RÅDETS DIREKTIV 2009/119/EF
af 14. september 2009
om forpligtelse for medlemsstaterne til at holde minimumslagre af råolie og/eller olieprodukter
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabets forsyning med råolie og olieprodukter har fortsat meget stor betydning, især for transportsektoren og den kemiske industri.
(2)
Den voksende produktionskoncentration, de faldende oliereserver og det stigende globale forbrug af olieprodukter bidrager alle til at øge risikoen for forsyningsvanskeligheder.
(3)
Det Europæiske Råd har i sin handlingsplan (2007-2009) med titlen »En energipolitik for Europa« understreget, at det er nødvendigt at øge forsyningssikkerheden, både for Den Europæiske Union (EU) som helhed og for de enkelte medlemsstater, bl.a. ved at revidere Unionens olielagringsmekanismer, især for så vidt angår tilgængeligheden af olie i tilfælde af en krise.
(4)
Denne målsætning forudsætter bl.a., at der sker en tilnærmelse mellem Fællesskabets ordning og den ordning, der er fastlagt af Det Internationale Energiagentur (i det følgende benævnt »IEA«).
(5)
Ifølge Rådets direktiv 2006/67/EF af 24. juli 2006 om forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (4) sker vurderingen af lagrene i forhold til det gennemsnitlige indenlandske daglige forbrug i det foregående kalenderår. Derimod beregnes forpligtelserne i henhold til aftalen om et internationalt energiprogram af 18. november 1974 (i det følgende benævnt »IEA-aftalen«) på grundlag af nettoimporten af råolie og olieprodukter. Som følge heraf og på grund af andre metodeforskelle bør reglerne for beregning af lagringsforpligtelserne og af Fællesskabets beredskabslagre tilnærmes til de beregningsmetoder, der bruges i henhold til IEA-aftalen; dette gælder uanset det forhold, at IEA's beregningsmetoder måske vil skulle revurderes i lyset af de teknologiske forbedringer i de seneste årtier, og at ikke-IEA-medlemmer, der er helt afhængige af import, kan have brug for et længere tidsrum til at tilpasse deres lagringsforpligtelser. Yderligere ændringer af beregningsmetoderne og -procedurerne for størrelsen af lagre kan blive nødvendige og hensigtsmæssige for yderligere at fremme sammenhængen med IEA's praksis, herunder f.eks. ændringer, som for visse medlemsstaters vedkommende fører til en nedsættelse af den reduktionssats på 10 %, der anvendes ved beregningen af lagre, som muliggør en anden behandling af lagre af naphtha, eller som muliggør medregning af lagre om bord på tankskibe i en medlemsstats territorialfarvande.
(6)
En egenproduktion af olie kan i sig selv bidrage til forsyningssikkerheden og kan således berettige, at olieproducerende medlemsstater har mindre lagre end andre medlemsstater. En sådan undtagelse bør dog ikke medføre lagringsforpligtelser, som afviger væsentligt fra de forpligtelser, der gælder i henhold til direktiv 2006/67/EF. Det følger heraf, at nogle medlemsstaters lagringsforpligtelser bør fastsættes på grundlag af det indenlandske olieforbrug og ikke på grundlag af importen.
(7)
Det hedder i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 8. og 9. marts 2007, at det i stigende grad er nødvendigt og presserende, at Fællesskabet indfører en integreret energipolitik, der kombinerer en indsats på europæisk plan og medlemsstatsplan. Det er derfor væsentligt at sikre en øget tilnærmelse mellem de standarder, der indgår i de forskellige medlemsstaters lagringsmekanismer.
(8)
Olielagrenes tilgængelighed og beskyttelsen af energileverancer er væsentlige elementer i medlemsstaternes og Fællesskabets offentlige sikkerhed. Med centrale lagerenheder (CLE’er) i Fællesskabet bliver det muligt at nærme sig disse mål. For at give de forskellige berørte medlemsstater mulighed for at gøre optimal brug af national ret til at definere vedtægterne for deres CLE’er og samtidig lempe den økonomiske byrde, som disse lagringsaktiviteter medfører for de endelige forbrugere, er det tilstrækkeligt at forbyde brug af lagre til kommercielle formål samtidig med, at det tillades, at lagrene holdes et hvilket som helst sted i Fællesskabet og af en hvilken som helst CLE, der er etableret med henblik herpå.
(9)
På baggrund af formålene med fællesskabslovgivningen om olielagre, nogle medlemsstaters eventuelle sikkerhedsmæssige bekymringer og ønsket om at øge disciplin og gennemsigtighed i solidaritetsmekanismerne mellem medlemsstaterne er det nødvendigt at koncentrere driften af CLE’er mest muligt om deres nationale område.
(10)
Olielagre bør kunne holdes hvor som helst i Fællesskabet, forudsat at der tages behørigt hensyn til deres fysiske tilgængelighed. Derfor bør økonomiske aktører, der har fået pålagt sådanne lagringsforpligtelser, kunne frigøre sig fra disse forpligtelser ved delegation til andre økonomiske aktører eller en hvilken som helst af CLE’erne. Dertil kommer, at såfremt disse forpligtelser kan delegeres til en CLE, som vælges frit og er beliggende på Fællesskabets område, mod betaling af et vederlag begrænset til omkostningerne ved de tjenester, der ydes, vil risikoen for forskelsbehandling på nationalt niveau blive formindsket. En økonomisk aktørs ret til at delegere bør ikke indebære, at nogen aktør har pligt til at acceptere denne delegation, medmindre dette direktiv bestemmer andet. Når medlemsstaterne beslutter at begrænse aktørers delegationsrettigheder, bør de sikre, at aktørerne er sikret en ret til at delegere en vis mindste procentdel af deres forpligtelse; disse medlemsstater bør derfor sikre, at deres CLE vil acceptere delegation af lagringsforpligtelsen for den mængde, der er nødvendig for at garantere denne mindste procentdel.
(11)
Medlemsstaterne bør sikre fuld tilgængelighed af alle lagre, der holdes i henhold til fællesskabslovgivningen. Med henblik på at garantere denne tilgængelighed bør der ikke være restriktioner eller begrænsninger i ejendomsretten til disse lagre, som vil kunne være til hinder for deres anvendelse i tilfælde af olieforsyningsafbrydelser. Olieprodukter tilhørende virksomheder, der har en betydelig risiko for, at deres aktiver gøres til genstand for tvangsfuldbyrdelse, bør ikke tages i betragtning. Når aktører pålægges en lagringsforpligtelse, kan indledningen af en konkurs- eller akkordsag være tegn på en sådan risikosituation.
(12)
For at tillade medlemsstaterne at reagere hurtigt i særligt hastende tilfælde eller ved lokale kriser kan det være hensigtsmæssigt at tillade dem at anvende en del af deres lagre i sådanne situationer. Sådanne hastende tilfælde eller lokale kriser vil ikke omfatte situationer, der skyldes prisudviklingen inden for råolie eller olieprodukter, men vil kunne omfatte afbrydelser af naturgasforsyningen, som nødvendiggør brændstofskift, f.eks. at anvende råolie eller olieprodukter som brændsel til energiproduktion.
(13)
I betragtning af behovene i forbindelse med etablering af beredskabspolitikker, tilvejebringelse af indbyrdes tilnærmelse af de standarder, der indgår i nationale lagringsmekanismer, og sikring af et bedre overblik over lagrenes størrelse, navnlig i tilfælde af krise, bør medlemsstaterne og Fællesskabet have midler til en øget kontrol med disse lagre. Lagre, der holdes i henhold til bilaterale aftaler eller kontraktmæssige rettigheder til at købe visse lagerbeholdninger (tickets), som opfylder alle forpligtelser i henhold til det foreliggende direktiv, bør være nyttige instrumenter, som er forenelige med dette mål om indbyrdes tilnærmelse.
(14)
Ejerskabet til en stor del af disse lagre for medlemsstaterne eller CLE’er oprettet af de forskellige nationale myndigheder bør gøre det muligt at øge kontrolniveauet og gennemsigtigheden, i det mindste for denne del af lagrene.
(15)
For at styrke forsyningssikkerheden i Fællesskabet bør de såkaldte »specifikke lagre«, erhvervet af medlemsstaterne eller CLE’erne og sammensat på grundlag af medlemsstaternes beslutninger svare til de faktiske behov i tilfælde af en krise. De bør ligeledes have deres egen retlige status, så det sikres, at de er fuldt tilgængelige i tilfælde af en krise. Med henblik herpå bør de berørte medlemsstater sørge for at træffe de nødvendige foranstaltninger for ubetinget at beskytte de pågældende lagre mod enhver tvangsfuldbyrdelse.
(16)
På nuværende tidspunkt bør de beholdninger, som skal ejes af CLE’erne eller medlemsstaterne, fastsættes til et niveau, som hver af de berørte medlemsstater beslutter uafhængigt og frivilligt.
(17)
Da der er behov for at øge kontrolniveauet og gennemsigtigheden, bør beredskabslagre, som ikke er specifikke lagre, omfattes af øgede krav om overvågning, og i visse tilfælde bør det kræves, at medlemsstaterne giver underretning om foranstaltninger vedrørende beredskabslagrenes tilgængelighed og ændringer i mekanismerne for opretholdelse heraf.
(18)
Udsving i de specifikke lagres størrelse som følge af udskiftning af de enkelte lagre kan være tilladeligt for at muliggøre nødvendige operationer som krævet i forbindelse med sikring af lagrenes friskhed, sikring af overensstemmelse med ændrede produktspecifikationer eller indkaldelse af nye udbud vedrørende lagring.
(19)
Hvis beredskabslagre og specifikke lagre er integreret med andre lagerbeholdninger, som holdes af økonomiske aktører, bør der lægges vægt på gennemsigtighed om beredskabslagrenes størrelse.
(20)
Hyppigheden af lageropgørelser og fristen for deres indgivelse i henhold til direktiv 2006/67/EF synes at være ude af trit med forskellige olielagringsordninger i andre dele af verden. I en beslutning om de makroøkonomiske virkninger af de stigende energipriser har Europa-Parlamentet udtrykt støtte til hyppigere rapportering.
(21)
Med henblik på at undgå dobbeltrapportering om den information, som skal stilles til rådighed af medlemsstaterne om de forskellige produktkategorier, bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1099/2008 af 22. oktober 2008 om energistatistik (5) tjene som reference for de forskellige kategorier af olieprodukter, der er omhandlet i nærværende direktiv.
(22)
For at øge forsyningssikkerheden, sikre markederne mere fyldestgørende information, berolige forbrugerne med hensyn til olielagrenes tilstand og optimere den måde, hvorpå informationen fremsendes, bør der senere kunne foretages ændringer og præciseringer i reglerne for udarbejdelse og indsendelse af de statistiske opgørelser.
(23)
Med henblik på de samme formål bør udarbejdelse og indsendelse af statistiske opgørelser udvides til også at omfatte andre lagre end beredskabslagre og specifikke lagre, idet disse opgørelser bør indsendes månedligt.
(24)
Da der kan opstå fejl eller uoverensstemmelser i de opgørelser, der indsendes til Kommissionen, bør de personer, der er ansat af eller har fuldmagt fra Kommissionen, have mulighed for at gennemgå medlemsstaternes beredskab og lagre. Medlemsstaternes nationale ordninger bør danne grundlag for at sikre, at en sådan gennemgang kan gennemføres effektivt i overensstemmelse med nationale procedurer.
(25)
De modtagne eller indsamlede oplysninger bør gøres til genstand for en kompleks elektronisk og statistisk bearbejdning. Det kræver brug af integrerede værktøjer og procedurer. Kommissionen bør derfor have mulighed for at træffe alle nødvendige foranstaltninger med henblik herpå, især udvikling af nye edb-systemer.
(26)
Beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med medlemsstaternes behandling af personoplysninger er sikret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6), og beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med Kommissionens behandling af personoplysninger er sikret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7). I henhold til disse retsakter skal behandling af personoplysninger være begrundet i et legitimt formål, og personoplysninger, der indsamles tilfældigt, skal omgående slettes.
(27)
Biobrændstoffer og visse additiver blandes ofte med olieprodukter. Hvis de blandes eller skal blandes med disse produkter, bør de kunne medregnes både ved beregning af lagringsforpligtelsen og ved beregning af de holdte lagre.
(28)
De berørte medlemsstater bør have mulighed for at opfylde enhver forpligtelse, der kan blive pålagt dem som følge af en beslutning om frigivelse af lagre i medfør af IEA-aftalen eller gennemførelsesbestemmelser hertil. Korrekt og rettidig gennemførelse af IEA's beslutninger er en nøglefaktor for en effektiv reaktion i tilfælde af forsyningsvanskeligheder. For at sikre dette bør medlemsstaterne frigive en del af deres beredskabslagre i det omfang, det er fastsat i den pågældende IEA-beslutning. Kommissionen bør arbejde tæt sammen med IEA og basere indsatsen på fællesskabsplan på IEA's metoder. Kommissionen bør især kunne anbefale, at alle medlemsstater frigiver lagre i det omfang, det er hensigtsmæssigt for at supplere og lette gennemførelsen af IEA's beslutning om at opfordre sine medlemmer til at frigive lagre. Det er hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne reagerer positivt på sådanne anbefalinger fra Kommissionen af hensyn til en stærk solidaritet og sammenhæng i hele Fællesskabet mellem de medlemsstater, der er medlemmer af IEA, og dem, der ikke er det, som reaktion på en forsyningsafbrydelse.
(29)
Bestemmelserne i Rådets direktiv 73/238/EØF af 24. juli 1973 om foranstaltninger, der kan mindske vanskelighederne ved forsyning med mineralolie og mineralolieprodukter (8), sigter bl.a. mod at kompensere eller i det mindste formindske skadevirkningerne af enhver vanskelighed, selv af forbigående art, som fører til en mærkbar nedgang i leverancerne af mineralolier og mineralolieprodukter, herunder alvorlige forstyrrelser, som en sådan nedgang ville kunne medføre i Fællesskabets økonomiske aktivitet. Der bør fastsættes lignende bestemmelser i dette direktiv.
(30)
Direktiv 73/238/EØF sigter endvidere mod at oprette et rådgivende organ, der kan lette samordningen af de konkrete foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet eller foreslået på dette område. Et sådant organ bør oprettes i henhold til dette direktiv. Det er fortsat nødvendigt for hver medlemsstat at udarbejde en plan, der kan bruges i tilfælde af forsyningsvanskeligheder for råolie og olieprodukter. Desuden bør hver medlemsstat indføre ordninger med hensyn til de organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af en krise.
(31)
Da der med dette direktiv indføres en række nye mekanismer, bør direktivets gennemførelse og funktion evalueres.
(32)
Dette direktiv erstatter eller dækker alle de aspekter, der er behandlet i Rådets beslutning 68/416/EØF af 20. december 1968 om afslutning og gennemførelse af særlige mellemfolkelige aftaler om medlemsstaternes forpligtelse til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (9). Denne beslutning har dermed mistet sin relevans.
(33)
Målet for dette direktiv, nemlig opretholdelse af et højt niveau for olieforsyningssikkerheden i Fællesskabet gennem pålidelige og gennemsigtige mekanismer baseret på solidaritet mellem medlemsstaterne, samtidig med at reglerne om det indre marked og konkurrence overholdes, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dets omfang og virkninger bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(34)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10).
(35)
I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Fællesskabets interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.
(36)
Direktiv 73/238/EØF og 2006/67/EF og beslutning 68/416/EØF bør derfor ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål
Dette direktiv fastsætter regler, der har til formål at sikre et højt niveau for olieforsyningssikkerheden i Fællesskabet gennem pålidelige og gennemsigtige mekanismer baseret på solidaritet mellem medlemsstaterne og at holde minimumslagre af råolie og/eller olieprodukter samt at indføre de nødvendige procedurer til at håndtere en alvorlig knaphed.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a)
»referenceår«: det kalenderår, hvor forbrugs- eller nettoimportoplysningerne medtages i beregningerne for at beregne de lagre, der skal holdes, og de lagre, der rent faktisk holdes på et bestemt tidspunkt
b)
»additiver«: andre stoffer end kulbrinter, der tilsættes eller blandes i et produkt for at ændre dets egenskaber
c)
»biobrændstof«: flydende eller gasformigt brændstof, der bruges til transport og fremstilles på grundlag af biomasse, idet »biomasse« er den bionedbrydelige del af produkter, affald og rester fra landbrug (herunder vegetabilske og animalske stoffer), skovbrug og tilknyttede industrier samt den bionedbrydelige del af affald fra industri og husholdninger
d)
»indenlandsk forbrug«: de samlede mængder beregnet efter bilag II, der leveres i et land til alle energimæssige og ikke-energimæssige formål; opgørelsen omfatter leverancer til omdannelsessektoren og leverancer til virksomheder, transport, private husstande og andre sektorer til »endeligt« forbrug; den opfatter også energisektorens eget forbrug (undtagen raffinaderi fuel)
e)
»faktisk international beslutning om frigivelse af lagre«: enhver gældende beslutning truffet af Styrelsesrådet for Det Internationale Energiagentur om at gøre råolie eller olieprodukter tilgængelige for markedet ved frigivelse af dets medlemmers lagre og/eller yderligere foranstaltninger
f)
»central lagerenhed (CLE)«: organ eller tjeneste, som kan tildeles beføjelser til at handle med henblik på at erhverve, holde eller sælge olielagre, herunder beredskabslagre og specifikke lagre
g)
»større forsyningsafbrydelse«: et stort og pludseligt fald i forsyningen af råolie eller olieprodukter til Fællesskabet eller til en medlemsstat, uanset om det har medført en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre
h)
»bunkring (international søtrafik)«: har den betydning, der er angivet i bilag A, punkt 2.1, i forordning (EF) nr. 1099/2008
i)
»olielagre«: lagre af de energiprodukter, der er opregnet i bilag C, punkt 3.1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1099/2008
j)
»beredskabslagre«: de olielagre, som hver medlemsstat skal holde i henhold til artikel 3 i dette direktiv
k)
»kommercielle lagre«: olielagre, som ejes af økonomiske aktører, og som ikke kræves holdt i henhold til dette direktiv
l)
»specifikke lagre«: olielagre, der opfylder betingelserne i artikel 9
m)
»fysisk tilgængelighed«: mekanismer til lokalisering og transport af lagre for at sikre deres frigivelse eller faktiske levering til slutbrugere og markeder inden for tidsrammer og på vilkår, der medvirker til at afhjælpe eventuelle opståede forsyningsvanskeligheder.
Definitionerne i denne artikel kan præciseres eller ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 3
Beredskabslagre - Beregning af lagringsforpligtelser
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 2012 love eller administrative bestemmelser, der sikrer, at de til enhver tid på Fællesskabets område holder samlede olielagre mindst svarende til enten 90 dages gennemsnitlig daglig nettoimport eller 61 dages gennemsnitligt dagligt indenlandsk forbrug, alt efter hvilken mængde der er størst.
2. Den gennemsnitlige daglige nettoimport, der skal benyttes, beregnes på grundlag af råolieækvivalenten af importen i det foregående kalenderår, fastsat efter fremgangsmåden i bilag I.
Det gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug, der skal benyttes, beregnes på grundlag af råolieækvivalenten af det indenlandske forbrug i det foregående kalenderår, som er fastsat og beregnet efter fremgangsmåden i bilag II.
3. Uanset stk. 2 bestemmes den gennemsnitlige daglige nettoimport og det gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug i nævnte stykke for så vidt angår perioden fra den 1. januar til den 31. marts i hvert kalenderår på grundlag af de mængder, der er importeret og forbrugt det næstsidste kalenderår før det pågældende kalenderår.
4. Beregningsmåden for de i denne artikel omhandlede lagringsforpligtelser kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 4
Beregning af lagerstørrelse
1. Størrelsen af de lagre, der holdes, beregnes efter metoderne i bilag III. Ved beregning af størrelsen af lagre for hver kategori, der holdes i medfør af artikel 9, gælder disse metoder kun for produkter i den pågældende kategori.
2. Størrelsen af de lagre, der holdes på et givet tidspunkt, beregnes ved brug af data fra det referenceår, der er fastsat i overensstemmelse med de i artikel 3 anførte regler.
3. Alle olielagre kan på samme tid medtages både i beregningen af en medlemsstats beredskabslagre og i beregningen af dens specifikke lagre, forudsat at de pågældende olielagre opfylder alle dette direktivs krav til begge typer lagre.
4. Metoderne og procedurerne for beregning af størrelsen af lagre, som omhandlet i stk. og 2, kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Det kan navnlig blive nødvendigt og hensigtsmæssigt at ændre disse metoder og procedurer, herunder anvendelsen af den i bilag III fastsatte reduktion, med henblik på at sikre sammenhæng med IEA's praksis.
Artikel 5
Lagrenes væren til rådighed
1. Medlemsstaterne sørger til enhver tid for, at beredskabslagrene og de specifikke lagre er til rådighed og fysisk tilgængelige med henblik på dette direktiv. De fastsætter de nærmere bestemmelser for identifikation, bogføring og kontrol vedrørende disse lagre, så de til enhver tid kan kontrolleres. Dette krav gælder også for eventuelle beredskabslagre og specifikke lagre, der er integreret med andre lagerbeholdninger, som holdes af økonomiske aktører.
Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at forebygge enhver hindring eller behæftelse, som kan være til hinder for, at beredskabslagrenes og de specifikke lagres er til rådighed. Hver medlemsstat kan fastsætte begrænsninger eller yderligere betingelser for muligheden for at dens beredskabslagre og specifikke lagre holdes uden for dens område.
2. Når der er grundlag for at iværksætte beredskabsprocedurer, jf. artikel 20, skal medlemsstaterne forbyde, og afstå fra at træffe, enhver foranstaltning, der forhindrer overførsel, anvendelse eller frigivelse af beredskabslagre eller specifikke lagre, der holdes på deres område på vegne af en anden medlemsstat.
Artikel 6
Fortegnelse over beredskabslagre - Årlig rapport
1. Hver medlemsstat skal føre en løbende opdateret og detaljeret fortegnelse over alle beredskabslagre, som holdes for den, og som ikke er specifikke lagre. Fortegnelsen skal bl.a. indeholde de oplysninger, der er nødvendige for at lokalisere det depot, raffinaderi eller den lagerfacilitet, hvor de pågældende lagerbeholdninger befinder sig, samt deres størrelse, ejer og art ved henvisning til kategorierne i bilag C, punkt 3.1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1099/2008.
2. Senest den 25. februar hvert år sender hver medlemsstat Kommissionen en sammenfattende kopi af den i stk. 1 omhandlede fortegnelse med angivelse af mindst størrelsen og arten af de beredskabslagre, der er medtaget i fortegnelsen på den sidste dag i det forudgående kalenderår.
3. Medlemsstaterne sender endvidere Kommissionen en fuldstændig kopi af fortegnelsen senest 15 dage efter en anmodning fra Kommissionen; i denne kopi kan følsomme oplysninger om lagrenes placering udelades. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, oplysningerne vedrører, og må ikke vedrøre oplysninger om en hvilken som helst periode før den 1. januar 2013.
Artikel 7
Centrale lagerenheder
1. Medlemsstaterne kan oprette CLE’er.
Ingen medlemsstat må oprette mere end én CLE eller andet tilsvarende organ. En medlemsstat kan oprette sin CLE overalt i Fællesskabet.
Opretter en medlemsstat en CLE, skal den have form af et organ eller en tjeneste, der ikke har fortjeneste som målsætning, og som handler i almenhedens interesse, og den skal ikke betragtes som en økonomisk aktør som omhandlet i dette direktiv.
2. CLE’ens vigtigste formål er at erhverve, holde og sælge olielagre for at efterkomme dette direktiv eller for at opfylde internationale aftaler om opretholdelse af olielagre. Den er det eneste organ eller den eneste tjeneste, der kan gives beføjelser til at erhverve eller sælge specifikke lagre.
3. CLE’erne eller medlemsstaterne kan i en nærmere angivet periode delegere opgaver i forbindelse med forvaltning af beredskabslagre og - med undtagelse af salg og erhvervelse - af specifikke lagre, men udelukkende til:
a)
en anden medlemsstat, på hvis område sådanne lagre er beliggende, eller den CLE, som den pågældende medlemsstat har oprettet. Delegerede opgaver kan ikke videredelegeres til andre medlemsstater eller CLE’er, som disse har oprettet. Den medlemsstat, der har oprettet CLE’en, samt hver medlemsstat, på hvis område lagrene skal holdes, kan gøre delegation betinget af sin godkendelse
b)
økonomiske aktører. Delegerede opgaver kan ikke videredelegeres. Hvis en sådan delegation eller enhver ændring eller forlængelse af denne delegation vedrører opgaver i forbindelse med forvaltning af beredskabslagre og specifikke lagre, der holdes i en anden medlemsstat, skal den godkendes på forhånd af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes.
4. Hver medlemsstat, der har en CLE, skal med henblik på artikel 8, stk. 1 og 2, stille krav om, at denne:
a)
løbende offentliggør fuldstændige oplysninger, fordelt efter produktkategori, om de lagerbeholdninger, den kan påtage sig at holde for økonomiske aktører eller eventuelt interesserede CLE’er
b)
mindst syv måneder i forvejen offentliggør, på hvilke betingelser den er rede til at levere ydelser vedrørende opretholdelse af lagre for økonomiske aktører. De betingelser, hvorpå disse ydelser kan leveres, herunder betingelser vedrørende tidsmæssig planlægning, kan også fastsættes af de kompetente nationale myndigheder eller efter en udbudsprocedure for at opnå det bedste tilbud fra aktører eller eventuelt interesserede CLE’er.
CLE’er skal acceptere sådanne delegationer på objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende betingelser. De vederlag, som aktørerne betaler for CLE’ens ydelser, må ikke overstige de fulde omkostninger ved den ydede service og må ikke opkræves, før lagrene er oprettet. CLE’en kan gøre sin accept af en delegation betinget af, at aktøren stiller garanti eller anden form for sikkerhed.
Artikel 8
Økonomiske aktører
1. Hver medlemsstat skal sikre, at enhver økonomisk aktør, som den pålægger lagringsforpligtelser for at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 3, har ret til efter den pågældende økonomiske aktørs eget valg at delegere i det mindste dele af forpligtelserne udelukkende til:
a)
CLE’en for den medlemsstat, på hvis vegne sådanne lagre holdes
b)
en eller flere andre CLE’er, der på forhånd har oplyst, at de er rede til at holde sådanne lagre, forudsat at delegationen på forhånd er godkendt af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes
c)
andre økonomiske aktører med overskydende lagerbeholdninger eller ledig lagerkapacitet uden for den medlemsstats område, på hvis vegne lagrene holdes i Fællesskabet, forudsat at delegationen på forhånd er godkendt af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes, og/eller
d)
andre økonomiske aktører med overskydende lagerbeholdninger eller ledig lagerkapacitet inden for den medlemsstats område, på hvis vegne lagrene holdes, forudsat at medlemsstaten på forhånd er underrettet om delegationen. Medlemsstaterne kan fastsætte begrænsninger eller betingelser for sådanne delegationer.
Forpligtelser, der er delegeret i henhold til litra c) og d), kan ikke videredelegeres. Enhver ændring eller forlængelse af en delegation som omhandlet i litra b) og c) får kun virkning, hvis den på forhånd er godkendt af samtlige medlemsstater, som godkendte delegationen. Enhver ændring eller forlængelse af en delegation som omhandlet i litra d) skal behandles som en ny delegation.
2. Hver medlemsstat kan begrænse delegationsrettighederne for de økonomiske aktører, som den pålægger eller har pålagt lagringsforpligtelser.
Hvis dette begrænser en økonomisk aktørs delegationsrettigheder til mængder svarende til under 10 % af den lagringsforpligtelse, som aktøren pålægges, skal medlemsstaten dog sikre, at den har oprettet en CLE, der er forpligtet til at acceptere delegationer for den mængde, der er nødvendig for at sikre en økonomisk aktørs ret til at delegere mindst 10 % af den lagringsforpligtelse, der pålægges aktøren.
Den mindste procentdel, der er omhandlet i dette stykke, øges fra 10 % til 30 % senest den 31. december 2017.
3. Uanset stk. 1 og 2 kan en medlemsstat pålægge en økonomisk aktør en forpligtelse til at delegere i det mindste en del af sin lagringsforpligtelse til medlemsstatens CLE.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at underrette de økonomiske aktører om de metoder, der skal anvendes til beregning af de lagringsforpligtelser, der pålægges dem, senest 200 dage før begyndelsen af den periode, som forpligtelsen vedrører. De økonomiske aktører udøver deres ret til at delegere lagringsforpligtelser til CLE’er senest 170 dage før begyndelsen af den periode, som forpligtelsen vedrører.
Hvis de økonomiske aktører underrettes mindre end 200 dage før begyndelsen af den periode, som lagringsforpligtelsen vedrører, kan de udøve deres ret til at delegere denne forpligtelse på et hvilket som helst tidspunkt.
Artikel 9
Specifikke lagre
1. Hver medlemsstat kan forpligte sig til at holde et mindste niveau af olielagre, beregnet som antal dages forbrug, i overensstemmelse med betingelserne i denne artikel.
Specifikke lagre ejes af medlemsstaten eller af den CLE, som den har oprettet, og holdes på Fællesskabets område.
2. Specifikke lagre kan kun bestå af en eller flere af følgende produktkategorier som defineret i bilag B, kapitel 4, i forordning (EF) nr. 1099/2008:
-
ethan
-
LPG
-
motorbenzin
-
flybenzin
-
jetbrændstof (af naphtha- eller JP-4-typen)
-
jetbrændstof af petroleumstypen
-
anden petroleum
-
gas- og dieselolie (destilleret brændselsolie)
-
brændselsolie (med højt og lavt svovlindhold)
-
mineralsk terpentin og ekstraktionsbenzin (SBP)
-
smøremidler
-
bitumen
-
paraffinvokser
-
jordoliekoks (petroleumskoks).
3. Hver medlemsstat skal identificere olieprodukter, som udgør specifikke lagre på grundlag af kategorierne i stk. 2. Medlemsstaterne skal sikre, at råolieækvivalenten af de mængder, som er forbrugt i medlemsstaten, for referenceåret, jf. reglerne i artikel 3, og vedrørende de produkter, der indgår i de anvendte kategorier, udgør mindst 75 % af det indenlandske forbrug beregnet efter metoden i bilag II.
For hver af de kategorier, medlemsstaten har valgt, skal de specifikke lagre, den forpligter sig til at holde, svare til et givet antal dages gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug beregnet på grundlag af deres råolieækvivalent i referenceåret, jf. reglerne i artikel 3.
De i første og andet afsnit omhandlede råolieækvivalenter beregnes ved, at summen af aggregerede »observerede indenlandske bruttoleverancer«, jf. definitionen i bilag C, kapitel 3.2.1, i forordning (EF) nr. 1099/2008, for de produkter, der er medtaget i de brugte eller berørte kategorier, ganges med en faktor på 1,2. Bunkring (international søtrafik) medregnes ikke.
4. Hver medlemsstat, der har besluttet at holde specifikke lagre, sender Kommissionen en meddelelse, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, med angivelse af størrelsen af sådanne lagre, som den forpligter sig til at holde, og varigheden af denne forpligtelse, som skal være mindst ét år. Det meddelte mindsteniveau gælder på samme måde for alle kategorier af specifikke lagre, som medlemsstaten anvender.
Medlemsstaten sikrer, at disse lagre holdes i hele den meddelte periode med forbehold af medlemsstatens ret til midlertidige nedsættelser udelukkende i forbindelse med udskiftning af de enkelte lagre.
Listen over de kategorier, der anvendes af en medlemsstat, forbliver i kraft i mindst ét år, og kan kun ændres med virkning fra den første dag i en kalendermåned.
5. Hver medlemsstat, som ikke har forpligtet sig til at holde specifikke lagre på mindst 30 dage for et givet fuldt kalenderår, sikrer, at mindst en tredjedel af dens lagringsforpligtelse holdes i form af lagre bestående af produkter sammensat i overensstemmelse med stk. 2 og 3.
En medlemsstat, der holder specifikke lagre på mindre end 30 dage, udarbejder en årlig rapport med analyse af de foranstaltninger, som de nationale myndigheder har truffet for at sikre og kontrollere, at deres beredskabslagre er til rådighed og fysisk tilgængelige, jf. artikel 5, og dokumenterer i den samme rapport etablerede ordninger, som gør det muligt for medlemsstaten at kontrollere anvendelsen af lagrene i tilfælde af olieforsyningsafbrydelser. Denne rapport fremsendes til Kommissionen senest ved udgangen af den første måned i det kalenderår, den vedrører.
Artikel 10
Forvaltning af specifikke lagre
1. Hver medlemsstat fører en løbende opdateret og detaljeret fortegnelse over alle de specifikke lagre på dens område. Fortegnelsen skal navnlig indeholde alle oplysninger, der er nødvendige til nøjagtig lokalisering af de pågældende lagre.
Medlemsstaterne sender endvidere Kommissionen en kopi af fortegnelsen senest 15 dage efter en anmodning fra Kommissionen. Følsomme oplysninger om lagrenes placering kan udelades i denne kopi af fortegnelsen. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, oplysningerne vedrører.
2. I de tilfælde, hvor specifikke lagre er integreret med andre olielagre, træffer medlemsstaterne eller deres CLE’er de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at de integrerede produkter flyttes for så vidt angår den andel, der udgør specifikke lagre, uden forudgående skriftlig godkendelse fra ejeren af de specifikke lagre og fra myndighederne eller CLE’en i den medlemsstat, på hvis område lagrene ligger.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der tildeles ubetinget immunitet over for tvangsfuldbyrdelse for alle specifikke lagre, der holdes eller transporteres på deres område, hvad enten disse lagre ejes af dem eller af andre medlemsstater.
Artikel 11
Virkning af delegationer
De delegationer, som er omhandlet i artikel 7 og 8, ændrer ikke de forpligtelser, der påhviler hver medlemsstat i medfør af dette direktiv.
Artikel 12
Statistiske opgørelser over lagre omfattet af artikel 3
1. For så vidt angår størrelsen af de lagre, der skal holdes i medfør af artikel 3, udarbejder hver medlemsstat statistiske opgørelser og indsender dem til Kommissionen i overensstemmelse med reglerne i bilag IV.
2. Reglerne for udarbejdelse af de i stk. 1 omhandlede opgørelser, herunder deres omfang, indhold og hyppighed samt fristerne for deres indsendelse, kan ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Reglerne for indsendelse af opgørelserne til Kommissionen kan ligeledes ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
3. Medlemsstaterne kan ikke i deres statistiske opgørelser over beredskabslagrene inkludere beholdninger af råolie eller olieprodukter, der er genstand for beslaglæggelse eller tvangsfuldbyrdelse. Det samme gælder lagre, der tilhører virksomheder under konkurs eller akkordbehandling.
Artikel 13
Statistiske opgørelser over specifikke lagre
1. Hver medlemsstat udarbejder og fremsender til Kommissionen en statistisk opgørelse for hver produktkategori, der viser de specifikke lagre pr. sidste dag i hver kalendermåned, og som angiver de beholdninger og det antal dages gennemsnitlige forbrug i referenceåret, som disse lagre udgør. Hvis nogle af disse specifikke lagre holdes uden for medlemsstatens område, skal der fremgå detaljer om de lagre, der holdes i eller af de forskellige berørte medlemsstater og CLE’er. Endvidere anføres detaljeret, om den selv ejer alle disse lagre, eller om de er helt eller delvis ejet af dens CLE.
2. Hver berørt medlemsstat udarbejder og sender ligeledes en opgørelse til Kommissionen over de specifikke lagre, der holdes på dens område, men tilhører andre medlemsstater eller CLE’er, pr. sidste dag i hver kalendermåned og fordelt på produktkategori, jf. artikel 9, stk. 4. I denne opgørelse anfører medlemsstaten desuden i hvert enkelt tilfælde den berørte medlemsstat eller CLE samt beholdningernes omfang.
3. De statistiske opgørelser, jf. stk. 1 og 2, indsendes i løbet af kalendermåneden efter den måned, opgørelserne vedrører.
4. Kopier af de statistiske opgørelser sendes også straks på anmodning af Kommissionen. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, som de pågældende oplysninger vedrører.
5. De statistiske opgørelsers omfang, indhold og hyppighed samt fristerne for indsendelse kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Betingelserne for indsendelse af opgørelserne til Kommissionen kan ligeledes ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 14
Opgørelser over kommercielle lagre
1. Medlemsstaterne sender Kommissionen en månedlig statistisk opgørelse over størrelsen af de kommercielle lagre, der holdes på deres nationale område. De sørger i den forbindelse for at beskytte følsomme oplysninger og afholder sig fra at nævne navne på ejerne af de pågældende lagre.
2. Ved brug af aggregerede størrelser offentliggør Kommissionen en månedlig statistisk opgørelse over de kommercielle lagre i Fællesskabet på grundlag af de opgørelser, medlemsstaterne har indsendt.
3. Reglerne for indsendelse og offentliggørelse af de statistiske opgørelser og for deres hyppighed kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 15
Databehandling
Kommissionen varetager udvikling, oplagring (hosting), forvaltning og vedligeholdelse af de IT-ressourcer, der er nødvendige for at modtage, lagre og på alle måder behandle dataene i de statistiske opgørelser og alle oplysninger, der indsendes af medlemsstaterne eller indsamles af Kommissionen i medfør af dette direktiv, samt oplysninger om olielagrene, som indsamles i medfør af forordning (EF) nr. 1099/2008, og som er nødvendige for at udarbejde opgørelserne i henhold til direktivet.
Artikel 16
Biobrændstoffer og additiver
1. Ved beregning af lagringsforpligtelser i henhold til artikel 3 og 9 medregnes biobrændstoffer og additiver alene, hvis de er blandet med de pågældende olieprodukter.
2. Ved beregning af de faktisk holdte lagerbeholdninger medregnes biobrændstoffer og additiver, hvis:
a)
de er blandet med de pågældende olieprodukter, eller
b)
de er lagret på den pågældende medlemsstats område, forudsat at medlemsstaten har vedtaget regler, der sikrer, at de skal blandes med olieprodukter, der holdes i henhold til lagringsforpligtelser fastsat i dette direktiv, og at de skal bruges til transport.
3. Reglerne for medregning af biobrændstoffer og additiver ved beregning af lagringsforpligtelser og lagerbeholdninger, jf. stk. 1 og 2, kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 17
Koordinationsgruppe for olie og olieprodukter
1. Der oprettes en koordinationsgruppe for olie og olieprodukter (i det følgende benævnt »koordinationsgruppen«). Koordinationsgruppen er en rådgivende gruppe, der bidrager til at analysere situationen i Fællesskabet vedrørende forsyningssikkerhed for olie og olieprodukter, og som fremmer samordningen og gennemførelsen af foranstaltninger på området.
2. Koordinationsgruppen er sammensat af repræsentanter fra medlemsstaterne. Formandskabet varetages af Kommissionen. Repræsentative organer fra den berørte sektor kan deltage i koordinationsgruppens arbejde efter opfordring fra Kommissionen.
Artikel 18
Gennemgange af beredskab og lagre
1. Kommissionen kan i samråd med medlemsstaterne foretage gennemgange for at kontrollere deres beredskab og, hvis Kommissionen finder det hensigtsmæssigt, dertil hørende lagre. Under forberedelserne af en sådan gennemgang tager Kommissionen hensyn til andre institutioners og internationale organisationers indsats og konsulterer koordinationsgruppen.
2. Koordinationsgruppen kan indvillige i, at befuldmægtigede personer og repræsentanter fra andre medlemsstater deltager i disse gennemgange. Udpegede nationale embedsmænd fra den gennemgåede medlemsstat kan ledsage de personer, der foretager gennemgangen. Inden for en uge efter meddelelsen om en gennemgang som omhandlet i stk. 1 skal enhver berørt medlemsstat, der ikke har meddelt Kommissionen følsomme oplysninger om lagrenes placering i henhold til artikel 6 og 9, stille disse oplysninger til rådighed for personer, der er ansat af eller har fuldmagt fra Kommissionen.
3. Medlemsstaterne sikrer, at deres myndigheder og de ansvarlige for opretholdelse og forvaltning af beredskabslagre og specifikke lagre indvilliger i inspektioner og bistår de personer, der af Kommissionen er bemyndiget til at foretage disse gennemgange. Medlemsstaterne sikrer især, at disse personer får ret til at se alle dokumenter og fortegnelser vedrørende disse lagre og får adgang til de steder, hvor lagrene holdes, samt til alle dokumenter herom.
4. Resultatet af gennemgange foretaget i medfør af denne artikel meddeles den gennemgåede medlemsstat og kan videregives til koordinationsgruppen.
5. Medlemsstaterne og Kommissionen sikrer, at embedsmænd, andre ansatte og øvrige personer, der arbejder under Kommissionens tilsyn, samt medlemmer af koordinationsgruppen er forpligtet til ikke at offentliggøre nogen som helst oplysninger, som indsamles eller udveksles i medfør af denne artikel, og som i kraft af deres art er omfattet af tavshedspligt, som f.eks. lagerejernes identitet.
6. Målene med de i stk. 1 omhandlede gennemgange kan ikke omfatte behandling af personoplysninger. Personoplysninger, der måtte blive fundet eller afdækket under evalueringen, bliver hverken indsamlet eller inddraget og skal i tilfælde af tilfældig indsamling omgående destrueres.
7. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle oplysninger, bilag, opgørelser og dokumenter vedrørende beredskabslagre og specifikke lagre opbevares i en periode på mindst fem år.
Artikel 19
Beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af oplysninger
Dette direktiv berører ikke og kan på ingen måde gribe ind i beskyttelsesniveauet for fysiske personer med hensyn til behandling af personoplysninger i henhold til fællesskabslovgivningen og national lovgivning, og det ændrer navnlig ikke medlemsstaternes forpligtelser i forbindelse med deres behandling af personoplysninger, der er fastsat i direktiv 95/46/EF, eller de forpligtelser, der påhviler fællesskabsinstitutioner og -organer i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001 om sidstnævntes behandling af personoplysninger som led i udøvelsen af deres ansvar.
Artikel 20
Beredskabsprocedurer
1. Medlemsstaterne sikrer, at de har fastsat procedurer, og træffer alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at deres kompetente myndigheder i tilfælde af en større forsyningsafbrydelse hurtigt, effektivt og gennemsigtigt kan frigive dele af eller alle deres beredskabslagre og specifikke lagre og kan fastsætte generelle eller specifikke begrænsninger af forbruget i forhold til den anslåede forsyningsmangel, bl.a. ved at give visse brugergrupper prioritet ved tildeling af olieprodukter.
2. Medlemsstaterne har til stadighed beredskabsplaner klar, som kan tages i anvendelse, hvis der opstår en større forsyningsafbrydelse, og de sørger for at fastsætte de organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes for at sikre iværksættelsen af sådanne planer. Medlemsstaterne orienterer på opfordring Kommissionen om deres beredskabsplaner og organisatoriske forhold i den forbindelse.
3. Når der foreligger en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre, der berører en eller flere medlemsstat(er),
a)
kan de berørte medlemsstater bruge deres beredskabslagre og specifikke lagre til at opfylde de internationale forpligtelser, der følger af denne beslutning. Enhver medlemsstat, der gør dette, underretter straks Kommissionen, der kan indkalde koordinationsgruppen eller foretage en elektronisk høring af gruppens medlemmer, navnlig med henblik på at vurdere virkningerne af frigivelsen
b)
bør Kommissionen anbefale medlemsstaterne at frigive alle eller dele af deres beredskabslagre og specifikke lagre eller at træffe andre foranstaltninger med tilsvarende virkning, der findes hensigtsmæssige. Kommissionen kan først handle efter at have hørt koordinationsgruppen.
4. Foreligger der ikke en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre, men opstår der vanskeligheder i forsyningen med råolie eller olieprodukter til Fællesskabet eller en medlemsstat, underretter Kommissionen IEA, hvor det er relevant, og samordner med dette, hvor det er hensigtsmæssigt, og tilrettelægger hurtigst muligt en høring af koordinationsgruppen, enten på en medlemsstats anmodning eller på eget initiativ. Når en medlemsstat anmoder om høring af koordinationsgruppen, skal denne finde sted senest fire dage efter anmodningen, medmindre medlemsstaten indvilliger i en længere periode. På grundlag af resultatet af koordinationsgruppens undersøgelse af situationen fastsætter Kommissionen, om der er indtruffet en større forsyningsafbrydelse.
Hvis en større forsyningsafbrydelse anses at være indtruffet, godkender Kommissionen delvis eller hel frigivelse af de mængder af beredskabslagre og specifikke lagre, som de berørte medlemsstater har foreslået med henblik herpå.
5. Medlemsstaterne kan frigive beredskabslagre og specifikke lagre, selv om de derved falder til under det obligatoriske mindsteniveau, der er fastsat i dette direktiv, i de mængder, der er umiddelbart nødvendige som en indledende reaktion i særligt hastende tilfælde eller for at imødegå lokale kriser. I tilfælde af en sådan frigivelse underretter medlemsstaterne omgående Kommissionen om den frigivne mængde. Kommissionen videregiver straks disse oplysninger til medlemmerne af koordinationsgruppen.
6. Ved anvendelse af stk. 3, 4 eller 5 kan medlemsstaterne midlertidigt holde mindre lagre end fastsat i dette direktiv. I så fald fastsætter Kommissionen, på grundlag af resultaterne af høringen af koordinationsgruppen og, hvor det er relevant, i samordning med IEA og navnlig under hensyntagen til situationen på de internationale markeder for olie og olieprodukter, en rimelig frist, inden for hvilken medlemsstaterne skal øge deres lagre for igen at nå op på det fastsatte mindsteniveau.
7. De beslutninger, Kommissionen træffer i medfør af denne artikel, berører ikke de pågældende medlemsstaters eventuelle andre internationale forpligtelser.
Artikel 21
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser senest den 31. december 2012 og underretter den hurtigst muligt om alle senere ændringer.
Artikel 22
Evaluering
Senest den 31. december 2015 foretager Kommissionen en evaluering af direktivets virkemåde og gennemførelse.
Artikel 23
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Artikel 24
Ophævelse
Direktiv 73/238/EØF, direktiv 2006/67/EF og beslutning 68/416/EØF ophæves med virkning fra den 31. december 2012.
Henvisninger til de ophævede direktiver og den ophævede beslutning gælder som henvisninger til dette direktiv.
Artikel 25
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2012.
Uanset første afsnit sætter medlemsstater, der ikke er medlemmer af IEA pr. 31. december 2012, og som dækker deres indenlandske forbrug af olieprodukter fuldt ud ved import, de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 3, stk. 1, senest den 31. december 2014. Indtil disse medlemsstater har sat sådanne love og administrative bestemmelser i kraft, skal de holde olielagre svarende til 81 dages gennemsnitlig daglig nettoimport.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 26
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 27
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 14. september 2009.
SMĚRNICE RADY 2009/119/ES
ze dne 14. září 2009,
kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zásobování Společenství ropou a ropnými produkty má i nadále velký význam, zejména pro odvětví dopravy a pro chemický průmysl.
(2)
Rostoucí koncentrace výroby, snižování zásob ropy a zvyšování celosvětové spotřeby ropných produktů přispívají ke zvyšování rizik potíží v zásobování.
(3)
Evropská rada ve svém akčním plánu (2007-2009) nazvaném „Energetická politika pro Evropu“ zdůraznila, že je potřeba posílit bezpečnost dodávek pro Evropskou unii jako celek i pro jednotlivé členské státy, mimo jiné prostřednictvím přezkumu mechanismů řízení zásob ropy v Unii, zejména s ohledem na dostupnost ropy v případě krize.
(4)
Uvedený cíl vyžaduje mimo jiné výraznější sblížení systému Společenství a systému stanoveného Mezinárodní energetickou agenturou (dále jen „IEA“).
(5)
Na základě směrnice Rady 2006/67/ES ze dne 24. července 2006, kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů (4), se zásoby vypočítávají podle průměrné denní domácí spotřeby v průběhu předchozího kalendářního roku. Povinnosti držet zásoby podle Dohody o mezinárodním energetickém programu ze dne 18. listopadu 1974 (dále jen „dohoda IEA“) jsou však stanovovány na základě čistých dovozů ropy a ropných produktů. Z tohoto důvodu a vzhledem k dalším rozdílům ohledně metodiky by mělo být u způsobu stanovování povinností držet zásoby a výpočtu nouzových zásob Společenství dosaženo většího souladu s metodami stanovování a výpočtu používanými v rámci dohody IEA, bez ohledu na skutečnost, že metody výpočtu podle IEA bude možná nutné vyhodnotit s přihlédnutím k technologickému pokroku, jehož bylo dosaženo v uplynulých desetiletích, a že státy, které nejsou členy IEA a které jsou plně závislé na dovozu, mohou vyžadovat delší období pro úpravy svých povinností držet zásoby. Může se ukázat, že jsou nezbytné a přínosné změny metod a postupů pro výpočet úrovně zásob, zejména k dosažení větší soudržnosti s praxí IEA, například včetně změn, jejichž důsledkem je u některých členských států snížení 10 % redukčního procentuálního podílu uplatňovaného při výpočtu zásob, což by umožnilo odlišný přístup k zásobám primárního benzinu (naphthy), nebo by to umožnilo, aby byly započítávány zásoby v tankerech nacházejících se v teritoriálních vodách jednotlivých členských států.
(6)
Domácí těžba ropy může jako taková přispět k bezpečnosti dodávek, což by pro členské státy těžící ropu mohlo znamenat, že mohou mít menší zásoby než ostatní členské státy. Taková odchylka by však nesměla vést k tomu, aby se povinnosti držet zásoby podstatným způsobem lišily od povinností vyplývajících ze směrnice 2006/67/ES. Povinnost držet zásoby by v případě některých členských států proto měla být stanovena na základě domácí spotřeby ropy, a nikoli na základě dovozu.
(7)
Podle závěrů předsednictví ze zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 8. a 9. března 2007 je stále zásadnější a naléhavější, aby Společenství zavedlo integrovanou energetickou politiku spojující opatření na evropské úrovni a na úrovni členských států. Zajištění většího sblížení standardů, jež jsou zabezpečovány prostřednictvím mechanismů pro držení zásob zavedených v jednotlivých členských státech, má tedy zásadní význam.
(8)
Dostupnost zásob ropy a zabezpečení dodávek energie jsou zásadními prvky veřejné bezpečnosti členských států a Společenství. K dosažení těchto cílů přispívá skutečnost, že ve Společenství existují ústřední správci zásob. Aby mohly dotčené členské státy k vymezení pravomocí ústředního správce zásob co nejlépe využít vnitrostátní právo a zároveň zmírnit finanční zatížení konečných spotřebitelů v důsledku činností souvisejících s držením zásob, postačí zakázat využívání zásob ke komerčním účelům a současně povolit jejich držení na kterémkoli místě ve Společenství a kterýmkoli ústředním správcem zásob zřízeným za tímto účelem.
(9)
Vzhledem k cílům právních předpisů Společenství týkajících se zásob ropy, případným bezpečnostním obavám některých členských států a snaze dosáhnout větší přesnosti a transparentnosti mechanismů solidarity mezi členskými státy je třeba zajistit, aby byla působnost ústředních správců zásob co nejvíce zaměřena na území příslušného státu.
(10)
Je třeba umožnit, aby byly zásoby ropy drženy na kterémkoli místě ve Společenství, za předpokladu, že je náležitě zohledněna jejich fyzická dostupnost. Hospodářským subjektům, kterým připadají povinnosti držet zásoby, by mělo být umožněno, aby tyto povinností splnily tím, že je přenesou na jiné hospodářské subjekty nebo na některého ústředního správce zásob. Pokud navíc mohou být tyto povinnosti přeneseny na svobodně zvoleného ústředního správce zásob nacházejícího se ve Společenství proti vyplacení částky do výše ceny poskytnutých služeb, sníží se riziko diskriminačních praktik na vnitrostátní úrovni. Nestanoví-li tato směrnice jinak, nemělo by právo hospodářského subjektu přenášet povinnosti znamenat, že zvolený aktér musí přenesenou povinnost přijmout. Pokud se členské státy rozhodnou omezit právo hospodářských subjektů přenášet povinnosti, měly by zajistit, aby bylo hospodářským subjektům zaručeno právo přenést určitý minimální procentní podíl své povinnosti; tyto členské státy by tedy měly zajistit, aby jejich ústřední správce zásob přijal přenesení povinnosti držet zásoby pro objem nezbytný k zaručení tohoto minimálního podílu.
(11)
Členské státy by měly zajistit, aby všechny zásoby, jejichž držení ukládají právní předpisy Společenství, byly vždy dostupné. Aby mohla být tato dostupnost zaručena, neměla by existovat žádná omezení vlastnických práv k těmto zásobám, která by mohla narušit jejich použití v případě přerušení dodávek ropy. Ropné produkty vlastněné podniky, jež jsou vystaveny značnému riziku, že se na jejich aktiva bude vztahovat vykonávací řízení, by se neměly započítávat. Pokud byla povinnost držet zásoby uložena hospodářským subjektům, mohlo by být za známku existence takové rizikové situace považováno zahájení konkurzního nebo vyrovnacího řízení.
(12)
S cílem umožnit členským státům rychle reagovat na mimořádně naléhavé případy nebo na krize na místní úrovni by mohlo být vhodné stanovit, že lze v případě těchto událostí použít část vlastních zásob. Tyto naléhavé případy nebo místní krize by neměly zahrnovat situace způsobené vývojem cen ropy či ropných produktů, mohly by však zahrnovat přerušení dodávek zemního plynu, kdy je nezbytné změnit používané palivo, tj. použít ropu nebo ropné produkty jako palivo pro výrobu energie.
(13)
S ohledem na potřeby v souvislosti se zavedením politik pro mimořádné situace, se sbližováním standardů, jež jsou zabezpečovány prostřednictvím vnitrostátních mechanismů pro držení zásob, a s nutností zajistit lepší přehled o úrovni zásob, zejména v případě krize, by členské státy a Společenství měly mít k dispozici prostředky pro intenzivnější kontrolu těchto zásob. Zásoby, které jsou drženy na základě dvoustranných dohod, nebo smluvní práva na nákup určitého množství zásob („tikety“), které jsou v souladu s veškerými povinnostmi stanovenými touto směrnicí, by měly patřit mezi vhodné nástroje slučitelné s tímto cílem většího sblížení.
(14)
V důsledku toho, že značná část těchto zásob náleží členským státům nebo ústředním subjektům zřízeným vnitrostátními orgány jednotlivých států, by mělo být možné zvýšit úroveň kontroly a transparentnosti alespoň pro tuto část zásob.
(15)
S cílem přispět k posílení bezpečnosti dodávek ve Společenství by měly zásoby označované jako „specifické zásoby“, které byly zakoupeny členskými státy nebo ústředními subjekty a vytvořeny na základě rozhodnutí členských států, odpovídat skutečným potřebám v případě krize. Dále by měly mít vlastní právní postavení zajišťující jejich plnou dostupnost v případě krize. Za tímto účelem by dotčené členské státy měly zajistit, aby byla přijata opatření nezbytná pro bezpodmínečnou ochranu těchto zásob proti veškerým opatřením nuceného výkonu rozhodnutí.
(16)
Objemy, jež by ústřední subjekty nebo členské státy měly vlastnit, by měly být v této fázi stanoveny na úrovni, kterou jednotlivé dotčené členské státy nezávisle a dobrovolně určily.
(17)
Vzhledem k tomu, že je potřeba zvýšit úroveň kontroly a transparentnosti, by nouzové zásoby, které nejsou specifickými zásobami, měly podléhat přísnějším požadavkům na monitorování a členské státy by v některých případech měly mít povinnost oznamovat opatření, kterými se řídí dostupnost nouzových zásob, a veškeré změny předpisů o jejich udržování.
(18)
Výkyvy v objemu specifických zásob v důsledku jednotlivých operací výměny zásob by mohly být přípustné s cílem umožnit nutné operace, jako jsou například operace, jejichž účelem je zajistit, aby zásoby byly čerstvé, zajistit soulad se změněnými specifikacemi produktu nebo zveřejnit nová výběrová řízení na skladování.
(19)
Pokud jsou nouzové zásoby a specifické zásoby smíšeny s dalšími zásobami, které drží hospodářské subjekty, měl by být kladen důraz na transparentnost úrovně nouzových zásob.
(20)
Četnost vypracovávání přehledů o stavu zásob a lhůta pro jejich předkládání, jak je stanoveno ve směrnici 2006/67/ES, se nejeví být v souladu s jednotlivými systémy držení ropných zásob, jež byly zavedeny v jiných částech světa. V usnesení o makroekonomických dopadech zvyšování cen energie vyslovil Evropský parlament podporu častějšímu vykazování údajů.
(21)
S cílem zabránit dvojímu vykazování informací, jež členské státy poskytují o jednotlivých kategoriích produktů, by nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1099/2008 ze dne 22. října 2008 o energetické statistice (5) mělo sloužit jako referenční bod pro jednotlivé kategorie ropných produktů uvedené v této směrnici.
(22)
S cílem posílit bezpečnost dodávek, zajistit komplexnější informace pro trh, poskytnout spotřebitelům jistotu, pokud jde o stav zásob ropy, a optimalizovat prostředky pro předávání informací by měla být stanovena možnost případné následné změny nebo upřesnění pravidel pro vypracovávání a předkládání statistických přehledů.
(23)
S ohledem na tytéž cíle je dále nezbytné rozšířit vypracovávání a předávání statistických přehledů i na zásoby jiné než nouzové a specifické a stanovit, že by tyto výkazy měly být předkládány jednou za měsíc.
(24)
Vzhledem k tomu, že v přehledech předkládaných Komisi se mohou vyskytnout chyby nebo nesrovnalosti, mělo by být zaměstnancům Komise nebo pověřeným osobám umožněno přezkoumat připravenost členských států na mimořádné situace a stav jejich zásob. Při zajištění toho, že tyto kontroly lze účinně provádět v souladu s vnitrostátními postupy, je třeba se spolehnout na vnitrostátní systémy členských států.
(25)
U obdržených nebo shromážděných údajů by mělo být provedeno komplexní elektronické a statistické zpracování. To vyžaduje použití integrovaných nástrojů a postupů. Komisi by tedy mělo být umožněno přijímat za tím účelem všechna příslušná opatření, zejména vyvíjet nové počítačové systémy.
(26)
Ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů členskými státy upravuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) a ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů Komisí upravuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7). Tyto právní předpisy vyžadují zejména, aby zpracování osobních údajů bylo odůvodněno legitimním účelem a nahodile získané osobní údaje byly okamžitě vymazány.
(27)
Ropné produkty jsou často smíchávány s biopalivy a některými aditivy. Tato biopaliva a aditiva, pokud jsou nebo mají být smíchána s ropnými produkty, by mělo být možné započítat při výpočtu povinnosti držet zásoby i při výpočtu úrovně držených zásob.
(28)
Dotčeným členským státům by mělo být umožněno, aby splnily povinnosti, které by pro ně mohly vyplynout z rozhodnutí o uvolnění zásob do oběhu přijatého na základě uplatňování dohody IEA nebo na základě prováděcích opatření k uvedené dohodě. Klíčovým prvkem efektivní reakce na případy, kdy dochází k potížím s dodávkami, je řádné a včasné provedení rozhodnutí IEA. V takových případech by členské státy měly v rozsahu stanoveném daným rozhodnutím IEA uvolnit část svých nouzových zásob do oběhu. Komise by měla úzce spolupracovat s IEA a vycházet při opatřeních na úrovni Společenství z metodiky IEA. Komise by zejména měla být schopna doporučit, aby všechny členské státy uvolnily zásoby do oběhu, případně s cílem doplnit rozhodnutí IEA, na jehož základě mají její členové uvolnit zásoby do oběhu, a usnadnit jeho provádění. Je vhodné, aby v reakci na narušení dodávek členské státy na tato doporučení Komise reagovaly kladně v zájmu toho, aby bylo na úrovni celého Společenství dosaženo pevné solidarity a soudržnosti mezi členskými státy, které jsou členy IEA, a členskými státy, které jejími členy nejsou.
(29)
Cílem směrnice Rady 73/238/EHS ze dne 24. července 1973 o opatřeních ke zmírnění následků potíží v zásobování ropou a ropnými produkty (8) je především odstranit nebo alespoň zmírnit nežádoucí účinky jakýchkoli potíží, byť dočasných, jejichž důsledkem je citelné snížení dodávek ropy nebo ropných produktů, včetně vážného narušení hospodářské činnosti Společenství, které by mohlo být tímto snížením způsobeno. Tato směrnice by měla zahrnovat obdobná opatření.
(30)
Cílem směrnice 73/238/EHS je dále ustavit poradní orgán usnadňující koordinaci konkrétních opatření přijatých nebo navržených členskými státy. Takový orgán by měl být upraven touto směrnicí. Nadále je nutné, aby každý členský stát vypracoval plán, který by mohl být použit v případě potíží se zásobováním ropou nebo ropnými produkty. Kromě toho je třeba, aby každý členský stát připravil organizační opatření, která mají být přijata v případě krize.
(31)
Vzhledem k tomu, že tato směrnice zavádí řadu nových mechanismů, mělo by být její provádění a fungování přezkoumáno.
(32)
Tato směrnice nahrazuje nebo zahrnuje všechny aspekty, kterými se zabývá rozhodnutí Rady 68/416/EHS ze dne 20. prosince 1968 o uzavírání a provádění zvláštních mezivládních dohod týkajících se povinnosti členských států udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (9). Uvedené rozhodnutí se tudíž stalo bezpředmětným.
(33)
Jelikož cíle této směrnice, totiž udržování vysoké úrovně bezpečnosti dodávek ropy ve Společenství prostřednictvím spolehlivých a transparentních mechanismů založených na solidaritě mezi členskými státy za dodržení pravidel vnitřního trhu a hospodářské soutěže, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(34)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (10).
(35)
V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(36)
Směrnice 73/238/EHS a 2006/67/ES a rozhodnutí 68/416/EHS by tedy měly být zrušeny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro zajištění vysoké úrovně bezpečnosti dodávek ropy ve Společenství prostřednictvím spolehlivých a transparentních mechanismů založených na solidaritě mezi členskými státy, pro udržování minimálních zásob ropy nebo ropných produktů a pro zavedení nezbytných postupů k řešení situací, kdy je vážný nedostatek ropy či ropných produktů.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„referenčním rokem“ kalendářní rok, k němuž se vztahují údaje o spotřebě nebo o čistém dovozu používané buď při výpočtu pro stanovení úrovně zásob, které mají být drženy, nebo při výpočtu úrovně zásob skutečně držených v určitém okamžiku;
b)
„aditivy“ neuhlovodíkové sloučeniny přidávané do produktu nebo smíchávané s tímto produktem tak, aby se změnily jeho vlastnosti;
c)
„biopalivem“ kapalná nebo plynná pohonná hmota pro dopravu vyráběná z biomasy, přičemž „biomasou“ se rozumí výsledek biologického rozkladu produktů, odpadů a zbytků ze zemědělství (včetně rostlinných a živočišných látek), z lesnictví a souvisejících průmyslových odvětví, jakož i výsledek biologického rozkladu průmyslových a městských odpadů;
d)
„domácí spotřebou“ celkové množství vypočítané podle přílohy II a dodané v rámci dané země pro energetické i neenergetické účely; tento souhrn zahrnuje dodávky v rámci transformačního odvětví a dodávky pro průmysl, dopravu, domácnosti a další odvětví za účelem „konečné“ spotřeby; dále zahrnuje vlastní spotřebu energetického odvětví (s výjimkou rafinérského paliva);
e)
„účinným mezinárodním rozhodnutím o uvolnění zásob do oběhu“ každé platné rozhodnutí řídící rady Mezinárodní energetické agentury přijaté s cílem zajistit dostupnost ropy nebo ropných produktů na trhu prostřednictvím uvolnění zásob jejích členů do oběhu nebo doplňujících opatření;
f)
„ústředním správcem zásob“ subjekt nebo služba, kterým mohou být svěřeny pravomoci jednat za účelem pořízení, udržování nebo prodeje zásob ropy, včetně nouzových zásob a specifických zásob;
g)
„závažným narušením dodávek“ významný a náhlý pokles dodávek ropy nebo ropných produktů do Společenství nebo členského státu, a to bez ohledu na to, zda vedl k účinnému mezinárodnímu rozhodnutí o uvolnění zásob do oběhu či nikoli;
h)
„mezinárodními námořními zásobníky“ zásobníky uvedené v části 2.1 přílohy A nařízení (ES) č. 1099/2008;
i)
„zásobami ropy“ energetické produkty uvedené v části 3.1 prvního odstavce přílohy C nařízení (ES) č. 1099/2008;
j)
„nouzovými zásobami“ zásoby ropy, jejichž udržování je každému členskému státu uloženo podle článku 3;
k)
„komerčními zásobami“ zásoby ropy držené hospodářskými subjekty, jejichž udržování tato směrnice neukládá;
l)
„specifickými zásobami“ zásoby ropy splňující kritéria stanovená v článku 9;
m)
„fyzickou přístupností“ opatření související s umístěním a přepravou zásob a umožňující jejich uvolnění nebo skutečné dodání koncovým uživatelům a na trhy v časovém rámci a za podmínek napomáhajících ke zmírnění problémů, které mohly v souvislosti s dodávkami nastat.
Definice stanovené v tomto článku mohou být upřesněny nebo změněny regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 3
Nouzové zásoby a výpočet povinností držet zásoby
1. Členské státy přijmou vhodné právní a správní předpisy, aby do 31. prosince 2012 zajistily, že celkové zásoby ropy udržované v jakoukoli dobu ve Společenství v jejich prospěch odpovídají přinejmenším 90 dnům průměrného denního čistého dovozu nebo 61 dnům průměrné denní domácí spotřeby, podle toho, která z těchto dvou hodnot je vyšší.
2. Průměrný denní čistý dovoz, který má být zohledněn, se vypočítá na základě ropného ekvivalentu dovozu v předchozím kalendářním roce, stanoveného v souladu s metodou a postupy uvedenými v příloze I.
Průměrná denní domácí spotřeba, která má být zohledněna, se vypočte na základě ropného ekvivalentu domácí spotřeby v předchozím kalendářním roce, stanovené a vypočtené v souladu s metodou a postupy uvedenými v příloze II.
3. Odchylně od odstavce 2 se však denní průměrné hodnoty čistého dovozu a domácí spotřeby, jak je stanoveno v uvedeném odstavci, stanoví pro období od 1. ledna do 31. března každého kalendářního roku na základě množství dovezeného nebo spotřebovaného v průběhu předposledního roku, který předchází dotyčnému kalendářnímu roku.
4. Metody a postupy výpočtu povinností držet zásoby, jak jsou uvedeny v tomto článku, mohou být změněny regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 4
Výpočet úrovně zásob
1. Úrovně držených zásob se počítají v souladu s metodami uvedenými v příloze III. Při výpočtu úrovně držených zásob pro jednotlivé kategorie podle článku 9 se uvedené metody používají pouze u produktů spadajících do příslušné kategorie.
2. K výpočtu úrovně zásob držených k určitému okamžiku se použijí údaje za referenční rok určený podle pravidel stanovených v článku 3.
3. Jakékoli zásoby ropy mohou být zahrnuty současně do výpočtu nouzových zásob členského státu i do výpočtu jeho specifických zásob za předpokladu, že tyto zásoby ropy splňují podmínky stanovené touto směrnicí pro oba typy zásob.
4. Metody a postupy výpočtu úrovně zásob, jak jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, mohou být změněny regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2. Zejména se může ukázat, že je nezbytné a prospěšné změnit tyto metody a postupy, včetně uplatňování odpočtu stanoveného v příloze III, s cílem zajistit soudržnost s praxí IEA.
Článek 5
Dostupnost zásob
1. Členské státy zajistí, aby byly nouzové zásoby a specifické zásoby vždy dostupné a aby byly fyzicky přístupné pro účely této směrnice. Stanoví způsoby identifikace, účtování a kontroly uvedených zásob tak, aby bylo možné tyto zásoby kdykoliv ověřit. Tento požadavek se vztahuje rovněž na jakékoli nouzové zásoby a specifické zásoby, které jsou smíšeny s dalšími zásobami drženými hospodářskými subjekty.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření s cílem zabránit všem překážkám a obtížím, které by se mohly vyskytnout v souvislosti s dostupností nouzových zásob a specifických zásob. Každý členský stát může stanovit omezení nebo další podmínky týkající se možnosti držet jeho nouzové zásoby a specifické zásoby mimo jeho území.
2. Pokud je nutno uplatnit postupy pro mimořádné situace stanovené v článku 20, členské státy zamezí jakýmkoli opatřením, která brání přepravě, použití či uvolnění nouzových zásob nebo specifických zásob držených na jejich území pro jiný členský stát, a zdrží se přijetí takových opatření.
Článek 6
Registr nouzových zásob a výroční zpráva
1. Každý členský stát vede trvale aktualizovaný a podrobný registr veškerých nouzových zásob, které jsou drženy v jeho prospěch a které nejsou specifickými zásobami. Tento registr obsahuje zejména informace vedoucí k přesnému určení polohy skladovacího či rafinérského zařízení, v němž jsou dotčené zásoby umístěny, jakož i příslušných množství, vlastníka zásob a povahy, s odkazem na kategorie uvedené v části 3.1 prvním odstavci přílohy C nařízení (ES) č. 1099/2008.
2. Do 25. února každého kalendářního roku zašle každý členský stát Komisi souhrnnou kopii registru zásob uvedeného v odstavci 1, v níž jsou uvedeny alespoň množství a povaha nouzových zásob zapsaných v registru k poslednímu dni předchozího kalendářního roku.
3. Dále členské státy do patnácti dní po obdržení žádosti Komise zašlou Komisi úplnou kopii registru; v této kopii nemusí být uvedeny citlivé údaje týkající se umístění zásob. Tyto žádosti mohou být učiněny nejpozději pět let po dni, k němuž se požadované údaje vztahují, a nemohou se týkat údajů vztahujících se k jakémukoli období před 1. lednem 2013.
Článek 7
Ústřední správci zásob
1. Členské státy mohou zřídit ústřední správce zásob.
Žádný členský stát nesmí zřídit více než jednoho ústředního správce zásob ani žádný jiný obdobný subjekt. Členský stát může zřídit svého ústředního správce zásob kdekoliv na území Společenství.
Pokud členský stát zřídí ústředního správce zásob, má podobu subjektu nebo služby, jejichž činnost je nevýdělečná a jež jednají v obecném zájmu, a není považován za hospodářský subjekt ve smyslu této směrnice.
2. Hlavním úkolem ústředního správce zásob je pořizování, udržování a prodej zásob ropy pro účely této směrnice nebo pro účely dosažení souladu s mezinárodními dohodami týkajícími se udržování zásob ropy. Jedná se o jediný subjekt nebo jedinou službu, kterým mohou být svěřeny pravomoci k pořízení nebo prodeji specifických zásob.
3. Ústřední správci zásob nebo členské státy mohou na stanovené období přenést úkoly týkající se správy nouzových zásob a, s výjimkou prodeje nebo pořízení, specifických zásob, avšak pouze:
a)
na jiný členský stát, na jehož území jsou tyto zásoby umístěny, nebo na ústředního správce zásob zřízeného tímto členských státem. Takto přenesené úkoly nemohou být dále přeneseny na další členské státy nebo ústřední správce zásob jimi zřízené. Členský stát, který zřídil ústředního správce zásob, a každý členský stát, na jehož území budou zásoby drženy, má právo podmínit přenesení úkolů svým souhlasem;
b)
na hospodářské subjekty. Takto přenesené úkoly nemohou být dále přeneseny. Pokud se toto přenesení nebo jakákoli jeho změna či rozšíření týká úkolů souvisejících se správou nouzových a specifických zásob držených v jiném členském státě, musí s tímto přenesením předem souhlasit jak členský stát, pro nějž jsou zásoby drženy, tak všechny členské státy, na jejichž území budou zásoby drženy.
4. Každý členský stát, který má ústředního správce zásob, mu ukládá, aby pro účely čl. 8 odst. 1 a 2 zveřejňoval:
a)
průběžně a podle kategorií produktů úplné informace o objemech zásob, k jejichž udržování pro hospodářské subjekty nebo případně pro jiné ústřední správce zásob, kteří projevili zájem, se může zavázat;
b)
s předstihem alespoň sedmi měsíců podmínky, za nichž je ochoten poskytnout služby související s udržováním zásob pro hospodářské subjekty. Podmínky pro poskytování těchto služeb, včetně podmínek časového plánování, mohou být rovněž stanoveny příslušnými vnitrostátními orgány nebo ve výběrovém řízení, jež má určit, který hospodářský subjekt nebo případně jiný ústřední správce zásob, který projevil zájem, předložil nejlepší nabídku.
Ústřední správce zásob přijme povinnosti držet zásoby, které na něj byly přeneseny, za objektivních, transparentních a nediskriminačních podmínek. Platby hospodářských subjektů za služby ústředního správce zásob nepřesahují celkové náklady na poskytnuté služby a nemohou být požadovány, dokud zásoby nejsou vytvořeny. Ústřední správce zásob může svůj souhlas s převzetím přenesené povinnosti podmínit poskytnutím záruky nebo jiné formy zajištění hospodářským subjektem.
Článek 8
Hospodářské subjekty
1. Každý členský stát zajistí, že každý hospodářský subjekt, kterému ukládá povinnosti držet zásoby s cílem splnit své závazky podle článku 3, má právo přenést tyto povinnosti, alespoň zčásti a podle volby hospodářského subjektu, avšak pouze:
a)
na ústředního správce zásob členského státu, pro nějž jsou tyto zásoby drženy;
b)
na jednoho nebo více ústředních správců zásob, kteří předem vyjádřili ochotu držet tyto zásoby, za předpokladu, že s tímto přenesením povinností předem souhlasil jak členský stát, pro nějž jsou tyto zásoby drženy, tak všechny členské státy, na jejichž území budou tyto zásoby drženy;
c)
na jiné hospodářské subjekty, které mají přebytečné zásoby nebo dostupnou kapacitu pro držení zásob mimo území členského státu, pro nějž jsou zásoby drženy ve Společenství, za předpokladu, že s tímto přenesením povinností předem souhlasil jak členský stát, pro nějž jsou tyto zásoby drženy, tak všechny členské státy, na jejichž území budou tyto zásoby drženy; a/nebo
d)
na jiné hospodářské subjekty, které mají přebytečné zásoby nebo dostupnou kapacitu pro držení zásob na území členského státu, pro nějž jsou tyto zásoby drženy, za předpokladu, že členský stát byl o tomto přenesení povinností předem informován. Členské státy mohou stanovit omezení nebo podmínky pro toto přenesení povinností.
Povinnosti přenesené v souladu s písmeny c) a d) nemohou být dále přeneseny. Jakákoli změna nebo jakékoli rozšíření přenesení povinností podle písmen b) a c) nabývá účinku pouze po předchozím souhlasu všech členských států, které souhlasily s daným přenesením povinností. Jakákoli změna nebo jakékoli rozšíření přenesení povinností podle písmene d) se považuje za nové přenesení povinností.
2. Každý členský stát může právo přenášet povinnosti omezit na hospodářské subjekty, kterým ukládá nebo uložil povinnosti držet zásoby.
Pokud má však takovéto omezení dopad na právo hospodářského subjektu přenést objem odpovídající méně než 10 % povinnosti držet zásoby, která mu byla uložena, zajistí členský stát existenci ústředního správce zásob, který je povinen přijmout přenesené povinnosti v takovém objemu, jaký je nezbytný k tomu, aby bylo zaručeno právo hospodářského subjektu přenést alespoň 10 % povinnosti držet zásoby, která mu byla uložena.
Minimální procentní podíl uvedený v tomto odstavci se nejpozději 31. prosince 2017 zvýší z 10 % na 30 %.
3. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 může členský stát stanovit, že hospodářský subjekt musí přenést alespoň část povinnosti držet zásoby na ústředního správce zásob tohoto členského státu.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k informování hospodářských subjektů o způsobech, které mají být použity k výpočtu povinností držet zásoby, které jim byly uloženy, nejpozději 200 dní před začátkem období, k němuž se daná povinnost vztahuje. Hospodářské subjekty uplatní právo přenést povinnosti držet zásoby na ústřední správce zásob nejpozději 170 dní před začátkem období, k němuž se příslušná povinnost vztahuje.
Pokud jsou hospodářské subjekty informovány v době kratší než 200 dní před začátkem období, k němuž se povinnost držet zásoby vztahuje, mohou uplatnit právo přenést danou povinnost kdykoli.
Článek 9
Specifické zásoby
1. Každý členský stát se může zavázat, že bude udržovat minimální úroveň zásob, vypočtenou na základě počtu dní spotřeby, a to v souladu s podmínkami uvedenými v tomto článku.
Specifické zásoby vlastní daný členský stát nebo ústřední správce zásob zřízený tímto členským státem a jsou udržovány na území Společenství.
2. Specifické zásoby se mohou skládat pouze z jedné nebo více následujících kategorií produktů, jak jsou vymezeny v části 4 přílohy B nařízení (ES) č. 1099/2008:
-
ethan,
-
LPG,
-
motorový benzin,
-
letecký benzin,
-
tryskové palivo benzinového typu (tryskové palivo naphthového typu nebo JP4),
-
tryskové palivo petrolejového typu,
-
ostatní petrolej,
-
plynový olej/motorová nafta (destilovaný topný olej),
-
topný olej (vysokosirný a nízkosirný),
-
lakový benzin a SBP,
-
maziva,
-
bitumen,
-
parafinové vosky,
-
ropný koks.
3. Ropné produkty, které tvoří specifické zásoby, stanoví každý členský stát na základě kategorií uvedených v odstavci 2. Členské státy zajistí, aby pro referenční rok určený podle pravidel stanovených v článku 3 a u produktů zahrnutých do použitých kategorií ropný ekvivalent množství spotřebovaného v členském státě činil alespoň 75 % domácí spotřeby vypočtené za použití metody uvedené v příloze II.
Pro každou kategorii zvolenou členským státem musí úroveň specifických zásob, jež se zaváže udržovat, odpovídat určitému počtu dní průměrné denní spotřeby, měřené na základě jejich ropného ekvivalentu v průběhu referenčního roku určeného podle pravidel stanovených v článku 3.
Ropné ekvivalenty uvedené v prvním a druhém pododstavci se vypočtou tak, že se souhrn „zjištěných hrubých vnitrozemských dodávek“, jak jsou definovány v oddíle 3.2.1 přílohy C nařízení (ES) č. 1099/2008, pro produkty zahrnuté do použitých nebo dotčených kategorií vynásobí koeficientem 1,2. Mezinárodní námořní zásobníky se nezapočítávají.
4. Každý členský stát, který se rozhodl udržovat specifické zásoby, zašle Komisi oznámení, jež bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie a v němž uvede úroveň těchto zásob, již se zavázal udržovat, a dobu, po niž se tyto zásoby zavázal udržovat, přičemž tato doba je nejméně jeden rok. Oznámená minimální úroveň se stejným způsobem použije na všechny kategorie specifických zásob použité členskými státy.
Členský stát zajistí, aby tyto zásoby byly drženy v celém průběhu oznámené doby, aniž je dotčeno právo členských států uplatnit dočasná snížení, jejichž důvodem však mohou být pouze jednotlivé operace obměny zásob.
Seznam kategorií použitých členským státem zůstává v platnosti po dobu alespoň jednoho roku a může být změněn pouze s účinkem od prvního dne kalendářního měsíce.
5. Každý členský stát, který se nezavázal udržovat po celou dobu daného kalendářního roku specifické zásoby alespoň na 30 dní, zajistí, aby nejméně jedna třetina jeho povinnosti držet zásoby byla držena ve formě produktů ve složení podle odstavců 2 a 3.
Členský stát, pro který je držen menší objem specifických zásob než na 30 dní, vypracuje výroční zprávu obsahující rozbor opatření, která byla přijata jeho vnitrostátními orgány s cílem zajistit a ověřit dostupnost a fyzickou přístupnost jeho nouzových zásob, jak je uvedeno v článku 5, a dále soupis předpisů, které členskému státu umožní kontrolovat použití těchto zásob v případě narušení dodávek ropy. Tato zpráva musí být zaslána Komisi do konce prvního měsíce kalendářního roku, k němuž se vztahuje.
Článek 10
Správa specifických zásob
1. Každý členský stát vede trvale aktualizovaný a podrobný registr veškerých specifických zásob držených na jeho území. Tento registr obsahuje zejména veškeré informace umožňující přesně určit polohu příslušných zásob.
Členské státy rovněž zašlou Komisi kopii registru do patnácti dní po obdržení žádosti Komise. V této kopii nemusí být uvedeny citlivé údaje týkající se umístění zásob. Tyto žádosti mohou být učiněny nejpozději pět let po dni, k němuž se požadované údaje vztahují.
2. V případech, kdy jsou specifické zásoby smíšeny s jinými ropnými zásobami, přijmou členské státy nebo jejich ústřední správci zásob nezbytná opatření s cílem zabránit, aby byly tyto směsi produktů přemísťovány, v rozsahu podílu tvořeného specifickými zásobami, bez předchozího písemného souhlasu vlastníka specifických zásob a orgánů členského státu, na jehož území se zásoby nacházejí, nebo ústředního správce zásob zřízeného tímto členským státem.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby veškeré specifické zásoby udržované nebo přepravované na jejich území byly bezpodmínečně vyňaty z vykonávacího řízení bez ohledu na to, zda se jedná o jejich vlastní zásoby nebo o zásoby jiných členských států.
Článek 11
Účinek přenesení povinnosti
Přenesením povinnosti uvedeným v článcích 7 a 8 nejsou nijak dotčeny povinnosti, které pro jednotlivé členské státy vyplývají z této směrnice.
Článek 12
Statistické výkazy zásob uvedených v článku 3
1. Pokud jde o úroveň zásob, které mají být drženy podle článku 3, každý členský stát vypracovává a předkládá Komisi statistické výkazy v souladu s pravidly uvedenými v příloze IV.
2. Pravidla pro vypracovávání výkazů uvedených v odstavci 1 a rozsah, obsah, četnost a lhůty pro předložení těchto výkazů mohou být změněny regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2. Pravidla pro předkládání těchto výkazů Komisi mohou být rovněž změněna regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
3. Členské státy nesmějí do statistických výkazů nouzových zásob zahrnout ta množství ropy nebo ropných produktů, která jsou předmětem zabavení nebo vykonávacího řízení. To platí rovněž pro zásoby podniků v konkurzním nebo vyrovnacím řízení.
Článek 13
Statistické výkazy specifických zásob
1. Každý dotčený členský stát vypracuje a předloží Komisi pro každou kategorii produktů statistický výkaz obsahující přehled specifických zásob k poslednímu dni každého kalendářního měsíce a uvádějící množství a počet dní průměrné spotřeby v průběhu referenčního roku, k němuž se tyto zásoby vztahují. Pokud jsou některé z těchto specifických zásob drženy mimo jeho území, uvede členský stát podrobně zásoby udržované v jednotlivých dotčených členských státech a u ústředních správců zásob nebo jejich prostřednictvím. Dále podrobně uvede, zda jsou veškeré tyto zásoby plně v jeho vlastnictví nebo zda jsou plně či částečně ve vlastnictví jeho ústředního správce zásob.
2. Každý členský stát vypracuje a předloží Komisi rovněž výkaz specifických zásob umístěných na jeho území a náležejících jiným členským státům nebo ústředním správcům zásob, přičemž uvede stav těchto zásob k poslednímu dni každého kalendářního měsíce podle kategorií produktů stanovených podle čl. 9 odst. 4. V tomto výkazu členský stát dále v každém jednotlivém případě uvede dotčený členský stát nebo ústřední správce zásob a příslušná množství.
3. Statistické výkazy uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou předkládány v průběhu kalendářního měsíce následujícího po měsíci, k němuž se vztahují.
4. Kopie statistických výkazů jsou rovněž předkládány okamžitě na žádost Komise. Tyto žádosti mohou být učiněny nejpozději pět let po dni, k němuž se příslušné údaje vztahují.
5. Rozsah, obsah a četnost statistických výkazů a lhůty pro jejich předložení mohou být změněny regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2. Pravidla pro předkládání těchto výkazů Komisi mohou být rovněž změněna regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 14
Výkazy komerčních zásob
1. Členské státy zasílají Komisi měsíční statistický výkaz úrovně komerčních zásob držených na jejich území. Za tímto účelem zajistí ochranu citlivých údajů a neuvádějí jména vlastníků dotčených zásob.
2. Komise na základě výkazů předkládaných členskými státy zveřejňuje měsíční statistický výkaz komerčních zásob ve Společenství, přičemž použije agregované úrovně.
3. Pravidla pro předkládání, zveřejňování a četnost statistických výkazů mohou být změněna regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 15
Zpracování údajů
Komise odpovídá za rozvoj, provoz, řízení a udržování informačně-technologických zdrojů nezbytných pro přijímání, uchovávání a jakékoli zpracování údajů obsažených ve statistických výkazech, veškerých jiných informací předkládaných členskými státy nebo shromažďovaných Komisí na základě této směrnice a veškerých údajů týkajících se zásob ropy a shromážděných na základě nařízení (ES) č. 1099/2008 za účelem vypracovávání výkazů podle této směrnice.
Článek 16
Biopaliva a aditiva
1. Při výpočtu povinností držet zásoby podle článků 3 a 9 se biopaliva a aditiva zohlední, pouze pokud byly smíchány s dotčenými ropnými produkty.
2. Při výpočtu skutečně udržovaných úrovní zásob se biopaliva a aditiva zohlední v případech, kdy:
a)
byly smíchány s dotčenými ropnými produkty, nebo
b)
jsou skladovány na území dotčeného členského státu, pokud členský stát přijal pravidla zajišťující, že mají být smíchány s ropnými produkty drženými podle požadavků týkajících se zásob a stanovených v této směrnici a že mají být použity v dopravě.
3. Pravidla pro zohlednění biopaliv a aditiv při výpočtu povinností držet zásoby a úrovní zásob, stanovená v odstavcích 1 a 2, mohou být změněna regulativním postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 17
Koordinační skupina pro ropu a ropné produkty
1. Zřizuje se koordinační skupina pro ropu a ropné produkty (dále jen „koordinační skupina“). Koordinační skupina je konzultační skupina, která se podílí na provádění rozborů situace ve Společenství, pokud jde o bezpečnost dodávek ropy a ropných produktů, a usnadňuje koordinaci a uplatňování opatření v této oblasti.
2. Koordinační skupina se skládá ze zástupců členských států. Předsedá jí Komise. Na základě výzvy Komise se mohou na činnosti koordinační skupiny podílet subjekty zastupující dotčená odvětví.
Článek 18
Kontrola připravenosti na mimořádné situace a kontrola držení zásob
1. Komise může v koordinaci s členskými státy provádět kontroly ověřující jejich připravenost na mimořádné situace, a považuje-li to Komise za vhodné, i související držení zásob. Při přípravě těchto kontrol Komise zohlední úsilí dalších institucí a mezinárodních organizací a konzultuje koordinační skupinu.
2. Koordinační skupina může souhlasit se zapojením pověřených osob a zástupců jiných členských států do těchto kontrol. Osoby provádějící kontrolu mohou doprovázet určení úředníci členského státu, jehož se kontrola týká. Do jednoho týdne po oznámení kontroly uvedené v odstavci 1 poskytne každý dotčený členský stát citlivé údaje, které se týkají umístění zásob podle článků 6 a 9 a které nebyly Komisi poskytnuty, zaměstnancům Komise či pověřeným osobám.
3. Členské státy zajistí, aby jejich orgány a orgány odpovědné za udržování a správu nouzových a specifických zásob souhlasily s inspekcemi a poskytly osobám pověřeným Komisí pomoc při provádění těchto kontrol. Členské státy zejména zajistí, aby tyto osoby měly právo konzultovat všechny dokumenty a registry týkající se zásob a právo přístupu na všechna místa, kde jsou zásoby drženy, a ke všem souvisejícím dokumentům.
4. Výsledek kontrol provedených podle tohoto článku se oznámí členskému státu, jehož se kontrola týká, a může být dále předán koordinační skupině.
5. Členské státy a Komise zajistí, aby úředníkům, pověřeným osobám a dalším osobám pracujícím pod dohledem Komise ani členům koordinační skupiny nebylo umožněno zveřejnit informace, jež byly shromážděny nebo vzájemně poskytnuty na základě tohoto článku a na něž se vzhledem k jejich povaze vztahuje služební tajemství, jako je například totožnost vlastníků zásob.
6. Cílem kontrol stanovených v odstavci 1 nesmí být zpracování osobních údajů. Osobní údaje, které se zjistí nebo vyskytnou v průběhu těchto kontrol, nemohou být shromažďovány ani zohledňovány a v případě nahodilého shromáždění jsou neprodleně zničeny.
7. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že veškeré údaje, záznamy, výkazy a dokumenty týkající se nouzových zásob a specifických zásob jsou uchovány po dobu alespoň pět let.
Článek 19
Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním údajů
Touto směrnicí není dotčena ani ovlivněna úroveň ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů, a zejména se nedotýká povinností členských států v oblasti zpracovávání osobních údajů, jak jsou stanoveny ve směrnici 95/46/ES, ani povinností, které pro orgány a instituce Společenství v oblasti zpracovávání osobních údajů při výkonu jejich úkolů vyplývají z nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 20
Postupy pro mimořádné situace
1. Členské státy zajistí, aby byly zavedeny postupy, a přijmou případná nezbytná opatření, aby jejich příslušné orgány mohly v případě závažného narušení dodávek rychle, účinně a transparentně uvolnit část nebo celý objem nouzových zásob a specifických zásob do oběhu a nařídit obecná nebo konkrétní omezení spotřeby v závislosti na předpokládaném nedostatku dodávek, mimo jiné prostřednictvím přednostních přídělů ropných produktů určitým kategoriím spotřebitelů.
2. Členské státy trvale udržují krizové plány, které se uplatní v případě závažného narušení dodávek, přičemž zajistí, aby byla přijata organizační opatření, která umožní uskutečnění těchto plánů. Členské státy Komisi na její žádost informují o svých krizových plánech a souvisejících organizačních opatřeních.
3. V případě účinného mezinárodního rozhodnutí o uvolnění zásob do oběhu, které se týká jednoho nebo více členských států:
a)
mohou dotčené členské státy použít vlastní nouzové a specifické zásoby, aby dostály svým mezinárodních závazkům podle uvedeného rozhodnutí. V takovém případě členský stát tuto skutečnost neprodleně oznámí Komisi, aby tato mohla svolat zasedání koordinační skupiny nebo konzultovat elektronickou cestou její členy zejména za účelem vyhodnocení dopadu tohoto uvolnění zásob do oběhu;
b)
Komise by měla členským státům doporučit, aby uvolnily část nebo celý objem svých nouzových a specifických zásob do oběhu nebo aby přijaly jiná opatření s rovnocenným účinkem, která považují za vhodná. Komise může jednat pouze po konzultaci s koordinační skupinou.
4. Pokud nebylo přijato účinné mezinárodní rozhodnutí o uvolnění zásob do oběhu a pokud se ve Společenství nebo v jednom členském státě objeví potíže v zásobování ropou nebo ropnými produkty, Komise případně informuje IEA a pokud možno s ní koordinuje příslušná opatření a na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu co nejdříve přistoupí ke konzultaci koordinační skupiny. Pokud o konzultaci koordinační skupiny požádá členský stát, uspořádá se do čtyř dní po obdržení žádosti, pokud členský stát nevyjádří souhlas s delší lhůtou. Na základě výsledků posouzení situace provedeného koordinační skupinou Komise stanoví, zda došlo k závažnému narušení dodávek.
Pokud se má za to, že došlo k závažnému narušení dodávek, povolí Komise, aby byla do oběhu uvolněna část nebo celý objem nouzových zásob a specifických zásob navržených k tomuto účelu dotčenými členskými státy.
5. Členské státy mohou uvolnit do oběhu nouzové a specifické zásoby pod povinnou minimální úroveň stanovenou touto směrnicí, a to v objemech, které musí být neprodleně uvolněny za účelem prvotní reakce v obzvláště naléhavých případech nebo s cílem čelit místní krizi. V případě tohoto uvolnění do oběhu členské státy neprodleně informují Komisi o uvolněném objemu. Komise předá tyto informace členům koordinační skupiny.
6. Pokud se použijí odstavce 3, 4 nebo 5, mohou členské státy dočasně držet zásoby na úrovni nižší, než stanoví tato směrnice. V tom případě Komise na základě konzultace koordinační skupiny a případně v koordinaci s IEA, a zejména při zohlednění situace na mezinárodních trzích s ropou a ropnými produkty, stanoví přiměřený časový rámec, ve kterém musí členské státy opět dosáhnout minimálních požadovaných úrovní svých zásob.
7. Rozhodnutími, která Komise přijme na základě tohoto článku, nejsou dotčeny případné jiné mezinárodní závazky dotčených členských států.
Článek 21
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 31. prosince 2012 a oznámí jí neprodleně každou jejich případnou změnu.
Článek 22
Přezkum
Do 31. prosince 2015 Komise přezkoumá fungování a provádění této směrnice.
Článek 23
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Článek 24
Zrušení
Směrnice 73/238/EHS, směrnice 2006/67/ES a rozhodnutí 68/416/EHS se zrušují s účinkem ode dne 31. prosince 2012.
Odkazy na zrušené směrnice a zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 25
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2012.
Odchylně od prvního pododstavce členské státy, které nejsou k 31. prosinci 2012 členy IEA a které plně pokrývají svou domácí spotřebu ropných produktů prostřednictvím dovozu, uvedou dne 31. prosince 2014 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 3 odst. 1 této směrnice. Dokud tyto členské státy neuvedou tato opatření v účinnost, udržují zásoby ropy odpovídající 81 dnům průměrného denního čistého dovozu.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 26
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 27
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. září 2009.