stationære motorer, til udstyr og maskiner, der anvendes inden for byggeri, ingeniørarbejder og offentlige arbejder eller til køretøjer beregnet til brug uden for offentlig vej, eller som ikke har opnået tilladelse til brug primært på offentlig vej.
(79)
I artikel 2, stk. 2, i direktiv 92/81/EØF er det fastsat, at »af andre mineralolier end dem, for hvilke afgiftsniveauet er fastsat i direktiv 92/82/EØF, skal der svares afgift, hvis de er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes som brændsel eller som motorbrændstof«. Afgiftssatsen er den sats, der gælder for tilsvarende brændsel eller motorbrændstof (den punktafgift på 13 EUR, som de italienske myndigheder angiver, jf. betragtning 43 ovenfor, er den afgiftssats, som gælder for brændsel eller motorbrændstof, med andre ord er afgiftssatsen for svær brændselsolie fastsat til 13 EUR pr. 1 000 kg i artikel 2 i samme direktiv).
(80)
I artikel 8, stk. 2, i direktiv 92/81/EØF er det imidlertid fastsat, at »uden at det berører andre EF-bestemmelser, kan medlemsstaterne anvende hel eller delvis afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse for mineralolier, der under afgiftsmyndighedernes kontrol anvendes […] udelukkende inden for landbrug, gartneri, skovbrug og dambrug«.
(81)
I henhold til direktiv 2003/96/EF og med virkning fra 1. januar 2004 (15) er minimumsafgiftssatsen for fyringsolie fastsat til 21 EUR pr. 1 000 liter (artikel 9 i direktivet og bilag I, tabel C, i direktivet). Artikel 15, stk. 3, i direktivet indeholder en bestemmelse, der svarer til bestemmelsen i artikel 8, stk. 2, i direktiv 92/81/EØF, i henhold til hvilken »medlemsstaterne kan anvende afgifter ned til nul for energiprodukter og elektricitet, der anvendes til arbejde i landbrug, havebrug eller akvakultur og i skovbrug«.
(82)
I henhold til de to nævnte direktiver var der derfor muligt at indrømme fuldstændig afgiftsfritagelse. Da der imidlertid er tale om differentiering mellem afgiftsfritagelser, der begunstiger nogle landbrugsvirksomheder, kan støtteordningen ikke anses for forenelig med fællesmarkedet i lyset af punkt 172 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013 (16).
(83)
I hele den periode, som de to indledte procedurer over for afgiftsfritagelse dækker (fra 3. oktober 2000 til 31. december 2004, jf. betragtning 25 og 27), var det reglerne i rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug (i det følgende benævnt 2000-landbrugsrammebestemmelser) (17), der var de gældende statsstøtteregler.
(84)
Kommissionen konstaterer under hensyntagen til støttens art (fuldstændig afgiftsfritagelse), at støtten er en ensidig statsstøtteforanstaltning, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling. Denne konstatering bekræftes i, at de italienske myndigheder i de indgivne supplerende oplysninger forklarer, at støtten begrundes i olieprisstigningerne (se betragtning 39 ovenfor).
(85)
I henhold til punkt 3.5. i 2000-landbrugsrammebestemmelserne anses en sådan støtte som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.
(86)
2000-landbrugsrammebestemmelserne tillader under punkt 5.5 imidlertid undtagelse fra bestemmelserne i ovennævnte punkt 3.5, når der er tale om driftsstøtte i forbindelse med miljøkrav.
(87)
Punkt 5.5.4 i 2000-rammebestemmelserne henviser især til visse tilfælde, hvor der helt eller delvis indrømmes fritagelse for miljøafgifter. Under dette punkt i rammebestemmelserne fastsætter Kommissionen efter at have fastlagt bestemte forbehold, at denne type støtte kan indrømmes, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
-
støtten ydes på et midlertidigt (varighed på højst fem år) og degressivt grundlag
-
det godtgøres, at støtten er nødvendig for at opveje en forringelse af konkurrenceevnen på internationalt plan
-
støtteordningen er et reelt incitament til at mindske anvendelsen af de produktionsmidler, det handler om.
(88)
Kommissionen har i den foreliggende sag konstateret, at støtten ikke ydes på et degressivt grundlag, eftersom fritagelsen - på grundlag af finanslovenes forskellige artikler, der indeholder bestemmelser om afgiftsfritagelse - var delvis indtil 31. december 2000 og fuldstændig for hver af perioderne som anført i betragtning 27 ovenfor. Støtten blev heller ikke ydet på et midlertidigt grundlag, eftersom fritagelserne bortset fra i andet halvår af 2001 reelt blev ydet på et varigt grundlag i hele perioden. De italienske myndigheder har henvist til den særlige vanskelige situation i konkurrencemæssig henseende (jf. betragtning 42), men ikke fremlagt tal, der bekræfter forringelsen af konkurrenceevnen. Endelig anses for det usandsynligt, at en fritagelsesordning, der pr. definition gør brændstofferne billigere, kan tilskynde støttemodtagerne til at reducere forbruget af de pågældende produktionsmidler (uanset om det drejer sig om væksthuse eller i udvidet forstand om brændstoffer, hvis de anses som værende produktionsmidler).
(89)
Den undersøgte statsstøtte kan derfor ikke findes begrundet alene på grundlag af bestemmelserne i 2000-landbrugsrammebestemmelserne, der gør det muligt at betragte decideret driftsstøtte som forenelig med fællesmarkedet.
(90)
2000-landbrugsrammebestemmelserne indeholder i punkt 5.6.2 imidlertid også en bestemmelse om, at det er muligt at undersøge støtte fra sag til sag under hensyntagen til principperne i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse.
(91)
Når der tages hensyn til den periode, som de to procedurer vedrører, skal følgende regler på statsstøtteområdet tages i betragtning ved undersøgelsen af støttens forenelighed:
-
for perioden fra 3. oktober 2000 til 2. februar 2001 er det rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse fra 1994 (i det følgende benævnt »1994-rammebestemmelserne«) (18)
-
for perioden fra 3. februar 2001 til 31. december 2004 er det rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse med virkning fra 3. februar 2001 (i det følgende benævnt »2001-rammebestemmelserne«) (19).
(92)
Ifølge 1994-rammebestemmelserne (punkt 3.4) kan Kommissionen fravige princippet om forbud mod driftsstøtte, når støtten kun er en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger, at de kun er midlertidige og principielt degressive, så der skabes et incitament til at mindske forureningen eller at fremme en mere effektiv ressourceudnyttelse.
(93)
Punkt 3.4 præciserer, at midlertidig fritagelse for nye miljøskatter kan tillades, hvor det er nødvendigt for at opveje nedsat, navnlig international, konkurrenceevne. En yderligere faktor at tage i betragtning er, hvad de pågældende virksomheder skal gøre til gengæld for at mindske den forårsagede forurening. Bestemmelsen finder også anvendelse for afgiftsfritagelser, der er fastsat i fællesskabslovgivningen.
(94)
Udover - som anført i vurderingen på baggrund af punkt 5.5.4. i 2001-rammebestemmelserne - at støtten hverken er midlertidig eller degressiv og ikke rummer noget incitament, konstaterer Kommissionen, at der blandt de oplysninger, den råder over, ikke er noget, der vidner om, at støtten kun er en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger. Støtten opfylder derfor ikke de betingelser i betragtning 92 ovenfor, som ville have gjort den forenelig med fællesmarkedet.
(95)
I den foreliggende sag er betingelserne i betragtning 93 ovenfor ikke relevante, da støtten ikke angår nye skatter og afgifter (punktafgifterne eksisterede før den periode, som de to procedurer vedrører: for eksempel henviser artikel 24, stk. 3, i lov nr. 388 af 23. december 2000, der indfører fuldstændig afgiftsfritagelse i perioden 1. januar til 30. juni 2001, til lov nr. 662 fra 1996, som allerede omhandlede afgifter og henviste til lovdekret nr. 504/1995, der indeholdt den sammenfattende lovbekendtgørelse om skatter og afgifter på produktion og forbrug). Kommissionen bemærker i den forbindelse, at de italienske myndigheder ikke har anfægtet, at de undersøgte afgifter har karakter af »eksisterende afgifter«. Desuden har de aldrig gjort gældende, at de pågældende skatter og afgifter er indført for nylig (jf. betragtning 40 og 45 ovenfor).
(96)
Støtten kan derfor ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet på baggrund af bestemmelserne i 1994-rammebestemmelserne.
(97)
2001-rammebestemmelserne skelner mellem nye afgifter (punkt 51.1) og eksisterende afgifter (punkt 51.2 og 52).
(98)
Kommissionen konstaterer, at de afgifter, som er genstand for fritagelse, skal betragtes som eksisterende afgifter i den omhandlede periode, fordi - ud over betragtningerne i betragtning 95 - er fritagelserne blevet besluttet år for år i de forskellige finanslove og ikke i en eller anden lov, der er vedtaget med automatiske undtagelser på et eller andet tidspunkt i den omhandlede periode. Som Kommissionen allerede har anført i punkt 95, har de italienske myndigheder ikke anfægtet, at de undersøgte afgifter har karakter af »eksisterende afgifter«, ligesom de heller ikke har gjort gældende, at afgifterne er indført for nylig.
(99)
Som anført i betragtning 40 giver punkt 51.2 i 2001-rammebestemmelserne mulighed for at anvende de betingelser, der er anført under punkt 51.1. for nye afgifter, på eksisterende afgifter, når følgende to betingelser begge er opfyldt:
-
den pågældende afgift skal have en mærkbar virkning, hvad angår miljøbeskyttelse
-
undtagelserne til fordel for modtagervirksomhederne skal være fastlagt ved vedtagelsen af afgiften, eller skal være blevet nødvendige på grund af en betydelig ændring af de økonomiske vilkår, som stiller virksomhederne i en særlig vanskelig situation i konkurrencemæssig henseende. I sidstnævnte tilfælde kan afgiftsbeløbet ikke nedsættes mere end, hvad der svarer til den omkostningsforhøjelse, som er forårsaget af de ændrede økonomiske vilkår. Når denne omkostningsforhøjelse forsvinder, skal afgiftslempelsen ligeledes ophøre.
(100)
Kommissionen erkender, at en afgift som punktafgift på fyringsgasolie, der resulterer i en prisforhøjelse for gasolie, kan foranledige brugerne til at reducere forbruget af gasolie og indebære en positiv virkning, når det gælder miljøbeskyttelse. Fritagelserne blev imidlertid fastsat år efter år, kun afbrudt mellem 1. juli og 31. december 2001 (jf. betragtning 27 ovenfor), og de italienske myndigheder har hverken bevist eller gjort gældende, at der blev truffet beslutning om undtagelserne, da punktafgiften blev vedtaget. De har derimod understreget, at undtagelserne blev vedtaget for at afbøde et rent konjunkturmæssigt fænomen, dvs. afbøde virkningerne af prisstigningerne på olieprodukterne.
(101)
Det er ikke muligt at godtage de italienske myndigheders påstand om, at Kommissionen burde foretage sin analyse, som om fritagelserne var blevet besluttet på samme tidspunkt som afgifternes indførelse. De samme myndigheder henviser til Kommissionens beslutning K(2005) 4436 (jf. betragtning 42 ovenfor). Kommissionen havde i den pågældende beslutning (jf. navnlig betragtning 74 heri) baseret sine konklusioner på det forhold, at fritagelserne var blevet besluttet længe før 2001-rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse. I det foreliggende tilfælde bør det dog konstateres, at de første fritagelser stammer fra oktober 2000, altså kort tid inden de pågældende rammebestemmelser trådte i kraft. Det skal dog siges, at de italienske myndigheder ikke på noget tidspunkt tidligere har påberåbt sig fritagelserne.
(102)
Hvad derimod angår den anden af betingelserne (jf. punkt 51.2, andet led, i 2001-rammebestemmelserne), har de italienske myndigheder ikke fremlagt bevis for, at der er sket en betydelig ændring af de økonomiske vilkår, der havde kunnet stille virksomhederne i en særlig vanskelig situation i konkurrencemæssig henseende (jf. betragtning 88 ovenfor), og heller ikke bevist, at afgiftsfritagelsesbeløbet ikke nedsættes mere end, hvad der svarer til den omkostningsforhøjelse, som er forårsaget af de ændrede økonomiske vilkår. Hvad angår navnlig konkurrencespørgsmålet, indeholder tallene i tabellerne i betragtning 42 og 46 ovenfor ikke noget sammenligningsgrundlag, og de giver derfor heller ikke noget billede af de italienske væksthusgartneres forringede konkurrencevilkår. Det bør i denne forbindelse understreges, at oliepriserne har ramt hele Europa og ikke kun Italien.
(103)
Eftersom begge betingelser i punkt 99 ovenfor ikke er opfyldt, finder bestemmelserne i punkt 51.2 ikke anvendelse og følgelig heller ikke punkt 51.1 i 2001-rammebestemmelserne.
(104)
Selv hvis bestemmelserne i punkt 51.2 havde fundet anvendelse, ville de pågældende fritagelser ikke kunne anses for forenelige, hvad angår punkt 51.1, der fastsætter:
»Når en medlemsstat af miljøhensyn indfører en ny afgift i en erhvervssektor eller for produkter, hvor der ikke er sket en afgiftsharmonisering på fællesskabsplan, eller når den afgift, som medlemsstaten påtænker at indføre, er højere end den afgift, der er fastsat ved EF-standarden, er det Kommissionens opfattelse, at beslutninger om fritagelse med en varighed på ti år uden degressivitet kan være berettigede i to tilfælde:
a)
Når sådanne fritagelser er betinget af, at der mellem den pågældende medlemsstat og modtagervirksomhederne indgås aftaler, hvorefter virksomhederne eller sammenslutningerne af virksomheder forpligter sig til at nå miljøbeskyttelsesmål i løbet af fritagelsesperioden, eller når virksomhederne forpligter sig til at indgå frivillige aftaler med samme målsætning. Aftalerne eller forpligtelserne kan især gælde nedbringelse af energiforbrug, nedbringelse af emissionsniveau eller andre miljøvenlige foranstaltninger. Den enkelte medlemsstat forhandler om aftalernes indhold, som vil blive vurderet af Kommissionen i forbindelse med anmeldelsen af påtænkte støtteforanstaltninger. Medlemsstaten skal tilrettelægge en grundig opfølgning på virksomhedernes eller virksomhedssammenslutningernes efterlevelse af deres forpligtelser. Aftaler, der indgås mellem medlemsstaten og de pågældende virksomheder eller virksomhedssammenslutninger, skal indeholde en sanktionsklausul i tilfælde af manglende opfyldelse af forpligtelserne.
Disse bestemmelser gælder også, når en medlemsstat lader en afgiftslempelse være betinget af et krav med samme virkning som ovennævnte aftaler eller forpligtelser.
b)
Sådanne fritagelser kan ikke være betinget af indgåelse af en aftale mellem medlemsstaten og modtagervirksomhederne, hvis følgende alternative betingelser er opfyldt:
-
når lempelsen vedrører en EF-afgift, skal det af virksomhederne faktisk betalte beløb efter fradrag stadig være højere end EF-minimumsbeløbet, så niveauet tilskynder virksomhederne til at arbejde for en forbedring af miljøbeskyttelsen
-
når lempelsen vedrører en national afgift, og der ikke findes en EF-afgift på området, skal modtagervirksomhederne ikke desto mindre betale en betydelig del af den nationale fgift.«
(105)
I det givne tilfælde var de anvendte punktafgifter (fritagelser eller lempelser ikke indregnet) ganske vist højere end det harmoniserede afgiftsniveau (jf. betragtning 43 og 46); men der ser ikke ud til at være indgået aftaler som omhandlet i punkt 51.1, litra a), mellem medlemsstaten og de begunstigede, eller at disse af sig selv havde indgået sådanne aftaler (Kommissionen er ikke blevet informeret om nogen aftale). De italienske myndigheder har i øvrigt understreget, at de pågældende fritagelser blev givet som hjælp til at klare de vanskelige konjunkturer, og de har aldrig nævnt noget om, at støttemodtagerne til gengæld skulle opfylde nogle miljømål.
(106)
Den alternative betingelse til konklusionen om aftaler, jf. ovennævnte punkt 51.1, litra b), kan heller ikke anvendes i det foreliggende tilfælde, fordi væksthusgartnerne i den pågældende periode, der ligger efter ikrafttrædelsen af 2001-rammebestemmelserne, modtog fuldstændig fritagelse for punktafgifterne; de har således ikke betalt et beløb, der var højere end EF-minimumsbeløbet (20), og som skulle tilskynde virksomhederne til at arbejde for en forbedring af miljøbeskyttelsen, som fastsat i samme rammebestemmelser i de tilfælde, hvor lempelsen vedrører en EF-afgift.
(107)
Punkt 52 i 2001-rammebestemmelserne angiver, at de betingelser, der er anført under punkt 51.1 for nye afgifter finder tilsvarende anvendelse, når en eksisterende afgift forhøjes meget, og medlemsstaten mener, at undtagelser er nødvendige for visse virksomheder. Det bør følgelig undersøges, om punktafgifterne er blevet forhøjet meget.
(108)
Af tabellen i betragtning 46 ovenfor fremgår det, at punktafgifterne ikke er blevet forhøjet meget, da følgende konstateres: - 5,4 % i perioden 1999-2000, - 6,98 % i perioden 1999-2001, + 1,9 % i perioden 1999-2002 og + 1,3 % i perioden 1999-2003. Fra år til år var punktafgifternes udvikling følgende: - 5,4 % fra 1999 til 2000, - 1,6 % fra 2000 til 2001, + 9,5 % fra 2001 til 2002 og - 0,5 % fra 2002 til 2003. Det fremgår følgelig, at afgifterne blev mindre og mindre, bortset fra 2001 og 2002. Forhøjelsen i den pågældende periode kan således ikke anses for stor, da den i praksis ikke har haft nogen virkning for prisudviklingen for fyringsolie (på grundlag af tallene i tabellen steg forbrugerprisen på fyringsolie i disse to år kun 2,2 %). Bestemmelserne i punkt 52 i 2001-rammebestemmelserne kan således ikke anvendes i dette tilfælde.
(109)
Punkt 53 i 2001-rammebestemmelserne angiver, at »Når afgiftslempelserne vedrører en afgift, som er omfattet af en afgiftsharmonisering på fællesskabsplan, og hvis den nationale afgift er lavere end eller lig med EF-mindstesatsen […] bør eventuelle fritagelser opfylde de betingelser, der er fastlagt i punkt 45 og 46, og en undtagelse fra EF-mindstesatserne kræver under alle omstændigheder en udtrykkelig godkendelse«.
(110)
Punkt 45 i 2001-rammebestemmelserne anfører, at degressiv støtte højst kan ydes i fem år, og at støtteintensiteten kan være indtil 100 % af meromkostningerne (21) det første år, men skal derefter lineært nedsættes til en nulsats ved udgangen af det femte år.
(111)
I punkt 46 i 2001-rammebestemmelserne anføres, at for ikke-degressiv støtte er varigheden begrænset til fem år, og intensiteten kan højst udgøre 50 % af meromkostningerne.
(112)
Kommissionen har i denne sag allerede konstateret, at støtten ikke var degressiv (jf. betragtning 88 ovenfor). Følgelig vil kun bestemmelserne i punkt 46 i rammebestemmelserne i givet fald kunne finde anvendelse. Men de italienske myndigheders oplysninger sætter ikke Kommissionen i stand til at konkludere, at støtteintensiteten var begrænset til 50 % af meromkostningerne forårsaget af punktafgifterne i forhold til markedspriserne for væksthusprodukter.
(113)
Sådan støtte kan således ikke anses for forenelig på grundlag af bestemmelserne i punkt 46 i 2001-rammebestemmelserne og følgelig heller ikke på grundlag af bestemmelserne i punkt 53 i de samme rammebestemmelser.
(114)
Betragtningerne i betragtning 94-112 ovenfor viser, at den pågældende støtte ikke kan erklæres forenelig med fællesmarkedet på basis af bestemmelserne i 2001-rammebestemmelserne.
(115)
Hvad angår de andre argumenter, som de italienske myndigheder fremfører i de forskellige faser af undersøgelsen, konstaterer Kommissionen, at der ikke er oplysninger, der kan fjerne den tvivl, som Kommissionen giver udtryk for i betragtning 34, litra b), ovenfor. Argumentet i betragtning 43 ovenfor, ifølge hvilket den italienske foranstaltning kan være forenelig med fællesmarkedet, hvis de begunstigede betaler det mindstebeløb, der er fastsat på fællesskabsplan, er ikke relevant, fordi væksthusgartnerne har modtaget fuldstændig fritagelse for punktafgifterne i næsten hele den pågældende periode, dvs. de har ikke betalt punktafgifter.
(116)
Argumenterne fremsat af tredjeparter, der indgav deres bemærkninger efter den første indledning af proceduren, giver for deres part ingen aspekter, der taler til fordel for støttens forenelighed med fællesmarkedet. Hvad angår den sårbare situation, som de støttemodtagende virksomheder vil komme til at befinde sig i, hvis støtten erklæres for uforenelig og skal betales tilbage, skal det bemærkes, at tilbagebetalingen af uforenelig støtte er nødvendig for at genskabe den situation, der bestod, før støtten blev givet, dvs. en situation uden konkurrenceforvridende foranstaltninger, der fandtes inden støtten blev ydet. Det forhold, at bestemte virksomheder ikke længere er levedygtige, er udelukkende følgen af konkurrencens frie spil under normale markedsøkonomivilkår. Da det på den anden side ikke kan bevises, at et formindsket olieforbrug nødvendigvis resulterer i produkter af ringere kvalitet (der kan højst være tale om at forsinke modningen eller væksten en smule). Endelig er henvisningen til forholdene i andre lande for at bevise, at der ikke er tale om konkurrenceforvridning, ikke relevant. Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt at konstatere, at fritagelsen giver de italienske væksthusgartnere en konkurrencemæssig fordel i forhold til de andre landes, og at sammenligningsgrundlaget skal være de forhold, der fandtes i Italien uden fritagelserne.
XI. KONKLUSION
(117)
Kommissionen konstaterer, at Italien ulovligt har ydet støtte i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Den ovenstående analyse viser, at støtten ikke kan erklæres for forenelig med fællesmarkedet, fordi den ikke imødekommer betingelserne i landbrugsrammebestemmelserne fra 2000 og fra 2007 og heller ikke i miljørammebestemmelserne fra 1994 og 2001. Analysen har desuden påvist, at det simple forhold, at der findes direktiver, ikke kan berettige, at der anvendes foranstaltninger, der kan forårsage konkurrenceforvridninger; de italienske myndigheder har endvidere ikke kunnet fjerne den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i forbindelse med indledningen af proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2.
(118)
I negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren (i dette tilfælde væksthusgartnerne), jf. artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999. Italien skal således træffe alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den udbetalte, men uforenelige, støtte fra støttemodtagerne; beløbet skal svare til forskellen mellem den fuldstændige afgiftsfritagelse og den reducerede punktafgift, som de andre virksomheder i landbrugssektoren betalte. Som fastsat i punkt 42 i Kommissionens meddelelse »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (22), har Italien fire måneder fra denne beslutnings ikrafttrædelse til at gennemføre den. Den støtte, der skal tilbagesøges, forøges med de renter, som beregnes i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (23).
(119)
Imidlertid vil støtte, der blev ydet i henhold til denne støtteordning, og som på støttetidspunktet opfyldte betingelserne i en forordning, som Kommissionen har vedtaget i henhold til artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 994/98 (24) (de minimis-forordningen), ikke blive betragtet som statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.
(120)
Der var på støttetidspunktet for den pågældende støtte endnu ingen de minimis-fællesskabsbestemmelser i landbrugssektoren.
(121)
De første fællesskabsregler, der blev vedtaget på dette område, var bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1860/2004 af 6. oktober 2004 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte i landbrugs- og fiskerisektoren (25).
(122)
Det er fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 1860/2004, at støtte, der ikke overstiger 3 000 EUR i en treårig periode (dette beløb omfatter også de minimis-støtte til en virksomhed), ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og ikke fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen og derfor ikke falder ind under EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(123)
I henhold til artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1860/2004 anvendes samme princip på støtte, som er bevilget før forordningens ikrafttrædelse, hvis støtten opfylder alle betingelserne i artikel 1 og 3.
(124)
Den 1. januar 2008 blev forordning (EF) nr. 1860/2004 afløst af Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte til produktion af landbrugsprodukter (26), der forhøjer de minimis-støtten pr. modtager til 7 500 EUR over en periode på tre regnskabsår uanset støttens form og indhold inden for et loft pr. medlemsstat svarende til 0,75 % af den årlige produktion.
(125)
Artikel 6, stk. 1, i nævnte forordning siger, at forordningen »finder anvendelse på støtte, som før den 1. januar 2008 er ydet til virksomheder i landbrugsproduktionssektoren, hvis støtten opfylder alle betingelser i artikel 1 til 4, med undtagelse af kravet om den udtrykkelige henvisning til denne forordning, jf. artikel 4, stk. 1, første afsnit«.
(126)
På denne baggrund betragter Kommissionen ikke som statsstøtte de afgiftslempelser, der ikke overstiger 3 000 EUR, forudsat at de på det tidspunkt, de blev givet, var i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1860/2004, og heller ikke de afgiftslempelser, der ikke overstiger 7 500 EUR forudsat, at de på det tidspunkt, de blev givet, var i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1535/2007 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Støtteordningen i form af fritagelse for punktafgifter på fyringsolie til opvarmning af væksthuse, som er blevet anvendt ulovligt af Italien i perioden fra den 3. oktober 2000 til den 30. juni 2001 samt i årene 2002, 2003 og 2004, er uforenelig med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Italien skal fra støttemodtagerne tilbagesøge den uforenelige støtte, der er ydet i medfør af den i artikel 1 omhandlede ordning.
2. Det beløb, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er tilbagebetalt.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 3
Tilbagesøgningen af støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, iværksættes omgående og effektivt.
Italien sikrer, at denne beslutning gennemføres inden for en frist på fire måneder fra det tidspunkt, hvor denne beslutning forelægges.
Artikel 4
Senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning sender Italien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
listen over de støttemodtagere, der har modtaget støtte i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, og det samlede støttebeløb, som hver enkelt af dem har modtaget i henhold til ordningen
b)
oplysning om, hvor stort et beløb (hovedstol og renter) der skal tilbagesøges hos de enkelte støttemodtagere
c)
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
d)
dokumenter, der attesterer det påbud om tilbagebetaling af støtte, der er tilsendt støttemodtagerne.
Italien holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne beslutning, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, er fuldt tilbagebetalt. Italien indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme beslutningen. Italien giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2009.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2009
o režimech státní podpory C 6/04 (ex NN 70/01) a C 5/05 (ex NN 71/04), které Itálie provedla ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících (osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků)
(oznámeno pod číslem K(2009) 5497)
(Pouze italské znění je závazné)
(2009/944/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec,
poté co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Útvary Komise požádaly v dopisech ze dne 28. září 2000 a 17. října 2000 na základě dostupných informací italské orgány o upřesnění ve věci částečného osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané v zemědělství ve smyslu vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, kterým se zavádí okamžitá opatření v oblasti daně z příjmu fyzických osob a spotřební daně.
(2)
Italské orgány podaly Komisi požadovaná upřesnění v dopisech ze dne 31. října 2000 a 3. listopadu 2000.
(3)
Po přezkoumání těchto upřesnění požádaly útvary Komise dopisem ze dne 20. listopadu 2000 italské orgány o řadu nových informací ohledně osvobození od spotřební daně.
(4)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely ve lhůtě čtyř týdnů stanovené ve výše uvedeném dopise žádnou odpověď, zaslaly italským orgánům dopisem ze dne 26. dubna 2001 upomínku a uvedly, že si vzhledem k tomu, že italské orgány neodpověděly, vyhrazují navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1) (nyní článek 88).
(5)
Dopisem ze dne 10. května 2001 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi doplňující informace, které byly po italských orgánech požadovány v dopise ze dne 26. dubna 2001.
(6)
Dopisem ze dne 2. srpna 2001 oznámily útvary Komise, na základě výše uvedených informací, otevření spisu o neoznámené státní podpoře pod číslem NN 70/01 a požádaly italské orgány o nové informace.
(7)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely ve stanovené lhůtě žádnou odpověď, zaslaly dopisem ze dne 1. července 2003 italským orgánům další upomínku a opětovně jim připomněly skutečnost, že v případě, že nedodrží předepsanou lhůtu čtyř týdnů pro předložení odpovědi, vyhrazují si navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999. Lhůta stanovená pro odpověď vypršela počátkem srpna 2003.
(8)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela odpověď do konce výše uvedené lhůty, přikázala Itálii rozhodnutím ze dne 10. října 2003 (2), aby jí sdělila veškeré informace požadované v dopise ze dne 2. srpna 2001, a upřesnila, že pokud neobdrží od italských orgánů odpověď, vyhrazuje si zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(9)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela odpověď na příkaz k poskytnutí informací, sdělila dopisem ze dne 19. února 2004 italským orgánům rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000 (spis C 6/04).
(10)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k uvedenému režimu podpory.
(11)
Komise obdržela připomínky k režimu podpory ze strany zúčastněných třetích stran, připomínky předložila Itálii dopisem ze dne 27. dubna 2004 a dala jí možnost vyjádřit se k nim.
(12)
Itálie se k těmto připomínkám nevyjádřila, ale poté, co požádala o prodloužení lhůty na odpověď k zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy a bylo jí vyhověno, zaslala odpověď ve věci tohoto řízení dopisem ze dne 21. června 2004, zaevidovaným dne 25. června 2004.
(13)
Po odeslání dopisu ze dne 19. února 2004, kterým oznamovala zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, se Komise seznámila s informacemi, podle nichž je pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, ve skutečnosti poskytováno úplné osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků. Faxem ze dne 10. června 2004 tedy požádala italské orgány o informace o tomto dodatečném osvobození.
(14)
Dopisem ze dne 28. června 2004, zaevidovaným dne 3. srpna 2004, zaslalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie Komisi odpověď italských orgánů na uvedený dopis ze dne 10. června 2004. Z uvedené odpovědi vyplývá, že výše uvedené dodatečné osvobození bylo zavedeno různými předpisy: čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003.
(15)
Na základě těchto informací se útvary Komise rozhodly založit nový spis pro neoznámenou podporu pod číslem NN 71/04 za účelem přezkoumání slučitelnosti výše uvedeného dodatečného osvobození se společným trhem a informovaly o této skutečnosti italské orgány dopisem ze dne 4. listopadu 2004.
(16)
Dopisem ze dne 24. ledna 2005 Komise sdělila italské vládě rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ve věci výše uvedeného dodatečného osvobození zavedeného čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 (spis C 5/05).
(17)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k uvedenému režimu podpory.
(18)
Komise neobdržela žádné připomínky k této věci od zúčastněných třetích stran.
(19)
Dopisem ze dne 21. února 2005, zaevidovaným dne 22. února 2005, předalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie Komisi odpověď italských orgánů ohledně zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného dodatečného osvobození.
(20)
Dopisem ze dne 27. září 2007 požádaly útvary Komise italské orgány o doplňující informace k předmětné podpoře a k odpovědím týkajícím se zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy. Italské orgány byly především vyzvány, aby podpořily tvrzení, podle něhož podpora zapadá do logiky italského daňového systému, a aby zanalyzovaly, zda by tato podpora nemohla být odůvodněná ve světle ustanovení Pokynů Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí, které je možno použít při poskytování podpor (5). Italské orgány měly jeden měsíc na odpověď na žádost o doplňující informace.
(21)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely od italských orgánů odpověď, zaslaly jim dne 15. října 2008 faxem upomínku, v níž bylo uvedeno, že nebude-li v nové jednoměsíční lhůtě doručena odpověď, vyhrazují si navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(22)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela ve stanovené lhůtě odpověď, zaslala dopisem ze dne 5. prosince 2008 (6) příkaz k poskytnutí informací.
(23)
Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie předalo Komisi odpověď italských orgánů na uvedený příkaz e-mailovou zprávou ze dne 5. února 2009, zaevidovanou dne 9. února 2009.
(24)
Na základě setkání s útvary Komise dne 21. dubna 2009 zaslaly italské orgány Komisi nový dopis, který předalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie dne 19. května 2009.
II. POPIS
(25)
Čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000 stanoví, že na období od 3. října do 31. prosince 2000 se u motorové nafty používané k vytápění skleníků použije spotřební daň ve výši 5 % sazby stanovené pro motorovou naftu používanou jako palivo.
(26)
Čl. 6 odst. 1 tohoto vládního nařízení stanoví, že v tomtéž období odpovídají sazby spotřební daně z motorové nafty používané v zemědělství 22 % sazby uplatňované na motorovou naftu používanou jako palivo a že spotřební daně z benzinu odpovídají 49 % obvyklé sazby.
(27)
Čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 zavádějí úplné osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků v Itálii. Toto osvobození se vztahuje na následující období: od 1. ledna do 30. června 2001, celý rok 2002, celý rok 2003 a celý rok 2004.
III. ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY (SPIS C 6/04)
(28)
Komise zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, neboť měla pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem osvobození od spotřební daně o dalších 17 procentních bodů, které bylo poskytnuto pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících a kteří používají motorovou naftu k vytápění skleníků, a nikoliv dalším subjektům v zemědělství. Tyto pochybnosti vyplývaly ze skutečnosti, že ačkoli byl italským orgánům zaslán příkaz k poskytnutí informací, italské orgány nepředložily nic, čím by prokázaly způsobilost osvobození podle pravidel hospodářské soutěže (ve skutečnosti ani neodpověděly na příkaz). Pochybnosti byly kromě toho podpořeny problematickou způsobilostí osvobození od spotřební daně ve světle ustanovení směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (7) a směrnice, kterou byla zrušena, neboli směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (8).
IV. REAKCE ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(29)
V dopise ze dne 21. června 2004 italské orgány naznačily, že osvobození od spotřební daně nemohou být považována za státní podporu, ale musí být posuzována v rámci čl. 8 odst. 2 písm. f) a čl. 15 odst. 3 směrnice 92/81/EHS a 2003/96/ES. Podle italských orgánů spadá pěstování ve skleníku pod „zemědělské a zahradnické práce“, u nichž pokyny Společenství umožňují členským státům, aby uplatňovaly úplné nebo částečné osvobození od spotřební daně, a osvobození od spotřební daně pro pěstování ve skleníku nezavádí v zemědělství a zahradnictví žádnou diskriminaci spočívající v rozdílném osvobození, neboť všechny subjekty mají naprostou volnost výběru mezi pěstováním ve venkovních podmínkách nebo pěstováním ve skleníku.
(30)
Podle italských orgánů je napadený režim povahy výhradně daňové a z tohoto pohledu by měl být posuzován, aby bylo možno provést celkovou analýzu, jež by zahrnovala všechny státy Unie, a tím by se zabránilo tomu, aby přezkum jediného národního případu mimo tento rámec způsobil změnu zásady par condicio mezi členskými státy. Za tímto účelem italské orgány poukázaly na politickou dohodu mezi Radou a Komisí u příležitosti zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003, podle níž odchylky od obecného daňového režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu.
(31)
Na závěr italské orgány doplnily, že podle odhadů a na základě jim dostupných údajů stanovený režim „neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže“ (odkaz na 24. bod odůvodnění směrnice 2003/96/ES).
V. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ TŘETÍMI OSOBAMI K ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(32)
Dopisem ze dne 19. dubna 2004, zaevidovaným dne 21. dubna 2004, Komise obdržela připomínky vyjádřené třetí zúčastněnou stranou na základě zahájení prvního řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(33)
V dopise popisuje třetí zúčastněná strana nestálost trhu, na němž působí, a problémy spojené s růstem cen paliv, která mohou být použita k vytápění skleníků. Podle názoru třetí zúčastněné strany by byly mnohé podniky z tohoto odvětví nuceny ukončit činnost nebo omezit spotřebu paliva při vytápění skleníků, což by následně vedlo ke snížení kvality jejich produktů, pokud by se Komise měla k uvedenému osvobození vyjádřit negativně. Kromě toho jsou podle třetí zúčastněné strany ceny paliv pro vytápění skleníků používaných v Belgii a v Nizozemsku (metan a topný olej) o 20 až 40 % nižší než cena motorové nafty pro zemědělství v Itálii, a proto uplatňování uvedeného osvobození nepředstavuje žádné narušení hospodářské soutěže. Podle třetí strany je dále v této v oblasti podnikání stále více podniků, které k vytápění skleníků používají metan.
VI. ZAHÁJENÍ DRUHÉHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY (SPIS C 5/05)
(34)
Komise zahájila druhé řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy poté, co se seznámila s informacemi, které dokazovaly, že osvobození pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, od spotřební daně bylo jasně větší než osvobození analyzované při zahájení prvního řízení. Pochybnosti vyjádřené v rámci zahájení prvního řízení, které bylo možno mimo jiné přičítat i skutečnosti, že italské orgány neodpověděly na příkaz k poskytnutí informací, který jim byl předán, byly podpořeny reakcí těchto orgánů na zahájení prvního řízení. Pochybnosti vyjádřené Komisí v rámci zahájení druhého řízení se v zásadě zakládají na následujících úvahách:
a)
italské orgány mají za to, že osvobození od spotřební daně z paliv, bez ohledu na jejich podstatu, nepředstavují státní podporu, ale opatření daňové povahy, která jsou odůvodněna povahou režimu, do něhož spadají, ale nepředložily žádné skutečnosti na podporu těchto argumentů;
b)
dalším tvrzením, které předložily italské orgány, je to, že osvobození od spotřební daně nepředstavuje narušení hospodářské soutěže, neboť zahradníci se mohou svobodně rozhodnout, že využijí osvobození tím, že budou pěstovat ve skleníku; toto tvrzení se zdá být pochybné, neboť osvobození nebylo určeno ani tak k tomu, aby podpořilo přechod k pěstování ve skleníku, ale spíše aby ulehčilo již aktivním pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, od finančního břemene spojeného s výkonem jejich činnosti;
c)
co se ještě týče narušení hospodářské soutěže, italské orgány potvrzují, že na základě dostupných oficiálních údajů nepředstavuje úplné osvobození poskytované pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, žádné narušení; podle Komise není jisté, jak tyto orgány mohou uvádět takové tvrzení, neboť v odpovědi zaslané dálnopisem útvarům Komise dne 10. června 2004 (viz 14. bod odůvodnění) tvrdí, že nemohou poskytnout přesné údaje o částkách, které mohou pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, ušetřit díky úplnému osvobození;
d)
italské orgány tvrdily, že zde neexistují prvky státní podpory, ale neuvedly, jaké je pravidlo hospodářské soutěže, které by podle nich odůvodňovalo slučitelnost úplného osvobození od spotřební daně se společným trhem;
e)
nelze vyloučit, že osvobození bylo poskytnuto v rozporu se směrnicemi 92/81/EHS a 2003/96/ES.
VII. REAKCE ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA ZAHÁJENÍ DRUHÉHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(35)
V dopise ze dne 21. února 2005 italské orgány především tvrdily, že druhé řízení se týká podobných věcných otázek, jako byly otázky projednávané v prvním řízení, a že připomínky, které formulovaly jako odpovědi již v prvním řízení, jsou stále platné. Kromě toho doplnily odpověď a uvedly následující:
a)
úprava spotřební daně ze strany členských států nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy; závěry zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003, podle nichž odchylky od obecného daňového režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu, jsou určujícím prvkem potvrzujícím významnou pravomoc finančních orgánů Společenství; proto by byly sdělily informace o povaze a obecných rysech systému uvedeným finančním orgánům, jakmile by o ně byly požádaly;
b)
výraz „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“ v čl. 15 odst. 1 směrnice 2003/96/ES nelze vykládat v tom smyslu, že umožňuje použít články 87 a 88 Smlouvy na jakékoli opatření na snížení nebo osvobození od spotřební daně, neboť pokud by zákonodárce Společenství chtěl přezkoumat veškerá opatření na úpravu spotřební daně se zřetelem na články 87 a 88 Smlouvy, byl by tento záměr vyjádřil vložením odkazu na tyto články podle základní zásady výkladu zákona lex ubi voluit dixit; naproti tomu v kterémkoli aktu Společenství je záměr zákonodárce, který chce podrobit daná opatření pravidlům z oblasti státní podpory, vyjádřen jasně, nikoli prostřednictvím obecné formulace typu „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“, a kromě toho je tím spíše nutná jasná a jednoznačná formulace, aby kvalifikace opatření jako „znamenající státní podporu“ nebo „neznamenající státní podporu“ měla významný dopad na povahu, způsob a dobu trvání výkonu samotného opatření;
c)
skutečnost, že opatření neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže, je objektivní skutečnost a úspory, které mohli výrobci zaznamenat díky opatření, nejsou tedy důležité.
VIII. ODPOVĚĎ ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA PŘÍKAZ POSKYTNUTÍ INFORMACÍ ZE DNE 5. PROSINCE 2008
(36)
V dopise ze dne 5. února 2009 se italské orgány vrátily především k tématu slučitelnosti podpory s ustanoveními směrnice 92/81/EHS, která, podle jejich názoru, dostatečně nevyjasňuje požadavek slučitelnosti osvobození od spotřební daně nebo jejího snížení s právními předpisy v oblasti hospodářské soutěže.
(37)
Na vysvětlení svého stanoviska odkazují na článek 8 směrnice, podle něhož „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, mohou členské státy uplatnit celkové nebo částečné osvobození od sazby spotřební daně nebo celkové nebo částečné snížení sazby spotřební daně z minerálních olejů, jejichž používání podléhá daňové kontrole, […] výhradně při zemědělských a zahradnických pracích, jakož i v lesnictví …“.
(38)
Podle italských orgánů výraz „aniž jsou dotčeny“, použitý v tomto článku, nestanoví povinnost dodržovat evropská pravidla hospodářské soutěže, jak naopak činí článek 26 směrnice 2003/96/ES; tvrdí, že pokud by tyto dvě směrnice stanovily tutéž povinnost, neměl by zákonodárce Společenství důvod vyjadřovat se jednoznačněji v článku 26 směrnice 2003/96/ES. Italské orgány tedy došly k závěru, že se zřetelem k ustanovení článku 8 směrnice 92/81/EHS mohly členské státy legitimně uplatňovat snížení spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně v oblasti zahradnictví.
(39)
Italské orgány dále zdůrazňují, že použití směrnice 92/81/EHS, a tedy směrnice 2003/96/ES, ve skutečnosti narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, neboť stanovená snížení nebo osvobození zvýhodňují ty členské státy, které mají větší hospodářské zdroje, a mohou tak uplatňovat jednotné snížení spotřební daně v celém odvětví zemědělství. Vzhledem k tomu, že Itálie má omezené zdroje, rozhodla se přijmout opatření pouze ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, neboť opatření na snížení spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně byla přijata v souvislosti s krizí, jež vznikla v důsledku zvýšení cen produktů určených k vytápění. V tomto ohledu italské orgány připomínají, že Komisi nepřísluší vměšovat se členskému státu do volby priorit.
(40)
Co se týče případné použitelnosti Pokynů Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí (viz 20. bod odůvodnění), italské orgány tvrdí, že poskytnutá snížení spotřební daně jsou v souladu s předpisy v rámci těchto pokynů, a mohla by proto využít odchylek v nich stanovených, neboť podle názoru italských orgánů se jedná o stávající daně podle bodu 51.2 pokynů; tento bod stanoví, že jedná-li se o stávající daně, provozní podpory spojené se snížením nebo osvobozením lze povolit, jsou-li současně splněny tyto dvě podmínky:
-
dotyčná daň musí mít znatelný dopad na ochranu životního prostředí,
-
snížení pro dotčené podniky musí být rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, nebo musí být nutné v důsledku významných hospodářských podmínek, jejichž vinou se podniky ocitly v obzvláště obtížné konkurenční situaci. V druhém případě nesmí výše snížení přesáhnout zvýšení nákladů vzniklých v důsledku změny hospodářských podmínek. Jakmile již nedochází ke zvyšování nákladů, nelze snížení nadále uplatňovat.
(41)
Podle italských orgánů lze spotřební daně z paliv používaných v zemědělství, zejména z topného plynu, považovat za environmentální daně (ekodaně); mají znatelný dopad na životní prostředí, neboť podněcují výrobce, aby snižovali spotřebu paliv.
(42)
Co se týče zejména bodu 51.2 písm. b) pokynů, podle něhož musí být o odchylkách ve prospěch podniků rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, italské orgány odkazují na rozhodnutí Komise K(2005) 4436 ze dne 7. prosince 2005. Podle tohoto rozhodnutí „dotyčné spotřební daně nemusely mít od samého počátku výslovně účel související s ochranou životního prostředí a o osvobození bylo rozhodnuto […] dávno předtím, než se pokyny o podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001 staly použitelnými. Proto lze v tomto případě mít za to, že o nich bylo rozhodnuto již v době, kdy byla spotřební daň přijata. Proto se v souladu s bodem 51.2 pokynů mohou ustanovení bodu 51.1 použít pro osvobození (posuzovaná v tomto rozhodnutí).“ Italské orgány dodávají, že o snížení spotřební daně bylo rozhodnuto na základě změny hospodářských podmínek (zejména progresivního nárůstu cen ropy), která dostala pěstitele, kteří pěstují ve sklenících, do mimořádně obtížného postavení v hospodářské soutěži s pěstiteli pěstujícími ve venkovních podmínkách, a která vedla orgány v ostatních zemích k přijetí opatření ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, a ve prospěch odvětví rybolovu. Tyto orgány ještě uvádějí, že cena motorové nafty k vytápění se v posuzovaném období pohybovala takto: + 37 % v období 1999-2000, + 26 % v období 1999-2001 a + 26 % v období 1999-2002. Struktura cen byla naproti tomu následující (v EUR za litr v ročním průměru):
(v EUR za litr)
Průmyslová cena
Daně
Spotřebitelská cena
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
Italské orgány naproti tomu tvrdí, že použití bodu 51 pokynů v každém případě nařizuje podnikům platit část daně. Opatření, které bylo přijato v Itálii, může být podle jejich názoru slučitelné, pokud příjemci zaplatí minimum stanovené na úrovni Společenství (minimum, které podle těchto orgánů představovalo v období 2000-2003 13 EUR/1 000 kg a následně 21 EUR/1 000 kg).
(44)
Konečně co se týče celkové částky poskytnutých podpor, italské orgány uvádějí, že čísla, která jsou uvedena v různých finančních předpisech, jsou odhady založené na předpovědích spotřeby paliv na vytápění a je třeba na ně nahlížet jako na nevybrané příjmy než přidělené zdroje. Podle jejich názoru je doposud obtížné vyčíslit výhodu, kterou měl každý výrobce, neboť správu daňového systému vykonávají regiony, provincie nebo dokonce obce. Údaje budou oznámeny, jakmile budou dostupné.
IX. DOPIS ZASLANÝ DNE 18. KVĚTNA 2009
(45)
V tomto dopise italské orgány především zdůrazňují, že spotřební daně představují stávající daně a z tohoto titulu je možné využít odchylky proveditelné na základě ustanovení pokynů o státní podpoře na ochranu životního prostředí, a to z důvodů připomenutých již výše v 42. bodě odůvodnění.
(46)
Po těchto tvrzeních následuje aktualizovaná verze tabulky z 42. bodu odůvodnění (sloupec „daně“ je rozdělen na spotřební daň a DPH). Na základě nové tabulky byla struktura cen v posuzovaném období následující (tentokrát jsou údaje vyjádřeny v EUR/1 000 l):
(v EUR/1000 litrů)
Průmyslová cena
DPH
Spotřební daň
Spotřebitelská cena
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Italské orgány zdůraznily, že v období od roku 1999 do roku 2004 ceny motorové nafty k vytápění neustále rostly, nebere-li se v úvahu mírný pokles mezi lety 2000 a 2001. Následuje zopakování argumentů uvedených již v 42. a 43. bodě odůvodnění.
(48)
Co se týče oprávněnosti opatření ve světle italského daňového systému, italské orgány upřesňují, že v Itálii jsou objemy paliv osvobozených od spotřební daně rozděleny podle plochy, kvality plodin a množství skutečně využívaného zemědělského vybavení. Proto lze mít za to, že osvobození od daně se vypočítává v závislosti na typu prováděné činnosti, a v případě pěstování ve skleníku se provádí úměrně, neboť tento typ pěstování zcela zřejmě závisí na motorové naftě a jsou pro něj charakteristické výrobní podmínky, které jsou naprosto odlišné od podmínek při pěstování ve venkovních podmínkách. Osvobození kromě toho nezvýhodňuje jen jeden produkt, neboť se použije pro veškerou skleníkovou produkci a pěstování ve skleníku lze považovat za způsob hospodaření rozšířený v celém zemědělském odvětví.
(49)
Co se týče použitelnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy obecněji, italské orgány mají za to, že nevznikly podmínky podle uvedeného článku, neboť osvobození nejsou ani selektivní ani taková, aby narušovala hospodářskou soutěž.
(50)
Co se týče selektivnosti, italské orgány odkazují na rozsudek Soudu prvního stupně ve věci T-233/04 (9). V hodnocení (bod 86) Soud uvedl: „Pro účely uplatnění článku 87 ES je bez významu, že situace předpokládané osoby oprávněné z opatření se zlepšila nebo zhoršila vzhledem k dřívějšímu právnímu stavu, nebo se naopak plynutím času nezměnila. Je třeba pouze vymezit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením ve srovnatelné skutkové a právní situaci.“
(51)
Podle mínění italských orgánů osvobození uplatněné na motorovou naftu používanou v chráněném prostředí, kde probíhá pěstování zemědělských produktů, nerozlišuje mezi podniky, které se nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci, ani mezi produkty, neboť všechny podniky, bez ohledu na produkci, mohou využívat osvobození, pokud si opatřují motorovou naftu pro pěstování ve sklenících.
(52)
Co se týče možnosti narušení hospodářské soutěže, italské orgány poukazují na rozhodnutí Komise K(2008) 1105, kde se v 43. bodě odůvodnění uvádí: „Celkové nebo částečné osvobození podle čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS sleduje stejný cíl jako opatření podle směrnice 2003/96/ES a má spíše menší rozsah, takže lze analogicky říci, že by neměla nepatřičně narušovat hospodářskou soutěž.“
(53)
Italské orgány kromě toho dodávají, že v bodě 32 uvedeného rozhodnutí má Komise za to, že tento typ opatření týkajících se paliv používaných zemědělské prvovýrobě nenarušuje hospodářskou soutěž, neboť velikost zemědělských podniků v Evropské unii je omezená (více než 60 % zemědělských podniků hospodaří na méně než 5 hektarech využívané zemědělské plochy). Vycházejí z této úvahy a zdůrazňují, že na základě výše uvedeného kritéria velikosti může projednávané osvobození těžko narušovat hospodářskou soutěž, neboť přibližně 80 % italských zemědělských podniků hospodaří na méně než 5 hektarech využívané zemědělské plochy.
(54)
Dalším argumentem, který italské orgány použily, je skutečnost, že množství motorové nafty, které může být použito k vytápění 1 m3 skleníku, představuje pouze 2 litry. Kromě toho podle studie provedené ústavem Enama (Ente nazionale per la meccanizzazione agricola - státní ústav pro zemědělskou mechanizaci) o spotřebě motorové nafty ve 14 z 20 italských regionů představovala motorová nafta používaná ve sklenících (167 436 001 litrů) jen 11,77 % spotřeby motorové nafty v zemědělství v roce 2002 a 10,67 % v roce 2003.
(55)
Poté co italské orgány podaly tato vysvětlení na podporu svých tvrzení, podle nichž uvedené osvobození nemá prvky státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, zdůrazňují horizontální povahu osvobození, trvají na skutečnosti, že pokud by se všichni zemědělští výrobci zabývali pěstováním ve skleníku, mohli by je využívat, a podtrhují, že kritérium zákazu diskriminace nelze uplatnit zpětně z důvodu legitimního očekávání a právní jistoty.
X. HODNOCENÍ
(56)
Toto rozhodnutí se týká rozdílu mezi osvobozením od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků na straně jedné a osvobozením od spotřební daně z motorové nafty používané jako palivo na straně druhé.
(57)
S ohledem na argumenty předložené italskými orgány v odpovědích na zahájení řízení je třeba především přezkoumat, zda režim obsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(58)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy jsou s vnitřním trhem neslučitelné podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(59)
Projednávaný režim odpovídá této definici nejen proto, že je financován ze státních prostředků (tím, že stát poskytuje osvobození od spotřební daně, zříká se určitých příjmů, které by jinak mohl vybrat), ale i proto, že zvýhodňuje určité podniky (zemědělské podniky, a v jejich rámci ty, které se zabývají pěstováním ve sklenících) a může ovlivňovat obchod a narušovat hospodářskou soutěž vzhledem k postavení, které Itálie zaujímá v zemědělské produkci ve sklenících (například co se týče plochy skleníků určené k produkci čerstvé zeleniny, Itálie v letech 2000 a 2003 zaujímala druhé místo mezi producentskými zeměmi v Unii, v letech 2000 a 2001 byla největším producentem zeleniny v Unii a konečně v období, na něž se vztahují zahájená řízení, byla na druhém místě v Evropě, co se týče plochy určené k pěstování ve skleníku).
(60)
Při přezkoumávání spisu přinesly italské orgány ještě řadu argumentů na obranu svých tvrzení, podle nichž tento režim neobsahuje prvky státní podpory:
-
na základě politické dohody mezi Radou a Komisí u příležitosti zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003 odchylky od obecného [daňového] režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu; v Itálii kromě toho tato osvobození logicky zapadají do italského daňového systému, protože se týkají veškeré skleníkové produkce a protože celý objem paliva osvobozeného od spotřební daně je rozdělen v závislosti na vykonávané činnosti,
-
podle odhadů a dostupných údajů přezkoumávaný režim „neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže“ (viz 30. a 31. bod odůvodnění),
-
osvobození není ani selektivní ani takové, aby narušovalo hospodářskou soutěž.
(61)
Především je potřeba zdůraznit, že žádná politická dohoda nemůže změnit koncepci podpory, jak je objektivně definována ve Smlouvě.
(62)
Co se týče tvrzení, podle něhož by osvobození bylo odůvodněno povahou nebo obecnými rysy daňového systému, Komise má za to, že konkrétně osvobození od spotřební daně, které se omezuje na určitou produkci (v tomto případě pěstování ve skleníku, kterého se týká vyšší osvobození od daně ve srovnání s pěstováním ve venkovních podmínkách), nemůže být odůvodněno povahou a logikou daňového systému, pokud právo Společenství v zásadě zavazuje členské státy, aby stanovily sazbu spotřební daně (10). Tatáž úvaha platí, jestliže právo Společenství nepředepisuje udělení takového osvobození. Argument, podle něhož se osvobození vztahuje na veškerou skleníkovou produkci, není v tomto případě na místě, neboť celá odvětví zemědělské produkce využívala nižších úlev, než jsou úlevy poskytované pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, a pokud, jak uvádějí italské orgány, je celý objem paliv osvobozených od spotřební daně rozdělen v závislosti na vykonávané činnosti, vyžadovala by logika daňového systému, aby osvobození bylo stejné pro všechny činnosti založené na používání motorové nafty.
(63)
Otázka selektivnosti byla pojednána již v 58. bodě odůvodnění. Co se týče odkazu na rozsudek ve věci T-233/04, Komise s poukazem na 25. a 26. bod odůvodnění konstatuje, že mohly-li subjekty v zemědělství, které používají motorovou naftu, využívat osvobození od daně, mohli nicméně pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využívat značně velkorysejšího osvobození. Všichni provozovatelé se nacházeli ve srovnatelné skutkové situaci, neboť pro produkci používali motorovou naftu, a cíl opatření (zmírnění účinků růstu cen ropných produktů) se jich tedy týkal stejnou měrou, a to bez ohledu na jejich právní statut. Skutečnost, že ve srovnatelné situaci mohli někteří provozovatelé využívat velkorysejšího osvobození od daně než jiní, naznačuje, že tento režim obsahuje prvky selektivnosti.
(64)
Co se týče tvrzení, podle něhož režim neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušením hospodářské soutěže, Komise odmítá argumenty italských orgánů:
-
rozhodnutí, na něž se odvolávají italské orgány v 52. bodě odůvodnění, dochází k závěru, že existuje státní podpora, která může být schválena na základě odchylky stanovené čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy; tuto odchylku však nelze uplatnit, aby bylo prokázáno, že přezkoumávaný režim neobsahuje prvky státní podpory (tato úvaha platí i pro tvrzení italských orgánů uvedené v 53. bodě odůvodnění),
-
údaje uvedené v 54. bodě odůvodnění nejsou úplné (14 regionů z 20) a nelze dojít k závěru, že tyto údaje jsou reprezentativní: není z nich totiž možné odvodit, zda situace v regionech, za něž byly údaje předány, odpovídá situaci v regionech, v nichž je pěstování ve skleníku rozšířeno více; údaje o spotřebě v zemědělství kromě toho spíše naznačují, že motorová nafta představuje důležitý prostředek zemědělské produkce. V každém případě stačí, že podpora posiluje konkurenční postavení určitého podniku ve srovnání s postavením jiných konkurenčních podniků v obchodě v rámci Společenství, aby tato podpora mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod v rámci Společenství (11). K tomu v přezkoumávaném případě dochází, neboť poskytované osvobození zvýhodňuje italské podniky, které se zabývají pěstováním zemědělských produktů ve skleníku, před podniky, které působí ve stejném odvětví v ostatních členských státech.
(65)
Italské orgány také v odpovědi na zahájení prvního řízení tvrdily, že uvedená podpora nepředstavuje státní podporu, ale musí být přezkoumávána ve světle ustanovení směrnic 92/81/EHS a 2003/96/ES. K tomuto závěru došly na základě argumentace, podle níž je existence státní podpory vyloučena z prosté skutečnosti, že evropská směrnice stanoví možnost poskytnout osvobození od daní. Tato argumentace byla zdůrazněna v odpovědi na příkaz k poskytnutí informací, který jim byl předán.
(66)
Komise nemůže s takovou argumentací souhlasit. Směrnice 92/81/EHS totiž ve svém 6. bodě odůvodnění přesně stanoví, že členské státy mohou fakultativně uplatnit další (…) osvobození (…), pokud to nezpůsobí narušení hospodářské soutěže. Čl. 8 odst. 2 zmíněné směrnice kromě toho stanoví, že členské státy mohou uplatnit celkové nebo částečné osvobození nebo snížení, „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“. S odkazem na existenci nebezpečí narušení hospodářské soutěže směrnice 92/81/EHS nevylučuje, že osvobození od daní může představovat státní podporu. Je třeba připomenout, že pravomoci ve věci státních podpor svěřuje Komisi přímo Smlouva a že tyto pravomoci nelze omezit směrnicí, jejímž cílem je harmonizace daně na evropské úrovni.
(67)
Směrnice 2003/96/ES navíc v 15. a 24. bodě odůvodnění uvádí, že opatření zaměřená na zavedení rozdílné sazby musí být v souladu s předpisy, kterými se řídí vnitřní trh a hospodářská soutěž, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže. Povinnost uplatňovat pravidla hospodářské soutěže potvrzuje i článek 26 uvedené směrnice, který upozorňuje na skutečnost, že projednávaná opatření mohou představovat státní podporu a v tom případě musí být oznámena podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Uvedený článek výslovně stanoví, že informace poskytované Komisi na základě uvedené směrnice nezprošťují členské státy oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(68)
Italské orgány konečně samy potvrzují (viz 39. bod odůvodnění), že uplatnění osvobození narušuje hospodářskou soutěž, což je charakteristický prvek státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(69)
S ohledem na všechny tyto úvahy Komise dochází k závěru, že osvobození od spotřební daně uplatňované v rámci přezkoumávaného režimu představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(70)
V případech stanovených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy lze však některá opatření na základě výjimky naopak považovat za slučitelná se společným trhem.
(71)
Odchylky stanovené v čl. 87 odst. 2 Smlouvy týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nelze v tomto případě použít, bez ohledu na to, kdo je příjemcem podpory.
(72)
Komise má za to, že odchylky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy, které se týkají rozvoje určitých oblastí, se na přezkoumávaný režim nepoužijí, neboť tento režim nezahrnuje podpory určené na podporu hospodářského rozvoje oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností.
(73)
Co se týče odchylky podle čl. 87 odst. 3 písm. b) Smlouvy, stačí uvést, že přezkoumávaný daňový režim není významným projektem společného evropského zájmu a jeho cílem není napravit vážnou poruchu v italském hospodářství. Podpora navíc není určena na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví ve smyslu odchylky podle čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy.
(74)
Jediná odchylka, které se tedy lze dovolávat, je odchylka podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, podle níž mohou být považovány za slučitelné se společným trhem podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(75)
Vzhledem k tomu, že podpory v rámci přezkoumávaného režimu jsou podporami neoznámenými, je třeba jejich slučitelnost s trhem Společenství analyzovat ve světle pravidel pro státní podpory platných v době poskytnutí podpor, jak uvádí sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (12).
(76)
Je-li pravda, že na základě 172. bodu odůvodnění Pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (13) je považována za slučitelnou se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy nelegitimní podpora poskytnutá poté, co směrnice 2003/96/ES vstoupila v platnost, platí to pouze v případě, že podmínky této směrnice jsou dodrženy a že v odvětví zemědělství nedošlo k žádnému rozlišení. Totéž platí pro podporu poskytnutou protiprávně na základě směrnice 92/81/EHS.
(77)
Na základě čl. 1 odst. 1 směrnice 92/81/EHS „členské státy použijí pro minerální oleje spotřební daň harmonizovanou na základě této směrnice“. V odstavci 2 stejného článku se upřesňuje, že členské státy stanoví své sazby podle směrnice Rady 92/82/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů (14).
(78)
Směrnice 92/82/EHS stanoví v čl. 5 odst. 2 spotřební daň z motorové nafty ve výši 18 ECU na 1 000 l v případě, že se motorová nafta používá pro stacionární motory, zařízení a stroje používané na staveništích, pro civilní inženýrské práce a pro veřejné práce, nebo pro vozidla, která jsou určena k používání mimo silniční síť nebo která neobdržela povolení pohybovat se převážně po veřejné silniční síti.
(79)
Směrnice 92/81/EHS upřesňuje v čl. 2 odst. 2, že „minerální oleje jiné, než pro které směrnice 92/82/EHS předepisuje úroveň spotřební daně, podléhají spotřební dani, jsou-li určeny k použití, jsou-li prodávány nebo jsou-li používány jako paliva nebo pohonné hmoty. Sazba vybírané daně je stanovena podle použití na úrovni, jež se použije pro palivo nebo pro srovnatelné pohonné hmoty pro motory“ (částka 13 EUR uvedená italskými orgány výše v 43. bodě odůvodnění je částka použitá pro palivo nebo srovnatelné pohonné hmoty pro motory, jinak řečeno spotřební daň z těžkého oleje stanovená v článku 6 směrnice ve výši 13 EUR za 1 000 kg).
(80)
V čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS se nicméně stanoví, že „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, mohou členské státy uplatnit celkové nebo částečné osvobození od sazby spotřební daně nebo celkové nebo částečné snížení sazby spotřební daně z minerálních olejů, jejichž používání podléhá daňové kontrole, […] výhradně při zemědělských a zahradnických pracích, jakož i v lesnictví a ve sladkovodním chovu ryb“.
(81)
Podle směrnice 2003/96/ES, která vstoupila v platnost dne 1. ledna 2004 (15), je minimální sazba spotřební daně z motorové nafty určené k vytápění stanovena na 21 EUR za 1 000 l (článek 9 směrnice ve spojení s tabulkou C přílohy I uvedené směrnice). Uvedená směrnice obsahuje kromě toho i ustanovení srovnatelné s ustanovením čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS, a to v čl. 15 odst. 3, podle něhož „členské státy mohou uplatňovat až nulovou úroveň zdanění na energetické produkty a elektřinu používané pro zemědělské a zahradnické práce, při chovu ryb a v lesnictví“.
(82)
Podle obou výše uvedených směrnic bylo tedy možné poskytnout celkové osvobození od spotřební daně. Režim přezkoumávaných podpor však nelze prohlásit za slučitelný se společným trhem ve světle bodu 172 Pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (16), neboť činí rozlišení při osvobození od daně, které zvýhodňuje některé zemědělské podniky.
(83)
V celém období, jehož se týkají obě zahájená řízení ve věci osvobození od spotřební daně (od 3. října 2000 do 31. prosince 2004 - viz 25. a 27. bod odůvodnění), byly použitelnými předpisy v oblasti státní podpory předpisy uvedené v pokynech ke státní podpoře v odvětví zemědělství (17) (dále jen „pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000“).
(84)
Komise konstatuje, že s ohledem na svou povahu (celkové osvobození od spotřební daně) představuje podpora jednostrannou státní podporu určenou pouze ke zlepšení finanční situace výrobců, aniž by jakkoli přispěla k rozvoji odvětví. Toto konstatování je podpořeno skutečností, že v předložených doplňujících informacích italské orgány vysvětlují, že poskytnutí podpory je odůvodněno zvýšením cen ropy (viz 39. bod odůvodnění).
(85)
Podle bodu 3.5 pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000 představuje tato podpora provozní podporu, jež je neslučitelná se společným trhem.
(86)
Pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000 nicméně v bodě 5.5 připouštějí výjimku z ustanovení uvedeného bodu 3.5 pro provozní podporu s environmentálními účely.
(87)
Bod 5.5.4 pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000 se týká zejména specifického případu částečného nebo úplného osvobození od ekologické daně. Komise nejdříve vyjádřila výhrady a poté v tomto bodě pokynů potvrdila, že tento druh podpory lze připustit, jsou-li splněny všechny následující podmínky:
-
jedná-li se o dočasnou podporu (v délce nejvýše pěti let) a její výše má sestupnou tendenci,
-
může-li být prokázáno, že podpora je nezbytná jako náhrada ztracené konkurenceschopnosti na mezinárodní úrovni,
-
představuje-li režim podpory skutečný podnět k omezení používání dotyčných výrobních prostředků.
(88)
V přezkoumávaném případě Komise konstatuje, že podpora nemá sestupnou tendenci, neboť ve světle různých článků finančních předpisů, které stanovily osvobození od spotřební daně, se jedná o částečné osvobození do 31. prosince 2000, a tedy o úplné osvobození pro všechna období uvedená v 27. bodě odůvodnění. Podpora kromě toho nebyla dočasná, neboť vyloučí-li se druhé pololetí roku 2001, bylo osvobození od daní ve skutečnosti nepřetržité po celé uvažované období. Italské orgány určitým způsobem odkázaly na choulostivou situaci v oblasti hospodářské soutěže (viz 42. bod odůvodnění), ale neposkytly údaje, které by prokazovaly ztrátu konkurenceschopnosti. A nakonec se zdá být nepravděpodobné, že by režim osvobození, který ze své podstaty zlevňuje paliva, mohl přimět příjemce, aby omezili používání dotyčných výrobních prostředků (ať již se jedná o skleníky nebo v širším slova smyslu přímo o paliva, považují-li se za výrobní prostředky).
(89)
Přezkoumávaná státní podpora tedy nemůže být považována za oprávněnou výhradně podle ustanovení pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000, které umožňují považovat provozní podporu za slučitelnou se společným trhem.
(90)
Pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000 v bodě 5.6.2 také stanoví možnost přezkoumávat podpory případ od případu s ohledem na zásady uvedené v pokynech Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(91)
Co se týče období, k němuž se vztahují obě řízení, jsou předpisy v oblasti státní podpory, které je třeba brát v úvahu při analýze slučitelnosti projednávané státní podpory, následující:
-
pro období od 3. října 2000 do 2. února 2001 pokyny o státní podpoře na ochranu životního prostředí (18), které jsou v platnosti od roku 1994 (dále jen „pokyny z roku 1994“),
-
pro období od 3. února 2001 do 31. prosince 2004 pokyny o státní podpoře na ochranu životního prostředí (19), které jsou v platnosti od 3. února 2001 (dále jen „pokyny z roku 2001“).
(92)
Na základě ustanovení pokynů z roku 1994 (bod 3.4) se může Komise odchýlit od zásady zákazu provozní podpory za předpokladu, že jediným cílem této podpory je náhrada dodatečných nákladů v porovnání s běžnými výrobními náklady, že je dočasná a že má v zásadě sestupný charakter a představuje podnět ke snížení znečištění nebo k rychlému zavedení účinnějších způsobů využívání zdrojů.
(93)
V bodě 3.4 se rovněž upřesňuje, že může být v případě potřeby povoleno dočasné osvobození od placení nových ekologických daní, aby byly vyrovnány ztráty konkurenceschopnosti, zejména na mezinárodní úrovni. Dalším faktorem, který je třeba vzít v úvahu, je to, co musí zúčastněné podniky naopak udělat za účelem snížení znečištění. Toto ustanovení se použije i na osvobození od daní zavedené právními předpisy Společenství.
(94)
Kromě skutečnosti, jak bylo uvedeno v analýze provedené na základě bodu 5.5.4 pokynů v zemědělství z roku 2000, že podpora není ani dočasná, ani sestupná, a neobsahuje žádný podnět, Komise konstatuje, že v informacích, které má k dispozici, není uvedeno nic, co by prokazovalo, že podpora je přísně omezena na vyrovnání mimořádných výrobních nákladů ve srovnání s běžnými výrobními náklady. Podpora tedy nesplňuje podmínky uvedené v 92. bodě odůvodnění, které by umožňovaly považovat ji za slučitelnou se společným trhem.
(95)
V tomto případě se kromě toho nepoužijí podmínky uvedené v 93. bodě odůvodnění, neboť podpora se netýká nových daní (spotřební daň existovala již před obdobím, k němuž se vztahují obě řízení: například čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, kterým se zavádí úplné osvobození od spotřební daně na období od 1. ledna do 30. června 2001, odkazuje na zákon č. 662 z roku 1996, který se již týkal spotřební daně a odkazoval na legislativní nařízení č. 504/1995, které přináší konsolidované znění legislativních ustanovení týkajících se výrobních a spotřebních daní). Komise v tomto ohledu poznamenává, že italské orgány nepopíraly u přezkoumávaných poplatků povahu „stávající daně“. Kromě toho nikdy netvrdily, že uvedené daně byly zavedeny před nedávnem (viz 40. a 45. bod odůvodnění).
(96)
Tuto podporu tedy nelze prohlásit za podporu slučitelnou se společným trhem na základě ustanovení pokynů z roku 1994.
(97)
Pokyny z roku 2001 používají rozlišení mezi novými daněmi (bod 51.1) a stávajícími daněmi (body 51.2 a 52).
(98)
Komise konstatuje, že spotřební daň, která je předmětem osvobození, musí být považována za daň existující v posuzovaném období, neboť mimo úvahy uvedené v 95. bodě odůvodnění bylo o osvobození rozhodováno každým rokem v různých finančních zákonech, nikoli v určitém zákoně přijatém s automatickými odchylkami v určitém okamžiku v posuzovaném období. Kromě toho, jak již Komise uvedla v 95. bodě odůvodnění, italské orgány nepopíraly u přezkoumávaných poplatků povahu „stávající daně“ a nikdy netvrdily, že uvedené daně byly zavedeny před nedávnem.
(99)
Bod 51.2 pokynů z roku 2001, jak je uvedeno v 40. bodě odůvodnění, stanoví možnost použít pro stávající daně podmínky schválení platné pro nové daně uvedené v bodě 51.1, jsou-li současně splněny tyto dvě podmínky:
-
dotyčná daň musí mít znatelný dopad na ochranu životního prostředí,
-
snížení pro dotčené podniky musí být rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, nebo musí být nutné v důsledku významných hospodářských podmínek, jejichž vinou se podniky ocitly v obzvláště obtížné konkurenční situaci. V druhém případě nesmí výše snížení přesáhnout zvýšení nákladů vzniklých v důsledku změny hospodářských podmínek. Jakmile již nedochází ke zvyšování nákladů, nelze snížení nadále uplatňovat
(100)
Komise může připustit, že daň, jako je spotřební daň z motorové nafty na vytápění, v jejímž důsledku dochází ke zvýšení cen motorové nafty, může přimět uživatele ke snížení její spotřeby, což se příznivě odráží na ochraně životního prostředí. Toto osvobození však bylo stanovováno z roku na rok, dokonce s přerušením od 1. července do 31. prosince 2001 (viz 27. bod odůvodnění), a italské orgány ani neprokázaly ani netvrdily, že o těchto odchylkách bylo rozhodnuto v okamžiku schválení daně. Zdůrazňovaly naopak, že odchylky byly schváleny s cílem řešit hospodářsky závažnou situaci, tedy růst cen pohonných hmot a paliv.
(101)
Nelze přijmout tvrzení uváděné italskými orgány, podle něhož by Komise měla provést analýzu, jako kdyby o osvobození bylo rozhodnuto v okamžiku zavedení daně. Tyto orgány se totiž odvolávají na rozhodnutí Komise K(2005) 4436 (viz 42. bod odůvodnění). V tomto rozhodnutí (viz zejména 74. bod odůvodnění) Komise založila své závěry na skutečnosti, že o osvobození bylo rozhodnuto dávno předtím, než se staly použitelnými pokyny o podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001. V přezkoumávaném případě je ovšem třeba konstatovat, že první osvobození je z října 2000, tj. krátce před vstupem uvedených pokynů v platnost. Je třeba zdůraznit, že italské orgány nikdy neuplatnily dříve povolené osvobození.
(102)
Na druhé straně, co se týče druhé z podmínek uvedených ve druhém pododstavci bodu 51.2 pokynů z roku 2001, italské orgány nepředložily skutečnosti, které by prokazovaly významnou změnu hospodářských podmínek, jež by dostala podniky do zvláště obtížné situace z hlediska hospodářské soutěže (viz 88. bod odůvodnění), ani důkaz, že objem finančních prostředků podléhajících osvobození nepřesáhl zvýšení nákladů spojených se změnou hospodářských podmínek. Co se týče zejména otázky situace v hospodářské soutěži, údaje z tabulek předložených v 42. a 46. bodě odůvodnění neobsahují žádný srovnávací prvek, a ani tedy neumožňují prokázat jakékoli zhoršení konkurenční situace italských podniků zabývajících se pěstováním ve sklenících. V tomto ohledu je třeba rovněž zdůraznit, že zvýšení cen ropných produktů zasáhlo celou Evropu, nikoli jen Itálii.
(103)
Vzhledem k tomu, že není splněna jedna z podmínek uvedených v 99. bodě odůvodnění, nelze použít ustanovení bodu 51.2, a v důsledku toho ani ustanovení bodu 51.1 pokynů z roku 2001.
(104)
A dále, i kdyby byla ustanovení bodu 51.2 použitelná, přezkoumávané osvobození by nebylo možno považovat za způsobilé podle bodu 51.1, který stanoví:
„Pokud členský stát zavede z důvodů ochrany životního prostředí novou daň v odvětví činnosti nebo u výrobků, u nichž nebyla provedena harmonizace daně Společenství, nebo přesáhne-li daň zamýšlená členským státem výši daně stanovenou zákony Společenství, domnívá se Komise, že rozhodnutí o osvobození na dobu 10 let bez postupného snižování může být oprávněno ve dvou případech:
a)
jsou-li osvobození podmíněna uzavřením dohod mezi dotyčnými členskými státy a přijímajícími podniky, v nichž se podniky nebo sdružení podniků zaváží dosáhnout cílů ochrany životního prostředí během období, na které se vztahuje osvobození, nebo uzavřou-li podniky dobrovolné dohody mající stejný účinek. Tyto dohody nebo závazky se mohou kromě jiného týkat snížení spotřeby energie, snížení emisí nebo jakýchkoli jiných opatření na ochranu životního prostředí. Předmět dohod musí být projednán jednotlivými členskými státy a musí být posouzen Komisí, jakmile jí bude návrh podpory oznámen. Členské státy musí zajistit přísné sledování závazků podniků nebo sdružení podniků. Dohody uzavřené mezi členským státem a příslušným podnikem musí obsahovat ujednání o sankcích pro případ, že by závazky nebyly plněny.
Tato ustanovení rovněž platí v případě, že členský stát podmíní snížení daně splněním podmínek majících stejný účinek jako shora zmíněné dohody či závazky;
b)
tato osvobození nemusejí být závislá na uzavření dohod mezi členským státem a přijímajícími podniky, jsou-li splněny tyto alternativní podmínky:
-
pokud se snížení týká daně Společenství, musí částka, již podnik skutečně zaplatí, zůstat vyšší než minimální výše daně Společenství, tak aby toto snížení bylo pobídkou pro podniky zlepšit ochranu životního prostředí,
-
pokud se snížení týká vnitrostátní daně uložené při absenci daně Společenství, musí podniky mající nárok na snížení nicméně zaplatit významnou část vnitrostátní daně.“
(105)
V tomto případě byla spotřební daň (před osvobozením nebo snížením) bezpochyby vyšší než harmonizované zdanění (viz 43. a 46. bod odůvodnění), ale nevyplývá z toho, že byly uzavřeny takové dohody, jaké stanoví bod 51.1 písm. a), mezi členským státem a příjemci, nebo že by tito účastníci dobrovolně uzavřeli takové dohody (Komisi nebyla žádná dohoda oznámena). Italské orgány kromě toho zdůraznily, že napadené osvobození bylo přiznáno proto, aby bylo možné vyrovnat se s obtížnou hospodářskou situací, a nikdy se nezmínily o jakékoli kompenzaci v oblasti životního prostředí, kterou by požadovaly po příjemcích podpory.
(106)
Alternativu k výše uvedenému uzavírání dohod v bodě 51.1 písm. b) nelze v projednávaném případě použít, neboť v části posuzovaného období po vstupu pokynů z roku 2001 v platnost mohli pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využít celkové osvobození od spotřební daně, a neplatili tak daň vyšší, než bylo minimum stanovené pro Společenství (20) na takové úrovni, která by je přiměla ke zlepšení ochrany životního prostředí, jak stanoví tyto pokyny v případech, v nichž se snížení týká daně Společenství.
(107)
V bodě 52 pokynů z roku 2001 se ovšem stanoví, že pokud se stávající daň významně zvýší a dotyčný členský stát se domnívá, že je potřebné některým podnikům udělit výjimky, platí pro nové daně obdobně podmínky stanovené v bodě 51.1. Je tedy především třeba přezkoumat, zda nedošlo k významnému zvýšení spotřební daně.
(108)
Z tabulky předložené v 46. bodě odůvodnění vyplývá, že spotřební daň se významně nezvýšila, neboť její pohyb byl následující: - 5,4 % v období 1999-2000, - 6,98 % v období 1999-2001, + 1,9 % v období 1999-2002 a + 1,3 % v období 1999-2003. Meziroční pohyb spotřební daně byl následující: - 5,4 % od roku 1999 do roku 2000, - 1,6 % od roku 2000 do roku 2001, + 9,5 % od roku 2001 do roku 2002 a - 0,5 % od roku 2002 do roku 2003. Je tedy vidět, že spotřební daň s výjimkou období 2001 až 2002 neustále klesala. Zvýšení zaznamenané v průběhu tohoto období nelze ovšem považovat za významné, neboť ve skutečnosti nemělo prakticky žádný vliv na vývoj spotřebních cen motorové nafty určené k vytápění (na základě údajů z tabulky vzrostla spotřební cena motorové nafty určené k vytápění za tyto dva roky pouze o 2,2 %). V tomto případě tedy nelze použít ustanovení bodu 52 pokynů z roku 2001.
(109)
V bodě 53 pokynů z roku 2001 se také uvádí: „Týká-li se snížení daně, která nebyla na úrovni Společenství harmonizována, a je-li vnitrostátní daň nižší než minimální výše daně Společenství, […] musejí poskytnutá snížení splňovat podmínky stanovené v bodech 45 a 46 a v každém případě musí být taková odchylka od minimální výše uplatňované ve Společenství výslovně schválena.“
(110)
V bodě 45 pokynů z roku 2001 se uvádí, že tato podpora je poskytována po omezenou dobu pěti let, během nichž se tato podpora snižuje. V prvním roce může její výše dosahovat 100 % mimořádných nákladů (21), avšak na konci pátého roku musí být lineárně snížena na nulu.
(111)
V bodě 46 pokynů z roku 2001 se uvádí, že v případě, že se podpora nesnižuje, poskytuje se na dobu pěti let a její výše nesmí přesáhnout 50 % mimořádných nákladů.
(112)
V projednávaném případě Komise již konstatovala, že podpora se nesnižuje (viz 88. bod odůvodnění). Proto by se pro ni dala použít pouze ustanovení bodu 46 pokynů. Informace poskytnuté italskými orgány však Komisi neumožňují dojít k závěru, že výše podpory byla omezena na 50 % mimořádných výrobních nákladů vzniklých v důsledku spotřební daně ve srovnání s tržními cenami produktů vypěstovaných ve skleníku.
(113)
Tuto podporu tedy nelze považovat za způsobilou na základě ustanovení bodu 46 pokynů Společenství z roku 2001 a v důsledku toho ani na základě ustanovení bodu 53 těchto pokynů.
(114)
Úvahy uvedené v 94.-112. bodě odůvodnění ukazují, že přezkoumávaná podpora nemůže být prohlášena za slučitelnou se společným trhem na základě ustanovení pokynů z roku 2001.
(115)
Co se týče ostatních tvrzení italských orgánů v různých stadiích přezkoumávání věci, Komise konstatuje, že neexistují takové informace, které by jí umožňovaly rozehnat pochybnosti vyjádřené v 34. bodě odůvodnění písm. b). Tvrzení v 43. bodě odůvodnění, podle něhož může být opatření přijaté v Itálii slučitelné se společným trhem v případě, že příjemci zaplatí minimum stanovené na úrovni Společenství, není případné, neboť pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využívali úplného osvobození od spotřební daně téměř po celé posuzované období, takže neplatili daně.
(116)
Tvrzení uvedená třetí zúčastněnou stranou, která sdělila připomínky po zahájení prvního řízení, nepřinášejí nic na podporu slučitelnosti podpory se společným trhem. Co se tedy týče obtížné situace, v níž by se nacházely podniky příjemců v případě, že by byla prohlášena neslučitelnost a vracení podpory, připomíná se, že vracení neslučitelné podpory je nezbytné pro obnovení původní situace, která existovala před poskytnutím podpory, kdy nedocházelo k narušování hospodářské soutěže. Skutečnost, že určité podniky již nejsou rentabilní, je pouze důsledkem svobodné hospodářské soutěže za obvyklých podmínek tržního hospodářství. Na druhé straně nic nesvědčí o tom, že snížení spotřeby motorové nafty by nezbytně znamenalo snížení kvality pěstovaných produktů (toto omezení by mohlo nanejvýš poněkud zpozdit zrání nebo růst). A konečně odkaz na situaci v ostatních zemích s cílem prokázat, že neexistuje narušování hospodářské soutěže, není případný. V této souvislosti stačí konstatovat, že osvobození umožňuje zlepšit konkurenční postavení italských pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, oproti ostatním zemím, a že tedy východiskem ke srovnávání musí být situace, která by existovala v Itálii bez osvobození od spotřební daně.
XI. ZÁVĚR
(117)
Komise konstatuje, že Itálie protiprávně provedla uvedené podpory a porušila tak čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Z výše uvedené analýzy vyplývá, že podpory nelze prohlásit za slučitelné se společným trhem, neboť nesplňují podmínky pokynů v zemědělství z let 2000 a 2007 a pokynů z oblasti životního prostředí z let 1994 a 2001. Analýzy kromě toho prokázaly, že pouhá existence směrnic nemůže odůvodnit uplatnění opatření, která mohou narušit hospodářskou soutěž, a italské orgány nerozptýlily všechny pochybnosti, které vyjádřila Komise v okamžiku, kdy zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(118)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 Komise v případě záporného rozhodnutí týkajícího se protiprávní podpory rozhodne, že členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce (v tomto případě pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících) podporu navrátil. Itálie tedy musí přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta, jejíž výše odpovídá rozdílu mezi povoleným úplným osvobozením od spotřební daně a sníženou sazbou spotřební daně používanou pro ostatní subjekty v odvětví zemědělství. Ve smyslu bodu 42 sdělení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (22) má Itálie pro výkon tohoto rozhodnutí lhůtu čtyři měsíce od jeho vstupu v platnost. Podpora, která má být navrácena, je navýšena o úroky vypočítané podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (23), kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(119)
Na základě toho se jednotlivé podpory v rámci přezkoumávaného režimu, které v okamžiku přiznání splňují podmínky stanovené nařízením Komise přijatým podle článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 (24) (nařízení de minimis), nepovažují za státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(120)
V okamžiku poskytnutí přezkoumávané podpory nebyly ještě v platnosti předpisy Společenství, kterými se řídí podpory de minimis v odvětví zemědělství.
(121)
Prvním předpisem Společenství přijatým k této problematice je nařízení Komise (ES) č. 1860/2004 ze dne 6. října 2004 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis v zemědělském odvětví a v odvětví rybolovu (25).
(122)
Podle nařízení (ES) č. 1860/2004 nemají podpory nižší než 3 000 EUR na příjemce po období tří let (tato částka představuje podporu de minimis poskytnutou podniku) vliv na obchod mezi členskými státy, nenarušují hospodářskou soutěž ani nehrozí jejím narušením a nespadají tak pod zákaz podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(123)
Podle článku 5 nařízení (ES) č. 1860/2004 platí totéž pro podpory poskytnuté před vstupem nařízení v platnost, splňují-li všechny podmínky stanovené v článku 1 a 3 zmíněného nařízení.
(124)
Dne 1. ledna 2008 bylo nařízení (ES) č. 1860/2004 nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (26), kterým byla zvýšena částka podpory de minimis na 7 500 EUR na příjemce po dobu tří daňových období bez ohledu na formu podpory a na sledovaný cíl, přičemž maximální částka pro členský stát odpovídá 0,75 % hodnoty roční produkce.
(125)
V čl. 6 odst. 1 zmíněného nařízení se stanoví: „Toto nařízení se vztahuje na podporu poskytnutou před 1. lednem 2008 podnikům produkčního odvětví zemědělských produktů, pokud tato podpora splňuje všechny podmínky stanovené v čl. 1, 2, 3 a 4, s výjimkou požadavku výslovného odkazu na toto nařízení uvedeného v čl. 4 odst. 1 prvním pododstavci.“
(126)
V této souvislosti Komise nepovažuje za státní podporu daňové úlevy do výše 3 000 EUR za podmínky, že jsou v okamžiku poskytnutí v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1860/2004, ani daňové úlevy do výše 7 500 EUR za podmínky, že jsou v okamžiku poskytnutí v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpory ve formě osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků, který Itálie protiprávně použila v období od 3. října 2000 do 30. června 2001, jakož i v letech 2002, 2003 a 2004, je neslučitelný se společným trhem.
Článek 2
1. Itálie od příjemců vybere zpět neslučitelnou podporu poskytnutou v rámci režimu uvedeného v článku 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly uvolněny pro příjemce, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Navrácení podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1 musí být okamžité a účinné.
Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi následující informace:
a)
seznam příjemců, kteří v rámci režimu uvedeného v článku 1 obdrželi podporu, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich obdržel v rámci tohoto režimu;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce vrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a stanovených k provedení tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
Itálie je povinna informovat Komisi o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora poskytnutá v rámci režimu uvedeného v článku 1 zcela navrácena. Na pouhou žádost Komise poskytne Itálie neprodleně informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, kterou příjemci již vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 13. července 2009.