Rådets afgørelse
af 28. maj 2001
om fremsendelse af udtagne prøver af kontrollerede stoffer
(2001/419/RIA)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 30, 31 og artikel 34, stk. 2, litra c),
under henvisning til initiativ fra Kongeriget Sverige,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Bekæmpelse af ulovlig fremstilling af og handel med narkotika er et område, der er af fælles interesse for de retshåndhævende og retslige myndigheder i medlemsstaterne.
(2) Bekæmpelsen af ulovlig fremstilling af og handel med narkotika vil kunne gøres mere effektiv, hvis der indføres mulighed for mellem medlemsstaternes myndigheder lovligt at fremsende udtagne prøver af beslaglagte kontrollerede stoffer med henblik på afsløring, efterforskning og retsforfølgning af strafbare handlinger eller en retskemisk analyse af prøverne.
(3) Der findes for øjeblikket ingen retligt bindende regler for fremsendelse mellem medlemsstaternes myndigheder af udtagne prøver af beslaglagte kontrollerede stoffer. Der bør derfor indføres en ordning på EU-plan, som muliggør lovlig fremsendelse af sådanne udtagne prøver. En sådan ordning bør gælde for alle former for fremsendelse mellem medlemsstaterne af prøver af beslaglagte kontrollerede stoffer. Fremsendelsen bør ske i medfør af en aftale mellem den fremsendende medlemsstat og den modtagende medlemsstat.
(4) Fremsendelsen bør finde sted under sikre forhold, så de fremsendte prøver ikke på nogen måde kan misbruges -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1
Indførelse af en ordning for fremsendelse af udtagne prøver
1. Ved denne afgørelse indføres der en ordning for lovlig fremsendelse mellem medlemsstaterne af udtagne prøver af kontrollerede stoffer.
2. Fremsendelse af udtagne prøver af kontrollerede stoffer (i det følgende benævnt "prøver") anses for lovlig i alle medlemsstater, hvis fremsendelsen sker i overensstemmelse med denne afgørelse.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved kontrollerede stoffer:
a) alle naturlige eller syntetiske stoffer, der er optaget i bilag I eller II til De Forenede Nationers enkeltkonvention fra 1961 angående narkotiske midler og samme konvention som ændret ved protokollen fra 1972
b) alle stoffer, der er optaget i de reviderede bilag I, II, III og IV til De Forenede Nationers konvention om psykotrope stoffer fra 1971
c) alle stoffer, der er omfattet af kontrolforanstaltninger truffet i medfør af artikel 5, stk. 1, i fælles aktion 97/396/RIA af 16. juni 1997 vedrørende udveksling af oplysninger, risikovurdering og kontrol med nye former for syntetisk narkotika(2).
Artikel 3
Nationale kontaktpunkter
1. Hver medlemsstat udpeger et nationalt kontaktpunkt med henblik på gennemførelsen af denne afgørelse.
2. Oplysninger om de udpegede nationale kontaktpunkter samt senere ændringer af sådanne oplysninger sendes til Generalsekretariatet for Rådet, som lader oplysningerne offentliggøre i EF-Tidende.
3. De nationale kontaktpunkter og eventuelt andre relevante nationale organer, som de arbejder sammen med, er de eneste instanser, der har kompetence til at tillade fremsendelse af prøver i medfør af denne afgørelse, uanset de relevante bestemmelser om gensidig retshjælp i straffesager.
Artikel 4
Aftaler om fremsendelse af prøver og anerkendelse af modtagelse
1. Det nationale kontaktpunkt i den medlemsstat, der har til hensigt at fremsende en prøve, træffer forinden aftale om fremsendelsen med det nationale kontaktpunkt i den medlemsstat, der skal modtage prøven. Med henblik herpå anvendes den formular til fremsendelse af udtagne prøver, der findes i bilaget.
2. Hvis fremsendelsen af en udtagen prøve indebærer transport gennem en anden medlemsstats område, i det følgende benævnt "transitmedlemsstaten", underretter det nationale kontaktpunkt i den fremsendende medlemsstat det nationale kontaktpunkt i transitmedlemsstaten om den planlagte transport. I denne forbindelse tilsendes hver transitmedlemsstat inden fremsendelsen en kopi af den behørigt udfyldte prøvefremsendelsesformular.
3. Den modtagende medlemsstat anerkender over for den fremsendende medlemsstat at have modtaget prøven.
Artikel 5
Fremsendelsesmåde
1. Fremsendelsen af prøver skal foregå under sikre forhold.
2. Følgende fremsendelsesmåder betragtes som sikre:
a) transport foretaget af en embedsmand fra den fremsendende eller fra den modtagende medlemsstat
b) fremsendelse som kurerpost
c) fremsendelse som diplomatpost
d) fremsendelse som rekommanderet (ekspres) forsendelse.
3. Den behørigt udfyldte prøvefremsendelsesformular, jf. artikel 4, ledsager prøven under hele fremsendelsen.
4. Myndighederne i de berørte medlemsstater må ikke hindre eller standse en forsendelse, der ledsages af en behørigt udfyldt prøvefremsendelsesformular, medmindre der er tvivl om, hvorvidt fremsendelsen foregår lovligt. Er der tvivl om en formulars lovlighed, kontakter det nationale kontaktpunkt i den medlemsstat, der har standset forsendelsen, straks det nationale kontaktpunkt i den medlemsstat, hvor formularen er blevet udfyldt, med henblik på at få situationen afklaret.
5. Er der som fremsendelsesmåde valgt transport foretaget af en embedsmand fra den fremsendende eller fra den modtagende medlemsstat, må embedsmanden ikke bære uniform. Den pågældende må heller ikke udføre nogen operative opgaver i forbindelse med transporten, medmindre sådanne er forenelige med gældende national lovgivning og fastlagt af den fremsendende medlemsstat, transitmedlemsstaten eller den modtagende medlemsstat. I tilfælde af flytransport må der kun anvendes luftfartsselskaber, der er registreret i en af medlemsstaterne.
Artikel 6
Prøvens mængde og anvendelse
1. En prøve må ikke overstige den mængde, der anses for nødvendig med henblik på retshåndhævelse og retsforfølgning eller i analyseøjemed.
2. Den fremsendende og den modtagende medlemsstat aftaler indbyrdes, hvordan prøven skal anvendes i den modtagende medlemsstat, idet den kan anvendes med henblik på afsløring, efterforskning og retsforfølgning af strafbare handlinger eller en retskemisk analyse af prøverne.
Artikel 7
Evaluering
1. Der foretages en evaluering i Rådet af anvendelsen af denne afgørelse tidligst to og højst fem år efter dens ikrafttræden.
2. Med henblik på evalueringen opbevarer de nationale kontaktpunkter i de fremsendende medlemsstater i deres arkiver en kopi af alle prøvefremsendelsesformularer, der er udstedt i mindst de sidste fem år.
Artikel 8
Ikrafttræden
Denne afgørelse har virkning fra den 1. juli 2001.
Udfærdiget i Bruxelles, den 28. maj 2001.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. května 2001
o předávání vzorků sledovaných látek
(2001/419/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropského unii, a zejména na článek 30, 31 a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Švédského království,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Boj proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi je věcí společného zájmu donucovacích a justičních orgánů členských států.
(2) Možnost legálního předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi orgány členských států za účelem odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo forenzní analýzy vzorků by zvýšila účinnost boje proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi.
(3) V současné době neexistují právně závazná pravidla upravující předávání vzorků zadržených sledovaných omamných látek mezi orgány členských států. Proto je třeba vytvořit na úrovni Evropské unie systém umožňující zákonné předávání těchto vzorků. Takový systém by se měl vztahovat na všechny způsoby předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi členskými státy. Předávání by se mělo zakládat na dohodě mezi předávajícím a přijímajícím členským státem.
(4) Předávání by mělo být prováděno způsobem, který je spolehlivý a zaručuje, že přepravované vzorky nemohou být zneužity,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Vytvoření systému předávání vzorků
1. Tímto rozhodnutím se vytváří stálý systém předávání vzorků sledovaných látek mezi členskými státy.
2. Předávání vzorků sledovaných látek (dále jen "vzorků") je považováno ve všech členských státech za povolené, je-li prováděno v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se "sledovanými látkami" rozumějí:
a) všechny látky, přírodní nebo syntetické, zapsané v seznamech I nebo II Jednotné úmluvy Organizace spojených národů o omamných látkách z roku 1961, ve znění protokolu z roku 1972;
b) všechny látky zapsané v revidovaných seznamech I, II, III a IV Úmluvy Organizace spojených národů o psychotropních látkách z roku 1971;
c) všechny látky podléhající kontrolním opatřením přijatým podle čl. 5 odst. 1 společné akce 97/396/SVV ze dne 16. června 1997 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových syntetických drog [2].
Článek 3
Národní kontaktní místa
1. Každý členský stát určí národní kontaktní místo k provádění tohoto rozhodnutí.
2. Informace o určených národních kontaktních místech, včetně pozdějších změn, se předají generálnímu sekretariátu Rady, který je zveřejní v Úředním věstníku.
3. Národní kontaktní místa, případně ve spojení s jinými příslušnými vnitrostátními orgány, jsou jedinými orgány oprávněnými povolit předávání vzorků podle tohoto rozhodnutí, aniž jsou dotčeny související předpisy o vzájemné právní pomoci v trestních věcech.
Článek 4
Dohoda o předávání vzorků a potvrzení převzetí
1. Národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí zaslat vzorek, a národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí vzorek přijmout, se před uskutečněním předání dohodnou na způsobu přepravy. Za tím účelem použijí formulář pro předávání vzorku uvedený v příloze.
2. V případě, že při předávání vzorku je nutná přeprava přes území jiného členského státu (dále je "tranzitní členský stát"), musí být národním kontaktním místem předávajícího členského státu zároveň o plánované přepravě informováno národní kontaktní místo dotčeného tranzitního členského státu. Za tím účelem dostane každý tranzitní členský stát před započetím přepravy kopii řádně vyplněného formuláře pro předávání vzorku.
3. Přijímající členský stát potvrdí odesílajícímu členskému státu převzetí vzorku.
Článek 5
Způsoby přepravy
1. Přeprava vzorků je prováděna bezpečným způsobem.
2. Za bezpečné jsou považovány tyto způsoby přepravy:
a) přeprava prostřednictvím úředníka předávajícího nebo přijímajícího členského státu;
b) přeprava poslem;
c) přeprava v diplomatickém zavazadle;
d) přeprava doporučenou (expresní) zásilkou.
3. Náležitě vyplněný formulář pro předávání vzorku podle článku 4 musí vzorek doprovázet po celou dobu přepravy.
4. Orgány zúčastněných členských států nesmějí bránit přepravě provázené řádně vyplněným formulářem pro předávání vzorku ani ji zdržovat, ledaže mají pochybnosti, že je přeprava prováděna legálně. V případě pochybností o legalitě formuláře pro předávání vzorku se národní kontaktní místo členského státu, který přepravu zdržuje, bezodkladně spojí s národním kontaktním místem příslušným pro vyplnění formuláře pro předávání vzorku za účelem objasnění věci.
5. Pokud je zvoleným způsobem přepravy přeprava prostřednictvím úředníka předávající nebo přijímající strany, nesmí tento úředník nosit stejnokroj. Dále nesmí vykonávat v souvislosti s přepravou žádné operativní úkoly, ledaže to je slučitelné s použitelnými vnitrostátními právními předpisy a schváleno předávajícím, tranzitním nebo přijímajícím členským státem. K cestě letadlem smějí být použity pouze letecké společnosti se sídlem v některém z členských států.
Článek 6
Množství vzorku a jeho použití
1. Vzorek nesmí přesahovat množství považované za nezbytné pro účely donucovacích orgánů nebo soudní účely nebo pro analýzu vzorku.
2. O použití vzorku v přijímajícím členském státě se předávající a přijímající stát dohodnou mezi sebou, přičemž se rozumí, že vzorky lze používat výlučně k odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo pro forenzní analýzu vzorků.
Článek 7
Hodnocení
1. Toto rozhodnutí bude vyhodnoceno Radou nejdříve za dva roky a nejpozději do pěti let od svého vstupu v platnost.
2. Pro účely hodnocení uchová každé kontaktní místo předávajícího členského státu ve svých archivech opisy formulářů pro předávání vzorků vydaných nejméně během předchozích pěti let.
Článek 8
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. července 2001.
V Bruselu dne 28. května 2001.