RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2371/2002
af 20. december 2002
om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 (3) blev der oprettet en EF-ordning for fiskeri og akvakultur. Ifølge nævnte forordning skal Rådet senest den 31. december 2002 træffe beslutning om eventuelle nødvendige justeringer.
(2)
Anvendelsesområdet for den fælles fiskeripolitik omfatter bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer og akvakultur samt forarbejdning og afsætning af fiskevarer og akvakulturprodukter, for så vidt disse aktiviteter udøves på medlemsstaternes område eller i EF-farvande eller af EF-fiskerfartøjer eller borgere i medlemsstaterne, under hensyntagen til artikel 117 i De Forenede Nationers havretskonvention og med forbehold af flagstatens primære ansvar.
(3)
Mange fiskebestande er i fortsat tilbagegang, og derfor bør den fælles fiskeripolitik styrkes, så det sikres, at fiskeriet kan overleve på lang sigt gennem bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer baseret på sund videnskabelig rådgivning og på en forsigtighedstilgang, der bygger på samme overvejelser som det i traktatens artikel 174 omhandlede forsigtighedsprincip.
(4)
Den fælles fiskeripolitiks mål bør derfor være at sikre en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer og akvakulturen som led i en bæredygtig udvikling, idet der på en afbalanceret måde tages hensyn til de miljømæssige, økonomiske og sociale aspekter.
(5)
Det er vigtigt, at den fælles fiskeripolitik forvaltes efter princippet om god forvaltningspraksis, og at de foranstaltninger, der træffes, er forenelige med hinanden og i overensstemmelse med andre EF-politikker.
(6)
Det bliver lettere at opnå den tilstræbte bæredygtige udnyttelse, hvis fiskeriet forvaltes for flere år ad gangen ved hjælp af flerårige forvaltningsplaner for bestandene ved eller inden for sikre biologiske grænser. For bestande uden for sikre biologiske grænser, er det en absolut prioritet, at der vedtages flerårige genopretningsplaner. I tråd med den videnskabelige rådgivning kan det blive nødvendigt med væsentlige fiskeriindsatsbegrænsninger for disse bestande.
(7)
I disse flerårige planer bør der opstilles mål for en bæredygtig udnyttelse af de pågældende bestande og fastsættes fangstregler, der regulerer, hvordan den årlige fangstmængde og/eller fiskeriindsatsbegrænsning skal beregnes, ligesom der bør fastsættes andre specifikke forvaltningsforanstaltninger under hensyntagen også til indvirkningen på andre arter.
(8)
Indholdet af flerårige planer bør stå i passende forhold til bestandenes bevarelsesstatus, uopsætteligheden af deres genopretning samt de særlige kendetegn ved disse bestande og de fiskerier, hvorved de fanges.
(9)
For at sikre, at bestande, som der ikke er opstillet flerårige planer for, udnyttes på en bæredygtig måde, bør der for sådanne bestande fastsættes fangst- og/eller indsatsbegrænsninger.
(10)
Medlemsstaterne og Kommissionen bør have mulighed for at træffe hasteforanstaltninger, hvis der som følge af fiskeriaktiviteter opstår alvorlig fare for ressourcernes bevarelse eller for det marine økosystem, der kræver, at der straks gribes ind.
(11)
Medlemsstaterne bør bemyndiges til inden for deres 12-sømilezone at kunne træffe bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger gældende for alle fartøjer, forudsat at sådanne foranstaltninger, når de gælder for fiskerfartøjer fra andre medlemsstater, er ikke-diskriminatoriske, og der har fundet forudgående samråd sted, og forudsat, at EF ikke har truffet foranstaltninger, der specifikt vedrører bevarelse og forvaltning inden for dette område.
(12)
EF-flåden bør reduceres, så den bringes i tråd med de disponible ressourcer, og der bør træffes specifikke foranstaltninger for at nå dette mål, herunder fastsættelse af referenceniveauer for fiskerikapacitet, der ikke må overskrides, en særlig EF-foranstaltning til fremme af ophugning af fiskerfartøjer samt nationale tilgangs-/afgangsordninger.
(13)
Hver medlemsstat skal føre et nationalt register over fiskerfartøjer, som bør stilles til rådighed for Kommissionen med henblik på overvågning af medlemsstaternes flådestørrelse.
(14)
De eksisterende regler, der begrænser adgangen til fiskeressourcer inden for medlemsstaternes 12-sømilezone, har fungeret tilfredsstillende og er kommet bevarelsen til gode ved at begrænse fiskeriindsatsen i de mest følsomme dele af EF-farvandene og ved at bevare de traditionelle fiskeriaktiviteter, som den sociale og økonomiske udvikling i visse kystsamfund er stærkt afhængig af. De bør derfor fortsat anvendes indtil den 31. december 2012.
(15)
Selv om andre adgangsbegrænsninger som fastsat i EF-bestemmelserne bør opretholdes indtil videre, bør de tages op til revision, så det kan vurderes, om de er nødvendige for at sikre bæredygtige fiskerier.
(16)
På grund af fiskeriets alvorlige økonomiske situation og visse kystsamfunds afhængighed af fiskeriet må der skabes et relativt stabilt fiskeri ved at fordele fiskerimulighederne blandt medlemsstaterne på basis af en forudsigelig andel af bestandene til hver medlemsstat.
(17)
Under hensyntagen til den givne biologiske situation for bestandene skal der med denne stabilitet tages hensyn til de særlige behov i områder, hvor lokalbefolkningen er særlig afhængig af fiskeriet og den hertil knyttede virksomhed, således som Rådet besluttede i sin resolution af 3. november 1976 (4) og navnlig i bilag VII hertil om visse aspekter udadtil ved oprettelsen af en fiskerizone på 200 sømil inden for Fællesskabet fra den 1. januar 1977 at regne.
(18)
Udtrykket »tilsigtet relativ stabilitet« bør forstås på denne baggrund.
(19)
For at sikre, at den fælles fiskeripolitik gennemføres effektivt, bør EF's kontrol- og håndhævelsesordning for fiskeri skærpes, og ansvarsfordelingen mellem medlemsstaternes myndigheder og Kommissionen bør gøres endnu klarere. Med henblik herpå bør de vigtigste bestemmelser for kontrol, inspektion og håndhævelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik, hvoraf visse allerede findes i Rådets forordning (EF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, indsættes i nærværende forordning (5). Nævnte forordning skal forblive i kraft, indtil alle fornødne gennemførelsesbestemmelser er vedtaget.
(20)
Kontrol-, inspektions- og håndhævelsesbestemmelserne regulerer dels forpligtelserne for fiskerfartøjsførerne og de erhvervsdrivende i afsætningskæden, dels ansvarsfordelingen mellem medlemsstaterne og Kommissionen.
(21)
EF bør kunne foretage fradrag i fiskerimuligheder. Hvis det fastslås, at en anden medlemsstat, på grund af at en medlemsstat har overskredet sine fiskerimuligheder, har lidt skade, bør fradraget tildeles den pågældende medlemsstat.
(22)
Medlemsstaterne bør være forpligtet til straks at træffe foranstaltninger til at forhindre fortsættelse af alvorlige overtrædelser som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999 af 24. juni 1999 om fastsættelse af en liste over de former for adfærd, der er en alvorlig overtrædelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik (6).
(23)
Kommissionen bør kunne træffe øjeblikkelige forebyggende foranstaltninger, hvis det konstateres, at der er risiko for, at fiskeri kan føre til en alvorlig trussel for levende akvatiske ressourcer.
(24)
Kommissionen bør gives de fornødne beføjelser til at kunne opfylde sin forpligtelse til at kontrollere og evaluere medlemsstaternes gennemførelse af den fælles fiskeripolitik.
(25)
Samarbejdet og samordningen mellem alle relevante myndigheder bør styrkes, hvis det skal sikres, at alle regler i den fælles fiskeripolitik overholdes, navnlig ved at udveksle nationale fiskeriinspektører og ved at kræve, at medlemsstaterne behandler inspektionsrapporter fra EF-inspektører, inspektører fra en anden medlemsstat eller inspektører fra Kommissionen på samme måde som deres egne rapporter, når det gælder konstatering af fakta.
(26)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (7).
(27)
For at bidrage til at nå den fælles fiskeripolitiks mål bør der oprettes regionale rådgivende råd, så fiskernes og andre berørte parters viden og erfaringer kan komme den fælles fiskeripolitik til gode, og der kan tages hensyn til de forskelligartede forhold i EF-farvandene.
(28)
For at sikre, at der i den fælles fiskeripolitik gøres brug af den bedste videnskabelige, tekniske og økonomiske rådgivning, bør Kommissionen bistås af en egnet komité.
(29)
For at nå det egentlige mål, som er en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, er det nødvendigt og hensigtsmæssigt at fastsætte regler for bevarelse og udnyttelse af de pågældende ressourcer. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(30)
På grund af de mange og omfattende ændringer bør Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 ophæves. Eftersom alle væsentlige bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 101/76 af 19. januar 1976 om etablering af en fælles strukturpolitik for fiskerisektoren (8) udgår, bør også denne forordning ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I ANVENDELSESOMRÅDE OG MÅL
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Den fælles fiskeripolitik omfatter bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskevarer og akvakulturprodukter, for så vidt disse aktiviteter udøves på medlemsstaternes område eller i EF-farvande eller af EF-fiskerfartøjer eller, med forbehold af flagstatens primære ansvar, af borgere i medlemsstaterne.
2. Den fælles fiskeripolitik fastsætter sammenhængende foranstaltninger vedrørende:
a)
bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer
b)
begrænsning af fiskeriets indvirkning på miljøet
c)
betingelser for adgang til farvande og ressourcer
d)
strukturpolitik og forvaltning af flådekapacitet
e)
kontrol og håndhævelse
f)
akvakultur
g)
den fælles markedsordning, og
h)
internationale forbindelser.
Artikel 2
Mål
1. Den fælles fiskeripolitik skal sikre, at de levende akvatiske ressourcer udnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtig måde.
Med henblik herpå anvender EF en forsigtighedstilgang ved at træffe foranstaltninger til at beskytte og bevare de levende akvatiske ressourcer, sikre en bæredygtig udnyttelse af disse ressourcer og begrænse fiskeriets indvirkning på de marine økosystemer mest muligt. EF skal tilstræbe, at fiskeriet efterhånden forvaltes efter økosystembaserede principper. EF skal tilstræbe at bidrage til at skabe et effektivt fiskeri i en økonomisk levedygtig og konkurrencedygtig fiskeri- og akvakultursektor, hvor de, der er afhængige af fiskeriet, sikres en rimelig levestandard, samtidig med at der tages hensyn til forbrugerinteresserne.
2. Den fælles fiskeripolitik skal følge nedenstående principper om god forvaltningspraksis:
a)
klar afgrænsning af ansvaret på EF-plan, nationalt plan og lokalt plan
b)
en beslutningsproces, der er baseret på sund videnskabelig rådgivning, som giver rettidige resultater
c)
udstrakt inddragelse af de berørte parter i alle stadier af politikken lige fra udarbejdelse til gennemførelse
d)
overensstemmelse med andre EF-politikker, navnlig miljø-, social-, regional-, udviklings-, sundheds- og forbrugerbeskyttelsespolitikken.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
EF-farvande: de farvande, der henhører under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion med undtagelse af farvandene omkring de territorier, der er nævnt i bilag II til traktaten.
b)
Levende akvatiske ressourcer: tilstedeværende og tilgængelige levende marine akvatiske arter, herunder anadrome og katadrome arter i deres marine levetid.
c)
Fiskerfartøj: et fartøj, der er udstyret til at udnytte levende akvatiske ressourcer erhvervsmæssigt.
d)
EF-fiskerfartøj: et fiskerfartøj, der fører en medlemsstats flag og er registreret i EF.
e)
Bæredygtig udnyttelse: udnyttelse af en bestand på en sådan måde, at den fremtidige udnyttelse af bestanden ikke bringes i fare, og således, at den ikke har negativ indvirkning på de marine økosystemer.
f)
Fiskeridødelighed: fangsten af en bestand i en given periode beregnet i forhold til den gennemsnitlige bestand, der er til rådighed for fiskeriet i den pågældende periode.
g)
Bestand: en levende akvatisk ressource, der forekommer i et givet forvaltningsområde.
h)
Fiskeriindsats: produktet af et fiskerfartøjs kapacitet og aktivitet; for en gruppe fartøjer er det summen af fiskeriindsatsen for alle fartøjerne i gruppen.
i)
Fiskeriforvaltning efter en forsigtighedstilgang: manglende pålidelige videnskabelige data bør ikke anvendes som begrundelse for at udskyde eller undlade at træffe forvaltningsforanstaltninger til bevarelse af målarter, tilknyttede eller afhængige arter og ikke-målarter samt deres miljø.
j)
Grænsereferencepunkter: parameterværdier for bestande (bl.a. biomasse eller fiskeridødelighed), som skal undgås, fordi de er forbundet med en ukendt bestandsudvikling, bestandssammenbrud eller nedsat rekruttering.
k)
Bevarelsesreferencepunkter: parameterværdier for bestande (bl.a. biomasse eller fiskeridødelighed), som anvendes i fiskeriforvaltning, f.eks. med hensyn til et acceptabelt niveau for biologisk risiko eller et ønsket udbytteniveau.
l)
Sikre biologiske grænser: indikatorer for en bestands tilstand eller udnyttelse, inden for hvilke der kun er ringe risiko for overskridelse af visse grænsereferencepunkter.
m)
Fangstbegrænsning: en kvantitativ begrænsning af landinger af en bestand eller gruppe af bestande i en given periode, medmindre andet er bestemt i EF-lovgivningen.
n)
Fiskerikapacitet: et fartøjs tonnage i BT og dets effekt i kW som defineret i Rådets forordning (EØF) nr. 2930/86 (9), artikel 4 og 5. For visse typer fiskeri kan kapaciteten defineres af Rådet, der f.eks. benytter antallet og/eller størrelsen af et fartøjs fiskeredskaber.
o)
Flådeafgang: sletning af et fiskerfartøj i en medlemsstats fiskerfartøjsregister under forudsætning af, at det er i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1.
p)
Flådetilgang: registrering af et fiskerfartøj i en medlemsstats fiskerfartøjsregister.
q)
Fiskerimuligheder: en fastsat ret til at fiske, udtrykt i fangster og/eller fiskeriindsats.
r)
EF-fiskerimuligheder: EF's fiskerimuligheder i EF-farvande plus de samlede EF-fiskerimuligheder uden for EF-farvande minus de EF-fiskerimuligheder, der tildeles tredjelande.
KAPITEL II BEVARELSE OG BÆREDYGTIGHED
Artikel 4
Foranstaltningstyper
1. For at nå målene i artikel 2, stk. 1, træffer Rådet EF-foranstaltninger for adgang til farvande og ressourcer og for bæredygtigt fiskeri.
2. Foranstaltningerne i stk. 1 træffes under hensyn til foreliggende videnskabelig, teknisk og økonomisk rådgivning, og især de rapporter, der udarbejdes af Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF) nedsat ved artikel 33, stk. 1, samt på baggrund af rådgivning fra de regionale rådgivende råd i henhold til artikel 31. De kan navnlig omfatte foranstaltninger for de enkelte bestande eller grupper af bestande til begrænsning af fiskeridødeligheden og fiskeriets indvirkning på miljøet ved:
a)
at der vedtages genopretningsplaner efter artikel 5
b)
at der vedtages forvaltningsplaner efter artikel 6
c)
at der opstilles mål for en bæredygtig udnyttelse af bestande
d)
at fangsterne begrænses
e)
at det fastsættes, hvor mange og hvilke typer fiskerfartøjer der må fiske
f)
at fiskeriindsatsen begrænses
g)
at der vedtages tekniske foranstaltninger, herunder:
i)
foranstaltninger vedrørende fiskeredskabers konstruktion, antal og størrelse af fiskeredskaber om bord, deres anvendelsesmåde samt sammensætningen af de fangster, der må beholdes om bord ved fiskeri med sådanne redskaber
ii)
etablering af områder og/eller perioder, hvor fiskeri er forbudt eller begrænset, herunder beskyttelse af gyde- og vækstområder
iii)
fastsættelse af mindstemål for de individer, der må beholdes om bord og/eller landes
iv)
specifikke foranstaltninger til begrænsning af fiskeriets indvirkning på marine økosystemer og ikke-målarter
h)
at skabe incitamenter, herunder også økonomiske, til fremme af mere selektivt fiskeri eller fiskeri med begrænset indvirkning
i)
at gennemføre pilotprojekter vedrørende alternative typer af fiskeriforvaltningsteknikker.
Artikel 5
Genopretningsplaner
1. Rådet vedtager som en prioritet genopretningsplaner for fiskeri efter bestande, der er uden for sikre biologiske grænser.
2. Målet for genopretningsplanerne er at sikre genopretning af bestande, til de er inden for sikre biologiske grænser.
De skal omfatte bevarelsesreferencepunkter, bl.a. mål, ud fra hvilke det vurderes, om en bestand igen er kommet inden for sikre biologiske grænser.
Målene udtrykkes i:
a)
populationsstørrelse og/eller
b)
udbytte på lang sigt og/eller
c)
fiskeridødelighed og/eller
d)
fangststabilitet.
Genopretningsplanerne kan omfatte mål vedrørende andre levende akvatiske ressourcer og opretholdelse eller forbedring af marine økosystemers bevarelsesstatus.
Hvis der er opstillet mere end et mål, skal genoprettelsesplanerne fastlægge en prioritering af disse mål.
3. Genopretningsplanerne skal opstilles på grundlag af en forsigtighedstilgang til fiskeriforvaltning og tage hensyn til de grænsereferencepunkter, som de relevante videnskabelige organer anbefaler. De skal sikre en bæredygtig udnyttelse af bestandene, og at indvirkningen af fiskeriet på marine økosystemer holdes på et bæredygtigt niveau.
De kan omfatte enten fiskerier efter enkeltbestande eller fiskerier efter blandede bestande og skal tage behørigt hensyn til samspillet mellem bestande og fiskerier.
Genopretningsplanerne skal være flerårige og angive den forventede tidsramme for opfyldelsen af de opstillede mål.
4. Genopretningsplanerne kan omfatte enhver foranstaltning som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra c) til h), samt fangstregler, der består af et på forhånd fastlagt sæt af biologiske parametre til styring af fangstgrænserne.
Genopretningsplanerne skal omfatte begrænsninger af fiskeriindsatsen medmindre dette ikke er nødvendigt for at opfylde formålet med planen. De foranstaltninger, der medtages i genopretningsplanerne, skal stå i passende forhold til formålet, målene og den forventede tidsramme, og de vedtages af Rådet under hensyntagen til:
a)
bestandens eller bestandenes bevarelsesstatus
b)
bestandens eller bestandenes biologiske kendetegn
c)
kendetegnene ved de fiskerier, hvorved bestandene fanges
d)
foranstaltningernes økonomiske indvirkning på de berørte fiskerier.
5. Kommissionen udarbejder en rapport om genopretningsplanernes effektivitet med hensyn til at nå målene.
Artikel 6
Forvaltningsplaner
1. Rådet vedtager, for så vidt det er nødvendigt, forvaltningsplaner med henblik på at holde bestandene inden for sikre biologiske grænser for fiskerier efter bestande ved eller inden for sikre biologiske grænser.
2. Forvaltningsplaner skal omfatte bevaringsreferencepunkter som f.eks. mål, ud fra hvilke det vurderes, om en bestand kan holde sig inden for sikre biologiske grænser. Artikel 5, stk. 2, litra a)-d), finder anvendelse.
Forvaltningsplanerne kan omfatte mål vedrørende andre levende akvatiske ressourcer og opretholdelse eller forbedring af marine økosystemers bevarelsesstatus.
Hvis der er opstillet mere end et mål, skal forvaltningsplanerne fastlægge en prioritering af disse mål.
3. Forvaltningsplanerne skal opstilles på grundlag af en forsigtighedstilgang til fiskeriforvaltning og tage hensyn til de grænsereferencepunkter, som de relevante videnskabelige organer anbefaler. De skal sikre en bæredygtig udnyttelse af bestandene, og at indvirkningen af fiskeriet på marine økosystemer holdes på et bæredygtigt niveau.
De kan omfatte enten fiskerier efter enkeltbestande eller fiskerier efter blandede bestande og skal tage behørigt hensyn til samspillet mellem bestande og fiskerier.
Forvaltningsplanerne skal være flerårige og angive den forventede tidsramme for opfyldelsen af de opstillede mål.
4. Forvaltningsplanerne kan omfatte enhver foranstaltning som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra d)-i), samt fangstregler, der består af et på forhånd fastlagt sæt af biologiske parametre til styring af fangstgrænserne.
De foranstaltninger, der medtages i forvaltningsplanerne, skal stå i passende forhold til formålet, målene og den forventede tidsramme, og de vedtages af Rådet under hensyntagen til:
a)
bestandens eller bestandenes bevarelsesstatus
b)
bestandens eller bestandenes biologiske kendetegn
c)
kendetegnene ved de fiskerier, hvorved bestandene fanges
d)
foranstaltningernes økonomiske indvirkning på de berørte fiskerier.
5. Kommissionen udarbejder en rapport om forvaltningsplanernes effektivitet med hensyn til at nå målene.
Artikel 7
Hasteforanstaltninger truffet af Kommissionen
1. Hvis det konstateres, at der som følge af fiskeriaktiviteter er en alvorlig trussel mod bevarelsen af de levende akvatiske ressourcer eller det marine økosystem, der kræver, at der straks gribes ind, kan Kommissionen efter begrundet anmodning fra en medlemsstat eller på eget initiativ træffe hasteforanstaltninger, der højst må vare i 6 måneder. Kommissionen kan træffe en ny afgørelse om at videreføre hasteforanstaltningerne i højst 6 måneder.
2. Medlemsstaten sender anmodningen samtidigt til Kommissionen, de øvrige medlemsstater og de relevante regionale rådgivende råd. De kan sende deres eventuelle skriftlige bemærkninger til Kommissionen senest fem arbejdsdage efter modtagelse af anmodningen.
Kommissionen træffer afgørelse senest femten arbejdsdage efter modtagelse af den i stk. 1 nævnte anmodning.
3. Hasteforanstaltningerne har øjeblikkelig virkning. De meddeles til de berørte medlemsstater og offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
4. Medlemsstaterne kan indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet senest ti arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen.
5. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse senest en måned efter modtagelse af indbringelsen.
Artikel 8
Hasteforanstaltninger truffet af medlemsstaterne
1. Hvis det konstateres, at der som følge af fiskeriaktiviteter i farvande under en medlemsstats højhedsområde eller jurisdiktion er en alvorlig og uforudset trussel mod bevarelsen af de levende akvatiske ressourcer eller det marine økosystem, og hvor enhver unødig forsinkelse ville medføre vanskeligt genoprettelige skader, kan medlemsstaten træffe hasteforanstaltninger, der højst må vare i tre måneder.
2. Medlemsstater, der agter at træffe hasteforanstaltninger, underretter Kommissionen, de øvrige medlemsstater og de relevante regionale rådgivende råd ved at sende dem et udkast til de pågældende foranstaltninger sammen med en begrundelse, inden de vedtager dem.
3. Medlemsstaterne og de relevante regionale rådgivende råd kan sende deres eventuelle skriftlige bemærkninger til Kommissionen senest fem arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen. Kommissionen godkender, annullerer eller ændrer foranstaltningen senest femten arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen.
4. De berørte medlemsstater underrettes om Kommissionens afgørelse. Den offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
5. De berørte medlemsstater kan indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet senest ti arbejdsdage efter modtagelse af underretning om afgørelsen.
6. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse senest en måned efter modtagelse af indbringelsen.
Artikel 9
Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne inden for 12-sømilezonen
1. En medlemsstat kan træffe ikke-diskriminerende foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og til at begrænse fiskeriets indvirkning på bevarelsen af de marine økosystemer mest muligt inden for 12 sømil fra sine basislinjer, forudsat at EF ikke har truffet foranstaltninger, der vedrører bevarelse og forvaltning specifikt for dette område. Medlemsstaternes foranstaltninger skal være forenelige med målene i artikel 2 og må ikke være lempeligere end eksisterende EF-bestemmelser.
Hvis de foranstaltninger, som en medlemsstat vedtager, kan tænkes at berøre en anden medlemsstats fartøjer, må de først træffes, efter at Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de relevante regionale rådgivende råd er blevet hørt om et udkast til foranstaltningerne, som skal være ledsaget af en begrundelse.
2. For foranstaltninger, der vedrører andre medlemsstaters fiskerfartøjer, anvendes procedurerne i artikel 8, stk. 3-6.
Artikel 10
En medlemsstats foranstaltninger, der kun vedrører fiskerfartøjer, som fører medlemsstatens flag
Medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af bestande i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion, forudsat
a)
at foranstaltningerne udelukkende gælder for fiskerfartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag og er registreret i EF, eller, såfremt der er tale om fiskeriaktiviteter, som ikke udføres af et fiskerfartøj, for personer, som er etableret i den pågældende medlemsstat, og
b)
at de er forenelige med målene i artikel 2, stk. 1, og ikke er lempeligere end eksisterende EF-bestemmelser.
KAPITEL III JUSTERING AF FISKERIKAPACITET
Artikel 11
Justering af fiskerikapacitet
1. Medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger til at justere deres flåders fiskerikapacitet, så der skabes en stabil og varig balance mellem fiskerikapaciteten og deres fiskerimuligheder.
2. Medlemsstaterne skal sørge for, at referenceniveauerne for fiskerikapacitet, udtrykt i BT og kW, som omhandlet i artikel 12 og i nærværende artikels stk. 4 ikke overskrides.
3. Der må ikke ydes offentlig støtte til flådeafgang, medmindre fiskerilicensen som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 (10) og eventuelle fiskeritilladelser som fastsat i de relevante forordninger først er inddraget. Kapaciteten som fastsat i licensen og eventuelle fiskeritilladelser for de pågældende fiskerier må ikke udskiftes.
4. Hvis der ydes offentlig støtte til udtagning af fiskerikapacitet ud over den kapacitet, der skal udtages for at overholde referenceniveauerne i artikel 12, stk. 1, trækkes sådan udtaget kapacitet automatisk fra referenceniveauerne. De således fremkomne referenceniveauer er de nye referenceniveauer.
5. På fiskerfartøjer på 5 år eller derover kan modernisering over hoveddækket for at forbedre sikkerhed om bord, arbejdsforhold, hygiejne og produktkvalitet øge fartøjets tonnage, forudsat at en sådan modernisering ikke øger fartøjets fiskerikapacitet. Referenceniveauerne i artikel 11 og 12 tilpasses i overensstemmelse hermed. Det er ikke nødvendigt at tage hensyn til den tilsvarende kapacitet i forbindelse med fastlæggelsen af balancen mellem tilgang og afgang i henhold til artikel 13.
De nærmere regler og betingelser for sådanne foranstaltninger kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 12
Referenceniveauer for fiskerflåder
1. Kommissionen fastsætter for hver medlemsstat referenceniveauer udtrykt i BT og kW for den samlede fiskerikapacitet for EF-fiskerfartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag, efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Referenceniveauerne er summen af målene i det flerårige udviklingsprogram for 1997-2002 for hver fartøjskategori som fastsat for 31. december 2002 i henhold til Rådets beslutning 97/413/EF (11).
2. Gennemførelsesbestemmelser for anvendelsen af denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 13
Tilgangs-/afgangsordning og begrænsning af den samlede kapacitet
1. Medlemsstaterne forvalter flådetilgang og -afgang således, at fra den 1. januar 2003:
a)
udlignes tilgang af ny kapacitet til flåden uden offentlig støtte med forudgående udtagning uden offentlig støtte af mindst samme kapacitet
b)
udlignes tilgang af ny kapacitet til flåden med offentlig støtte, der er ydet efter den 1. januar 2003, med forudgående udtagning uden offentlig støtte af
i)
mindst den samme kapacitet for så vidt angår tilgang af nye fartøjer på 100 GT eller derunder eller
ii)
mindst 1,35 gange denne kapacitet for så vidt angår tilgang af nye fartøjer på 100 GT eller derover.
2. Hver medlemsstat, som vælger at stille offentlig støtte til rådighed for fornyelse af flåder efter 31. december 2002, skal i perioden fra 1. januar 2003 til 31. december 2004 opnå en reduktion på mindst 3 % for hele perioden af sin fiskerflådes samlede kapacitet i forhold til de i artikel 12 omhandlede referenceniveauer.
3. Gennemførelsesbestemmelser for anvendelsen af denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 14
Udveksling af oplysninger
1. Kommissionen forelægger hvert år en oversigt over resultaterne af medlemsstaternes indsats for at opnå en bæredygtig balance mellem fiskerikapacitet og fangstmuligheder. Denne oversigt udarbejdes på grundlag af en årsrapport fra de enkelte medlemsstater, der fremsendes til Kommissionen senest den 30. april det efterfølgende år.
Kommissionens oversigt fremsendes inden årets udgang til Europa-Parlamentet og Rådet sammen med medlemsstaternes rapporter ledsaget af udtalelserne fra STECF og Det Rådgivende Udvalg for Fiskevarer og Akvakulturprodukter nedsat ved artikel 30, stk. 1.
2. Gennemførelsesbestemmelserne for denne udveksling kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 15
Fiskerfartøjsregistre
1. Hver medlemsstat fører et register over de EF-fiskerfartøjer, der fører dets flag, og registret skal indeholde de minimumsoplysninger om fartøjers data og aktivitet, der er nødvendige for at forvalte EF-foranstaltninger.
2. Hver medlemsstat stiller de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, til rådighed for Kommissionen.
3. Kommissionen opretter et EF-fiskerfartøjsregister, der indeholder de oplysninger, den modtager efter stk. 2, og stiller det til rådighed for medlemsstaterne. Det skal være i overensstemmelse med EF-bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger.
4. Oplysningerne som omhandlet i stk. 1 og procedurerne for overførsel heraf som omhandlet i stk. 2 og 3 kan fastsættes efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 16
EF-finansieringens konditionalitet og nedskæring af fiskeriindsatsen
1. Finansiel bistand i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (12) med undtagelse af midler til ophugning af fiskerfartøjer kan kun bevilges, hvis en medlemsstat overholder artikel 11, 13 og 15 i denne forordning og har forelagt de oplysninger, der kræves i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 2792/99 og Kommissionens forordning (EF) nr. 366/2001 (13).
I den forbindelse suspenderer Kommissionen, efter at have givet den pågældende medlemsstat mulighed for at udtale sig og i rimeligt forhold til den manglende overholdelse, finansiel støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 for den pågældende medlemsstat.
2. Hvis Kommissionen på grundlag af de foreliggende oplysninger skønner, at en medlemsstats flådekapacitet overstiger den kapacitet, den skal overholde i henhold til artikel 11, 13 og 15, giver den den pågældende medlemsstat meddelelse herom. Denne medlemsstat nedskærer øjeblikkeligt sin fiskeriindsats til det niveau, der ville have været gældende, hvis artikel 11, 13 og 15 var blevet overholdt, uden at dette berører forpligtelserne i henhold til disse artikler. Den pågældende medlemsstat skal forelægge Kommissionen sin nedskæringsplan til kontrol i overensstemmelse med proceduren i artikel 30, stk. 2, uanset om nedskæringen svarer til den overskredne kapacitet.
KAPITEL IV REGLER FOR ADGANG TIL FARVANDE OG RESSOURCER
Artikel 17
Generelle regler
1. EF-fiskerfartøjer har lige adgang til alle EF-farvande og -ressourcer, bortset fra de i stk. 2 omhandlede farvande, jf. dog de foranstaltninger, der træffes i henhold til kapitel II.
2. I farvandene under deres højhedsområde eller jurisdiktion indtil 12 sømil fra basislinjerne har medlemsstaterne ret til fra den 1. januar 2003 til den 31. december 2012 at begrænse fiskeriet således, at det er forbeholdt fartøjer, der traditionelt fisker i sådanne farvande fra havne på den tilstødende kyst, jf. dog ordninger for EF-fiskerfartøjer, der fører en anden medlemsstats flag, som led i et bestående naboforhold mellem medlemsstater og ordningerne i bilag I, der for hver medlemsstat afgrænser de geografiske områder i andre medlemsstaters kystfarvande, hvor der må fiskes, og hvilke arter der må fanges.
Inden den 31. december 2011 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om ordningerne i dette stykke. Rådet træffer inden den 31. december 2012 afgørelse om de bestemmelser, der afløser ovennævnte ordninger.
Artikel 18
Shetlandskassen
1. I det område, der er afgrænset i bilag II, og for arter af særlig betydning i dette område, der er biologisk følsomme på grund af den udnyttelse, der har fundet sted, reguleres det fiskeri, som EF-fiskerfartøjer med en længde mellem perpendikulærerne på mindst 26 m udøver efter demersale arter, bortset fra sperling og blåhvilling, ved hjælp af en forhåndstilladelsesordning, jf. betingelserne i denne forordning, navnlig i bilag II.
2. Gennemførelsesbestemmelser og procedurer for gennemførelse af stk. 1 kan fastsættes efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 19
Revision af adgangsregler
1. Kommissionen forelægger senest den 31. december 2003 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om EF-reglerne for adgang til farvande og ressourcer, bortset fra reglerne omhandlet i artikel 17, stk. 2, hvori den ud fra målene for bevarelse og bæredygtig udnyttelse vurderer, om det er berettiget med sådanne regler.
2. På basis af den i stk. 1 omhandlede rapport og under hensyntagen til princippet i artikel 17, stk. 1, beslutter Rådet senest den 31. december 2004, om disse regler skal justeres.
Artikel 20
Tildeling af fiskerimuligheder
1. Rådet træffer på forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal afgørelse om fangst- og/eller fiskeriindsatsbegrænsninger og om tildelingen af fiskerimuligheder mellem medlemsstaterne samt om de betingelser, der skal gælde i forbindelse med sådanne begrænsninger. Fiskerimulighederne fordeles mellem medlemsstaterne på en sådan måde, at hver medlemsstat sikres en relativ stabilitet i fiskeriet efter hver bestand eller for hvert fiskeri.
2. Når Fællesskabet fastlægger nye fiskerimuligheder, beslutter Rådet, hvilken tildeling der skal anvendes i forbindelse med disse muligheder under hensyntagen til hver enkelt medlemsstats interesser.
3. Hver enkelt medlemsstat afgør, hvilken metode den vil anvende ved fordeling af de fiskeri muligheder, den har fået tildelt, mellem de fartøjer, der fører dens flag i overensstemmelse med EF-lovgivningen. Den underretter Kommissionen om fordelingsmetoden.
4. Rådet fastsætter, hvilke fiskerimuligheder der er til rådighed for tredjelande i EF-farvandene, og tildeler disse muligheder til de enkelte tredjelande.
5. Medlemsstaterne kan, efter først at have underrettet Kommissionen, helt eller delvis udveksle tildelte fiskerimuligheder.
KAPITEL V EF's KONTROL- OG HÅNDHÆVELSESORDNING
Artikel 21
Mål
EF's kontrol- og håndhævelsesordning skal sikre, at adgangen til farvande og ressourcer og udøvelsen af aktiviteter som omhandlet i artikel 1 kontrolleres, og at reglerne i den fælles fiskeripolitik håndhæves.
Artikel 22
Betingelser for adgang til farvande og ressourcer og for afsætning af fiskevarer
1. Aktiviteter omfattet af den fælles fiskeripolitik er forbudt, medmindre følgende krav er opfyldt:
a)
Et fiskerfartøj skal medføre sin fiskerilicens og eventuelle fiskeritilladelser.
b)
Et fiskerfartøj skal være udstyret med et operationsdygtigt system, der gør det muligt at spore og identificere det pågældende fartøj ved hjælp af fjernovervågningssystemer. Dette krav gælder for fartøjer på over 18 meters længde overalt fra den 1. januar 2004 og for fartøjer over 15 meters længde overalt fra den 1. januar 2005.
c)
Fartøjsføreren registrerer og meddeler uden unødig forsinkelse oplysninger om fiskeriet, herunder oplysninger om landinger og omladninger. Myndighederne får stillet kopier af disse oplysninger til rådighed. I 2004 træffer Rådet afgørelse om pligten til at fremsende sådanne oplysninger elektronisk. For at vurdere, hvilken teknologi der skal anvendes, gennemfører medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen pilotprojekter inden den 1. juni 2004.
d)
Fartøjsføreren skal acceptere, at der kommer inspektører om bord, og skal samarbejde med dem. Hvis der er vedtaget en observatørordning, skal fartøjsføreren også acceptere observatører om bord og samarbejde med dem.
e)
Fartøjsføreren skal overholde alle betingelser og restriktioner med hensyn til landing, omladning, fælles fiskeri, fiskeredskaber, net og mærkning og identifikation af fartøjer.
2. Ved afsætning af fiskevarer skal følgende krav være opfyldt:
a)
Fiskevarer må kun sælges fra et fiskerfartøj til registrerede købere eller på registrerede auktioner.
b)
Købere af fiskevarer fra et fiskerfartøj ved første salg skal være registreret hos myndighederne.
c)
Købere af fiskevarer ved første salg skal sende fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne, medmindre varerne sælges på en registreret auktion, som selv er forpligtet til at sende fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne.
d)
Alle fiskevarer landet i eller importeret til EF, for hvilke der hverken er indgivet fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne, og som transporteres til et andet sted end landingsstedet eller importstedet, skal ledsages af et dokument udfærdiget af transportøren, indtil varerne afsættes første gang.
e)
De ansvarlige for lokaler eller transportmidler skal acceptere inspektørbesøg og samarbejde med inspektørerne.
f)
Hvis der er fastsat mindstemål for en given art, skal de erhvervsdrivende, der er ansvarlige for afsætning, oplagring eller transport af en sådan art, kunne godtgøre, hvor varerne stammer fra geografisk.
En køber af varer, der ikke efterfølgende markedsføres, men kun anvendes til privat forbrug, er undtaget fra kravene i dette stykke.
3. Gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 og 2 kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Disse bestemmelser kan navnlig vedrøre de forpligtelser med hensyn til dokumentation, registrering, rapportering og oplysninger, som medlemsstater, fartøjsførere og alle andre juridiske og fysiske personer, der udøver aktiviteter omfattet af artikel 1, skal opfylde.
I bestemmelserne kan der også fastsættes fritagelser for forpligtelserne i stk. 1 og stk. 2, hvis det er godtgjort, at det kun har ubetydelig indvirkning på de levende akvatiske ressourcer, eller at forpligtelserne ville medføre en uforholdsmæssig stor byrde sammenlignet med den økonomiske betydning af aktiviteten.
Artikel 23
Medlemsstaternes ansvar
1. Medmindre andet er fastsat i EF-bestemmelserne, skal medlemsstaterne sørge for, at der foretages effektiv kontrol og inspektion, og at reglerne i den fælles fiskeripolitik håndhæves effektivt.
2. Medlemsstaterne kontrollerer de aktiviteter, der er omfattet af den fælles fiskeripolitik, og som udøves på deres område eller i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion. Medlemsstaterne skal også kontrollere adgangen til farvande og ressourcer og fiskeri uden for EF-farvande for EF-fartøjer, der fører deres flag, og, med forbehold af flagstatens primære ansvar for deres borgere. De er ansvarlige for at placere observatører om bord på fiskerfartøjerne og for at træffe de fornødne afgørelser, herunder forbud mod fiskeriaktiviteter.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger, tildeler de finansielle og menneskelige ressourcer og opretter den administrative og tekniske struktur, der er en forudsætning for effektiv kontrol, inspektion og håndhævelse, herunder satellitbaserede fartøjsovervågningssystemer. Rådet træffer i 2004 afgørelse om pligten til at etablere en form for telemåling. For at vurdere, hvilken teknologi der skal anvendes, gennemfører medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen pilotprojekter inden den 1. juni 2004. I hver medlemsstat varetager en enkelt myndighed koordineringen af indsamling af og kontrol med oplysninger om fiskeriaktiviteter og indberetninger til og samarbejde med Kommissionen.
4. Konstaterer Kommissionen, at en medlemsstat har overskredet de fiskerimuligheder, den har fået tildelt, foretager Kommissionen fradrag i denne medlemsstats fremtidige fiskerimuligheder.
Hvis en medlemsstat, som direkte resultat af, at en anden medlemsstat har overskredet de fiskerimuligheder, den havde fået tildelt, ikke har kunnet udtømme sine egne fiskerimuligheder, kan fiskerimuligheder, der svarer til dem, der er foretaget fradrag for i henhold til første afsnit, helt eller delvist tildeles denne medlemsstat. En sådan omfordeling skal besluttes under hensyntagen til interessen i at bevare ressourcerne samt begge de berørte staters interesse i kompensation.
Kommissionen træffer beslutninger efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
5. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, herunder medlemsstaternes udnævnelse af den myndighed, der er omhandlet i denne artikels stk. 3, og bestemmelserne om udstationering af observatører, disses ansvarsområder og opgaver samt omkostninger kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 24
Inspektion og håndhævelse
Medlemsstaterne træffer de fornødne inspektions- og håndhævelsesforanstaltninger til at sikre, at reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes på deres område eller i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion. De træffer også håndhævelsesforanstaltninger for fiskeri, der udøves uden for EF-farvande af EF-fartøjer, der fører deres flag, og af deres borgere.
Sådanne foranstaltninger omfatter:
a)
stikprøvekontrol og inspektion om bord på fiskerfartøjer og hos virksomheder og andre organer med aktiviteter i tilknytning til den fælles fiskeripolitik
b)
observation af fiskerfartøjer
c)
undersøgelser, retsforfølgning af overtrædelser og sanktioner i overensstemmelse med artikel 25
d)
forebyggende foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 25, stk. 5
e)
foranstaltninger til at forebygge, at deres statsborgere inddrages i fiskeriaktiviteter, der ikke er i overensstemmelse med gældende bevarings- og forvaltningsforanstaltninger, med forbehold af flagstatens primære ansvar.
De trufne foranstaltninger skal være veldokumenterede. De skal være effektive, afskrækkende og stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen.
Gennemførelsesbestemmelser, herunder benchmarking, til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 3.
Artikel 25
Opfølgning af overtrædelser
1. Medlemsstaterne sørger for, at der træffes passende foranstaltninger, herunder indledning af administrativ procedure eller straffesag efter deres nationale lovgivning, over for de ansvarlige fysiske eller juridiske personer i de tilfælde, hvor reglerne i den fælles fiskeripolitik ikke er blevet overholdt.
2. En sag indledt i henhold til stk. 1 skal være sådan, at den efter de relevante bestemmelser i den nationale lovgivning i praksis effektivt berøver de ansvarlige for overtrædelsen det økonomiske udbytte heraf, og give resultater, der står i et rimeligt forhold til overtrædelsens omfang, og som effektivt modvirker yderligere overtrædelser af samme art.
3. Alt efter hvor alvorlig en overtrædelse, der er tale om, kan sanktioner, der følger af en sag som omhandlet i stk. 2, omfatte:
a)
bøder
b)
beslaglæggelse af forbudte fiskeredskaber og fangster
c)
beslaglæggelse af fartøj
d)
midlertidig arrest af fartøj
e)
suspension af licens
f)
fratagelse af licens.
4. Uanset de forpligtelser, der er omhandlet i stk. 1, 2 og 3, udarbejder Rådet på grundlag af listen i stk. 3 et katalog over foranstaltninger, som medlemsstaterne skal anvende i forbindelse med alvorlige overtrædelser som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999. Kataloget må ikke berøre medlemsstaternes valg med hensyn til at gennemføre disse foranstaltninger ved hjælp af administrativ procedure eller straffesag efter deres nationale lovgivning, som anført i stk. 1.
5. Medlemsstaterne træffer straks foranstaltninger til at forhindre, at fartøjer eller fysiske eller juridiske personer, der er taget på fersk gerning i at begå alvorlige overtrædelser som defineret i forordning (EF) nr. 1447/1999, fortsætter med at begå sådanne alvorlige overtrædelser.
Artikel 26
Kommissionens ansvar
1. Kommissionen skal evaluere og kontrollere medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik og lette samordningen og samarbejdet mellem medlemsstaterne, jf. dog Kommissionens forpligtelser i henhold til traktaten.
2. Hvis det konstateres, at reglerne for bevarelse, kontrol, inspektion eller håndhævelse i den fælles fiskeripolitik ikke bliver overholdt, og at dette kan føre til en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer eller effektiviteten af EF's kontrol- og håndhævelsesordning og derfor kræver, at der straks gribes ind, underretter Kommissionen skriftligt den pågældende medlemsstat om sine resultater, idet den giver den en frist på mindst femten arbejdsdage til at bevise, at den overholder reglerne, og til at fremsætte sine bemærkninger. Kommissionen tager hensyn til medlemsstaterne bemærkninger med hensyn til alle foranstaltninger, den måtte træffe i henhold til stk. 3.
3. Hvis der konstateres en risiko for, at fiskeri i et givet geografisk område kan føre til en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer, kan Kommissionen træffe forebyggende foranstaltninger.
Disse foranstaltninger skal stå i et rimeligt forhold til risikoen for en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer.
De må ikke vare mere end tre uger i træk. De kan forlænges i indtil 6 måneder, for så vidt det er nødvendigt for bevarelsen af levende akvatiske ressourcer ved afgørelse truffet efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Foranstaltningerne hæves omgående, når Kommissionen finder, at der ikke længere er nogen risiko.
4. Hvis en medlemsstat antages at have opbrugt sin kvote, tildeling eller andel kan Kommissionen straks standse fiskeriaktiviteterne på grundlag af de oplysninger, der er til rådighed.
5. Uanset artikel 23, stk. 2, kontrollerer Kommissionen det fiskeri, som fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, udøver i EF-farvande, hvis dette er fastsat i EF-bestemmelserne. I den forbindelse samarbejder Kommissionen og den pågældende medlemsstat og samordner deres aktioner.
6. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 27
Kommissionens evaluering og kontrol
1. Med henblik på evaluering af og kontrol med medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik kan Kommissionen på eget initiativ og med egne midler foranstalte og foretage revision, undersøgelse, kontrol og inspektion med hensyn til medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik. Kommissionen kan navnlig undersøge:
a)
hvordan medlemsstaterne og deres myndigheder gennemfører og anvender reglerne
b)
om national administrativ praksis, inspektion og overvågning er i overensstemmelse med reglerne
c)
om de fornødne dokumenter foreligger, og om de er i overensstemmelse med gældende regler
d)
hvordan medlemsstaterne løser deres kontrol- og håndhævelsesopgaver.
Kommissionen kan i den forbindelse foretage inspektion om bord på fiskerfartøjer og hos virksomheder og andre organer med aktiviteter i tilknytning til den fælles fiskeripolitik og skal have adgang til alle oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for at kunne påtage sig sit ansvar. Kommissionen foretager kun inspektion på eget initiativ og uden bistand fra inspektører fra den pågældende medlemsstat på fiskerfartøjer og steder, hvor der først landes eller først sælges, og kun for områder eller bestande, der er omfattet af et særligt overvågningsprogram, der er vedtaget i henhold til artikel 34c i forordning (EØF) nr. 2847/93.
Kommissionens inspektører skal fremlægge skriftlig legitimation og bevis for deres stilling. Kommissionens inspektører har ikke beføjelser, der går ud over nationale inspektørers beføjelser, og de har ikke politi- eller håndhævelsesbeføjelser. Kommissionen kan navnlig ikke foretage inspektion uden bistand fra inspektører fra den pågældende medlemsstat, hvis den inspicerede part gør indsigelse.
Medlemsstaterne bistår Kommissionen i det omfang, det er nødvendigt, for at den kan udføre disse opgaver.
2. Den pågældende medlemsstat skal have adgang til inspektionsrapporterne.
Kommissionen skal give den pågældende medlemsstat mulighed for at fremsætte bemærkninger til resultaterne i rapporten. Kommissionen skal overholde EF-bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger.
Når Kommissionen foretager en inspektion på eget initiativ og ikke ledsages af nationale inspektører fra den pågældende medlemsstat, underretter den medlemsstaten herom senest en dag før inspektionens afslutning og aflægger inden en måned rapport om resultaterne.
Medlemsstaterne er ikke forpligtede til at træffe foranstaltninger over for enkeltpersoner på grundlag af resultaterne i ovennævnte rapport.
3. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
4. Hvert tredje år udarbejder Kommissionen en evalueringsrapport, som forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet om de foranstaltninger, den har truffet i henhold til stk. 1, og om medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik. Hvert år orienteres medlemsstaterne om antallet af inspektioner efter stk. 1, som Kommissionen har gennemført i hver medlemsstat opdelt efter inspektionstype.
Artikel 28
Samarbejde og samordning
1. Medlemsstaterne samarbejder med hinanden og med tredjelande for at sikre, at reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes. I den forbindelse bistår medlemsstaterne hinanden og tredje lande i det omfang, det er nødvendigt for at sikre, at reglerne overholdes.
2. Ved kontrol og inspektion i forbindelse med grænseoverskridende fiskeri sørger medlemsstaterne for, at deres foranstaltninger i henhold til dette kapitel samordnes. Med henblik herpå udveksler medlemsstaterne fiskeriinspektører.
3. Med forbehold af kystmedlemsstatens primære ansvar er medlemsstaterne bemyndiget til at inspicere EF-fiskerfartøjer, der fører deres flag, i alle EF-farvande uden for farvande, som henhører under en anden medlemsstats højhedsområde.
Medlemsstaterne er også bemyndiget til at foretage inspektion efter reglerne i den fælles fiskeripolitik for fiskeri i alle EF-farvande uden for farvande, som henhører under deres højhedsområde, om bord på fiskerfartøjer, men kun såfremt:
a)
den pågældende kystmedlemsstat har givet sin bemyndigelse, eller
b)
et særligt overvågningsprogram er vedtaget i henhold til artikel 34c i forordning (EØF) nr. 2847/93.
Medlemsstaterne er bemyndiget til at inspicere EF-fiskerfartøjer, der fører en anden medlemsstats flag, i internationale farvande.
I andre tilfælde end de i dette stykke nævnte kan medlemsstaterne bemyndige hinanden til at foretage inspektion efter reglerne i den fælles fiskeripolitik.
4. På basis af medlemsstaternes udnævnelser som meddelt Kommissionen opstiller Kommissionen efter proceduren i artikel 30, stk. 2, en fortegnelse over EF's inspektører, inspektionsfartøjer og inspektionsfly og andet inspektionsudstyr, der er bemyndiget til at foretage inspektion som omhandlet i dette kapitel i EF-farvande og om bord på EF-fiskerfartøjer.
5. Kontrol- og overvågningsrapporter udarbejdet af EF-inspektører, en anden medlemsstats inspektører eller Kommissionens inspektører betragtes som anerkendte bevismidler i administrative sager eller retssager indledt af en medlemsstat. Med hensyn til dokumentationsværdi skal de sidestilles med medlemsstaternes kontrol- og overvågningsrapporter.
6. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Denne artikels stk. 3 og 4 finder først anvendelse, når der er fastsat gennemførelsesbestemmelser.
KAPITEL VI BESLUTNINGSTAGNING OG SAMRÅD
Artikel 29
Beslutningsprocedure
Medmindre andet er fastsat i denne forordning anvender Rådet proceduren i traktatens artikel 37.
Artikel 30
Komitéen for Fiskeri og Akvakultur
1. Kommissionen bistås af en komité for fiskeri og akvakultur.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til 20 arbejdsdage.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til 60 arbejdsdage.
4. Komitéen vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 31
Regionale rådgivende råd
1. Der skal oprettes regionale rådgivende råd, som skal bidrage til at nå målene i artikel 2, stk. 1, og navnlig rådgive Kommissionen i spørgsmål om fiskeriforvaltning i visse havområder eller fiskerizoner.
2. De regionale rådgivende råd skal hovedsagelig bestå af fiskere og repræsentanter for interesser, der berøres af den fælles fiskeripolitik, såsom repræsentanter for fiskeri og akvakultur, miljø og forbrugerinteresser samt videnskabelige eksperter fra alle medlemsstater, der har fiskeriinteresser i det pågældende havområde eller den pågældende fiskerizone.
3. Repræsentanter for nationale og regionale administrationer, der har fiskeriinteresser i det på gældende havområde eller den pågældende fiskerizone, skal have ret til at deltage i de regionale rådgivende råd som observatører. Kommissionen kan være til stede på møderne.
4. Kommissionen kan holde samråd med de regionale rådgivende råd om de forslag til foranstaltninger, f.eks. flerårige genopretnings- eller forvaltningsplaner, der skal vedtages med hjemmel i traktatens artikel 37, og som den agter at fremlægge, og som specifikt vedrører fiskeri i det pågældende område. Kommissionen og medlemsstaterne kan også holde samråd med rådene om andre foranstaltninger. Disse samråd berører ikke høringen af STECF og af Komitéen for Fiskeri og Akvakultur.
5. De regionale rådgivende råd kan:
a)
på eget initiativ eller på anmodning af Kommissionen eller en medlemsstat fremsætte henstillinger og forslag til Kommissionen eller den berørte medlemsstat i spørgsmål om fiskeriforvaltning
b)
underrette Kommissionen eller den berørte medlemsstat om problemer med gennemførelsen af EF-reglerne og fremsætte henstillinger og forslag til løsning af sådanne problemer til Kommissionen eller den berørte medlemsstat
c)
udøve enhver anden form for virksomhed, der er nødvendig, for at de kan udføre deres opgaver.
De regionale rådgivende råd underretter Komitéen for Fiskeri og Akvakultur om deres aktiviteter.
Artikel 32
Procedure for oprettelse af regionale rådgivende råd
Beslutninger om oprettelse af regionale rådgivende råd træffes af Rådet. Regionale rådgivende råd skal dække havområder, der hører ind under mindst to medlemsstaters jurisdiktion. Et regionalt rådgivende råd vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 33
Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri
1. Der skal oprettes en videnskabelig, teknisk og økonomisk komité for fiskeri (STECF). STECF skal konsulteres med jævne mellemrum i spørgsmål om bevarelse og forvaltning af de levende akvatiske ressourcer, herunder biologiske, økonomiske, miljømæssige, sociale og tekniske aspekter.
2. Kommissionen skal tage hensyn til rådgivningen fra STECF, når den fremsætter forslag om fiskeriforvaltning i henhold til denne forordning.
KAPITEL VII AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 34
Ophævelse
1. Forordning (EØF) nr. 3760/92 og (EØF) nr. 101/76 ophæves.
2. Henvisninger til bestemmelser i de i stk. 1 ophævede forordning skal betragtes som henvisninger til de tilsvarende bestemmelser i nærværende forordning.
Artikel 35
Revision
Kommissionen aflægger rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik for så vidt angår kapitel II og III inden udgangen af 2012.
Artikel 36
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2003.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2002.
Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002
ze dne 20. prosince 2002
o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Rady (EHS) č. 3760/92 [3] byl zaveden režim Společenství pro rybolov a akvakulturu. Podle uvedeného nařízení musí Rada do 31. prosince 2002 rozhodnout o všech nezbytných změnách.
(2) Působnost společné rybářské politiky se vztahuje na zachování, řízení a využívání živých vodních zdrojů a akvakultury, jakož i na zpracování a uvádění produktů rybolovu a akvakultury na trh, pokud jsou tyto činnosti vykonávány na území členských států, ve vodách Společenství nebo rybářskými plavidly Společenství nebo státními příslušníky členských států, přičemž je třeba mít na paměti ustanovení článku 117 Úmluvy OSN o mořském právu, aniž je dotčena přímá odpovědnost státu vlajky.
(3) Jelikož neustále klesá stav řady rybích populací, je třeba zlepšit společnou rybářskou politiku, aby se udržitelným využíváním živých vodních zdrojů, jež spočívá na spolehlivých vědeckých doporučeních a na přístupu založeném na předběžné opatrnosti, který vychází ze stejných kritérií jako zásada předběžné opatrnosti uvedená v článku 174 Smlouvy, zajistila dlouhodobá životaschopnost odvětví rybolovu.
(4) Cílem společné rybářské politiky by proto mělo být stanovení udržitelného využívání živých vodních zdrojů a akvakultury v rámci udržitelného rozvoje, přičemž je třeba rovnou měrou přihlédnout k environmentálním, hospodářským a sociálním otázkám.
(5) Je důležité, aby řízení společné rybářské politiky postupovalo podle zásady řádné správy věcí veřejných a aby přijatá opatření byla vzájemně slučitelná a v souladu s ostatními politikami Společenství.
(6) Cíle udržitelného využívání se účinněji dosáhne na základě víceletého přístupu k řízení rybolovu, zahrnujícího víceleté plány řízení populací na úrovni bezpečných biologických limitů nebo v jejich rámci. V případě populací, které se nacházejí mimo bezpečné biologické limity, je naprostou prioritou přijetí víceletých plánů obnovy. V souladu s vědeckým doporučením může být u těchto populací požadováno podstatné snížení intenzity rybolovu.
(7) Tyto víceleté plány by měly stanovit cílové hodnoty pro udržitelné využívání dotyčných populací, zahrnovat pravidla odlovu, která stanoví způsob výpočtu omezení ročního odlovu a/nebo intenzity rybolovu a jiná zvláštní řídící opatření, přičemž se přihlíží též k účinku na ostatní druhy.
(8) Obsah víceletých plánů by měl odpovídat stavu zachování populací, naléhavosti jejich obnovy, vlastnostem těchto populací a lovišť, v nichž jsou loveny.
(9) Udržitelné využívání populací, pro které nebyl vypracován víceletý plán, je třeba zajistit stanovením omezení odlovu a/nebo intenzity rybolovu.
(10) Je třeba stanovit, aby členské státy nebo Komise v případě vážného ohrožení zachování zdrojů nebo mořského ekosystému, které je důsledkem rybolovných činností a vyžaduje okamžitý zásah, přijaly nouzová opatření.
(11) Členským státům je třeba povolit, aby ve svých pásmech o šířce 12 námořních mil přijímaly opatření pro zachování a řízení použitelná na všechna rybářská plavidla za předpokladu, že pokud se tato opatření použijí na rybářská plavidla z jiných států, musí být pro tyto státy nediskriminační a musí jim předcházet konzultace, a za předpokladu, že Komise nepřijala opatření, která se výslovně zabývají zachováním a řízením v této oblasti.
(12) Je třeba omezit loďstvo Společenství, aby odpovídalo dostupným zdrojům, a k dosažení tohoto cíle je třeba zavést zvláštní opatření včetně stanovení referenčních úrovní pro rybolovnou kapacitu, které nesmějí být překročeny, zvláštní prostředky Společenství na podporu vrakování rybářských plavidel a národní režimy vstupu do loďstva a výstupu z něj.
(13) Je třeba, aby každý členský stát vedl národní rejstřík rybářských plavidel, který by měl být zpřístupněn Komisi pro účely sledování velikosti loďstva členských států.
(14) Platná pravidla, která omezují přístup ke zdrojům ve 12 mílových pásmech členských států, uspokojivě působila, neboť omezováním intenzity rybolovu v nejcitlivější části vod Společenství přispívala k zachování a udržovala tradiční rybářské činnosti, na kterých je do velké míry závislý sociální a hospodářský rozvoj některých pobřežních obyvatel. Proto by se měla i nadále používat až do 31. prosince 2012.
(15) Ačkoli ostatní omezení přístupu obsažená v právních předpisech Společenství je třeba prozatím zachovat, musí se přezkoumat, zda jsou nezbytná pro zajištění udržitelného rybolovu.
(16) S ohledem na nejistý hospodářský stav odvětví rybolovu a závislost některých pobřežních obyvatel na rybolovu je nutné zajistit relativní stabilitu rybolovných činností rozdělením rybolovných práv mezi členské státy na základě předvídatelného podílu populací pro každý členský stát.
(17) V jiných ohledech by zmíněná stabilita, vzhledem k prozatímní biologické situací populací, měla zajistit zvláštní potřeby regionů, kde je místní obyvatelstvo obzvláště závislé na rybolovu a na činnostech s ním souvisejících, jak o tom rozhodla Rada ve svém usnesení ze dne 3. listopadu 1976 [4] o některých vnějších aspektech vytvoření rybolovného pásma ve Společenství o šířce 200 mil od 1. ledna 1977, a zejména v příloze VII tohoto usnesení.
(18) Proto je třeba rozumět pojmu žádoucí relativní stability v tomto smyslu.
(19) Aby se zajistilo účinné provádění společné rybářské politiky, je třeba posílit kontrolní a vynucovací systém Společenství v odvětví rybolovu a dále vyjasnit rozdělení odpovědností mezi orgány členských států a Komisi. Za tímto účelem je na místě vložit do tohoto nařízení hlavní ustanovení, kterými se řídí kontrola, inspekce a vynucování pravidel společné rybářské politiky, jejichž část je již obsažena v nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [5]. Toto nařízení musí zůstat v platnosti do té doby, než budou přijata všechna nezbytná prováděcí pravidla.
(20) Ustanovení o kontrole, inspekci a vynucování se týkají na jedné straně povinností velitelů rybářských plavidel a ekonomických subjektů v odbytovém řetězci a na straně druhé vymezují různé povinnosti členských států a Komise.
(21) Společenství by mělo být schopno uplatnit odpočty z rybolovných práv v případě, že členský stát překročil rybolovná práva, která mu byla přidělena. Pokud se zjistí, že v důsledku překročení rybolovných práv jedním členským státem utrpěl újmu jiný členský stát, musí být část odpočtu nebo celý odpočet přidělen posledně uvedenému státu.
(22) Členské státy by měly mít povinnost přijmout okamžitá opatření, která zabrání pokračování závažných protiprávních jednání, jak jsou definována v nařízení Rady (ES) č. 1447/1999 ze dne 24. června 1999 o vytvoření seznamu chování, která vážně porušují pravidla společné rybářské politiky [6].
(23) Komise by měla být schopna přijmout okamžitá preventivní opatření, existuje-li důkaz o riziku, že by rybolovné činnosti mohly vést k vážnému ohrožení zachování živých vodních zdrojů.
(24) Komise by měla být vybavena příslušnými pravomocemi, aby mohla plnit svou povinnost kontrolovat a hodnotit provádění společné rybářské politiky členskými státy.
(25) V zájmu dosažení shody s pravidly společné zemědělské politiky je nezbytné prohloubit spolupráci a koordinaci mezi všemi příslušnými orgány, zejména prostřednictvím výměny národních inspektorů a tím, že se od členských států bude vyžadovat, aby za účelem stanovení skutečností považovaly inspekční zprávy vypracované inspektory Společenství, inspektory jiného členského státu nebo inspektory Komise za rovnocenné s jejich vlastními inspekčními zprávami.
(26) Opatření nezbytná k provádění toho nařízení je třeba přijmout podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(27) S cílem napomoci dosažení cílů společné rybářské politiky je třeba zřídit regionální poradní sbory, aby společná rybářská politika mohla využít znalostí a zkušeností dotyčných rybářů a jiných zúčastněných osob a aby mohla vzít v úvahu rozdílné podmínky ve vodách Společenství.
(28) S cílem zajistit, aby společná rybářská politika mohla využít nejlepších vědeckých, technických a hospodářských doporučení, je třeba, aby byl Komisi nápomocen vhodný výbor.
(29) Pro dosažení základního cíle udržitelného využívání živých vodních zdrojů je nezbytné a vhodné stanovit pravidla pro zachování a využívání těchto zdrojů. Podle zásady proporcionality stanovené v článku 5 Smlouvy toto nařízení nepřekračuje to, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(30) Z důvodu množství a závažnosti prováděných změn je třeba zrušit nařízení (EHS) č. 3760/92. Podstatná ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 101/76 ze dne 19. ledna 1976, kterým se stanoví společná strukturální politika pro odvětví rybolovu [8], jsou niž neopodstatněná a proto je třeba také uvedené nařízení zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A CÍLE
Článek 1
Oblast působnosti
1. Společná rybářská politika se vztahuje na zachování, řízení a využívání živých vodních zdrojů, na akvakulturu a na zpracování a uvádění produktů rybolovu a akvakultury na trh, pokud jsou tyto činnosti prováděny na území členských států nebo ve vodách Společenství nebo rybářskými plavidly Společenství nebo, aniž je dotčena přímá odpovědnost státu vlajky státními příslušníky členských států.
2. Společná rybářská politika stanoví vzájemně související opatření, která se týkají:
a) zachování, řízení a využívání živých vodních zdrojů;
b) omezení dopadu rybolovu na životní prostředí;
c) podmínek přístupu do vod a ke zdrojům;
d) strukturální politiky a řízení kapacity loďstva;
e) kontroly a vynucování;
f) akvakultury;
g) společné organizace trhů a
h) mezinárodních vztahů.
Článek 2
Cíle
1. Společná rybářská politika zajistí takové využívání živých vodních zdrojů, které umožní udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky.
Za tímto účelem uplatní Společenství preventivní přístup a přijme opatření určená k ochraně a zachování živých vodních zdrojů, aby tak zajistilo jejich udržitelné využívání a v co možná nejvyšší míře snížil dopad rybolovných činností na mořské ekosystémy. Společenství se zaměří na postupné zavádění přístupu k řízení rybolovu založeného na ekosystémech. Snaží se přispět k účinnosti rybolovných činností v rámci hospodářsky životaschopného a konkurenceschopného odvětví rybolovu a akvakultury, spolu se zajištěním přiměřené životní úrovně osob závislých na rybolovných činnostech a s ohledem na zájmy spotřebitelů.
2. Společná rybářská politika se řídí těmito zásadami řádné správy věcí veřejných:
a) jasné vymezení odpovědností na úrovni Společenství a na národní a místní úrovni;
b) rozhodovací proces založený na spolehlivých vědeckých stanoviscích, který přináší včasné výsledky;
c) široké zapojení zúčastněných osob na všech stupních politiky, od jejího vzniku až po její provedení;
d) shoda s ostatními politikami Společenství, zejména s politikou životního prostředí, sociální politikou, regionální politikou, politikou rozvoje, zdravotní politikou a politikou ochrany spotřebitele.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "vodami Společenství" rozumějí vody pod svrchovaností nebo jurisdikcí členských států s výjimkou vod přiléhajících k územím uvedeným v příloze II Smlouvy;
b) "živými vodními zdroji" rozumějí dostupné a dosažitelné živé mořské vodní druhy včetně anadromních a katadromních druhů během jejich života v moři;
c) "rybářským plavidlem" rozumí jakékoli plavidlo vybavené pro účely obchodního využívání živých vodních zdrojů;
d) "rybářským plavidlem Společenství" rozumí rybářské plavidlo plující pod vlajkou členského státu a zapsané ve Společenství;
e) "udržitelným využíváním" rozumí využívání populace takovým způsobem, aby nebylo dotčeno její využívání v budoucnu a aby nemělo negativní důsledky pro mořské ekosystémy;
f) "mírou úmrtnosti danou rybolovem" rozumí odlovy z populace za dané období ve srovnání s průměrným stavem populace dostupné pro rybolov v tomto období;
g) "populací" rozumí živé vodní zdroje, které se vyskytují v dané oblasti řízení;
h) "intenzitou rybolovu" rozumí součin kapacity a činnost rybářského plavidla; pro skupinu plavidel součet intenzit rybolovu všech plavidel ve skupině;
i) "přístupem předběžné opatrnosti v oblasti řízení rybolovu" rozumí skutečnost, že nedostatek příslušných vědeckých údajů by neměl být důvodem k odložení nebo nepřijetí řídících opatření pro zachování cílových druhů, přidružených nebo závislých druhů a necílových druhů a jejich životního prostředí;
j) "limitními referenčními body" rozumí hodnoty parametrů rybí populace (jako je biomasa nebo míra úmrtnosti daná rybolovem), kterým je třeba se vyhnout, protože souvisejí s neznámou dynamikou populace, vyčerpáním stavu populace nebo poklesem její regenerace;
k) "referenčními body pro zachování" se rozumí hodnoty parametrů rybí populace (jako je biomasa nebo míra úmrtnosti daná rybolovem) používané při řízení rybolovu, například pokud jde o přijatelnou úroveň biologického rizika nebo požadovanou úroveň výnosu;
l) "bezpečnými biologickými limity" se rozumí ukazatele stavu rybí populace nebo jejího využívání, v jejichž rámci hrozí nízké riziko překročení určitých limitních referenčních bodů;
m) "omezením odlovu" se rozumí množstevní omezení pro vykládky populace nebo skupiny populací za dané období, pokud není v právních předpisech Společenství stanoveno jinak;
n) "rybolovnou kapacitou" rozumí prostornost plavidla v GT a jeho výkon v kW, jak jsou definovány v článcích 4 a 5 nařízení Rady (EHS) č. 2930/86 [9]. Pro některé typy rybolovných činností může Rada definovat kapacitu například na základě počtu a/nebo velikosti lovných zařízení plavidla;
o) "výstupem z loďstva" rozumí vymazání rybářského plavidla z rejstříku rybářského loďstva členského státu za předpokladu, že je dodržen čl. 15 odst. 1;
p) "vstupem do rybářského loďstva" rozumí zapsání rybářského plavidla do rejstříku rybářského loďstva členského státu;
q) "rybolovným právem" rozumí kvantifikovaný právní nárok na lov ryb, vyjádřený odlovy a/nebo intenzitou rybolovu;
r) "rybolovným právem Společenství" rozumějí dostupná rybolovná práva Společenství ve vodách Společenství, k nimž se přičtou veškerá rybolovná práva Společenství mimo vody Společenství a od nichž se odečtou rybolovná práva Společenství přidělená třetím zemím.
KAPITOLA II
ZACHOVÁNÍ A UDRŽITELNOST
Článek 4
Druhy opatření
1. Pro dosažení cílů uvedených v čl. 2 odst. 1 přijme Rada opatření Společenství, jimiž se řídí přístup do vod a ke zdrojům a udržitelné provozování rybolovných činností.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 se zavádějí s přihlédnutím k dostupným vědeckým, technickým a hospodářským doporučením, a zejména ke zprávám vypracovaným Vědeckotechnickým a hospodářským výborem pro rybářství (VTHVR) ustaveným podle čl. 33 odst. 1, jakož i s ohledem na každé doporučení získané od regionálních poradních sborů ustavených podle článku 31. Tato opatření mohou zahrnovat zejména opatření k omezení míry úmrtnosti dané rybolovem pro každou populaci nebo skupinu populací a dopadu rybolovných činností na životní prostředí na základě:
a) přijetí plánů obnovy podle článku 5;
b) přijetí plánů řízení podle článku 6;
c) stanovení cílových hodnot pro udržitelné využívání populací;
d) omezení odlovů;
e) stanovení počtu a typu rybářských plavidel, která mají oprávnění k rybolovu;
f) omezení intenzity rybolovu;
g) přijetí technických opatření zahrnujících:
i) opatření týkající se konstrukce lovného zařízení, počtu a velikosti lovných zařízení na plavidle, způsoby jejich používání a složení úlovků, které mohou být při lovu tímto zařízením uloženy na plavidle;
ii) zřízení pásem a/nebo období, ve kterých jsou rybolovné činnosti zakázány nebo omezeny, včetně ochrany oblastí, kde dochází k výtěru a líhnutí;
iii) stanovení minimální velikost jednotlivců, kteří mohou být uloženi na plavidle a/nebo vyloženi;
iv) zvláštní opatření ke snížení dopadu rybolovných činností na mořské ekosystémy a necílové druhy;
h) zavedení pobídek, včetně pobídek hospodářské povahy, na podporu selektivnějšího rybolovu nebo rybolovu s malým dopadem;
i) provádění pilotních projektů týkajících se alternativních způsobů řízení rybolovu.
Článek 5
Plány obnovy
1. Rada přednostně přijme plány obnovy pro loviště využívající populace, jejichž stav je mimo rámec bezpečných biologických limitů.
2. Cílem plánů obnovy je zajistit obnovu populací tak, aby opět spadaly do rámce bezpečných biologických limitů.
Tyto plány obsahují referenční body pro zachování, jako například cílové hodnoty, podle kterých se vyhodnocuje návrat populací do bezpečných biologických limitů.
Tyto cílové hodnoty jsou vyjádřeny:
a) velikostí populace a/nebo
b) dlouhodobými výnosy a/nebo
c) mírou úmrtnosti danou rybolovem a/nebo
d) stabilitou odlovů.
Plány obnovy mohou obsahovat cílové hodnoty týkající se jiných živých vodních zdrojů a udržení nebo zlepšení stavu zachování mořských ekosystémů.
Je-li stanoveno více cílových hodnot, uvede se v plánech obnovy pořadí těchto cílových hodnot.
3. Plány obnovy se vypracovávají na základě přístupu předběžné opatrnosti v oblasti řízení rybolovu a s ohledem na limitní referenční body doporučené příslušnými vědeckými subjekty. Zajišťují, aby byly populace využívány udržitelným způsobem a aby dopad rybolovných činností na mořské ekosystémy setrval na udržitelných úrovních.
Plány se mohou vztahovat buď na rybolov jedné populace, nebo na rybolov smíšených populací a bere se v nich náležitý ohled na vzájemné působení populací a lovišť.
Plány obnovy jsou víceleté a stanoví předpokládaný časový rámec pro dosažení stanovených cílových hodnot.
4. Plány obnovy mohou zahrnovat kterékoli z opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. c) až h), jakož i pravidla odlovu, která jsou tvořena předem stanoveným souborem biologických parametrů, jimiž se řídí omezení odlovu.
Pokud je to nutné k dosažení cíle plánu, zahrnují plány obnovy omezení intenzity rybolovu. Opatření zahrnutá do plánů obnovy jsou přiměřená cílům, cílovým hodnotám a předpokládanému časovému rámci a rozhoduje o nich Rada s ohledem na:
a) stav zachování populace nebo populací;
b) biologické vlastnosti populace nebo populací;
c) vlastnosti lovišť, v nichž jsou populace loveny;
d) hospodářský dopad uvedených opatření na dotčená loviště.
5. Komise podává zprávu o účinnosti plánů obnovy, pokud jde o dosažení cílových hodnot.
Článek 6
Plány řízení
1. Pokud je to nezbytné, přijme Rada plány řízení pro udržení populací v rámci bezpečných biologických limitů pro loviště využívající populace, jejichž stav je na úrovni bezpečných biologických limitů nebo v jejich rámci.
2. Plány řízení obsahují referenční body pro zachování, jako jsou cílové hodnoty, podle kterých se hodnotí udržování populací v rámci těchto limitů. Použije se čl. 5 odst. 2 písm. a) až d).
Plány řízení mohou obsahovat cílové hodnoty související s jinými živými vodními zdroji a s udržováním nebo zlepšováním stavu zachování mořských ekosystémů.
Je-li stanoveno více cílových hodnot, uvede se v plánech obnovy pořadí těchto cílových hodnot.
3. Plány řízení se vypracovávají na základě přístupu založeného na předběžné opatrnosti v oblasti řízení rybolovu a s ohledem na limitní referenční body doporučené příslušnými vědeckými subjekty. Zajišťují, aby byly populace využívány udržitelným způsobem a aby dopad rybolovných činností na mořské ekosystémy setrval na udržitelných úrovních.
Plány se mohou vztahovat buď na rybolov jedné populace, nebo na rybolov smíšených populací a bere se v nich náležitý ohled na vzájemné působení populací a lovišť.
Plány řízení jsou víceleté a stanoví předpokládaný časový rámec pro dosažení stanovených cílových hodnot.
4. Plány řízení mohou zahrnovat kterékoli z opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. d) až i), jakož i pravidla odlovu, která jsou tvořena předem stanoveným souborem biologických parametrů, jimiž se řídí omezení odlovu.
Opatření zahrnutá do plánů obnovy jsou přiměřená cílům, cílovým hodnotám a předpokládanému časovému rámci a rozhoduje o nich Rada s ohledem na:
a) stav zachování populace nebo populací;
b) biologické vlastnosti populace nebo populací;
c) vlastnosti lovišť, v nichž jsou populace loveny;
d) hospodářský dopad uvedených opatření na dotčená loviště.
5. Komise podává zprávu o účinnosti plánů řízení, pokud jde o dosažení cílových hodnot.
Článek 7
Nouzová opatření Komise
1. Pokud existují důkazy o vážném ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností, které vyžaduje okamžitý zásah, může Komise na opodstatněnou žádost členského státu nebo z vlastního podnětu rozhodnout o nouzových opatřeních, která nesmějí trvat déle než šest měsíců. Komise může přijmout nové rozhodnutí prodlužující nouzová opatření nejvýše na dalších šest měsíců.
2. Členský stát sdělí žádost současně Komisi, ostatním členským státům a dotyčným regionálním poradním sborům. Ty mohou podat písemné námitky Komisi do pěti pracovních dnů od obdržení žádosti.
Komise rozhodne do patnácti pracovních dnů od obdržení žádosti uvedené v odstavci 1.
3. Nouzová opatření mají okamžitý účinek. Oznámí se dotyčným členským státům a zveřejní v Úředním věstníku.
4. Dotyčné členské státy mohou předložit Radě rozhodnutí Komise do deseti pracovních dnů od obdržení oznámení.
5. Rada může do jednoho měsíce ode dne, kdy jí bylo rozhodnutí předloženo, přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 8
Nouzová opatření členských států
1. Pokud existuje důkaz o vážném a nepředvídaném ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí členského státu, kde by jakékoli zbytečné prodlení mělo za následek škodu, kterou by bylo možné jen obtížně napravit, může tento členský stát přijmout nouzová opatření, která nesmějí trvat déle než tři měsíce.
2. Členské státy, které mají v úmyslu přijmout nouzová opatření, oznámí před jejich přijetím svůj záměr Komisi, ostatním členským státům a příslušným regionálním poradním sborům zasláním návrhu těchto opatření společně s odůvodněním.
3. Členské státy a příslušné regionální poradní sbory mohou předložit písemné námitky Komisi do pěti pracovních dnů ode dne oznámení. Komise do patnácti pracovních dnů opatření potvrdí, zruší nebo změní.
4. Rozhodnutí Komise se oznámí se dotčeným členským státům. Vyhlásí se v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Dotčené členské státy mohou předložit Radě rozhodnutí Komise do deseti pracovních dnů od oznámení rozhodnutí.
6. Rada může do jednoho měsíce ode dne, kdy jí bylo rozhodnutí předloženo, přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 9
Opatření členských států použitelná v pásmu 12 námořních mil
1. Členský stát může přijmout nediskriminační opatření pro zachování a řízení rybolovných zdrojů a na nejmenší míru snížit důsledky rybolovu pro zachování mořských ekosystémů v pásmu 12 námořních mil od jeho základních linií za předpokladu, že Společenství nepřijalo opatření, která řeší otázky zachování a řízení výslovně v této oblasti. Opatření členských států musejí být slučitelná s cíli stanovenými v článku 2 a nesmějí být méně přísná než stávající právní předpisy Společenství.
Pokud by se opatření přijatá členským státem měla dotknout plavidel jiného členského státu, přijmou se teprve poté, co byl návrh opatření společně s odůvodněním konzultován s Komisí, dotyčným členským státem a regionálními poradními sbory.
2. Na opatření, která se použijí na rybářská plavidla jiných členských států, se vztahují postupy podle čl. 8 odst. 3 až 6.
Článek 10
Opatření členských států použitelná výhradně na rybářská plavidla plující pod jejich vlajkou
Členské státy mohou přijmout opatření pro zachování a řízení populací ve vodách pod jejich svrchovaností nebo jurisdikcí, pokud:
a) jsou tato opatření použita výhradně na rybářská plavidla plující pod vlajkou dotyčného členského státu a zapsaná ve Společenství nebo - v případě rybolovných činností, které nejsou prováděny rybářským plavidlem - na osoby usazené v dotyčném členském státě a
b) tato opatření jsou slučitelná s cíli stanovenými v čl. 2 odst. 1 a nejsou méně přísná než stávající právní předpisy Společenství.
KAPITOLA III
ÚPRAVA RYBOLOVNÉ KAPACITY
Článek 11
Úprava rybolovné kapacity
1. Členské státy přijmou opatření, kterými se upravuje rybolovná kapacita jejich loďstva, aby dosáhly stabilní a trvalé rovnováhy mezi touto rybolovnou kapacitou a jejich rybolovnými právy.
2. Členské státy zajistí, aby nebyly překročeny referenční úrovně rybolovné kapacity vyjádřené v GT a kW, uvedené v článku 12 a odstavci 4 tohoto článku.
3. Nepovoluje se výstup z loďstva podporovaný veřejnou podporou, ledaže by mu předcházelo odebrání licence k rybolovu, jak je definována v nařízení Rady (ES) č. 3690/93 [10], a případně oprávnění k rybolovu, jak jsou definována v příslušných nařízeních. Kapacita odpovídající licenci a popřípadě oprávněním k rybolovu pro dotčená loviště se nenahrazuje.
4. Je-li veřejná podpora poskytnuta na odejmutí rybolovné kapacity, která přesahuje snížení kapacity potřebné pro dosažení souladu s referenčními úrovněmi podle čl. 12 odst. 1, objem odejmuté kapacity se automaticky odečítá od referenčních úrovní. Takto získané referenční úrovně se stávají novými referenčními úrovněmi.
5. U rybářských plavidel starých pět nebo více let může modernizace hlavní paluby za účelem zlepšení bezpečnosti na plavidle, pracovních podmínek, hygieny a kvality produktů zvýšit prostornost plavidla, pokud tato modernizace nezvýší schopnost plavidla lovit ryby. V souladu s tím se upraví referenční úrovně uvedené v tomto článku a v článku 12. Členské státy nemusejí při sestavování bilance mezi vstupy a výstupy podle článku 13 brát nezbytně v úvahu odpovídající kapacitu.
Přesná pravidla a podmínky pro taková opatření se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 12
Referenční úrovně pro rybářská loďstva
1. Postupem podle čl. 30 odst. 2 stanoví Komise pro každý členský stát referenční úrovně vyjádřené v GT a kW pro celkovou rybolovnou kapacitu rybářských plavidel Společenství plujících pod vlajkou uvedeného členského státu.
Referenční úrovně se rovnají součtu cílů víceletého orientačního programu na období 1997-2002, stanovených pro každou část ke dni 31. prosince 2002 na základě rozhodnutí Rady 97/413/ES [11].
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 13
Režim vstupu/výstupu a snížení celkové kapacity
1. Členské státy řídí od 1. ledna 2003 vstupy do loďstva a výstupy z něj tak, aby:
a) vstup nové kapacity do loďstva bez veřejné podpory byl vyrovnán předcházejícím stažením alespoň stejně velkého dílu kapacity bez veřejné podpory;
b) vstup nové kapacity do loďstva s veřejnou podporou poskytnutou po 1. lednu 2003 byl vyrovnán předcházejícím stažením:
i) alespoň stejně velkého dílu kapacity bez veřejné podpory v případě vstupu nových plavidel o prostornosti 100 GT nebo nižší nebo
ii) alespoň 1,35 násobku uvedeného dílu kapacity bez veřejné podpory v případě vstupu nových plavidel o prostornosti vyšší než 100 GT.
2. Od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2004 každý členský stát, který se rozhodne přijmout závazky nové veřejné podpory na obnovu loďstva po 31. prosinci 2002, sníží za celé období celkovou kapacitu svého loďstva o 3 % v porovnání s referenčními úrovněmi uvedenými v článku 12.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 14
Výměna informací
1. Komise každoročně předkládá souhrn výsledků úsilí členských států o dosažení udržitelné rovnováhy mezi rybolovnou kapacitou a rybolovnými právy. Toto shrnutí je založeno na výroční zprávě, kterou každý členský stát zasílá Komisi nejpozději do 30. dubna následujícího roku.
Shrnutí Komise s přiloženými zprávami členských států se do konce roku předá Evropskému parlamentu a Radě spolu se stanovisky VTHVR a Výboru pro rybolov a akvakulturu ustaveného podle čl. 30 odst. 1.
2. Prováděcí pravidla k těmto výměnám se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 15
Rejstříky rybářských loďstev
1. Každý členský stát vede rejstřík rybářských plavidel Společenství plujících pod jeho vlajkou, který obsahuje nejzákladnější údaje o charakteristických znacích plavidla a jeho činnosti, a který je nezbytný pro řízení opatření stanovených na úrovni Společenství.
2. Každý členský stát zpřístupní Komisi údaje podle odstavce 1.
3. Komise zřídí rejstřík rybářského loďstva Společenství, který obsahuje údaje získané podle odstavce 2 a zpřístupní jej členským státům. Dodržuje předpisy Společenství na ochranu osobních údajů.
4. Údaje uvedené v odstavci 1 a postupy pro jejich předávání uvedené v odstavcích 2 a 3 se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 16
Podmíněnost finanční pomoci Společenství a snížení intenzity rybolovu
1. Finanční pomoc podle nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 ze dne 17. prosince 1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu [12], s výjimkou finančních prostředků na vrakování rybářských plavidel, se může poskytnout pouze tehdy, pokud členské státy vyhověly článkům 11, 13 a 15 tohoto nařízení a poskytly údaje požadované podle nařízení Rady (ES) č. 2792/99 a nařízení Komise (ES) č. 366/2001 [13].
V této souvislosti Komise poté, co vyslechla dotyčný členský stát, a v míře přiměřené stupni nedodržení předpisů, pozastaví dotyčnému členskému státu finanční pomoc podle nařízení Rady (ES) č. 2792/1999.
2. Pokud Komise na základě dostupných údajů usoudí, že kapacita loďstva členského státu převyšuje kapacitu, která je pro něj závazná podle článků 11, 13 a 15, uvědomí o tom dotyčný členský stát. Tento členský stát neprodleně omezí intenzitu rybolovu na úroveň, kterou by měla mít při dodržení článků 11, 13 a 15, aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z těchto článků. Dotyčný členský stát sdělí svůj plán snížení Komisi za účelem ověření postupem podle čl. 30 odst. 2, zda snížení je nebo není rovno překročené kapacitě.
KAPITOLA IV
PRAVIDLA PŘÍSTUPU DO VOD A KE ZDROJŮM
Článek 17
Obecná pravidla
1. Rybářská plavidla Společenství mají rovný přístup do vod a ke zdrojům v rámci všech vod Společenství, kromě vod uvedených v odstavci 2, s výhradou opatření přijatých podle kapitoly II.
2. Členské státy jsou od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2012 oprávněny ve vodách do 12 námořních mil od základních linií, které jsou pod jejich svrchovaností nebo jurisdikcí, omezit rybolov rybářských plavidel, která tradičně operují v těchto vodách z přístavů na přilehlém pobřeží, aniž jsou dotčena pravidla pro rybářská plavidla Společenství plující pod vlajkou jiných členských států podle stávajících sousedských vztahů mezi členskými státy a opatření uvedená v příloze I, která pro každý členský stát stanoví zeměpisné oblasti v rámci pobřežních pásem jiných členských států, kde se tyto činností provozují, a druhy, kterých se tyto činnosti týkají.
Komise do 31. prosince 2011 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o opatřeních stanovených v tomto odstavci. Rada do 31. prosince 2012 rozhodne o ustanoveních, která budou přijata po výše zmíněných opatřeních.
Článek 18
Oblast Shetlandy
1. V případě druhů, které mají zvláštní důležitost v regionu vymezeném v příloze II a které jsou biologicky citlivé z důvodu jejich znaků využitelnosti, se rybolovné činnosti rybářských plavidel Společenství o délce mezi svislicemi 26 metrů nebo vyšší, pokud jde o druhy žijící při dně, kromě tresky norské a tresky modravé, řídí režimem předchozího oprávnění v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení, a zejména v příloze II.
2. Prováděcí pravidla a postupy k provádění odstavce 1 se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 19
Posouzení pravidel přístupu
1. Komise do 31. prosince 2003 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pravidlech týkajících se přístupu do vod a ke zdrojům, stanovených v právních předpisech Společenství, kromě pravidel uvedených v čl. 17 odst. 2. Tato zpráva zhodnotí oprávněnost těchto pravidel z hlediska cílů zachování a udržitelného využívání zdrojů.
2. Na základě zprávy uvedené v odstavci 1 a s ohledem na zásadu stanovenou v čl. 17 odst. 1 Rada do 31. prosince 2004 rozhodne o nezbytných úpravách těchto pravidel.
Článek 20
Přidělování rybolovných práv
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou rozhodne o omezeních odlovu a/nebo intenzity rybolovu a o rozdělení rybolovných práv mezi členské státy, jakož i o podmínkách souvisejících s těmito omezeními. Rybolovná práva se mezi členské státy rozdělí způsobem, který každému členskému státu zajistí relativní stabilitu rybolovných činností pro každou populaci nebo loviště.
2. Stanoví-li Společenství nová rybolovná práva, Rada rozhodne o jejich přidělení s ohledem na zájmy všech členských států.
3. Každý členský stát rozhodne v případě plavidel plujících pod jeho vlajkou o způsobu přidělení rybolovných práv, která mu byla v souladu s právními předpisy Společenství přiznána. O způsobu přidělování uvědomí Komisi.
4. Rada stanoví rybolovná práva dostupná pro třetí země ve vodách Společenství a přidělí tato práva každé třetí zemi.
5. Členské státy poté, co o tom uvědomí Komisi, mohou provést výměnu celku nebo části rybolovných práv, která jim byla přidělena.
KAPITOLA V
KONTROLNÍ A VYNUCOVACÍ SYSTÉM SPOLEČENSTVÍ
Článek 21
Cíle
V rámci kontrolního a vynucovacího systému Společenství je kontrolován přístup do vod a ke zdrojům a provozování činností stanovených v článku 1 a je prosazováno dodržování pravidel společné rybářské politiky.
Článek 22
Podmínky přístupu do vod a ke zdrojům a podmínky uvádění produktů rybolovu na trh
1. Činnosti prováděné v rámci působnosti společné rybářské politiky se zakazují, nejsou-li splněny tyto podmínky:
a) na palubě rybářského plavidla je uložena jeho licence a případně oprávnění k rybolovu;
b) na rybářském plavidle je nainstalováno provozuschopné zařízení, které umožňuje detekci a identifikaci tohoto plavidla pomocí systémů dálkového sledování. Tento požadavek se od 1. ledna 2004 použije na plavidla o celkové délce vyšší než 18 metrů a od 1. ledna 2005 na plavidla o celkové délce vyšší než 15 metrů;
c) velitel bez zbytečného prodlení zaznamenává a předává údaje o rybolovných činnostech včetně vykládek a překládek. Kopie záznamů se zpřístupní orgánům. Rada rozhodne v roce 2004 o povinností předávat tyto záznamy elektronickou cestou. V zájmu stanovení použitelné technologie členské státy ve spolupráci s Komisí provádějí do 1. ledna 2004 pilotní projekty;
d) velitel přijme na palubu inspektory a spolupracuje s nimi; v případě pozorovacího programu přijme na palubu také pozorovatele a spolupracuje s nimi;
e) velitel dodržuje podmínky a omezení týkající se vykládek, překládek, společných lovných operací, lovného zařízení, sítí a označování a identifikace plavidel.
2. Uvádění produktů rybolovu na trh podléhá těmto požadavkům:
a) produkty rybolovu se prodávají z rybářského plavidla pouze registrovaným odběratelům nebo na registrovaných dražbách;
b) odběratel produktů rybolovu z rybářského pravidla je při prvním prodeji zaregistrován u orgánů;
c) odběratel produktů rybolovu při prvním prodeji předkládá orgánům faktury nebo doklady o prodeji, pokud se prodej neuskuteční na registrované dražbě, která má sama povinnost předkládat orgánům faktury nebo doklady o prodeji;
d) ke všem produktům rybolovu vyloženým ve Společenství nebo do něj dovezeným, pro které nebyly úřadům předloženy faktury ani doklady o prodeji a které se převážejí na jiné místo, než je místo vykládky nebo dovozu, se až do prvního prodeje přikládá dokladem od přepravce;
e) osoby odpovědné za prostory nebo dopravní prostředky přijímají inspektory a spolupracují s nimi;
f) je-li pro daný druh stanovena minimální velikost, hospodářské subjekty odpovědné za prodej, skladování nebo přepravu musí být schopné prokázat zeměpisný původ produktů.
Z požadavků tohoto odstavce je vyloučen odběratel, který získává produkty, jež nejsou následně uváděny na trh, nýbrž jsou určeny pro soukromou spotřebu.
3. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Tato pravidla se mohou vztahovat zejména na dokumentační, záznamovou, ohlašovací a informační povinnost členských států, velitelů a ostatních právnických nebo fyzických osob, které se zabývají činnostmi spadajícími do působnosti článku 1.
Pravidla mohou také stanovit výjimky z povinností uvedených v odstavcích 1 a 2, pokud je lze zdůvodnit zanedbatelným dopadem na živé vodní zdroje nebo nerovnoměrným zatížením, které by tyto povinnosti představovaly v porovnání s hospodářským významem dané činnosti.
Článek 23
Povinnosti členských států
1. Není-li v právních předpisech Společenství stanoveno jinak, členské státy zajistí účinnou kontrolu, inspekci a vynucování pravidel společné rybářské politiky.
2. Členské státy kontrolují činnosti prováděné v rámci společné rybářské politiky na jejich území nebo ve vodách pod jejich svrchovaností nebo jurisdikcí. Kontrolují též přístup do vod a ke zdrojům a rybolovné činnosti mimo vody Společenství, prováděné rybářskými plavidly Společenství plujícími pod jejich vlajkou a, aniž je dotčena přímá odpovědnost státu vlajky, jejich státními příslušníky. Jsou odpovědné za vysílání pozorovatelů na palubu rybářských plavidel a za přijímání vhodných rozhodnutí včetně zákazu rybolovu.
3. Členské státy přijímají opatření, přidělují finanční prostředky a lidské zdroje a stanoví správní a technickou strukturu potřebnou k zajištění účinné kontroly, inspekce a vynucování, včetně systémů satelitního sledování. Rada rozhodne v roce 2004 o povinnosti zavést zařízení pro dálkové snímání. V zájmu stanovení použitelné technologie členské státy ve spolupráci s Komisí provádějí do 1. ledna 2004 pilotní projekty. V každém členském státě je za koordinaci sběru a ověřování údajů o rybolovných činnostech, za podávání zpráv Komisi a spolupráci s ní odpovědný jeden orgán.
4. Pokud Komise zjistí, že členský stát překročil přidělená rybolovná práva, provede odpočty od budoucích rybolovných práv dotyčného členského státu.
Má-li překročení přidělených rybolovných práv ze strany jednoho členského státu za přímý důsledek, že jiný členský stát neměl možnost vyčerpat svá vlastní rybolovná práva, rybolovná práva rovnající se rybolovným právům odečteným podle odstavce 1 mohou být tomuto členskému státu v plné výši nebo částečně znovu přidělena. O tomto přerozdělení se rozhodne s ohledem na požadavek zachování zdrojů, jakož i na zájem, který představuje vyrovnání pro oba dotčené státy.
Komise přijímá rozhodnutí postupem podle čl. 30 odst. 2.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku včetně pravidel pro určení orgánu uvedeného v článku 3 členskými státy a pravidel pro rozmístění pozorovatelů, jejich povinnosti, úkoly a náklady se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 24
Inspekce a vynucování
Členské státy přijmou inspekční a vynucovací opatření nezbytná k zajištění souladu s pravidly společné rybářské politiky na jejich území nebo ve vodách pod jejich svrchovaností nebo jurisdikcí. Přijmou též vynucovací opatření týkající se rybolovných činností provozovaných rybářskými plavidly Společenství plujícími pod jejich vlajkou nebo jejich státními příslušníky mimo vody Společenství.
Tato opatření zahrnují:
a) namátkové kontroly a inspekce rybářských plavidel, obchodních prostor a jiných organizací, jejichž činnosti souvisejí se společnou rybářskou politikou;
b) pozorování rybářských plavidel;
c) vyšetřování, soudní stíhání protiprávních jednání a sankce v souladu s článkem 25;
d) preventivní opatření podle čl. 25 odst. 5;
e) opatření bránící tomu, aby se jejich státní příslušníci podíleli na rybolovných činnostech, které se neřídí použitelnými opatřeními pro zachování a řízení, aniž je dotčena přímá odpovědnost státu vlajky.
Přijatá opatření musí být řádně zdokumentována. Musejí být účinná, odrazující a přiměřená.
Prováděcí pravidla k tomuto článku včetně hodnotících kritérií se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 3.
Článek 25
Vyšetřování protiprávních jednání
1. Členské státy zajistí, aby byla vůči odpovědným fyzickým nebo právnickým osobám přijata odpovídající opatření včetně správních nebo trestních řízení v souladu s jejich vnitrostátním právem, pokud nebyla dodržena pravidla společné rybářské politiky.
2. Řízení zahájená podle odstavce 1 musejí být v souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátního práva s to účinně připravit odpovědné osoby o ekonomický zisk plynoucí z protiprávního jednání a musejí, přiměřeně závažnosti protiprávního jednání, působit tak, aby odradily od dalšího protiprávního jednání shodné povahy.
3. Sankce vyplývající z řízení uvedených v odstavci 2 mohou podle závažnosti protiprávního jednání zahrnovat:
a) ukládání pokut;
b) zabavení zakázaného lovného zařízení a úlovku;
c) zajišťovací zabavení plavidla;
d) dočasné odstavení plavidla;
e) pozastavení licence;
f) odebrání licence.
4. Bez ohledu na povinnosti uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 Rada na základě seznamu stanoveného v odstavci 3 sestaví přehled opatření, která mají členské státy použít v případě závažných protiprávních jednání, jak jsou definovány v nařízení (ES) č. 1447/1999. Tímto přehledem není dotčena volba členských států provádět tato opatření prostřednictvím správního nebo trestního řízení v souladu s jejich vnitrostátním právem, jak je uvedeno v odstavci 1.
5. Členské státy přijmou okamžitá opatření s cílem zabránit plavidlům, fyzickým nebo právnickým osobám, jež byly přistiženy při páchání závažného protiprávního jednání, jak je definováno v nařízení (ES) č. 1447/1999, aby pokračovaly v tomto jednání.
Článek 26
Povinnosti Společenství
1. Aniž jsou dotčeny povinnosti Komise podle Smlouvy, Komise hodnotí a kontroluje provádění pravidel společné rybářské politiky členskými státy a napomáhá koordinaci a spolupráci mezi nimi.
2. Existují-li důkazy o tom, že nejsou dodržována pravidla pro zachování, kontrolu, inspekci a vynucování opatření v rámci společné rybářské politiky a že by tato skutečnost mohla vést k vážnému ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo účinného fungování kontrolního a vynucovacího systému Společenství, což vyžaduje bezodkladný zákrok, Komise o svých zjištěních písemně uvědomí dotyčný členský stát a stanoví lhůtu v délce nejméně 15 pracovních dnů, ve které tento členský stát prokáže dodržení pravidel a předloží své připomínky. Komise vezme v úvahu připomínky členských států v rámci každého opatření, které může přijmout podle odstavce 3.
3. Existuje-li důkaz o riziku, že rybolovné činnosti prováděné v dané zeměpisné oblasti by mohly vést k vážnému ohrožení zachování živých vodních zdrojů, může Komise přijmout preventivní opatření.
Tato opatření musejí být přiměřená riziku závažného ohrožení zachování živých vodních zdrojů.
Tato opatření nesmějí trvat déle než tři týdny. Pokud je to pro zachování živých vodních zdrojů nezbytné, mohou být prodloužena rozhodnutím přijatým postupem podle čl. 30 odst. 2, nejdéle na šest měsíců.
Jakmile Komise zjistí, že riziko již pominulo, neprodleně opatření zruší.
4. V případě, že je kvóta, přidělení nebo dostupný podíl členského státu považován za vyčerpaný, Komise může na základě údajů, které má k dispozici, okamžitě zastavit rybolovné činnosti.
5. Bez ohledu na čl. 23 odst. 2 a pokud je tak stanoveno právními předpisy Společenství, Komise provádí kontrolu rybářských činností ve vodách Společenství, provozovaných rybářskými plavidly plujícími pod vlajkou třetí země. Za tímto účelem Komise a příslušné členské státy spolupracují a koordinují svá jednání.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 27
Hodnocení a kontrola prováděné Komisí
1. Pro účely hodnocení a kontroly uplatňování pravidel společné rybářské politiky členskými státy může Komise z moci úřední a vlastními prostředky zahájit a provádět audity, šetření, ověřování a inspekce týkající se uplatňování pravidel společné rybářské politiky členskými státy. Může ověřovat zejména:
a) provádění a uplatňování těchto pravidel členskými státy a jejich příslušnými orgány;
b) shodu vnitrostátních správních postupů, inspekčních a dohlížecích činností s pravidly;
c) existenci požadovaných dokladů a jejich shodu s použitelnými pravidly;
d) okolností, za jakých členské státy provádějí kontrolní a vynucovací činnosti.
Za těmito účely může Komise provádět inspekce rybářských plavidel, jakož i obchodních prostor a jiných organizací, jejichž činnosti souvisejí se společnou rybářskou politikou, a má přístup ke všem údajům a dokladům potřebným k výkonu svých povinností. Inspekce, které Komise provádí z moci úřední a bez pomoci inspektorů z dotčeného členského státu, se uskutečňují pouze na rybářských plavidlech a místech první vykládky nebo prvního prodeje a jsou omezeny na regiony nebo populace, na které se vztahuje zvláštní kontrolní program přijatý podle článku 34c nařízení (EHS) č. 2847/93.
Inspektoři Komise předloží písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a funkce. Pravomoci inspektorů Komise nepřesahují pravomoci inspektorů členských států a nemají žádné policejní a vynucovací pravomoci. Zejména nelze provádět inspekci Společenství bez pomoci inspektorů dotyčného členského státu, jestliže s tím strana, která podléhá inspekci, nesouhlasí.
Členské státy jsou Komisi nápomocny při plnění těchto úkolů.
2. Inspekční zprávy jsou zpřístupněny dotyčnému členskému státu.
Komise poskytne dotyčnému členskému státu možnost vyjádřit se ke zjištěním uvedeným ve zprávě. Řídí se ustanoveními Společenství o ochraně osobních údajů.
Provádí-li Komise inspekci z moci úřední a bez doprovodu inspektorů dotyčného členského státu, uvědomí o tom tento členský stát do jednoho dne před ukončením inspekce a ve lhůtě jednoho měsíce mu poskytne zprávy o svých zjištěních.
Členské státy nejsou povinny na základě zjištění ve výše uvedené zprávě zakročit proti fyzickým osobám.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
4. Jednou za tři roky Komise vypracuje hodnotící zprávu o své činnosti podle odstavce 1 a o uplatňování pravidel společné rybářské politiky členskými státy, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě. Členské státy jsou každoročně informovány o počtu inspekcí prováděných Komisí podle odstavce 1 v každém členském státě, rozepsaných podle druhu inspekce.
Článek 28
Spolupráce a koordinace
1. Členské státy spolupracují mezi sebou a se třetími zeměmi, aby zajistily dodržování pravidel společné rybářské politiky. Za tímto účelem poskytují členské státy pomoc ostatním členským státům a třetím zemím, aby se zajistilo dodržování těchto pravidel.
2. V případě kontroly a inspekce přeshraničních rybolovných činností členské státy zajistí, aby jejich činnosti podle této kapitoly byly koordinovány. Za tímto účelem si členské státy vyměňují inspektory.
3. Aniž je dotčena přímá odpovědnost pobřežního členského státu, jsou členské státy oprávněny provádět inspekci rybářská plavidla Společenství plující pod jejich vlajkou ve všech vodách Společenství, které jsou mimo vody pod svrchovaností jiného členského státu.
Členské státy jsou též oprávněny provádět inspekce v souladu s pravidly společné rybářské politiky, které se týkají rybolovných činností rybářských plavidel, ve všech vodách Společenství mimo vody pod jejich svrchovaností výhradně:
a) poté, co obdržely povolení příslušného pobřežního členského státu; nebo
b) pokud byl v souladu s článkem 34c nařízení (EHS) č. 2847/93 přijat zvláštní kontrolní program.
Členské státy jsou oprávněny provádět inspekce rybářských plavidel Společenství plujících pod vlajkou jiného členského státu v mezinárodních vodách.
V jiných případech, než jsou případy uvedené v tomto odstavci, si mohou členské státy vzájemně povolit provádění inspekcí v souladu s pravidly společné rybářské politiky.
4. Na základě jmenování, která členské státy sdělí Komisi, sestaví Komise v souladu s postupem stanoveným v čl. 30 odst. 2 seznam inspektorů, inspekčních plavidel, letadel a jiných inspekčních prostředků Společenství, které jsou oprávněny provádět ve vodách Společenství inspekce rybářských plavidel Společenství podle této kapitoly.
5. Inspekční zprávy a zprávy o sledování vypracované inspektory Společenství, inspektory jiného členského státu nebo inspektory Komise jsou přípustným důkazem ve správním nebo soudním řízení členského státu. Při prokazování skutečností se s nimi nakládá stejně jako s inspekčními zprávami a zprávami o sledování členských států.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Odstavce 3 a 4 tohoto článku se použijí pouze tehdy, pokud byla stanovena prováděcí pravidla.
KAPITOLA VI
ROZHODOVÁNÍ A KONZULTACE
Článek 29
Rozhodovací postup
Pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak, jedná Rada v souladu s postupem stanoveným v článku 37 Smlouvy.
Článek 30
Výbor pro rybolov a akvakulturu
1. Komisi je nápomocen Výbor pro rybolov a akvakulturu.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je 20 pracovních dní.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je 60 pracovních dní.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 31
Regionální poradní sbory
1. Zřizují se regionální poradní sbory, které přispívají k dosažení cílů čl. 2 odst. 1, a zejména radí Komisi v záležitostech řízení rybolovu, pokud jde o určité mořské oblasti nebo oblasti rybolovu.
2. Regionální poradní sbory jsou složeny hlavně z rybářů a ostatních zástupců, jejichž zájmů se dotýká společná rybářská politika, jako jsou zástupci odvětví rybolovu a akvakultury, životního prostředí a zájmů spotřebitele a vědečtí odborníci ze všech členských států, které mají rybolovné zájmy v dotyčné mořské oblasti nebo oblasti rybolovu.
3. Zástupci státních a regionálních správ, kteří mají v dotyčné mořské oblasti nebo oblasti rybolovu rybolovné zájmy, mají právo působit v regionálních poradních sborech jako členové nebo jako pozorovatelé. Na jejich schůzích může být přítomna Komise.
4. Komise může vést konzultace s regionálními poradními sbory, pokud jde o návrhy opatření, jako jsou víceleté plány obnovy nebo víceleté plány řízení, přijímané na základě článku 37 Smlouvy, které Komise zamýšlí předložit a které zejména souvisejí s lovišti v dotyčné oblasti. Komise a členské státy mohou vést se sbory konzultace, i pokud jde o jiná opatření. Tyto konzultace se nedotýkají konzultací VTHVR a Výboru pro rybolov a akvakulturu.
5. Regionální poradní sbory mohou:
a) samy od sebe nebo na žádost Komise či členského státu předkládat Komisi nebo dotyčnému členskému státu doporučení a návrhy ohledně záležitostí, které se týkají řízení rybolovu;
b) vyrozumět Komisi nebo dotyčný členský stát o otázkách souvisejících s uplatňováním pravidel Společenství a předkládat Komisi nebo dotyčnému členskému státu doporučení a návrhy na řešení těchto otázek;
c) provádět jiné činnosti nezbytné k plnění jejich úkolů.
Regionální poradní sbory uvědomí Výbor pro rybolov a akvakulturu o svých činnostech.
Článek 32
Postup při zřizování regionálních poradních sborů
Rada rozhodne o zřízení regionálního poradního sboru. Regionální poradní sbor pokrývá mořské oblasti spadající pod jurisdikci nejméně dvou členských států. Regionální poradní sbor přijme svůj jednací řád.
Článek 33
Vědeckotechnický a hospodářský výbor pro rybářství
1. Zřizuje se Vědeckotechnický a hospodářský výboru pro rybářství (VTHVR). VTHVR je pravidelně konzultován, pokud jde o záležitosti týkající se zachování a řízení živých vodních zdrojů včetně biologických, hospodářských, environmentálních, sociálních a technických hledisek.
2. Při předkládání návrhů na řízení rybolovu podle tohoto nařízení Komise vezme v úvahu doporučení VTHVR.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Zrušení
1. Nařízení (EHS) č. 3760/92 a (EHS) č. 101/76 se zrušují.
2. Odkazy na ustanovení nařízení zrušeného podle odstavce 1 se považují za odkazy na příslušná ustanovení tohoto nařízení.
Článek 35
Posouzení
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování společné rybářské politiky, pokud jde o kapitoly II a III, do konce roku 2012.
Článek 36
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2003.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. prosince 2002.