*****
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 18. juli 1990
om en procedure i henhold til EKSF-Traktatens artikel 65 vedroerende en aftale og samordnet praksis mellem europaeiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal
(Kun de tyske, engelske, spanske, franske, italienske og nederlandske udgaver er autentiske)
(90/417/EKSF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 65,
under henvisning til de oplysninger, Kommissionen har modtaget, og til de kontrolundersoegelser, Kommissionens tjenestemaend gennemfoerte den 28. og 29. april 1988 hos de syv EKSF-producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal, jf. EKSF-Traktatens artikel 47,
under henvisning til de skriftlige og mundtlige bemaerkninger, der er fremsat i parternes navn og paa deres vegne i henhold til Traktatens artikel 36, og
ud fra foelgende betragtninger:
Kommissionen har konkluderet, at medlemmerne af den saakaldte »Sendzimir Club«, der bestaar af producenter af ovennaevnte produkter i EKSF, Finland og Sverige, har indgaaet og anvendt kvote- og prisaftaler i 1986, der er i strid med Traktatens artikel 65;
ved skrivelse af 5. oktober 1988 opfordrede Kommissionen i henhold til Traktatens artikel 36 de paagaeldende virksomheder til at fremsaette bemaerkninger;
virksomhederne fremsendte deres skriftlige bemaerkninger den 10. januar 1989 og supplerede dem den 20. marts 1989. Desuden fremsatte repraesentanter for de paagaeldende virksomheder bemaerkninger paa disses vegne under en hoering fra den 29. til den 31. maj 1989.
A. SAGSFREMSTILLING
I. Generelt
1. De europaeiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal inden for den saakaldte Sendzimir Club har i perioden 1986 til 1988 deltaget i:
- kvotaordninger
- samordnet praksis med hensyn til prisfastsaettelse
- bilaterale markedsdelingsaftaler.
2. Der vil i det efterfoelgende blive redegjort naermere for aftalerne og den samordnede praksis samt for Sendzimir Club.
II. Sendzimir Club (»Z Club«)
1. Z Club er en brancheforening bestaaende af europaeiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal. Foreningen har faaet navn efter det saerlige Sendzimir-valsevaerk, der blev opfundet af Dr. Sendzimir, og som anvendes af foreningens medlemmer. De producerer hovedsagelig koldvalsede plader, som er under 3 mm tykke og over 500 mm brede. 2. Z Club eksisterede allerede i begyndelsen af 1980'erne, men omfattede da kun EKSF-producenter. Senere blev den udvidet til ogsaa at omfatte producenter uden for EKSF.
3. Siden 1982 er der foregaaet en koncentration som led i den generelle omstrukturering af staalindustrien, hvilket har foert til lukning og fusion af virksomheder, der fremstiller koldvalsede flade produkter af rustfrit staal. Dette gaelder blandt andet foelgende:
- Illsa-Viola, SpA blev lukket i februar 1986
- Usinor SA (Châtillon) overtog Peugeot-Loire i 1984
- Ugine-Gueugnon SA og Usinor SA (Châtillon) fusionerede den 1. juli 1987 og dannede Ugine Aciers de Châtillon et Gueugnon
- Terni Acciai Speciali SpA blev sat i drift den 1. juli 1987 med overtagelsen af »Società per l'Industria e l'Elettricità SpA« den 22. december 1987 overtog virksomheden desuden »Terninoss SpA's« produktion,
- og British Steel Corporation har efter privatisering skiftet navn til British Steel plc.
4. Z Club har for oejeblikket foelgende medlemmer fra EKSF:
- Acerino SA (Spanien)
- A.L.Z. NV (Belgien)
- British Steel plc. (B.S.) (Det Forenede Kongerige)
- Krupp Stahl AG (Tyskland)
- Terni Acciai Speciali, SpA (Italien)
- Thyssen Edelstahlwerke AG (Tyskland)
- Ugine Aciers de Châtillon et Gueugnon (Frankrig).
5. Z Club har foelgende medlemmer uden for EKSF:
- Outokumpu OY (Finland)
- Avesta AB (Sverige).
6. Z Club har ikke noget fast hovedsaede men et skiftende sekretariat. Moederne i Z Club er, eller var i de paagaeldende aar, normalt af foelgende type:
a) Moeder mellem bestyrelsesformaend eller delegationschefer (dvs. de paagaeldende virksomheders mest betydningsfulde repraesentanter)
b) Moeder mellem administrerende direktoerer eller medarbejdere paa tilsvarende niveau
c) Ekspertmoeder, ofte mellem eksportchefer eller andre medarbejdere paa et niveau under administrerende direktoer.
7. Alle disse moeder blev tilrettelagt enten af Z Club selv eller af de stoerre organisationer, Eurofer og Fine Steels Club.
8. Foreningen af Europaeiske Staalproducenter, Eurofer, blev oprettet i slutningen af 1976 af brancheforeningen og virksomheder inden for Faellesskabets staalindustri og skulle afloese »Club des Sidérurgistes«, der dannede ramme om et loest samarbejde mellem tilsvarende foreninger og virksomheder.
9. Eurofer har blandt andet til formaal:
a) at etablere et samarbejde mellem nationale brancheforeninger og mellem staalvirksomheder i Faellesskabet med henblik paa at varetage deres interesser over for EF-Kommissionen og andre internationale organisationer
b) at ivaerksaette undersoegelser og foranstaltninger for at fremme en harmonisk udvikling i den europaeiske staalindustri.
10. I Traktatens artikel 48 anerkendes virksomhedernes ret til at oprette organisationer. Medlemskab i disse organisationer skal vaere frivilligt. De kan udoeve enhver virksomhed, der ikke strider med Traktatens bestemmelser eller mod Kommissionens beslutninger eller henstillinger. I henhold til andre artikler skal Kommissionen konsultere organisationerne, navnlig naar der er tale om indfoerelse af foranstaltninger vedroerende priser og produktion (artikel 46, 58 og 61). Eurofer spillede en aktiv rolle i den periode, hvor staalindustrien var i krise (»aabenbar kriseperiode«, jf. afsnit III nedenfor).
11. Eurofer har mange kommiteer og produktudvalg, som f.eks. den saakaldte CDAS (»Comité de Direction Aciers Spéciaux«), der omfatter producenter af specialstaal. Der er hyppigt blevet afholdt moeder i Z Club samtidig med moederne i CDAS.
12. Fine Steels Club er en anden forening af specialstaalproducenter, der blev oprettet foer Eurofer, og som ikke blot omfatter EKSF-producenter men ogsaa andre europaeiske producenter (svenske, finske, oestrigske m.fl.). Der er ogsaa blevet afholdt moeder i Z Club, naar der har vaeret moede i Fine Steels Club.
III. Staalindustrien i krise
1. Fra midten af 1970'erne til 1986 blev den europaeiske staalindustri udsat for et fald i efterspoergslen, hvilket skabte problemer med alt for stort udbud, overskudskapacitet og dermed lave priser, dog med de normale prisudsving mellem de forskellige staalprodukter.
2. Paa grundlag af Traktatens artikel 57 vedtog Kommissionen den 1. januar 1977 den saakaldte »Simonet-plan«, hvorved de enkelte virksomheder frivilligt gav Kommissionen tilsagn om at tilpasse deres leverancer til det niveau, som Kommissionen hvert kvartal ville fastsaette i sit kriseprogram.
Ifoelge planen forventede Kommissionen, at virksomhederne i en saadan krisesituation ville udvise solidaritet og afpasse deres produktion og leverancer efter de vejledende maengder, og at de hver isaer ville give Kommissionen tilsagn derom. Naar Kommissionen skulle planlaegge og gennemfoere disse foranstaltninger, ville den konsultere brancheforeningerne samt arbejdstagernes, forbrugernes og aktionaerernes organisationer. Kommissionen ville sikre, at de opgaver, der blev paalagt disse brancheforeninger og organisationer, medens foranstaltningerne var i kraft, var forenelig med Traktaten i almindelighed og konkurrencereglerne i saerdeleshed.
3. Denne ordning viste sig utilstraekkelig til at stabilisere markedet, og i 1978 blev den foerste »Davignon-plan« derfor ivaerksat. Denne nye ordning supplerede den tidligere (frivillige tilsagn), idet den omfattede vejledende priser og mindstepriser samt beskyttelse mod produkter udefra, dvs. frivillige eksportbegraensninger fra tredjelandes side, referencepriser paa import og strengere anvendelse af EKSF's antidumpingforanstaltninger. Disse forholdsregler med hensyn til produkter udefra var i overensstemmelse med den byrdefordelingsaftale, OECD's medlemmer havde indgaaet i 1977.
4. Til trods for alle disse foranstaltninger blev situationen paa staalmarkedet fortsat forringet, og den 31. oktober 1980 vedtog Kommissionen beslutning nr. 2794/80/EKSF (1), hvorved den erklaerede, at der var tale om »aabenbar kriseperiode«, jf. Traktatens artikel 58. Ved denne beslutning indfoerte Kommissionen obligatoriske produktionskvoter men ikke for de produkter, der er omhandlet af naervaerende beslutning. Disse foranstaltninger blev forlaenget ved beslutning nr. 1831/81/EKSF (2), 1696/82/EKSF (2), 2177/93/EKSF (4), 234/84/EKSF (5) og 3485/85/EKSF (6).
5. Den kriseordning, som Kommissionen indfoerte, kan kort gengives saaledes: Kommissionen fastsatte for hvert kvartal et generelt maal for faellesskabsproduktionen inden for de forskellige produktkategorier, og de enkelte virksomheder fik tildelt en obligatorisk produktionskvote for leverancer til faellesmarkedet, deres saakaldte andel af »Store I«, dvs. det faelles marked.
6. Kommissionen vedtog desuden beslutning nr. 3483/82/EKSF (7) om et saakaldt »overvaagningssystem«, som gik ud paa, at de enkelte virksomheder havde pligt til at give Kommissionen meddelelse om deres leverancer til de enkelte lande. Den vedtog endvidere beslutning nr. 3717/83/EKSF (8) om produktionsattester og ledsagedokumenter for de enkelte leverancer.
7. Ogsaa med hensyn til koldvalsede flade produkter af rustfrit staal maerkedes virkningerne af den generelle krise i staalindustrien. I lighed med en raekke andre staalprodukter blev disse produkter dog aldrig omfattet af de produktionskategorier, som ordningen i henhold til artikel 58 omfattede.
8. Ikke desto mindre holdt Kommissionens tjenestemaend en raekke moeder med Faellesskabets producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal i perioden 1980 til 1982. Formaalet var dels at vurdere situationen for disse produkter, som kun falder ind under EKSF-Traktaten, hvis de har en bredde paa over 500 mm, dels at undersoege, hvorledes markedsvilkaarene kunne forbedres.
IV. Den historiske baggrund (I)-1983
1. For at fuldende denne oversigt over baggrunden for aftalen i 1986, som er genstand for denne beslutning, er det noedvendigt at henvise til en aftale, der blev indgaaet i 1983, og visse andre bilaterale aftaler. De kontakter med Kommissionens tjenestemaend, der er omtalt ovenfor, foerte ikke til konkrete resultater, men Faellesskabsproducenterne fortsatte deres indbyrdes moeder.
2. En formel aftale om en frivillig ordning for begraensning af leverancer og produktion af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal blev dog foerst undertegnet den 13. januar 1983. Aftalen blev undertegnet af foelgende virksomheder (aftalens bilag I):
- A.L.Z. NV
- British Steel Corporation
- Ilssa-Viola SpA
- Industria Acciai Inossidabili SpA
- Krupp Stahl AG
- Peugeot-Loire SA
- Terninoss SpA
- Thyssen Edelstahlwerke AG
- Ugine-Gueugnon SA
- Usinor SA
3. Kommissionsmedlemmerne Etienne Davignon og Frans Andriessen, der havde ansvaret for henholdsvis industri- og konkurrencepolitikken, sendte den 17. januar 1983 Eurofer en skrivelse, hvori de gjorde virksomhederne og Eurofer opmaerksomme paa deres forpligtelser i henhold til EKSF-Traktaten. De to medlemmer af Kommissionen paapegede isaer, at virksomhederne, eller deres organisationer, ikke maatte benytte Kommissionens kriseforanstaltninger som paaskud for at oprette karteller og indgaa aftaler i strid med Traktaten, navnlig artikel 65.
4. Ved udgangen af januar 1983 fik Etienne Davignons kabinet samt visse tjenestemaend i Kommissionen forelagt en kopi af 1983-aftalen. De virksomheder, der havde undertegnet aftalen, anmodede dog ikke om godkendelse af denne i henhold til Traktatens artikel 65, stk. 2.
(1) EFT nr. L 291 af 31. 10. 1980, s. 1.
(2) EFT nr. L 180 af 1. 7. 1981, s. 1.
(3) EFT nr. L 191 af 1. 7. 1982, s. 1.
(4) EFT nr. L 208 af 31. 7. 1983, s. 1.
(5) EFT nr. L 29 af 1. 2. 1984, s. 1.
(6) EFT nr. L 340 af 18. 12. 1985, s. 5.
(7) EFT nr. L 370 af 29. 12. 1982, s. 1.
(8) EFT nr. L 373 af 31. 12. 1983, s. 9.
5. Eurofer svarede den 8. februar 1983 paa kommissionsmedlemmernes ovennaevnte skrivelse af 17. januar 1983 og meddelte i denne forbindelse, at Kommissionen altid ville blive underrettet om foreningens aktiviteter, og at det saa var op til Kommissionen at tage stilling til, om disse aktiviteter var i strid med Traktaten.
6. De virksomheder, der havde undertegnet aftalen, kontaktede de svenske og finske virksomheder, Avesta og Outokumpu, i et forsoeg paa ogsaa at faa dem til at undertegne den. Disse to virksomheder afslog EKSF-producenternes forslag, og Avesta skal ifoelge EKSF-virksomhederne have udtalt, at dette ikke kunne deltage i en saadan aftale af »juridiske aarsager«.
7. 1983-aftalen blev formelt bragt til ophoer den 30. juni 1983 efter at have vaeret anvendt i mindre end et halvt aar.
V. Den historiske baggrund (II)-1984-1986
1. Selv om 1983-aftalen blev en fiasko og der opstod uenighed mellem producenterne, fortsatte Z Club sine normale aktiviteter.
2. Paa foranledning af British Steel blev der holdt moede i Duesseldorf den 27. februar 1984. British Steel foreslog, at der blev indledt et prissamarbejde, og at der dernaest blev indgaaet en ny maengdeaftale i lighed med 1983-aftalen.
3. I perioden 1984 til 1985 blev markedssituationen for staal forvaerret i Faellesskabet.
4. Til trods for at de fleste europaeiske producenter led tab paa flade produkter af rustfrit staal, var det i en periode vanskeligt for Z Club at naa til enighed. I Z Club blev der holdt moeder med jaevne mellemrum, og der blev hyppigt gjort forsoeg paa at haeve priserne i perioden 1984 til 1985.
5. Forvaerringen af markedssituationen samt vanskelighederne med at naa frem til en multilateral aftale fik i 1985 producenterne til at indgaa bilaterale markedsdelingsaftaler (ved bilateral forstaas »mellem to lande«).
6. Kommissionen kan godtgoere, at der blev indgaaet otte bilaterale aftalter i begyndelsen af 1986. Seks af disse bilaterale aftaler blev indgaaet mellem faellesskabsproducenter og producenter i Finland og Spanien og var kendt af de tjenestemaend i Kommissionen, der beskaeftiger sig med disse lande (jf. V, nr. 12, nedenfor).
7. I henhold til disse bilaterale aftaler vedtog producenterne i hvert af de paagaeldende lande en maksimumsmaengde, der aarligt skulle eksporteres til det andet land.
8. Spanien blev medlem af De Europaeiske Faellesskaber den 1. januar 1986, men akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse indeholdt en treaarig overgangsordning (1986 til 1988) for staalindustrien, saaledes at der kunne foretages en strukturomlaegning, herunder en begraensning af staaleksporten til de oevrige EF-lande. Ministerraadet skulle afgoere, hvor store maengder staalprodukter Spanien aarligt kunne eksportere til det oevrige EF i denne periode.
9. Finland og Sverige var paa alle relevante tidspunkter beroert af Faellesskabets eksterne staalpolitik. Siden 1978 har der aarligt fundet en brevveksling sted mellem hvert af disse lande og Faellesskabet om eksportrestriktioner.
10. Fra 1978 og i henhold til tiltraedelsesakten gjaldt det samme princip for Finland, Spanien og Sverige, nemlig at den traditionelle handel skulle opretholdes. Dette betoed i praksis, at landenes staaleksport til Faellesskabet skulle opretholdes paa de tidligere niveauer, og at der ikke maatte ske aendringer i den regionale fordeling, produktsammensaetningen eller tidsplanen (den saakaldte »tripelklausul«).
11. I 1984 og 1985 blev Acerinox, Avesta og Outokumpu udsat for, at det tog unomal lang tid at opnaa importlicenser i visse medlemsstater (navnlig Tyskland, Frankrig og Italien) til trods for, at disse licenser skal udstedes automatisk ifoelge GATT-reglerne. De paagaeldende medlemsstater klagede over, at de tre selskaber ikke overholdt tripelklausulen, som fastsat i brevvekslingen mellem EF og deres respektive regeringer.
12. Kommissiones tjenestemaend med ansvar for forbindelserne med disse lande bragte spoergsmaalet op under droeftelser med de paagaeldende landes regeringsrepraesentanter (Finland, Spanien og Sverige). Da disse regeringer ikke havde retlige befoejelser, til at paalaegge deres virksomheder formelle eksportkvoter, blev det foreslaaet, at virksomhederne skulle kontakte de virksomheder i EF, der havde klaget, saaledes at problemet kunne loeses som led i brevvekslingen.
13. Kommissionens tjenestemaend har aldrig foreslaaet, at hverken Acerinox, Avesta eller Outokumpu skulle tilslutte sig nogen multilateral aftale.
VI. Den multilaterale aftale i 1986, der er genstand for denne beslutning
1. Da Z Club holdt moede i Paris den 15. april 1986, var der udsigt til en ny formel aftale. Man manglede blot at udarbejde de tekniske detaljer. 2. Den 16. maj 1986 blev der i Duesseldorf undertegnet en aftale om frivillige leveringsbegraensninger for koldvalsede flade produkter af rustfrit staal.
3. Aftalen havde foelgende hovedindhold:
a) Produkter, der var omfattet af aftalen:
- koldvalsede flade produkter af rustfrit staal i form af bredbaand, plader udskaaret af bredbaand, samt andre plader og baand uafhaengigt af bredde og tykkelse
- raamaterialer og forarbejdede produkter
- leverancer til andre valsevaerker
- KBR var udelukket (KBR = faerdigbehandlede toldvalsede plader med en bredde paa over 63 (1 600 mm) og en tykkelse paa mellem 3 mm og 7 mm).
b) Markeder, der var undergivet leveringskvoter:
- OEstrig
- Belgien/Luxembourg
- Danmark
- Irland
- Finland
- Frankrig
- Tyskland
- Graekenland
- Italien
- Malta
- Nederlandene
- Norge
- Portugal
- Spanien
- Sverige
- Schweiz
- Det Forenede Kongerige
Disse 17 markeder blev tilsammen betragtet som »Store C«. Markederne blev enkeltvis omtalt som »lille c«.
c) Opstilling af statistikker for Z Club og udarbejdelse af kvartalsvise overslag over efterspoergslen.
d) De enkelte Z Club-medlemmers stemmeret: 75 % af deres andel af det paagaeldende marked plus 25 % af deres relative stilling paa det samlede marked, der var omfattet af aftalen.
e) Udarbejdelse af leveringskvoter:
- »Store C«: procentvis kvote som fastsat i nedenstaaende tabel:
(%)
1.2.3 // // // // Deltagende virksomheder // »Store C« // Leveringskvote // // // // Belgien // 6,152 // // - A.L.Z. // // 6,152 // Finland // 6,072 // // - Outokumpu // // 6,072 // Frankrig // 18,843 // // - Ugine Gueugnon // // 11,430 // - Usinor Châtillon // // 7,413 // Tyskland // 27,831 // // - Krupp Stahl // // 17,887 // - T.E.W. // // 9,944 // Italien // 18,671 // // - I.A.I. // // 9,3355 // - Terninoss // // 9,3355 // Spanien // 7,329 // // - Acerinox // // 7,329 // Sverige // 6,820 // // - Avesta // // 6,820 // Det Forenede Kongerige // 8,282 // // - B.S.C. // // 8,232 // // // // I alt // 100,000 // 100,000 // // //
Disse procentvise kvoter for »Store C« blev omregnet til kvartalskvoter angivet i tons paa grundlag af ovennaevnte overslag over efterspoergslen.
- »Lille c«: kvartalskvoterne blev fastlagt paa grundlag af de respektive kvartalsoverslag over efterspoergslen samt efter foelgende tabel: Koldvalsede flade produkter af rustfrit staal tabel for »lille c« (tabel 11 af 15. maj 1986)
(tons) 1.2.3.4.5.6.7.8.9.10 // // // // // // // // // // // // Tysk- land // Belgien // Spanien // Finland // Frankrig // Italien // Det Forenede Kongerige // Sverige // I alt // // // // // // // // // // // Tyskland // 18 009 // 1 424 // 1 102 // 906 // 2 881 // 1 506 // 1 065 // 1 577 // 28 500 // Belgien/ Luxembourg // 448 // 563 // 25 // 136 // 462 // 425 // 130 // 80 // 2 269 // Spanien // 551 // 271 // 3 515 // 100 // 391 // 33 // 36 // 70 // 4 967 // Finland // 176 // 96 // 87 // 1 454 // 108 // 6 // 32 // 268 // 2 207 // Frankrig // 956 // 765 // 501 // 212 // 8 781 // 903 // 531 // 159 // 12 808 // Italien // 1 410 // 1 249 // 501 // 522 // 1 954 // 12 622 // 394 // 408 // 19 060 // Det Forenede Kongerige // 1 106 // 465 // 73 // 204 // 1 133 // 339 // 5 158 // 434 // 8 939 // Sverige // 601 // 190 // 75 // 358 // 347 // 7 // 15 // 1 610 // 3 203 // Nederlandene // 908 // 484 // 206 // 452 // 610 // 523 // 153 // 409 // 3 744 // Irland/ Danmark/ Graekenland // 823 // 98 // 281 // 563 // 362 // 384 // 252 // 808 // 3 571 // OEstrig // 516 // - // 30 // 284 // 155 // 413 // - // 346 // 1 744 // Portugal // 90 // 215 // 287 // 46 // 150 // 131 // 169 // - // 1 088 // Malta // 40 // - // 31 // - // 33 // - // - // - // 104 // Norge // 219 // 27 // 70 // 183 // 78 // - // - // 189 // 766 // Schweiz // 1 019 // 100 // 322 // 449 // 769 // 756 // 44 // 234 // 3 693 // // // // // // // // // // // // 26 902 // 5 947 // 7 085 // 5 869 // 18 214 // 18 048 // 8 006 // 6 592 // 96 663 // // // // // // // // // //
f) Andelene for »lille c« blev korrigeret, saafremt der forelaa bilaterale aftaler om maengderne.
g) Gennemfoerelse af et avanceret system til udligning, overfoersel, udveksling og koeb af kvoter.
h) Indfoerelse af et boedesystem:
- i foerste kvartal af aftalens loebetid ville der blive paalagt en boede paa 125 ECU pr. ton ved levering til hvert »lille c«-marked, saafremt leverancerne oversteg de aftalte kvoter med 3 % eller 40 tons pr. kvartal (5 % eller 65 tons pr. kvartal for A.L.Z.), idet boederne dog blev fastsat paa grundlag af den stoerste af disse maengder. I tilfaelde af for store leverancer til »Store C« ville der blive paalagt en boede paa 125 ECU pr. ton
- fra andet kvartal ville boederne blive forhoejet til 250 ECU pr. ton.
- der blev fastlagt en boede paa 250 ECU pr. ton for leverancer, som ikke var angivet.
i) Forpligtelse til at stille sikkerhed i form af solaveksler eller bankgarantier.
j) Med hensyn til prisfastsaettelse indeholdt aftalen foelgende:
»Saafremt denne aftale anvendes effektivt, skulle det efterhaanden blive muligt at stabilisere prisen paa »Store C«-markedet. Beslutninger herom vil blive truffet af medlemmer af Sendzimir Club under deres periodiske moeder, og det betragtes som vaesentligt, at disse beslutninger efterkommes.«
I praksis nedsatte medlemmerne en priskomité til dette formaal.
k) Aftalen skulle administreres af Z Club's sekretariat »i naert samarbejde« med Eurofer. Der blev ligeledes oprettet en komité, der skulle foretage markedsprognoser, samt en voldgiftskomité.
l) Aftalen skulle gaelde i 12 maaneder, nemlig fjerde kvartal 1986 (overgangsperiode) og de foerste tre kvartaler 1987.
4. Aftalen blev undertegnet af foelgende virksomheder:
A.L.Z. NV
Outokumpu OY
Usinor Châtillon SA
British Steel Corporation
Industria Acciai Inox SpA
Krupp Stahl AG
Terninoss-Acciai Inossidabili SpA
Acerinox SA
Avesta AB
Thyssen Edelstahlwerke AG
Ugine-Gueugnon SA
5. Paa det foelgende moede i Z Club i Paris den 3. juli 1986 begyndte man at anvende aftalen, idet man kontrollerede, at der var stillet sikkerhed, droeftede de »smaa c'er« og aftalte priser (aftale om mindstepriser, der skulle gaelde fra den 1. januar 1987).
6. Den 21. oktober 1986 holdt Z Club's ekspertkomité moede i Bruxelles for at fastlaegge, hvilken beregningsmetode der skulle anvendes for fjerde kvartal 1986 og foerste kvartal 1987, hvorledes koldvalset materiale skulle defineres, hvorledes indirekte leverancer skulle beregnes, samt andre tekniske spoergsmaal.
7. Da aftalen traadte i kraft den 1. oktober 1986 gennemfoerte alle medlemmer en prisforhoejelse, og der blev bebudet en yderligere forhoejelse pr. 1. januar 1987.
8. De paagaeldende virksomheder havde ikke anmodet Kommissionen om godkendelse af aftalen i henhold til Traktatens artikel 65, stk. 2.
9. Virksomhederne har anfoert, at Eurofer's repraesentanter forelagde det kommissionsmedlem, der har ansvar for industrien, og en raekke tjenestemaend i Direktoratet for Staal (GD III) et eksemplar af 1986-aftalen.
Dette er ikke blevet bekraeftet (jf. nr. 10 og 14 nedenfor).
10. En repraesentant for Eurofer forsoegte i juni 1986 at aflevere en kopi af aftalen til en hoejtstaaende tjenestemand i Direktoratet for Staal, som dog naegtede at tage imod den og advarede om, at Kommissionen ikke kan tillade, at producenter indgaar aftaler, der er i strid med artikel 65.
11. Sir Robert Scholey, formand for British Steel (og paa davaerende tidspunkt formand for Eurofer), sendte den 29. maj 1986 naestformand i Kommissionen, Karl Heinz Narjes, en skrivelse, hvori han anfoerte: »De vil erindre, at jeg paa vort moede i Duesseldorf for nylig meddelte, at der er indgaaet en aftale mellem producenter af rustfrit staal«.
12. Karl Heinz Narjes svarede ved telex af 17. juni 1986 uden at henvise til aftalen: ». . . ved udgangen af 1984 blev det foreslaaet producenterne, at de sammen med Kommissionen undersoegte, hvorledes problemerne inden for denne sektor kunne loeses.« (Her understreget).
13. Den 15. oktober 1986 sendte Sir Robert Scholey naestformand, Karl Heinz Narjes, endnu en skrivelse med foelgende ordlyd: »Tidligere paa aaret gav jeg Dem en kopi af aftalen . . .«
14. Karl Heinz Narjes svarede den 5. januar 1987:
». . . Jeg kan ikke erindre, at jeg fra Dem har modtaget en kopi af en aftale om rustfrit staal. De kommer ikke naermere ind paa den paagaeldende aftale i Deres skrivelse, men jeg skal goere Dem opmaerksom paa, at Kommissionen ikke kan tillade aftaler mellem virksomheder i strid med principperne i Paris-Traktatens artikel 65 . . .« (Her understreget)
15. British Steel anfoerer, at de aldrig sendte denne skrivelse videre til de oevrige medlemmer af Z Club, fordi den var stilet til Sir Robert Scholey i hans egenskab af formand for British Steel og ikke i hans egenskab af formand for Eurofer.
Desuden anfoerer British Steel, at naestformand, Karl Heinz Narjes, havde skrevet »fortroligt« paa skrivelsen, og at man derfor oenskede at bevare den fortroligt.
16. British Steel har endvidere fremfoert, at virksomheden som foelge af denne skrivelse forelagde Z Club spoergsmaalet om, hvorvidt aftalen var lovlig. Formanden for Z Club fik af medlemmerne mandat til at undersoege dette spoergsmaal ved henvendelse til Kommissionen.
17. De virksomheder, som denne procedure vedroerer, har ikke fremlagt nogen beviser paa, at aftalen har vaeret genstand for nogen henvendelse til Kommissionen.
VII. Forlaengelse af 1986-aftalen
1. Den 16. maj 1987 vedtog de virksomheder, der havde undertegnet 1986-aftalen (jf. VI, nr. 4), at forlaenge aftalen indtil den 30. september 1989, for A.L.Z.'s vedkommende dog kun for perioden indtil den 31. december 1988.
2. Medlemmerne af Z Club haevder, at de afleverede en kopi af aftalen om forlaengelse til nogle tjenestemaend i Direktoratet for Staal i GD III. Det har ikke vaeret muligt at faa dette bekraeftet. De naevnte det ikke over for den tjenestemand, der er omtalt i VI nr. 10, ovenfor, og som naegtede at acceptere 1986-aftalen samtidig med, at han advarede repraesentanten for Eurofer om konsekvenserne af en saadan aftale.
3. Markedssituationen for koldvalsede flade produkter af rustfrit staal blev betydelig forbedret i 1987. I en rapport om specialstaal af 6. november 1987 anfoerte Eurofer foelgende: »Den kraftige efterspoergsel efter koldvalset materiale bidrager til, at Z Club, der administreres af Eurofer, kan fungere tilfredsstillende.
Prognoserne for foerste halvaar 1988 viser ingen tegn paa afmatning i den forventede efterspoergsel i forhold til det opsving, man kunne konstatere i 1987.«
4. Denne rapport fra Eurofer bekraefter ligeledes, at Z Club har foert en samordnet prispolitik:
»De prisstigninger der var vedtaget for fjerde kvartal 1987, er stort set blevet gennemfoert. Alle medlemmerne af Sendzimir Club meddeler nu, at markedet har reageret tilfredsstillende paa den prisstigning paa 7 % paa austenitisk staal og 5 % for ferritisk staal, der blev vedtaget for leverancerne for foerste kvartal 1988«.
»Dette gode resultat skyldes hovedsagelig en forbedring af samordningen og direkte kontakter mellem medlemmerne af priskomitéen.« »Yderligere prisstigninger vil vaere noedvendige for at opveje stigningen for legeringsstoffer, og medlemmerne af Z Club paataenker derfor at forhoeje deres priser med yderligere 4 til 5 % pr. 1. april 1988«.
5. Den 16. september 1987 holdt Z Club moede i Milano med deltagelse af repraesentanter for samtlige aftaleparter samt to Eurofer-repraesentanter. De vigtigste spoergsmaal paa dagsordenen var:
- tildeling af »Store C«- og »lille c«-kvoter for fjerde kvartal 1987 og for de foerste tre kvartaler 1988
- droeftelse af de bilaterale aftaler: de italienske, svenske, finske og belgiske repraesentanter meddelte, at de ikke agtede at indgaa bilaterale aftaler, medens de tyske repraesentanter oenskede at indgaa bilaterale aftaler med British Steel og Acerinox. Acerinox oenskede at udvide sine bilaterale aftaler med British Steel og de tyske producenter, og de britiske repraesentanter oenskede at aendre deres aftale med Acerinox og de tyske producenter, samt indgaa nye med Avesta
- en rapport fra Eurofer om gennemfoerelse af aftalen samt foelgende tabel over boeder.
Boeder for 4. kvartal 1986 og 1. kvartal 1987 - angivet i nationale valutaer
1.2.3.4 // // // // // // Franske francs (ffr.) // Pesetas (pta.) // Svenske kroner (skr.) // // // // // Acerinox // 60 007 // - // 101 352 // A.L.Z // 14 340 // 104 517 // 23 415 // Avesta // 8 155 // 115 853 // - // BSC // 12 862 // 140 694 // 57 696 // IAI // 10 482 // 158 593 // 20 788 // Krupp Stahl // 24 958 // 303 870 // 52 145 // Outokumpu // 8 537 // 103 148 // 16 694 // T.E.W // 13 213 // 168 921 // 27 923 // Terninoss // 12 721 // 158 594 // 21 906 // Ugine // 6 105 (*) // 320 100 // 63 778 // // // // // I alt // 171 380 // 1 574 290 // 385 697 // // // //
»Bemaerkninger
- Disse beloeb omfatter ikke supplerende renter af deponerede beloeb.
- Beloebene i svenske kroner spaerres indtil den 31. december 1987.
- Den faktiske fordeling mellem de franske, spanske og svenske virksomheder vil blive foretaget paa grundlag af nettobeloebene.
- (*) 6 105 ffr. = boede, der skal betales af Ugine Gueugnon til Usinor Châtillon for 4. kvartal 1986; denne boede annulleres.«
6. Z Club holdt et nyt moede den 3. november 1987 i Duesseldorf for at droefte anvendelsen af aftalen i 2. og 3. kvartal 1987 og for at beregne kvoterne for 1. og 2. kvartal 1988.
7. De to tyske producenter, Thyssen og Krupp, samt Acerinox og British Steel anvendte bilaterale aftaler i 3. kvartal 1987 som det fremgik af Eurofers skrivelse af 17. juli 1987 til Z Club's medlemmer.
8. Z Club fortsatte i 1988 med at holde moede med jaevne mellemrum. Paa moedet i Bruxelles den 3. februar 1988 droeftede Z Club's medlemmer saaledes de overskydende leverancer i 3. kvartal 1987. British Steel anmodede om anvendelse af voldgiftsproceduren, fordi virksomheden havde faaet paalagt en boede for at have leveret for store maengder til en kunde, »der ellers ville have manglet materialer og derfor kunne have klaget til Bruxelles«. (Her understreget).
9. Paa dette moede blev der fastsat kvoter for 2. kvartal 1988, og udvekslingen af kvoter for 4. kvartal 1987, som sekretariatet havde beregnet, blev bekraeftet. Formanden meddelte Z Club, at der var opkraevet i alt 300 000 ECU i boeder.
10. Kommissionen blev i 1987 gjort opmaerksom paa klager fra kunderne, dels gennem artikler i den britiske presse, dels af den portugisiske regering, som i august 1987 sendte Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence en klage, som den havde modtaget fra en forbrugersammenslutning.
11. Da Kommissionens tjenestemaend den 28. og 29. april 1988 gennemfoerte kontrolundersoegelser hos de syv EKSF-producenter i henhold til Traktatens artikel 47, var 1986-aftalen stadig i kraft.
12. Efter at alle de i II, nr 4 og 5, naevnte virksomheder i oktober 1988 havde modtaget Kommissionens meddelelse af klagepunkter, sendte formanden for Sendzimir Club den 24. oktober 1988 det kommissionsmedlem, der havde ansvar for konkurrencepolitikken, en skrivelse med foelgende ordlyd: »Paa anmodning af alle de virksomheder, der har undertegnet aftalen af 16. maj 1986, skal jeg herved formelt meddele Dem, at parterne har bragt aftalen til ophoer paa baggrund af Kommissionens holdning i denne sag, saaledes som den fremgaar af meddelelsen af klagepunkter«.
B. RETLIG VURDERING
VIII. Artikel 65, stk. 1
1. I EKSF-Traktatens artikel 65, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for virksomheders organisationer og alle former for samordnet praksis, som har til formaal direkte eller indirekte at hindre, begraense eller fordreje den normale konkurrence paa det faelles marked, er forbudt, navnlig saadanne, som bestaar i:
a) fastsaettelse eller bestemmelse af priser
b) begraensning af eller kontrol med produktion, teknisk udvikling eller investeringer
c) opdeling af markeder, produkter, aftagere eller forsyningskilder.
2. De europaeiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal, der er naevnt i del A, II, nr. 4 og 5, dvs.:
Acerionox SA, A.L.Z. British Steel plc., Krupp Stahl AG, Terni Acciai Speciali SpA, Thyssen Edelstahlwerke AG, Ugine Aciers de Châtillon et Gueugnon, Outokompu OY, Avesta AB
har, som det fremgaar af oplysningerne i afsnit VI og VII, vaeret involveret i aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der er forbudt i henhold til artikel 65, stk. 1. Der er navnlig grund til at fremhaeve foelgende:
a) Alle de i del A, II, nr. 4 og 5, naevnte virksomheder undertegnede i maj 1986 en aftale for fjerde kvartal 1986 og de foerste tre kvartaler 1987. I marts 1987 forlaengede de samme virksomheder aftalen indtil den 30. september 1989 (A. L. Z. dog kun indtil den 31. december 1988). Denne aftale, der blev anvendt fra oktober 1986 til april 1988, hindrede, begraensede og fordrejede den normale konkurrence paa det faelles marked, idet den medfoerte kontrol med produktionen, opdeling, af markeder og aftagere og dannede grundlag for samordnet praksis med hensyn til priserne.
b) Alle de i del A, II, nr. 4 og 5 naevnte virksomheder var i perioden oktober 1986 til april 1988 involveret i samordnet praksis med hensyn til priserne, hvilket havde en tendens til at fordreje den normale konkurrence.
3. 1986-aftalen var undertegnet af naesten alle producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal, som saelger inden for Faellesskabet, og fandt anvendelse paa baade produktionskvoter og priser, og den havde derfor uvaegerligt en maerkbar indvirkning paa markedsvilkaarene i Faellesskabet. 1986-aftalen bidrog uden tvivl til de betydelige prisstigninger, der fandt sted i perioden 1986 til 1988.
4. Flere virksomheder haevdede, at artikel 65 paa en vis maade var traadt ud af kraft, paa grund af krisen inden for staalindustrien, og at den foerst ville traede i kraft igen paa Kommissionens foranledning. Dette argument er ikke holdbart paa nogen maade. Kommissionen har ikke paa noget tidspunkt under krisen saa meget som antydet, at artikel 65 skulle vaere sat ud af kraft. Dette ville vaere uforeneligt med det faelles marked, som omhandlet i Traktatens artikel 4. Artikel 65 udgoer en del af Traktaten og kan ikke tilsidesaettes eller goeres uanvendelig, medmindre Kommissionen tillader aftaler i henhold til artikel 65, stk. 2.
5. Artikel 58 i Traktaten, ifoelge hvilken der kan indfoeres et kvotasystem for produktionen i en aabenbar kriseperiode, og artikel 61 i Traktaten, der giver Kommissionen mulighed for at fastsaette priserne, begraenser paa ingen maade anvendelsen af artikel 65 ud over de foranstaltninger, der er fastsat i kvota- og prisordninger. Det er kun Kommissionen selv, der midlertidigt og undtagelsesvis kan anspore virksomhederne eller give dem formel tilladelse til at indgaa saerlige staalaftaler som led i et kvotasystem for produktionen og med henbik paa at loese problemerne under en aabenbar kriseperiode. Virksomhederne kan kun indgaa aftaler, som ellers ville vaere i strid med artikel 65, i det omfang Kommissionen udtrykkeligt har godkendt saadanne aftaler.
6. Undtagelser fra grundlaeggende traktatbestemmelser skal altid fortolkes snaevert, jf. Domstolens dom i sag 154/78, Valsabbia, Sml. 1980, side 907, praemis 84. Der er ikke noget faktisk eller retligt grundlag for at haevde, at Kommissionens opfordringer til virksomhederne til ensidigt at begraense produktionen eller haeve priserne og til at give Kommissionen tilsagn med hensyn til maengderne af almindeligt staal, var ensbetydende med, at virksomhederne i de efterfoelgende aar, hvor det drejede sig om rustfrit staal, med rette kunne kraeve, at Kommissionen paa en eller anden maade greb ind, for at artikel 65 paa ny kunne traede i kraft.
et fremhaeve traadt undtagelsesvis
7. Det beroerer ikke denne konklusion, at der henvises til begraensede indgreb i artikel 5 og til indirekte virkemidler i artikel 57. Disse artikler danner grundlag for Kommissionens befoejelser; de giver ikke virksomhederne »carte blanche« til at tilsidesaette de klare bestemmelser i artikel 65, der gaelder specielt for aftaler mellem virksomheder, og de giver heller ikke virksomhederne mulighed for at samarbejde med hinanden i stedet for at samarbejde med Kommissionen. Konklusionen beroeres heller ikke af henvisningerne til Domstolens retspraksis, der viser, at Kommissionen, hvis den finder det noedvendigt, kan prioritere andre maal end konkurrencen. Kommissionen kan saaledes omprioritere de forskellige maal, men det giver ikke virksomhederne mulighed for at indgaa restriktive aftaler udelukkende med den begrundelse af de fremmer maal, som Kommissionen tidligere eller under andre forhold har prioriteret hoejt.
8. Hvis der kunne have hersket tvivl herom, ville denne tvivl vaere blevet udelukket af kommissionsmedlemmerne, Frans Andriessen og Etienne Davignon, da de ved skrivelse af 17. januar 1983 meddelte, at Kommissionen ikke ville tillade aftaler i strid med artikel 65 (jf. IV, nr. 3).
9. Formanden for Eurofer opfordrede den 8. februar 1983 Kommissionen til at vaere opmaerksom paa eventuelle overtraedelser, men det er ikke berettiget eller gyldigt paa denne maade at overdrage Kommissionen det ansvar, som til enhver til paahviler virksomhederne, nemlig at anmelde deres aftaler og om noedvendigt anmode om, at disse aftaler godkendes for at sikre, at virksomhedernes handlinger er lovlige (jf. IV, nr. 5).
10. Der blev ogsaa fremsat det argument, at artikel 65 ikke fandt anvendelse, fordi der ikke var tale om »normal« konkurrence. Dette argument er ikke holdbart. Ordet »normal« i artikel 65 betyder »konkurrence, som ikke paavirkes af restriktive aftaler«. Selv om der skulle ligge mere i dette udtryk, tilkommer det Kommissionen at afgoere, hvornaar unormale forhold goer det berettiget at anvende restriktive aftaler, men virksomhederne kan ikke handle, som om det overhovedet ikke var noedvendigt for dem at overholde artikel 65. Det tilkommer ligeledes Kommissionen og ikke virksomhederne at afgoere, hvilke foranstaltninger der eventuelt skal gennemfoeres fra tid til anden for at genetablere tilfredsstillende oekonomiske forhold i den paagaeldende industri. Der er intet i artikel 65, der tyder paa, at artiklen ikke finder anvendelse under »unormale« forhold. Hvis man accepterede en saadan fortolkning, ville det kunne medfoere, at artikel 65 ikke fandt anvendelse, naar det var mest paakraevet. At der ydes stoette til staalvirksomhederne, eller at der blev anvendt en kvotaordning for almindeligt staal, er bestemt ikke ensbetydende med, at artikel 65 ikke fandt anvendelse. I 1986 begyndte Kommissionen at lempe de strenge kriseforanstaltninger og liberalisere ordningen. Det var derfor saerlig utilstedeligt, at virksomhederne indgik aftaler med det modsatte formaal.
11. Der blev fremsat flere argumenter vedroerende princippet, den berettigede forventning. Men det faellesskabsretlige princip, der beskytter den berettigede forventning, kan ikke anses for relevant, (i) naar de paagaeldende virksomheder ikke fulgte den procedure, der er den eneste normale og korrekte, naar virksomheder, der handler i god tro, vil undgaa at faa paalagt boeder, dvs. korrekt anmeldelse af deres aftaler og en anmodning om deres godkendelse, (ii) naar ingen i Kommissionen har erklaeret at de paagaeldende aftaler var i overensstemmelse med konkurrenceretten, og (iii) naar der ikke med tilbagevirkende kraft er vedtaget foranstaltninger eller foretaget aendringer i politikken inden for det paagaeldende omraade; de relevante konkurrenceregler er ikke blevet aendret og var klart anfoert i Traktatens artikel 65, der har vaeret i kraft siden 1953.
12. Selv om nogle af Kommissionens tjenestemaend havde kendskab til aftalen, som fremfoert af virksomhederne, goer dette ikke aftalen lovlig; hertil kraeves, at Kommissionen vedtager en beslutning paa grundlag af en korrekt formel anmodning om godkendelse. Virksomhederne forblev ansvarlige for deres egne handlinger og for at sikre sig korrekt, at der blev truffet forholdsregler for at beskytte virksomhederne mod boedepaalaeg, hvis der var risiko for boeder, hvilket der klart var. Hensigten med denne beslutning er at forhindre en gentagelse af denne ikke-konkurrencemaessige adfaerd og klart tilkendegive, at Kommissionen ikke i fremtiden vil tolerere en saadan fremgangsmaade. Selskabernes argument er derfor kun relevant i forbindelse med spoergsmaalet om boeder (jf. afsnit X nedenfor).
13. De virksomheder, der er genstand for denne beslutning, har fremfoert, at 1986-aftalen boer betragtes som en frivillig eller indirekte foranstaltning efter artikel 57; men de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 57, traeffes af Kommissionen, og denne artikel naevner ikke aftaler mellem virksomhederne. Der er en fundamental forskel mellem, paa den ene side aftaler, som virksomhederne indgaar efter at have konsulteret Kommissionen, og som fortrinsvis tager sigte paa at goere Kommissionens foranstaltninger mere effektive og lettere at overvaage, og paa den anden side aftaler, som virksomhederne indgaar paa eget initiativ uden at konsultere Kommissionen (der blot blev underrettet uformelt om aftalerne), og som ikke tager sigte paa at underbygge de eksisterende begraensninger, men paa at skabe nye begraensninger med yderligere oekonomiske virkninger. 1986-aftalen havde ikke til formaal at faa eksisterende begraensninger til at fungere bedre (hvilket ville have faaet minimale oekonomiske virkninger), men at skabe de oekonomiske resultater, virksomhederne oenskede, og som de oevrige foranstaltninger ikke havde medfoert.
14. Kommissionen blev ikke konsulteret vedroerende 1986-aftalen, og ingen af Kommissionens tjenestemaend deltog i moeder, hvor denne aftale blev udarbejdet. Ingen af Kommissionens tjenestemaend har paa nogen maade antydet, at 1986-aftalen kunne indgaa i foranstaltningerne i henhold til artikel 58.
IX. Artikel 65, stk. 2
I henhold til artikel 65, stk. 2, tillader Kommissionen aftaler om specialisering eller om faelles indkoeb eller salg, eller aftaler, som efter deres natur og virkninger er fuldstaendigt analoge hermed, hvis de opfylder bestemte betingelser. I det foreliggende tilfaelde kunne de aftaler og den samordnede praksis, der er beskrevet i denne beslutning, aldrig vaere kommet i betragtning. De falder ikke ind under de aftaletyper, der kan tillades. De tog tvaertimod sigte paa at beskytte hjemmemarkeder, at opdele markeder og at fastsaette priser, dvs. aktiviteter, som er uforenelige med Faellesskabets grundprincipper. Artikel 46 kunne ikke goere artikel 65, stk. 2, uanvendelig, fordi Kommissionen, allerede da »Simonet-planen« blev paabegyndt, gjorde det klart, at alle disse kriseforanstaltninger skulle vaere forenelige med EKSF-Traktaten og navnlig konkurrencereglerne (jf. III, nr. 2 ovenfor).
X. Artikel 65, stk. 5
1. Ved artikel 65, stk. 5, er det fastsat, at virksomheder, som har indgaaet en aftale, der uden videre er ugyldig, eller som ved at benytte voldgift, konventionalboeder, boykot eller ethvert andet middel har anvendt eller forsoegt at anvende en saadan ugyldig aftale eller vedtagelse, eller som anvender fremgangsmaader, der strider mod bestemmelserne i artikel 65, stk. 1, kan ikendes boeder eller tvangsboeder af Kommissionen.
2. Kommissionen kan ikende boeder eller tvangsboeder, der hoejst maa vaere lig med det dobbelte af omsaetningen for de produkter, som omfattes af den aftale, vedtagelse eller fremgangsmaade, der strider mod artikel 65, stk. 1. Naar formaalet har vaeret at begraense produktionen, den tekniske udvikling eller investeringerne, kan ovennaevnte maksimum dog i tilfaelde af boeder saettes op til 10 % af de paagaeldende virksomheders aarsomsaetning og i tilfaelde af tvangsboeder saettes op til 20 % af den daglige omsaetning.
3. Virksomhederne var klar over, og var ogsaa af Kommissionen blevet erindret om, at der skelnes mellem (i) de enkelte virksomheders ensidige frivillige beslutninger om at forhoeje priserne eller nedsaette produktionen, som de giver Kommissionen meddelelse om, og (ii) beslutninger, som virksomhederne meddeler hinanden paa gensidigt grundlag. At Kommissionen har ansporet virksomhederne til at vedtage den foerste type beslutninger, aendrer ikke det forhold, at beslutninger af sidstnaevnte art er ulovlige, medmindre de formelt anmeldes til Kommissionen og godkendes af denne, dersom dette er muligt.
4. Ingen af virksomhederne har paa noget tidspunkt anmodet om at faa aftalen godkendt. Kun en udtrykkelig anmodning kunne have beskyttet virksomhederne mod boede. Den omstaendighed, at der ikke er indgivet nogen anmodning, viser klart, at virksomhederne ikke handlede i god tro.
5. Selv om virksomhederne havde indgivet en saadan anmodning, kunne aftalerne ikke vaere blevet tilladt i henhold til artikel 65, og Kommissionen ville derfor stadig have vaeret berettiget til at vedtage denne beslutning, hvorved aftalen erklaeres ulovlig. Virksomhederne inden for Faellesskabet havde aarelang erfaring med den retlige kontrol i henhold til faellesskabsretten og var velunderretede om Faellesskabets konkurrenceret.
6. Virksomheder kan ikke undgaa boeder ved uformelt at underrette tjenestemaend om aftaler, som ikke er forenelige med disse regler.
7. Aftalen vedroerte koldvalsede flade produkter af rustfrit staal, som ikke var undergivet nogen faellesskabskvoter. Ingen faellesskabsordning har nogensinde tilladt en aftale af denne art for rustfrit staal, og det maa virksomhederne have vidst.
8. Det forhold, at konkurrencen er blevet begraenset af Faellesskabets indgreb i forskellige henseender, giver ikke virksomhederne ret til at begraense den yderligere eller paa andre omraader; det er nemlig saerlig vigtigt under saadanne omstaendigheder, at ligevaegten mellem hensynet til konkurrencen og andre hensynet til konkurrencen og andre hensyn ikke aendres, naar denne ligevaegt er fastlagt af Faellesskabets institutioner. Koldvalsede produkter af rustfrit staal var ikke undergivet Faellesskabets produktionskvotaordning, og virksomhederne havde ikke ret til at indfoere deres egen ordning gennem restriktive aftaler.
9. Aftalerne var ikke knyttet til omstruktureringen af staalindustrien. De indeholdt ingen bestemmelser om kapacitetsnedskaeringer.
10. Med hensyn til boedens stoerrelse maa der skelnes mellem virksomhederne i Faellesskabet, de to nordiske virksomheder og Acerinox, der befinder sig i en saerlig situation. Samtlige virksomheder handlede forsaetligt eller i hvert fald uagtsomt, og de vidste, at de begraensede konkurrencen.
11. Naar der skal tages stilling til, om virksomhederne i Faellesskabet (Acerinox behandles dog saerskilt nedenfor) skal paalaegges boeder og i saa fald af hvilken stoerrelsesorden, er foelgende punkter af vaesentlig betydning:
a) Virksomhederne havde vaeret vant til, at der gjaldt en faellesskabsordning for andre staalprodukter, og i denne forbindelse var de af Kommissionen blevet anmodet om at indgaa aftaler for at stabilisere udbuddet og priserne.
b) Virksomhederne underrettede visse af Kommissionens tjenestemaend uden nogensinde at anmode om, at aftalen blev tilladt i henhold til Traktatens artikel 65, stk. 2.
c) Ifoelge det materiale, Kommissionen er i besiddelse af, fremgaar det, at 1986-aftalen blev indgaaet af virksomhederne paa eget initiativ og uden paa nogen maade at vaere opfordret eller presset dertil af tjenestemaend i Kommissionen, og denne aftale indgik ikke som led i nogen kriseforanstaltninger vedtaget af Kommissionen.
d) Ved denne beslutning paalaegges virksomhederne udelukkende boeder for 1986-aftalen. Paa grund af ovenstaaende er det klart, at det ikke under disse omstaendigheder ville vaere korrekt at paalaegge virksomhederne saa store boeder, som det ellers ville have vaeret rimeligt. I betragtning af, at der maaske foreligger en misforstaaelse med hensyn til virkningerne af artikel 65, og at der er blevet anvendt foranstaltninger i en »aabenbar kriseperiode« for flere andre kategorier af staalprodukter paa forskellige tidspunkter, boer de boeder, der paalaegges faellesskabsproducenterne i dette saerlige tilfaelde, nedsaettes staerkt i forhold til stoerrelsen af de beloeb, der normalt ville blive fastsat.
12. Hvad de nordiske virksomheder Avesta og Outokumpu angaar, skal det isaer paapeges, at de ikke ved brevvekslingen blev opfordret eller bemyndiget til at indgaa i nogen karteller, eller blev fritaget for Faellesskabets konkurrenceret (en saadan fritagelse ville heller ikke have vaeret gyldig). Det er undertiden unoedvendigt at tvangsfuldbyrde konkurrenceretten, naar der foreligger en handelspolitisk aftale, men det kraever en klar og formel aftale indgaaet af Kommissionen at forhindre Kommissionen deri, og selv i et saadant tilfaelde kan Kommissionen kun undlade det i begraenset omfang; selv Raadet kan ikke tilsidesaette Traktatens bestemmelser. Konkurrencereglerne skaber private rettigheder, som Kommissionen ikke kan tilsidesaette; den kan heller ikke fritage virksomhederne for deres forpligtelse til at efterkomme konkurrencereglerne. Frihandelsaftalerne med EFTA-landene goer det klart, at Kommissionen har ret til at anvende Faellesskabets konkurrenceret, og brevvekslingen kan ikke fortolkes derhen, at den fjerner denne ret. Virksomheder i ikke-medlemsstater, der under omstaendigheder som dem, der foreligger i denne sag, handler efter de forskrifter, de modtager fra Kommissionen eller deres egne nationale myndigheder, maa ikke gaa ud over disse forskrifter. Avesta og Outokumpu blev aldrig instrueret om at underskrive 1986-aftalen. Der maa dog tages hensyn til foelgende omstaendigheder:
a) Avestas og Outokumpus muligheder for frit at saelge af Faellesskabet til de priser og i de maengder, de oenskede, blev klart begraenset ved brevvekslingen mellem Faellesskabet og henholdsvis Sverige og Finland. Kommissionen havde efter instrukser fra Raadet lagt pres paa de svenske og finske myndigheder, som igen lagde pres paa de to virksomheder for at faa dem til at begraense eksporten til Faellesskabet vaesentligt, dvs. til de samme maengder som tidligere aar. Generaldirektoratet for Forbindelser med Tredjelande, der var ansvarlig for administration af brevvekslingen, opfordrede derfor indirekte de nordiske virksomheder til at indgaa visse bilaterale aftaler med virksomheder i Faellesskabet.
I visse henseender handlede disse virksomheder derfor som foreslaaet af myndighederne i deres respektive lande. Virksomhederne kunne have meddelt aftalerne til Kommissionen, hvilket ville have vaeret tilraadeligt.
b) Avesta og Outokumpu var velfungerende virksomheder i 1986 og de efterfoelgende aar. Aftalen, som medfoerte en maengdemaessig begraensning af deres eksport, var i strid med deres interesser, og virksomhederne ville ikke have indgaaet disse aftaler, hvis ikke de var blevet presset dertil. Ved ikke at underrette Generaldirektoratet for Konkurrence handlede de utvivlsomt i strid med deres egne interesser.
c) De to nordiske virksomheder kan have misforstaaet, hvilke virkninger artikel 65 havde for 1986-aftalen, isaer fordi de hos deres EKSF-partnere havde soegt og modtaget forsikringer om, at der ikke var nogen problemer i denne forbindelse.
13. Protokol nr. 10 til akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse indeholder ingen opfordring eller bemyndigelse til Acerinox eller andre spanske virksomheder til at tilslutte sig karteller og fritager dem heller ikke for Faellesskabets konkurrenceret (en saadan fritagelse ville have vaeret ugyldig). Foelgende punkter maa dog tages i betragtning: a) Acerinox' muligheder for frit at saelge de oenskede maengder i Faellesskabet blev klart indskraenket ved de kvantitative eksportbegraensninger, virksomheden fik paalagt i overgangsperioden (1986 til 1988). For at gennemfoere artikel 52 og protokol nr. 10 til tiltraedelsesakten fordelte de spanske myndigheder den aarlige eksportmaengde mellem de forskellige spanske producenter paa grundlag af det traditionelle handelsmoenster mellem Spanien og de oevrige medlemsstater. Acerinox handlede derfor, i hvert fald i visse henseender, som de spanske myndigheder havde foreslaaet for at overholde bestemmelserne i protokol nr. 10 til tiltraedelsesakten.
b) Acerinox var i 1986 en velfungerende virksomhed og udvidede sin produktionskapacitet for de produkter, denne beslutning vedroerer. Begraensningerne i virksomhedens eksport var derfor i strid med dens interesser, og den ville ikke have accepteret dem, hvis ikke den havde vaeret presset dertil. Ved ikke at underrette Generaldirektoratet for Konkurrence handlede den utvivlsomt i strid med sine egne interesser.
c) Acerinox kan have misforstaaet, hvilke virkninger artikel 65 havde for 1986-aftalen, isaer da ogsaa virksomheden soegte og modtog forsikringer fra sine faellesskabspartnere om, at der ikke var nogen problemer i denne forbindelse.
14. Af de i afsnit X, nr. 12 og 13 naevnte aarsager boer de to nordiske virksomheder Avesta og Outokumpu samt den spanske virksomhed Acerinox ikke paalaegges boeder -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Virksomhederne Acerinox SA, A.L.Z. NV, British Steel plc., Krupp Stahl AG, Terni Acciai Speciali SpA, Thyssen Edelstahlwerke AG, Ugine Aciers de Châtillon et Gueugnon, Outokumpu OY og Avesta AB overtraadte i 1986, 1987 og 1988 (fra januar til april) EKSF-Traktatens artikel 65, stk. 1, ved at indgaa pris- og kvotaaftalen af 15. april 1986, der hindrede, begraensede og fordrejede den normale konkurrence paa det faelles marked, idet den bestod i kontrol med produktion samt opdeling af markeder og aftagere.
Artikel 2
For de i artikel 1 omhandlede overtraedelser paalaegges foelgende boeder:
A.L.Z. NV 25 000 ECU
British Steel plc. 50 000 ECU
Krupp Stahl AG 100 000 ECU
Terni Acciai Especiai SpA 100 000 ECU
Thyssen Edelstahlwerke AG 50 000 ECU
Ugine Aciers de Châtillon et
Gueugnon 100 000 ECU
Artikel 3
De ved artikel 2 paalagte boeder indbetales senest tre maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning paa foelgende bankkonti:
1.2,3 // // // Adresse // Kontonr. for // 1.2.3 // // National valuta // ECU // // // // Tyskland Dresdner Bank AG // 2 114 628 // 2 114 628 00 // (BLZ 300 800 00) // // // D-4000 Duesseldorf // // // // // // Belgien Générale de Banque SA // 210 0000107 62 // 210 0000107 62 // B-1000 Bruxelles // // // // // // Frankrig Société Générale // 30003-03010- // 30003-03010- // Agence centrale // 00067030000 // 00077001001/73 // F-75794 Paris Cedex 16 // // // // // // Italien Banca Commerciale Italiana // 961794/02/89 // 961294/49/56 // I-20121 Milano // // // Banco di Napoli // 55/10 // // Filiale di Brescia // // // // // // Det Forenede Kongerige Lloyds Bank // // 59010501 // Uk-London SE1 2HA // // // Barclays Bank Int. Ltd // 50350974 // // Uk-London SW1X 7LW // // // // //
Efter udloebet af denne periode paaloeber der automatisk renter efter den sats, som den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde anvendte for sine ecu-transaktioner den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor denne beslutning blev vedtaget, plus 3,5 procentpoints, dvs. 13,75 %.
Saafremt boeden indbetales i national valuta i den medlemsstat, hvor den angivne indbetalingsbank er beliggende, anvendes den valutakurs, der var gaeldende dagen foer betalingen.
Artikel 4
De i artikel 1 naevnte virksomheder bringer omgaaende de i samme artikel omhandlede overtraedelser til ophoer, saafremt de ikke allerede har gjort det. Med henblik herpaa undlader de paagaeldende virksomheder at gentage eller fortsaette nogen af de handlinger eller den adfaerd, der er omhandlet i artikel 1, eller at traeffe foranstaltninger med tilsvarende virkning.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til:
a) Acerinox SA
Dr. Fleming 51
E-28036 Madrid
b) A.L.Z. NV
Klein Langerlo
B-3600 Genk
c) British Steel plc.
9, Albert Embankment
UK-London SE1 7SN
d) Krupp Stahl AG
Alleestrasse 165
D-4630 Bochum
e) Terni Acciai Speciali SpA
Viale B. Brin 218
I-05100 Terni
f) Thyssen Edelstahlwerke AG
Oberschlesienstrasse 16
D-4150 Krefeld
g) Ugine Aciers de Châtillon et Gueugnon
Immeuble Île de France
Cédex 33
F-92070 Pris-la-Défense
h) Avesta AB
Box 1000
S-77401 Avesta
i) Outokumpu OY
Head Office
Box 280
SF-00101 Helsinki
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i overensstemmelse med EKSF-Traktatens artikel 92.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 18. juli 1990.