*****
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 16. november 1983
om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/30.696 - Salgssystem for Ford Werke AG)
(Den tyske tekst er den eneste autentiske)
(83/560/EOEF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,
under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Graekenlands tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1, og artikel 6, stk. 1,
under henvisning til de forhandleraftaler for Ford-koeretoejer, som Ford Werke AG, Koeln, Forbundsrepublikken Tyskland, anmeldte den 30. januar 1963, 29. oktober 1964 og 14. maj 1976, i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 2. juli 1982 om at indlede en procedure,
efter hoering af de involverede virksomheder og andre interesserede parter i henhold til artikel 19, stk. 1 og stk. 2, i forordning nr. 17, og artikel 5 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF (2) af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17,
efter samraad med Det raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og
ud fra foelgende betragtninger:
I. DE FAKTISKE OMSTAENDIGHEDER
A. Virksomhederne
(1) Ford Motor Company (i det foelgende benaevnt Ford US) er et selskab, der er oprettet i delstaten Delaware, USA, og det har administrativt hovedsaede i Dearborn, Michigan, USA.
(2) Ford Werke AG (i det foelgende benaevnt Ford Tyskland) er et selskab, der er oprettet i Forbundsrepublikken Tyskland med registreret hovedsaede i Koeln. Det er et 100 % ejet datterselskab af Ford US.
(3) Ford Motor Company Limited (i det foelgende benaevnt Ford England) er et selskab, der er oprettet i England med registreret hovedsaede i Brentwood. Selskabet er, som Ford Tyskland, et datterselskab af Ford US.
(4) Lignende datterselskaber af Ford US driver virksomhed i andre medlemsstater med undtagelse af Luxembourg, hvor Ford US er repraesenteret af det belgiske datterselskab Ford Motor Company (Belgium) NV.
(5) Ford of Europe Incorporated (herefter benaevnt Ford Europe) er ogsaa registreret i staten Delaware, USA. Selskabet er et 100 % ejet datterselskab af Ford US, og det har kontorer i Det forenede Kongerige, Tyskland og Belgien. Ford
Europe er ansvarlig for at koordinere fordelingen af visse oekonomiske opgaver mellem de forskellige Ford-selskaber.
Alle disse virksomheder benaevner sig selv »Ford-koncernen«.
B. Fremstillingen af Ford-motorkoeretoejer
1. Produktet
(6) Det paagaeldende produkt er nye Ford-motorkoeretoejer (personbiler) og dele hertil.
Ford-koeretoejer kan opdeles i saerlige bilmodeller, saasom »Fiesta«, »Escort«, »Taunus«/»Cortina« (hvilket er det navn, der er givet i Det forenede Kongerige for »Taunus«), »Sierra«, »Granada« og »Capri«.
Hver model fremstilles i visse versioner, hvad f.eks. motoren, gearkassen og transmissionen angaar. Disse forskellige versioner produceres tillige efter specifikke og forskellige specifikationer. Her sondres der mellem de specifikationer, der er obligatoriske i henhold til lovgivningen og faerdselsbestemmelserne i medlemsstaterne, og andre specifikationer, der opfylder forbrugernes krav, eller som fabrikanten eller dennes forhandlere mener er hensigtsmaessige for et givet salgsomraade. Venstre- eller hoejrestyring falder ind under den anden kategori; de henhoerer ikke under et koeretoejs obligatoriske specifikationer.
2. Fremstillingen
(7) Ford Tyskland, der har fabrik i Koeln, Saarlouis (Forbundsrepublikken Tyskland) og i Genk (Belgien), fremstiller alle modeller af venstrestyrede Ford-biler, der saelges i Europa; virksomheden fremstiller ogsaa visse Ford-modeller, saasom »Granada« og »Capri« med hoejrestyring i alle versioner. Andre Ford-modeller, saasom »Sierra«, »Escort« og »Fiesta«, fremstilles i visse versioner med hoejrestyring. Frem til midten af 1982 fremstillede virksomheden visse versioner af »Cortina«-udgaven med hoejrestyring. Der er ikke tale om nogle vaesentlige omkostningsforskelle mellem fremstillingen af venstre- eller hoejrestyrede biler.
(8) Ford England producerer paa fabrikkerne i Dagenham og Halewood i Det forenede Kongerige i oejeblikket visse versioner af »Fiesta«, »Escort« og »Sierra«. Frem til midten af 1982 producerede virksomheden ligeledes visse udgaver af »Cortina«. De versioner, Ford England fremstiller, er naesten udelukkende hoejrestyrede biler.
Ford England koeber hoejrestyrede koeretoejer fra Ford Tyskland, der producerer disse. Disse koeb tegner sig for en betydelig del af Ford Tysklands samlede produktion og eksport.
C. Bestemmelserne i Ford Tysklands salgsaftale
(9) Ford Tyskland, der ikke blot fremstiller Ford-koeretoejer, men som ogsaa er Ford-salgsvirksomhed, anmeldte den 14. maj 1976 til Kommissionen en standardaftale mellem virksomheden selv og udvalgte hovedforhandlere (Ford-forhandlere), den saakaldte hovedforhandleraftale (»Haupthandlervertag«).
(10) I artikel 1 i denne aftale omtales Ford Tysklands standardserieproduktion af personmotorkoeretoejer, der igen defineres efter model (»Fiesta«, »Escort«, »Taunus«, »Capri« og »Granada«).
(11) I henhold til aftalens artikel 2 forpligter Ford Tyskland sig til at saelge alle sine produkter (koeretoejer og dele til motorkoeretoejer) til Ford-forhandleren. Ford-forhandleren paatager sig paa sin side at saelge disse Ford-produkter til endelige forbrugere eller til detailhandlere. Der foretages ikke nogen begraensning paa grundlag af saerlige specifikationer (f.eks. hoejre- eller venstrestyring) med hensyn til det i aftalen benyttede begreb »koeretoejer« (»Fahrzeuge«). Aftalen definerer »koeretoejer« som »de normale seriemodeller af alle personmotorkoeretoejer . . .«.
(12) Det staar imidlertid Ford-forhandleren frit for at saelge koeretoejer til endelige forbrugere i Faellesskabet, uanset hvor disse er hjemmehoerende, samt til andre detailhandlere, som af et selskab under Ford-koncernen i Faellesskabet har faaet autorisation til at saelge Ford-koeretoejer (artikel 2).
(13) I artikel 5, stk. 1, fastsaettes det, at Ford-forhandleren ikke uden Ford Tysklands forudgaaende skriftlige samtykke maa indgaa eller bibeholde nogen aftale eller nogen anden ordning om salg af nye koeretoejer, der ikke er fremstillet eller leveret af Ford Tyskland eller af et selskab i Ford-koncernen. Det samme gaelder direkte eller indirekte salg enten via forhandlerens lokaler eller andre salgssteder.
I henhold til artikel 5, stk. 2, er det forhandleren forbudt uden Ford Tysklands forudgaaende skriftlige samtykke i noget naevnevaerdigt omfang at saelge varer af hoej kvalitet, der ikke har relation til motorkoeretoejer, eller at drive anden form for virksomhed i automobilbranchen via andre personer eller selskaber. (14) Der tildeles ifoelge artikel 6 Ford-forhandlerne et markedsansvarsomraade (»Marktverantwortungsgebiet«). Ford Tyskland forpligter sig til over for Ford-forhandleren ikke i almindelighed at tillade nogen anden Ford-forhandler at oprette eller direkte eller indirekte at leje lokaler til salg af eller service i forbindelse med nye Ford-koeretoejer eller at tillade salg eller ombygning af brugte biler i dette omraade (stk. 2). Forhandleren kan kun inden for dette ansvarsomraade videresaelge koeretoejer til sin underorganisation paa lokaliteter, der er godkendt af Ford Tyskland (stk. 3). I stk. 8 paalaegges der forhandleren en pligt til at naa et vist salgsmaal.
(15) Hovedforhandleraftalen indeholder en raekke yderligere bestemmelser, der synes enten at begraense Ford-forhandlernes forretningsadfaerd eller at forstaerke virkningerne af de ovennaevnte artikler (pkt. 11 til 14). Endvidere forekommer Ford Tysklands praktiske anvendelse af visse af bestemmelserne i hovedforhandleraftalen at vaere konkurrencebegraensende.
Ingen af disse yderligere bestemmelser eller den naevnte praksis behandles imidlertid i denne beslutning. Kommissionen forbeholder sig ret til at tage stilling dertil i saerskilte procedurer.
D. Den praktiske anvendelse af hovedforhandleraftalen
(16) Pr. 31. marts 1982 var hovedforhandleraftalen blevet undertegnet af 733 forhandlere. Frem til den 1. maj 1982 var Ford Tyskland i henhold til artikel 1 i hovedforhandleraftalen i stand til at levere alle seriemodeller af koeretoejer i deres forskellige standardversioner og specifikationer til Ford-forhandlerne.
De hoejrestyrede koeretoejer, der var udstyret i henhold til de tyske faerdselsbestemmelser (f. eks. Strassenverkehrszulassungsordnung) blev solgt af Ford Tyskland til de tyske Ford-forhandlere i henhold til den anmeldte hovedforhandleraftale og til den normale pris for venstrestyrede koeretoejer plus et tillaeg paa . . . DM (1) i administrationsomkostninger. Salget af disse biler bidrog til, at forhandlerne kunne naa deres salgsmaal (se pkt. 14 ovenfor).
(17) For venstre- eller hoejrestyrede koeretoejer, der var udstyret efter andre specifikationer end de i de tyske faerdselsbestemmelser kraevede, optraadte Ford-forhandlerne ifoelge Ford Tyskland som »mellemmaend« for saadanne ordrer fra almindeligvis ikke-tyske kunder. Disse biler blev - ifoelge Ford Tyskland - leveret til tyske Ford-forhandlere, ikke i henhold til hovedforhandleraftalen, men i henhold til en saakaldt »Visit Europe Plan«, som ikke var anmeldt til Kommissionen. Juridisk set blev disse motorkoeretoejer solgt til individuelle koebere, hvor Ford-forhandleren optraadte som koebers agent. Ikke desto mindre var forhandlernes avance stort set den samme som avancen paa biler, der normalt blev solgt i henhold til hovedforhandleraftalen. Ogsaa Ford-forhandlernes forpligtelser med hensyn til garanti, eftersalgsservice osv., som aftalt i henhold til hovedforhandleraftalen, var fortsat de samme, men disse salgsoperationer bidrog ikke til, at forhandlerne kunne naa deres salgsmaal.
(18) Ford Tyskland producerede i 1981 ca. . . . biler, inklusive ca. . . . hoejrestyrede biler. Ved siden af de ca. . . . hoejrestyrede koeretoejer, som virksomheden solgte direkte til Ford England med henblik paa salg i Det forenede Kongerige, havde ca. . . . hoejrestyrede biler de specifikationer, der normalt anvendes ved salg i Tyskland.
Mellem januar og juni 1982 blev der leveret ca. . . . hoejrestyrede koeretoejer i henhold til hovedforhandleraftalen til Ford-forhandlere i Forbundsrepublikken Tyskland med specifikationer, der var i overensstemmelse med de tyske faerdselsbestemmelser og til stort set de samme priser som for venstrestyrede koeretoejer.
(19) Koeberne af hoejrestyrede koeretoejer i Forbundsrepublikken Tyskland omfattede bl. a. britiske statsborgere, der boede i Forbundsrepublikken Tyskland, og som oenskede at importere deres biler, naar de senere vendte tilbage til Det forenede Kongerige, samt kunder, der var bosiddende uden for Forbundsrepublikken Tyskland.
(20) I 1981 blev salget af hoejrestyrede motorkoeretoejer i Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til hovedforhandleraftalen varetaget af 92 Ford-forhandlere; dog tegnede 20 af disse forhandlere sig for stoerstedelen af salget.
(21) Den 27. april 1982 sendte Ford Tyskland en rundskrivelse til de Ford-forhandlere, der havde solgt eller distribueret hoejrestyrede koeretoejer med tyske eller andre specifikationer.
I rundskrivelsen hedder det bl. a.: »Da vore aktiviteter bestaar i at saelge koeretoejer til det tyske marked, hvor kun venstrestyrede koeretoejer er noedvendige, indgaar hoejrestyrede versioner ikke i vort normale salgsprogram . . . Deres opgave er at udnytte det tyske marked bedst muligt, hvilket er af central betydning for vor indenlandske salgsorganisation . . . . Vi kan derfor oplyse, at vi kun kan acceptere ordrer paa hoejrestyrede koeretoejer, saafremt Ford-forhandleren modtog disse inden den 1. maj 1982. Denne beslutning gaelder ligeledes for ordrer afgivet i henhold til Visit Europe Plan . . . Det vil fortsat under Visit Europe Plan med dens personlige specifikationer for turister, diplomater og forretningsrejsende hovedsagelig fra andre kontinenter, vaere muligt at koebe venestrestyrede koeretoejer. Hoejrestyrede koeretoejer kan faas fra Ford Personal Import & Export Ltd (PIE), London . . . saafremt kunderne retter henvendelse til Dem om koeb af hoejrestyrede koeretoejer, skal vi anmode Dem om at henvise Dem til PIE eller til en anden autoriseret Ford-forhandler i Det forenede Kongerige . . . .«.
Ford Tyskland foerte disse bestemmelser ud i livet og naegtede at acceptere nogle ordrer paa hoejrestyrede koeretoejer fra tyske forhandlere.
E. Begrundelser for aendring af leveringspraksis
(22) Undersoegelser gennemfoert af selskaber under Ford-koncernen og en sammenligning af de vejledende detailpriser for nye Ford-koeretoejer i medlemsstaterne, viser, at forhandlernes salgspriser foer skat i 1981-1982 udviste forskelle paa mellem . . . og . . . % mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Det forenede Kongerige afhaengigt af model (engelsk pris = 100 %, der er taget hensyn til forskelle i specifikationer).
(23) Allerede den 27. april 1981 havde Ford Europe opfordret Ford Tyskland til at undlade at tilbyde hoejrestyrede koeretoejer til tyske forhandlere. Ford Tysklands juridiske afdeling udtrykte betaenkeligheder med hensyn til denne opfordring ud fra den betragtning, at hoejrestyrede koeretoejer var omfattet af begrebet »koeretoejer« i hovedforhandleraftalen, og at tyske forhandlere derfor havde ret til at saelge saadanne koeretoejer.
I en skrivelse til Ford Europe af 3. december 1981 fremfoerte Ford England med hensyn til Ford Tysklands salg af hoejrestyrede koeretoejer til tyske forhandlere foelgende:
» . . . Jo oftere dette sker, desto stoerre vil presseomtalen og den offentlige uro vaere, hver gang vi fastlaegger priserne. Taget i sin yderste konsekvens kunne dette endog medfoere en begraensning af det omfang, i hvilket der kan traeffes prisforanstaltninger. I England giver situationen set under alle synsvinkler anledning til alvorlig bekymring. Ford of Britain henstiller derfor, at salget af tyske hoejrestyrede koeretoejer til forhandlere paa kontinentet, det vaere sig efter tyske eller engelske specifikationer, stoppes . . .«
(24) I et memorandum af 11. december 1981 udarbejdet af Ford Tysklands oekonomidirektoer vedroerende salg af hoejrestyrede koeretoejer til tyske Ford-forhandlere og kundernes efterfoelgende »eksport« til Det forenede Kongerige af disse biler, hedder det bl. a.:
»Ford Werke AG eksporterer en vaesentlig del af sin produktion til England. Ford Werke AGs oekonomiske resultater vil blive afgoerende paavirket af denne eksport . . . . De oekonomiske resultater er mulige, fordi prisniveauet for biler i England er afhaengigt af den engelske omkostningsstruktur, medens vi producerer til tyske omkostninger.
Som virksomhed boer Ford Werke AG paa alle maader vaere interesseret i at bevare den engelske bilprisstruktur intakt og i at goere alt, hvad der er juridisk muligt for at holde denne reimport nede«.
Af Ford-koncernens egne dokumenter - Z/BP-1 - fremgaar det klart, at der var betydelige forskelle mellem den tyske pris og den engelske pris paa Fords biler, og at Ford Tyskland afbroed leveringerne til tyske forhandlere af hoejrestyrede koeretoejer for at beskytte Ford England (jf. notat af 5. april 1982 undertegnet D. Goeudevert).
F. Andre involverede parters reaktioner
(25) Adskillige Ford-forhandlere i Forbundsrepublikken Tyskland protesterede over Ford Tyskland mod dennes beslutning om at indstille leverancer af hoejrestyrede koeretoejer til tyske forhandlere hovedsagelig med den begrundelse, at salg af hoejrestyrede koeretoejer i Forbundsrepublikken Tyskland ville blive varetaget af PIE, og selv da kun for saerlige kunder (diplomater, britisk militaerpersonale og andre engelske statsborgere med varig udenlandsk bopael) og ikke for »normale« EF-borgere. Dette indebaerer, at en »ikke-Ford-forhandler« (PIE) kan saelge Ford-produkter i Forbundsrepublikken Tyskland ogsaa inden for forhandlerens ansvarsomraade, og dette ville vaere en overtraedelse af hovedforhandleraftalen.
Mange Ford-forhandlere fra Det forenede Kongerige fremfoerte bl. a. over for Kommissionen, at det forhold, at tyske forhandlere kunne saelge hoejrestyrede koeretoejer til hovedsagelig engelske kunder, ville undergrave deres eget salg betydeligt. Det nuvaerende Ford-salgssystem ville give de engelske forhandlere et sundt grundlag, hvorpaa de kunne investere og drive virksomhed rentabelt. Eftersom der er meget store forskelle mellem priserne paa Ford-koeretoejer i Forbundsrepublikken Tyskland og Det forenede Kongerige, ville tyske (eller andre kontinentale) forhandleres salg af hoejrestyrede koeretoejer til engelske kunder paafoere forhandlerne i Det forenede Kongerige oekonomiske tab. Virkningen af dette forhold ville paa lang sigt blive en nedskaering af priserne paa hoejrestyrede koeretoejer i Det forenede Kongerige. Paa den anden side noedvendiggoer forhandlervirksomhed betydelige oekonomiske investeringer. Der ville ikke blive et tilstraekkeligt afkast - om noget overhovedet - af investeringerne, saafremt hoejrestyrede koeretoejer fra kontinentet kunne koebes af engelske kunder til de priser, der i overvejende grad svarer til priserne paa kontinentet.
Det bemaerkes, at ingen af de beroerte Ford-forhandlere havde gjort forsoeg paa, eller var interesseret i parallelimport af Ford-biler, selv om det var tilladt ifoelge salgssystemet, og selv om de for visse modellers vedkommende kunne have tjent mere end ved at koebe fra Ford i Det forenede Kongerige.
(26) »Bureau Europeen des Consommateurs (BEUC)«, der er en sammenslutning af forbrugerorganisationer i medlemssaterne, fremsatte bl.a. foelgende bemaerkninger, gengivet i hovedtraek:
Forbrugere vil generelt - for ikke at sige kun - koebe biler i udlandet, saafremt prisforskellene goer det rentabelt. Adskillige bilfabrikanters gentagne forsoeg paa at opdele det faelles marked og at begraense parallelimport i de tilfaelde, hvor prisforskelle goer det oekonomisk interessant for kunder at koebe i udlandet, underminerer i alvorligt omfang de grundlaeggende principper i traktaten.
G. Procedure
(27) I Kommissionens beslutning 82/628/EOEF (1) af 18. august 1982 om en foreloebig forholdsregel blev det paalagt Ford Tyskland bl.a. at traekke sin rundskrivelse af 27. april 1982 til de tyske Ford-forhandlere tilbage og at undlade at traeffe foranstaltninger, som har samme virkning som rundskrivelsen. Denne beslutning om en foreloebig forholdsregel skulle vaere gyldig indtil der var truffet en beslutning, som afsluttede proceduren, dvs. naervaerende beslutning.
Den 3. september 1982 anlagde Ford Tyskland ved Domstolen et annulationssoegsmaal mod Kommissionens beslutning med paastand om udsaettelse af fuldbyrdelsen af denne beslutning. Den 29. september 1982 bestemte Domstolens formand ved foreloebig afgoerelse
- at udsaette Kommissionens beslutning, for saa vidt det forlangtes, at Ford Tyskland skulle levere hoejrestyrede koeretoejer konstrueret efter engelske specifikationer til sine tyske forhandlere,
- at opretholde beslutningen, for saa vidt det forlangtes, at Ford Tyskland skulle levere hoejrestyrede koeretoejer konstrueret efter tyske specifikationer til sine tyske forhandlere, dog at dette krav blev begraenset til en vis kvote.
Den 24. august 1982 sendte Kommissionen en meddelelse om klagepunkter til Ford Tyskland, som sidstnaevnte besvarede den 5. november 1982. Ford Tyskland forlangte ingen mundtlig hoering.
II. RETLIG VURDERING
A. Artikel 85, stk. 1, finder anvendelse
(28) Naervaerende beslutning vedroerer kun hovedforhandleraftalen, saadan som denne har vaeret praktiseret siden den 1. maj 1982.
(29) Fords salgssystem i Forbundsrepublikken Tyskland er baseret paa hovedforhandleraftalen mellem virksomheder (Ford Tyskland og dennes autoriserede forhandlere).
(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.
(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.
(1) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse oplysninger herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder.
(1) EFT nr. L 256 af 2. 9. 1982, s. 20.
(30) I henhold til artikel 6, stk. 2, i hovedforhandleraftalen tildeler Ford Tyskland forhandleren et markedsansvarsomraade (»Marktverantwortungsgebiet«) og forpligter sig principielt til ikke at indgaa salgs- og serviceaftaler vedroerende nye Ford-biler med andre foretagender, der driver virksomhed inden for det tildelte omraade.
Dette begraenser Ford Tysklands udoevelse af sin kontraktslige frihed til at vaelge andre videreforhandlere af Ford-biler, hvorved konkurrencen begraenses.
(31) Det er i henhold til hovedforhandleraftalens artikel 2 forbudt Ford-forhandlere at saelge koeretoejer til uafhaengige forhandlere. Saadanne uafhaengige foretagender kan ikke koebe og videresaelge produkter omfattet af hovedforhandleraftalen. I artikel 5 er det fastsat, at Ford-forhandleren ikke - uden Ford Tysklands samtykke - maa saelge nye motorkoeretoejer, som ikke er produceret af Ford Tyskland eller af et andet Ford-koncernselskab. Ligeledes paalaegges det Ford-forhandleren ikke at indgaa salgs- og serviceaftaler med andre parter for produkter, der kan konkurrere med Ford-produkter. Endelig indeholder artikel 6, stk. 3, en forpligtelse for Ford-forhandleren til ikke at engagere sig i saerlige salgsaktiviteter uden for ansvarsomraadet.
(32) Disse klausuler begraenser konkurrencen ved at indskraenke antallet af forhandlere, der kan benyttes af andre bilfabrikanter. Ved at forpligte forhandlerne til at begraense deres virksomhed til det tildelte og til Ford-produkter, begraenser de ogsaa konkurrenceintensiteten baade inden og uden for det tildelte omraade, saavel inden for Ford Tysklands distributionsnet og i konkurrencen mellem forskellige maerker.
Autoriserede Ford-forhandlere kan ikke inden og uden for det tildelte omraade frit indgaa aftaler med andre forhandlere, gennem hvilke de oensker at distribuere og yde service paa Ford-koeretoejer.
Disse forpligtelser giver kun Ford-forhandleren ringe muligheder for at fastlaegge sin salgspolitik.
(33) Hovedforhandleraftalen paavirker, saadan som den har vaeret praktiseret siden 1. maj 1982, i betydelig grad handelen mellem medlemsstater af de samme grunde som anfoert i afsnit nr. 19 i Kommissionens beslutning 75/73/EOEF af 13. december 1974 (BMW) (1), nemlig saadan at forstaa, at forhandlere der ellers ville have vaeret i stand til at eksportere Ford-produkter, men som ikke fik adgang til salgssystemet, blev forhindret i at levere til kunder i andre medlemsstater. Autoriserede tyske Ford-forhandlere har ikke lov til at udoeve aktivt salgsarbejde uden for Forbundsrepublikken Tyskland eller til at levere Ford-koeretoejer til detailhandlere i andre medlemsstater, der ikke tilhoerer noget Ford-salgssystem. Leveringsnaegtelsen, forhindrer alle Ford-forhandleres leverancer af hoejrestyrede koeretoejer i Forbundsrepublikken Tyskland enten til andre autoriserede Ford-forhandlere eller til endelige kunder, hovedsagelig i Det forenede Kongerige.
(34) Som foelge af disse bestemmelser, der udgoer den vigtigste del af Ford-hovedforhandleraftalen, finder artikel 85, stk. 1, anvendelse paa aftalen. Det er derfor ikke noedvendigt i denne beslutning at tage stilling til de oevrige bestemmelser og den praksis, der omtales i pkt. 15.
B. Artikel 85, stk. 3, finder ikke anvendelse
(35) Kommissionen har et vist raaderum med hensyn til anvendelsen af artikel 85, stk. 3 (jf. Domstolens dom i sag 26/76 - Metro mod Kommissionen, Sml. 1977, s. 1875). Hver gang Kommissionen skal traeffe beslutning om, hvorvidt de fire krav i artikel 85, stk. 3, (forbedring af produktionen eller fordelingen af varerne eller fremme af den oekonomiske udvikling; en rimelig andel af fordelen skal tilfaelde forbrugerne; begraensninger, der ikke er noedvendige; konkurrencen maa ikke udelukkes) er opfyldt, skal den samtidig (jf. Domstolens dom i sag 56 og 58/64 - Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245) undersoege, om de fordele, der foelger af salgsaftalen, saaledes som den praktiseres, opvejer de ulemper, som konkurrencebegraensningen medfoerer i praksis.
(36) Domstolen har konsekvent udtalt, at der ved anvendelsen af artikel 85, stk. 3, paa aftaler skal tages hensyn til alle de relevante omstaendigheder.
Ford Tyskland paastaar, at det at undlade at goere noget, der ville saette de tyske forhandlere i stand til at konkurrere paa en bestemt maade, ikke kan sidestilles med en begraensning, der paalaegges dem gennem en aftale. Afslaget paa at levere hoejrestyrede biler er ifoelge Ford Tyskland en ensidig handling, som ikke kan tages i betragtning ved overvejelsen af, om hovedforhandleraftalen kan indroemmes en fritagelse.
Kommissionen kan med rette undlade at indroemme en fritagelse, hvis parterne i aftalen udoever ret til eller traeffer foranstaltninger til at forhindre forhandlere eller forbrugere i at skaffe sig de varer, aftalen vedroerer, enten inden for det paagaeldende omraade eller andre steder. Dette kommer klart til udtryk i f.eks. artikel 3 i forordning nr. 67/67/EOEF (1) og artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 1983/83 (2). Dette betyder, at ensidige foranstaltninger, der som saadanne ikke udgoer aftaler eller former for praksis i den i artikel 85, stk. 1, anvendte betydning, eventuelt skal inddrages i overvejelserne om, hvorvidt der kan indroemmes en fritagelse. Hvis forbindelsen mellem den ensidige handling og aftalen er tilstraekkelig taet og direkte, og hvis handlingen har en tilstraekkelig maerkbar indvirkning paa konkurrencen, er det ved en undersoegelse af aftalen paa baggrund af artikel 85, stk. 3, uden betydning, om handlingen er en direkte foelge af aftalen.
I modsaetning til, hvad Ford Tyskland paastaar, kan Kommissionen tage hensyn til en ensidig handling, ogsaa selv om denne ikke direkte kan foeres tilbage til aftalen og ikke mindsker fordelene eller oeger ulemperne ved aftalen; Kommissionen kan ved undersoegelsen af en aftale tage hensyn til den oekonomiske sammenhaeng, hvori aftalen skal anvendes. Selv om Ford Tyskland skulle have ret i sin paastand, betoed leveringsnaegtelsen en vaesentlig begraensning af hovedforhandleraftalens fordele for de koebere, der oenskede at koebe hoejrestyrede biler til favorable priser. Ved vurderingen af, om et nationalt distributionssystem i Faellesskabet opfylder betingelserne i artikel 85, stk. 3, skal der altid tages hensyn til de eksisterende muligheder for parallelimport og -eksport i den paagaeldende medlemsstat, eftersom en saadan parallelhandel har en betydelig indvirkning paa den maerkeinterne (intra brand) priskonkurrence i den paagaeldende medlemsstat og saaledes paa aftalens fordele for forbrugerne: »forbrugere« i artikel 85, stk. 3, betyder forbrugere i hele Faellesskabet og ikke blot i en enkelt medlemsstat.
(37) Ford Tysklands hovedforhandleraftale som praktiseret foer 1. maj 1982 synes i meget vidt omfang at give alle de fordele, som distributionsaftaler normalt giver i automobilindustrien, men ingen saerlige eller ekstraordinaere fordele.
(38) Selv om Ford Tyskland stadig producerer hoejrestyrede biler i Tyskland og let ville kunne udbyde dem der, har de tyske Ford-forhandlere siden den 1. maj 1982 vaeret ude af stand til at konkurrere om leverancer af hoejrestyrede biler til autoriserede forhandlere og endelige forbrugere enten inden for deres omraade eller uden for.
(39) Forbrugere i Forbundsrepublikken Tyskland og i Det forenede Kongerige kan ikke laengere koebe hoejrestyrede Ford-biler fra tyske forhandlere, som de var det inden den 1. maj 1982. Da biler er et af de dyreste enkeltobjekter, som de fleste forbrugere koeber, og eftersom forbrugerne i Det forenede Kongerige naesten udelukkende efterspoerger hoejrestyrede biler, er der tale om en betydelig tilsidesaettelse af deres interesser: forbrugere i Faellesskabet og frem for alt alle bilkoebere i Det forenede Kongerige er nu frataget en vigtig mulighed for at koebe hoejrestyrede koeretoejer, der er produceret til lavere omkostninger end i Det forenede Kongerige, og som saaledes kan faas til lavere
(40) Hoejrestyrede biler, som bl.a. var genstand for aftalen, er egnede til eksport. Mange af de hoejrestyrede biler, der fremstilles i Tyskland af Ford Tyskland, eksporteres til en anden medlemsstat. Disse biler er tidligere blevet solgt og kan stadig med lethed saelges til eller af godkendte forhandlere til priser, der ligger vaesentligt under priserne andre steder.
(41) Den eneste grund til at naegte at levere til lokale anerkendte forhandlere er oensket om at beskytte markedet i den anden medlemsstat mod parallelimport til mere favorable priser. I hvert fald kan leveringsnaegtelsen under alle disse omstaendigheder betragtes som et meget vigtigt element i en kunstig opdeling af faellesmarkedet
og i en opretholdelse af et vist prisleje i et hoejprisland (hvor priserne er hoeje, fordi Fords omkostninger dér er hoeje - jf. pkt. 24 ovenfor).
(42) I modsaetning til, hvad Ford paastaar, er forbindelsen mellem selskabets afslag paa at levere hoejrestyrede biler til tyske forhandlere og hovedforhandleraftalen taet og direkte. Rundskrivelsen af 27. april 1982 var udelukkende henvendt til tyske forhandlere, der var med i den tyske forhandleraftale. Tidligere havde Ford Tyskland i Tyskland solgt hoejrestyrede koeretoejer udelukkende til og gennem disse forhandlere, og hoejrestyrede koeretoejer med tyske specifikationer var omfattet af forhandlernes ret til at faa Ford-motorkoeretoejer (artikel 2 i aftalen) og og forhandlernes salgsmaal (artikel 6 i aftalen). Det var Ford Tysklands forhold til de ved hovedforhandleraftalen udpegede forhandlere, der blev aendret ved rundskrivelsen. Ford Tysklands forhandleraftale og det aftaleforhold, denne skabte, var derfor den egentlige genstand for Fords rundskrivelse og for leveringsstandsningen. Rundskrivelsen goer virkningen af aftalen meget mere restriktiv og fordelene ved den mindre, end de ellers ville have vaeret, ved at fratage de tyske forhandlere muligheden for at eksportere hoejrestyrede Ford-biler.
(43) Ved afvejningen af den forbedrede distribution af biler som foelge af aftalen - og kundernes andel i disse fordele - mod ulemperne, finder Kommissionen, at Ford Tysklands salgssystem som anvendt siden den 1. maj 1982 ikke giver mulighed for tilstraekkelig konkurrence i distributionsleddet, idet det ikke laengere er muligt at koebe hoejrestyrede Ford-biler i Forbundsrepublikken Tyskland til de lavere tyske priser, hvilket betyder, at det konkurrencemaessige pres i Det forenede Kongerige er aftaget betydeligt.
Generelt boer det staa forbrugerne frit for at koebe Ford-biler, hvor de end oensker det i Faellesskabet, og medmindre der er vaegtige grunde til det modsatte, skal Ford-forhandlerne frit kunne forhandle stort set alle betydelige Ford-versioner, isaer dem, der produceres af det, der leverer dem. Generelt er det en absolut noedvendighed for at opnaa fritagelse, at forhandlerne og forbrugerne har disse muligheder, og at en virksomhed ikke maa traeffe foranstaltninger til at forhindre kunder i en medlemsstat i at faa virksomhedens produkter i andre medlemsstater. Dette gaelder saa meget mere, naar det eneste formaal med disse foranstaltninger er at forhindre konkurrencen mellem autoriserede forhandlere og at beskytte hoejere prisniveauer.
(44) I modsaetning til, hvad Ford Tyskland haevder, er det ikke tilstraekkeligt for at opnaa en fritagelse, at Ford Tyskland ikke paalaegger Ford-forhandlerne nogle begraensninger med hensyn til deres eget salg og egen eksport af Ford-biler. Eftersom virkningerne af en konkurrencebegraensende aftale skal vurderes i dens oekonomiske og retlige sammenhaeng, skal der ogsaa tages hensyn til den ene eller begge aftaleparternes handlinger. Manglende levering af biler, efter hvilke der er en vis efterspoergsel inden for, og en stor efterspoergsel uden for Forbundsrepublikken Tyskland, har stort set samme oekonomiske virkning som et forbud mod at eksportere hoejrestyrede biler fra Forbundsrepublikken Tyskland. Tyske forhandlere skal have mulighed for at saelge og forbrugerne mulighed for at koebe hoejrestyrede biler, enten efter tyske specifikationer eller efter engelske specifikationer, efter hvilken stoerstedelen af Fords hoejrestyrede biler produceres.
Hvis Ford Tysklands priser paa hoejrestyrede biler i forhold til de tyske forhandlere laa paa det samme eller omtrent samme vaesentligt hoejere prisniveau som i Det forenede Kongerige, ville ogsaa dette have stort set samme oekonomiske virkning som et eksportforbud. Da det normalt er noedvendigt for at opnaa fritagelse, at graenseoverskridende konkurrence inden for samme maerke i distributionsleddet skal vaere mulig, eller i det mindste ikke skal kunne hindres, og foelgelig at salgssystemerne i Faellesskabet ikke medfoerer, at en betydelig del af Faelleskabet bevidst afskaermes fra resten (jf. artikel 3 i forordning nr. 67/67/EOEF, og (EOEF) nr. 1983/83), kan der ikke paa basis af et stop for levering af hoejrestyrede Ford-biler i Forbundsrepublikken Tyskland gives fritagelse efter omstaendighederne i dette tilfaelde.
(45) Ford-Tyskland haevder, at saafremt Kommissionen naegter at indroemme en fritagelse paalaegges der virksomhederne en pligt til at praktisere »fuldstaendig disponibilitet«, hvilket vil sige, at virksomheden skal levere alle de serieproducerede biler, der distribueres af andre virksomheder i Ford-koncernen i en hvilken som helst del af Faellesskabet, til sine tyske forhandlere. Ford Tyskland haevder ogsaa, et et afslag ville vaere det samme som at paalaegge virksomheden en pligt til at fremstille hoejrestyrede biler. Ingen af argumenterne er korrekte. I den foreliggende beslutning konkluderes det blot, at en ensidig afbrydelse af leverancerne, som i praksis medfoerer tilsvarende virkninger som et eksportforbud, kan indebaere, at artikel 85, stk. 3, ikke finder anvendelse, og at en fritagelse til Ford Tyskland efter omstaendighederne kun vil kunne gives, hvis selskabet leverer hoejrestyrede biler til dets tyske forhandlere i lighed med, hvad det gjorde foer maj 1982. Saafremt Ford Tyskland maatte oenske det, staar det selskabet frit for at anvende en forhandleraftale, som ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1. Kommissionen tager ikke stilling til, om og i hvilket omfang det kan kraeves af Ford Tyskland eller af noget andet selskab, at selskabet som betingelse for meddelelse af fritagelse for en forhanleraftale leverer produkter, som det ikke selv fremstiller eller saelger i den paagaeldende medlemsstat, eller som endog udgoer den samlede raekke af produkter, der fremstilles i Faellesskabet af selskaber hoerende til dets koncern. Det formodes ikke i denne beslutning, at meddelelse af fritagelse for Ford Tysklands forhandleraftale ville forudsaette, at forhandlerne skulle vaere i stand til at saelge biler med saerligt udstyr af mindre betydning, som ikke findes vigtigt af et betydeligt antal kunder, eller som let og billigt kan installeres af koebere, der oensker det. Men hoejrestyring hoerer ikke til denne kategori af udstyr. I medfoer af naervaerende beslutning bevarer Ford Tyskland tvaertimod valget mellem at levere hoejrestyrede biler med tyske eller med andre specifikationer. Kommissionen tager heller ikke stilling til, om meddelelse af fritagelse ville vaere betinget af levering af hoejrestyrede biler til tyske Ford-forhandlere, dersom Ford Tyskland ikke laengere fremstillede saadanne biler eller var ude af stand til at fremstille dem vaesentligt billigere end i Det forenede Kongerige. Disse spoergsmaal opstaar ikke under de foreliggende omstaendigheder.
(46) Ford-forhandlere i Det forenede Kongerige fremhaever, at de vil opleve en alvorlig nedgang i salget, hvis Ford Tyskland tilbyder hoejrestyrede biler til sine tyske forhandlere, som virksomheden gjorde det foer den 1. maj 1982, til stort set de samme priser som for venstrestyrede biler. Men forskellige prisniveauer kan ikke benyttes som argument for beskyttelse mod maerkeintern (intra brand) konkurrence, isaer hvis en saadan beskyttelse var i strid med faellesmarkedets grundlaeggende princip om, at konkurrencen fra importvarer skal kunne udspille sig.
C. Artikel 3 i forordning nr. 17 finder anvendelse
(47) Af de ovenanfoerte grunde strider hovedforhandleraftalen mod artikel 85, stk. 1, og som aftalen er blevet anvendt siden 1. maj 1982, kan den ikke fritages i henhold til artikel 85, stk. 3.
Aftalen udgoer derfor en overtraedelse af artikel 85. Kommissionen finder, at det foelgelig boer paalaegges Ford Tyskland i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 ufortoevet at bringe overtraedelsen til ophoer og at undlade at anvende nogen anden aftale eller samordnet praksis, der har samme formaal eller foelge -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den hovedforhandleraftale, som Ford Werke Aktiengesellschaft - har indgaaet med tyske bilforhandlere om salg af Ford-produkter begraenser konkurrencen og paavirker handelen mellem medlemsstater i den i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, anvendte betydning. Der kan ikke gives den i artikel 85, stk. 3, hjemlede fritagelse til hovedforhandleraftalen, saaledes som den har vaeret anvendt af Ford Werke Aktiengesellschaft siden den 1. maj 1982.
Artikel 2
Ford Werke Aktiengesellschaft skal straks bringe den konstaterede overtraedelse til ophoer.
Artikel 3
Kommissionens beslutning 82/628/EOEF af 18. august 1982 rettet til Ford Werke Aktiengesellschaft, Koeln, ophaeves med virkning fra datoen for meddelelsen af denne beslutning til Ford Werke Aktiengesellschaft.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Ford-Werke Aktiengesellschaft, Ottoplatz 2, Koeln.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. november 1983.