RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1559/2007
af 17. december 2007
om en flerårig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet og om ændring af forordning (EF) nr. 520/2007
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet har siden 14. november 1997 været part i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (2).
(2)
Den Internationale Kommissionen for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) vedtog på sit årsmøde i november 2006 henstilling 2006[05] om opstilling af en 15-årig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
(3)
For at genopbygge bestanden indeholder ICCAT’s genopretningsplan en række tiltag såsom gradvis reduktion af de samlede tilladte fangstmængder (TAC’er) i perioden 2007-2010, fiskeribegrænsninger i visse områder og perioder, et nyt mindstemål for almindelig tun, foranstaltninger vedrørende sports- og fritidsfiskeri samt kontrolforanstaltninger og gennemførelse af ICCAT-ordningen for fælles international inspektion for at sikre, at planen bliver effektiv.
(4)
For at opfylde de internationale forpligtelser, som følger af ICCAT-henstillingen, gennemførtes ICCAT’s genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet midlertidigt ved Rådets forordning (EF) nr. 643/2007 af 11. juni 2007 om ændring af forordning (EF) nr. 41/2007 for så vidt angår den genopretningsplan for almindelig tun, som Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet har anbefalet (3), i afventning af, at Rådet i løbet af 2007 vedtager en forordning om gennemførelse af flerårige foranstaltninger til genopretning af bestanden af almindelig tun.
(5)
Det er derfor nødvendigt at gennemføre ICCAT’s genopretningsplan permanent ved hjælp af en forordning om opstilling af en genopretningsplan som fastsat i artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (4), som skal gælde fra den 1. januar 2008.
(6)
Visse tekniske foranstaltninger vedtaget af ICCAT for almindelig tun er blevet indarbejdet i fællesskabsretten ved Rådets forordning (EF) nr. 520/2007 af 7. maj 2007 om tekniske bevarelsesforanstaltninger for visse bestande af stærkt vandrende fiskearter (5).
(7)
De foranstaltninger til gennemførelse af ICCAT’s genopretningsplan, som vedtages i henhold til denne forordning, samt de foreløbige foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til forordning (EF) nr. 643/2007, bør udelukkende med henblik på deres finansiering indtil den 31. december 2014 anses for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002 med virkning fra den dato, hvor forordning (EF) nr. 643/2007 træder i kraft.
(8)
Som følge af, at ICCAT har vedtaget nye tekniske foranstaltninger for almindelig tun, og at de foranstaltninger, der har været i kraft siden vedtagelsen af ovennævnte forordning, skal ajourføres, bør visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 520/2007 ophæves og erstattes af denne forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
Ved denne forordning fastsættes der generelle regler for Fællesskabets gennemførelse af en flerårig genopretningsplan for almindelig tun (thunnus thynnus) anbefalet af Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT). Denne forordning gælder for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
Formålet med genopretningsplanen er med en sandsynlighed på over 50 % at tilvejebringe en biomasse svarende til det makimalt bæredygtige udbytte (Bmsy).
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»CPC’er«: kontraherende parter i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet og samarbejdende ikke-kontraherende parter, organisationer eller fiskeriorganisationer
b)
»fiskerfartøj«: ethvert fartøj, der anvendes til eller er beregnet til erhvervsmæssig udnyttelse af tunressourcer, herunder fabriksfartøjer, transportfartøjer, slæbebåde og fartøjer, der deltager i omladning
c)
»fælles fiskeri«: ethvert fiskeri udøvet i fællesskab af to eller flere fartøjer, der fører forskellige CPC’ers eller forskellige medlemsstaters flag, når et fartøjs fangst helt eller delvis tildeles et eller flere andre fartøjer
d)
»overførsel«: enhver overførsel af almindelig tun:
i)
fra et fiskerfartøj til den endelige opfedningsbedrift for almindelig tun, inkl. fisk, der er døde eller undsluppet under transporten
ii)
fra en bedrift for almindelig tun eller et faststående tunfiskenet til et fabriksfartøj, et transportfartøj eller til landjorden
e)
»faststående tunfiskenet«: et faststående tunfiskeredskab, der er forankret til bunden, og som normalt er forsynet med ledegarn, der leder fiskene ind i et aflukke
f)
»anbringelse i bur«: levende almindelig tun tages ikke om bord; både opfedning og opdræt foregår i buret
g)
»opfedning«: anbringelse af almindelig tun i bur i en kort periode (normalt 2-6 måneder) primært for at øge fiskenes fedtindhold
h)
»opdræt«: anbringelse af almindelig tun i bur i over ét år for at øge den samlede biomasse
i)
»omladning«: overførsel af en del af eller hele fangsten af almindelig tun om bord på et fiskerfartøj til et andet fiskerfartøj
j)
»fabriksfartøj«: et fartøj, om bord på hvilket fiskevarer underkastes én eller flere af følgende behandlinger inden pakning: filetering eller udskæring i skiver, frysning og/eller forarbejdning
k)
»sportsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller har national sportsfiskerilicens
l)
»fritidsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende ikke er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller ikke har national sportsfiskerilicens
m)
»opgave II«: opgave II som defineret af ICCAT i »Field manual for statistics and sampling Atlantic tunas and tuna-like fish« (tredje udgave, ICCAT, 1990)
n)
»transportfartøj«: et fartøj, der tager levende vilde fisk om bord og transporterer dem til bedrifter til opfedning eller opdræt.
KAPITEL II
FISKERIMULIGHEDER
Artikel 3
Samlede tilladte fangstmængder (TAC’er)
ICCAT har for de kontraherende parter fastsat følgende TAC’er for bestanden af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet:
-
i 2008: 28 500 tons
-
i 2009: 27 500 tons
-
i 2010: 25 500 tons.
Når der i ICCAT aftales nye TAC-niveauer, justerer Rådet dog på forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal de TAC’er, der er fastsat i stk. 1, i overensstemmelse hermed.
Artikel 4
1. Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at dens fartøjers og faststående tunfiskenets fiskeriindsats står i forhold til de fiskerimuligheder for almindelig tun, som medlemsstaten har til rådighed i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Hver medlemsstat udarbejder en årlig fangstplan for de fartøjer og faststående net, der fisker efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Medlemsstater, hvis kvoter for almindelig tun udgør mindre end 5 % af Fællesskabets kvote, kan anvende en særlig metode til forvaltning af deres kvoter i deres fangstplan; i så fald finder bestemmelserne i stk. 3 ikke anvendelse.
3. Den årlige fangstplan skal
a)
bl.a. angive de fartøjer på over 24 meter, der er optaget på listen i artikel 12, og de individuelle kvoter, der er tildelt dem
b)
for fartøjer på mindre end 24 meter og faststående tunfiskenet angive mindst de kvoter, der er tildelt producentorganisationer eller grupper af fartøjer, der fisker med tilsvarende redskaber.
4. Senest den 31. januar hvert år indgives den årlige fangstplan til Kommissionen. Alle senere ændringer af den årlige fangstplan eller den særlige metode til forvaltning af kvoter indgives til Kommissionen senest 10 dage før udøvelsen af den aktivitet, der svarer til den pågældende ændring.
5. Flagmedlemsstaten griber ind i medfør af dette stykke, hvis et fartøj, der fører dens flag, har
a)
undladt at opfylde de krav om fangstopgørelser, der er anført i artikel 17, stk. 3
b)
begået en overtrædelse som omhandlet i artikel 26.
Flagmedlemsstaten sikrer, at en fysisk inspektion finder sted under dens myndighed i dens havne eller foretages af en anden person, der er udpeget af flagmedlemsstaten, når fartøjet ikke befinder sig i en fællesskabshavn.
Flagmedlemsstaten kan kræve, at fartøjet øjeblikkeligt begiver sig til en havn, som den har udpeget, når den individuelle kvote skønnes opbrugt.
6. Senest den 31. januar sender medlemsstaterne en rapport til Kommissionen om, hvordan deres årlige fangstplaner for det foregående år er blevet gennemført. Disse rapporter skal redegøre for
a)
antallet af fartøjer, der faktisk har taget del i fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet
b)
det enkelte fartøjs fangster, og
c)
det samlede antal dage, hvert fartøj har fisket i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
7. Private handelsaftaler mellem en medlemsstats borgere og en CPC om at anvende et fiskerfartøj, der fører den pågældende medlemsstats flag, til fiskeri inden for en CPC’s tunkvote, kan kun indgås, hvis den pågældende medlemsstat giver sin godkendelse og underretter Kommissionen herom, og hvis ICCAT-Kommissionen giver sin godkendelse.
8. Senest den 1. marts hvert år tilsender medlemsstaterne Kommissionen oplysninger om eventuelle private handelsaftaler mellem deres statsborgere og en CPC.
9. De i stk. 8 nævnte oplysninger skal omfatte følgende:
a)
en liste over alle fiskerfartøjer, der fører medlemsstatens flag, og som har fået tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i henhold til private handelsaftaler
b)
fartøjernes interne nummer som defineret i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 26/2004 af 30. december 2003 om et EF-fiskerflåderegister (6)
c)
de private handelsaftalers varighed
d)
medlemsstatens godkendelse af de private aftaler
e)
navnet på den pågældende CPC.
10. Kommissionen meddeler omgående de i stk. 9 nævnte oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat.
11. Kommissionen sikrer, at den procentdel af en CPC’s kvote for almindelig tun, der i henhold til artikel 8b i Rådets forordning (EF) nr. 1936/2001 (7) kan anvendes til befragtning af EF-fiskerfartøjer, ikke overstiger 60 %, 40 % og 20 % af den samlede kvote i henholdsvis 2007, 2008 og 2009.
12. Befragtning af EF-fiskerfartøjer til fiskeri af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet vil være forbudt i 2010 og de efterfølgende år.
13. Hver medlemsstat sikrer, at antallet af dens befragtede fiskerfartøjer til fiskeri efter alminde lig tun og varigheden af befragtningen står i forhold til den kvote, der er tildelt befragtningslandet.
KAPITEL III
TEKNISKE FORANSTALTNINGER
Artikel 5
Lukkede fiskeriperioder
1. Fiskeri efter almindelig tun med store pelagiske langlinefartøjer på over 24 m er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juni-31. december, bortset fra området vest for 10° V og nord for 42° N.
2. Notfiskeri efter almindelig tun er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juli-31. december.
3. Fiskeri efter almindelig tun med stangfartøjer er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 15. november-15. maj.
4. Fiskeri efter almindelig tun med pelagiske trawlere er forbudt i det østlige Atlanterhav i perioden 15. november-15. maj.
Artikel 6
Anvendelse af luftfartøjer
Det er forbudt at anvende fly og helikoptere til sporing af almindelig tun i konventionsområdet.
Artikel 7
Mindstemål
1. Mindstemålet for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet er 30 kg eller 115 cm.
2. Uanset stk. 1 er mindstemålet for almindelig tun 8 kg eller 75 cm for følgende almindelige tun (thunnus thynnus), jf. dog artikel 9:
a)
almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere
b)
almindelig tun fanget i Adriaterhavet med henblik på opdræt.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fastsætter Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen det maksimale antal stangfartøjer, dørgefartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun, og pelagiske trawlere, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst. Antallet af stangfartøjer og dørgefartøjer fastsættes til det antal EF-fartøjer, der deltog i direkte fiskeri efter almindelig tun i 2006. Antallet af pelagiske trawlere fastsættes til det antal EF-fartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst i 2006.
4. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fordeler Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen antallet af fartøjer, jf. stk. 3, mellem medlemsstaterne.
5. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), må højst 10 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun på mellem 8 kg eller 75 cm og 30 kg eller 115 cm tildeles fartøjer med særlig tilladelse som omhandlet i stk. 3 og 4, idet stangfartøjer med en længde overalt på under 17 m dog højst må fange 200 tons almindelig tun af en vægt på mindst 6,4 kg eller en længde på 70 cm. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
6. Højst 2 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun mellem 8 og 30 kg må tildeles til kystnært fiskeri efter fersk fisk i det østlige Atlanterhav. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
7. Bilag I indeholder yderligere specifikke bestemmelser for almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere.
Artikel 8
Prøveudtagningsplan for almindelig tun
1. Hver medlemsstat opstiller et prøveudtagningsprogram med henblik på at vurdere antallet af fangede almindelig tun pr. størrelsesklasse.
2. Ved prøveudtagning med henblik på størrelsesbestemmelse af fiskene i burene udtages der en prøve på 100 individer pr. 100 tons levende fisk eller på 10 % af det samlede antal fisk anbragt i bur. Prøverne med henblik på størrelsesbestemmelse efter længde og vægt udtages under høsten på bedriften og på de døde fisk under transporten efter den metode, som ICCAT har vedtaget for datarapportering under opgave II.
3. Der skal udvikles flere metoder og foretages yderligere prøveudtagninger for fisk, der opdrættes i over ét år.
4. Prøverne udtages under en tilfældigt udvalgt høst og skal omfatte alle bure. Dataene for hvert års prøveudtagning meddeles Kommissionen senest den 31. maj det følgende år.
Artikel 9
Bifangst
1. Alle fiskerfartøjer må, uanset om de fisker aktivt efter almindelig tun eller ej, have en bifangst på højst 8 % almindelig tun på under 30 kg, men mindst 10 kg, jf. dog artikel 7, stk. 2.
2. Procenten i stk. 1 beregnes enten på basis af den samlede bifangst udtrykt i antal fisk pr. landing ud af fartøjets samlede fangster af almindelig tun eller på basis af bifangstens vægtækvivalent i procent.
3. Bifangsten skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote. Døde fisk fra den i stk. 1 omhandlede bifangst må ikke smides ud igen, så længe fiskeriet efter almindelig tun er åbent, og de skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote.
4. For landing af bifangster af almindelig tun gælder bestemmelserne i artikel 14 og artikel 18, stk. 1.
Artikel 10
Fritidsfiskeri
1. Ved fritidsfiskeri er det forbudt at fange og beholde om bord, omlade og lande mere end én almindelig tun pr. fangstrejse.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved fritidsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved fritidsfiskeri, slippes fri igen.
Artikel 11
Sportsfiskeri
1. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til at regulere sportsfiskeri, især ved hjælp af fisketegn.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved sportsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved sportsfiskeri, slippes fri igen.
KAPITEL IV
KONTROLFORANSTALTNINGER
Artikel 12
Register over fartøjer med tilladelse til aktivt fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over alle fiskerfartøjer, der fører dens flag, og som har fået særlig tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Kommissionen sender disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende fartøjer kan indføres i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
3. De EF-fartøjer, der er omfattet af denne artikel, og som ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade, transportere, overføre eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Bestemmelserne om fiskerilicenser i artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 13
Register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over sine tilladte faststående tunfiskenet med særlig tilladelse til fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Listen skal indeholde de faststående tunfiskenets navn og registernummer.
2. Kommissionen sender listen til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende faststående tunfiskenet kan indføres i ICCAT’s register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun.
3. EF-faststående tunfiskenet, der ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 14
Udpegede havne
1. Medlemsstaterne udpeger et landingssted eller et sted tæt på kysten (udpegede havne), hvor landing eller omladning af almindelig tun er tilladt.
2. Medlemsstaterne sender senest den 1. april hvert år en liste over udpegede havne til Kommissionen. Kommissionen videresender inden den 15. april hvert år disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat. Eventuelle ændringer af listen meddeles Kommissionen til videreformidling til ICCAT’s eksekutivsekretariat senest 15 dage før, ændringen træder i kraft.
3. Fartøjer som omhandlet i artikel 12 må ikke lande eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, uanset mængde, andre steder end i de havne, der er udpeget af CPC’erne og af medlemsstaterne i henhold til stk. 1 og 2.
4. Denne bestemmelse gælder for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing eller omladning af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav i henhold til de særlige betingelser i bilag I.
Artikel 15
Registreringskrav
1. Foruden at overholde artikel 6 og 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (8) skal føreren af et EF-fiskerfartøj som omhandlet i artikel 12 indføre de oplysninger, der er anført i bilag II, i logbogen, når dette er relevant.
2. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12, der deltager i fælles fiskeri, skal indføre følgende yderligere oplysninger i logbogen:
a)
hvis fangsten er taget om bord eller overført til bure:
-
dato og klokkeslæt for fangst under fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for fangst under fælles fiskeri
-
hvor stor en fangstmængde af almindelig tun, der er taget om bord eller overført til bure
-
fiskerfartøjets navn og internationale radiokaldesignal
b)
for fartøjer, der deltager i fælles fiskeri, men ikke i overførsel af fisk:
-
dato og klokkeslæt for det fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for det fælles fiskeri
-
konstatering af, at der ikke er blevet taget fangster om bord eller overført fangster til bure
-
fangstfartøj(ets)(ernes) navn(e) og internationale radiokaldesignal(er).
3. Når et fangstfartøj, der deltager i fælles fiskeri, opgiver den mængde almindelig tun, der er fanget med dets fiskeredskaber, angiver fartøjsføreren for hver fangst, i hvilke(t) fartøj(er)s og i hvilke(n) flagstat(er)s kvote fangsterne skal modregnes.
Artikel 16
Fælles fiskeri
1. Fartøjer, som fører en eller flere medlemsstaters flag, må kun udøve fælles fiskeri efter almindelig tun med tilladelse fra den eller de pågældende flagmedlemsstat(er).
2. Når der ansøges om tilladelser, træffer hver medlemsstat de fornødne foranstaltninger til fra de fiskerfartøjer fra den pågældende medlemsstat, der deltager i det fælles fiskeri, at indhente detaljerede oplysninger om det fælles fiskeris varighed, aktørernes identitet og nøglen for fordeling af fangsterne mellem fartøjerne.
3. Hver medlemsstat sender de oplysninger, der er omhandlet i stk. 2, til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 17
Fangstopgørelser
1. Føreren af et fangstfartøj som omhandlet i artikel 12 sender en fangstopgørelse med angivelse af sit fartøjs fangstmængder af almindelig tun, herunder nulfangst, til de kompetente myndigheder i sin flagmedlemsstat.
2. Fangstopgørelsen skal første gang sendes senest 10 dage efter indsejling i det østlige Atlanterhav og Middelhavet eller efter fangstrejsens begyndelse. Ved fælles fiskeri angiver føreren af fangstfartøjet for hver fangst, for hvilke(t) fartøj(er) fangsterne skal modregnes i flagstat(ens) (ernes) kvote.
3. Fra den 1. juni hvert år skal fartøjsføreren sende en fangstopgørelse for almindelig tun, herunder nulfangst, hver femte dag.
4. Hver medlemsstat skal, så snart den har modtaget fangstopgørelserne, sende dem elektronisk eller på anden måde til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
5. Medlemsstaterne meddeler inden den 15. i hver måned elektronisk Kommissionen, hvor store mængder almindelig tun fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet der i den foregående måned er landet, omladet, fanget med faststående net eller anbragt i bur af fartøjer, der fører deres flag. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 18
Landing
1. Uanset artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2847/93 meddeler føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 i denne forordning eller dennes repræsentant senest fire timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat (herunder flagmedlemsstaten) eller CPC, hvis havne eller landingsfaciliteter han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilket geografisk område fangsterne er taget.
2. Hvis der landes fisk i en udpeget havn i en anden medlemsstat end flagmedlemsstaten, sender de relevante myndigheder i denne medlemsstat senest 48 timer efter afsluttet landing en landingsopgørelse til de kompetente myndigheder i fartøjets flagstat.
3. Denne bestemmelse gælder ikke for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav.
Artikel 19
Omladning
1. Uanset artikel 11 i forordning (EØF) nr. 2847/93 er omladning til havs af almindelig tun forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, undtagen for store langlinefartøjer til tunfiskeri, der fisker i overensstemmelse med ICCAT’s henstilling 2005[06] om opstilling af et omladningsprogram for store langlinefartøjer til tunfiskeri, som ændret.
2. Føreren af modtagerfartøjet (fiskerfartøj eller fabriksfartøj) eller dennes repræsentant meddeler senest 48 timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis havn han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilke geografiske områder fangsterne af almindelig tun til omladning er taget
d)
navnet på det fangstfartøj, der leverer den almindelige tun, og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
e)
modtagerfartøjets navn og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
f)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades.
3. Fangstfartøjer må ikke omlade, medmindre de har opnået forhåndstilladelse til omladning fra deres flagstat.
4. Føreren af fangstfartøjet meddeler, før omladningen begynder, sin flagstat følgende:
a)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades
b)
omladningsdato og -havn
c)
modtagerfartøjets navn, registreringsnummer og flag samt dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
d)
i hvilket geografisk område tunfangsterne er taget.
5. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, i hvis havn omladningen foregår:
a)
inspicerer modtagerfartøjet ved ankomst og kontrollerer lasten og papirerne vedrørende omladningen
b)
sender en omladningsmeddelelse til myndighederne i fangstfartøjets flagstat senest 48 timer efter afsluttet omladning.
6. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 udfylder og sender en ICCAT-omladningsopgørelse til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis flag fartøjerne fører. Opgørelsen sendes senest 15 dage efter datoen for omladning i havn i det format, som er vist i bilag III.
Artikel 20
Anbringelse i bur
1. Den medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, sender senest en uge efter afsluttet anbringelse i bur en rapport om anbringelse i bur valideret af en observatør til den medlemsstat eller CPC, under hvis flag fartøjerne har fisket efter tun, og til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat. Rapporten skal indeholde oplysningerne i meddelelsen om anbringelse i bur, jf. artikel 4b i forordning (EF) nr. 1936/2001.
2. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 1 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedrifterne til opfedning eller opdræt er etableret.
3. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, underretter inden enhver anbringelse i bur fangstfartøjets flagmedlemsstat eller flag-CPC om anbringelse i bur af fisk fanget af fiskerfartøjer, der fører dens flag.
Fangstfartøjets flagmedlemsstat skal anmode de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, om at beslaglægge fangsterne og slippe fiskene fri i havet, hvis førstnævnte medlemsstat ved modtagelse af oplysningerne skønner
a)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, havde en utilstrækkelig individuel kvote i forhold til den mængde almindelig tun, der blev anbragt i bur, eller
b)
at mængden af fisk ikke var blevet behørigt rapporteret og ikke var taget med i beregningen af en eventuel kvote, eller
c)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, ikke havde tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
4. Føreren af et EF-fiskerfartøj skal udfylde en ICCAT-overførselsopgørelse og sende den til flagmedlemsstaten eller flag-CPC’en senest 15 dage efter datoen for overførsel til slæbebåd eller anbringelse i bur i det format, som er vist i bilag III. Overførselsopgørelsen skal ledsage de overførte fisk under transport til bur.
Artikel 21
Fiskeri med faststående tunfiskenet
1. Efter afslutning af hvert fiskeri med faststående tunfiskenet registreres fangsterne, og fangstopgørelsen sendes elektronisk eller på anden måde senest 48 timer efter afslutningen af hvert fiskeri til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det faststående net befinder sig.
2. Hver medlemsstat sender fangstrapporten elektronisk til Kommissionen straks efter modtagelsen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 22
Kontrol i havn eller på bedrift
1. Medlemsstaterne træffer alle fornødne foranstaltninger til at sikre, at alle fartøjer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun, der anløber en udpeget havn for at lande og/eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, kontrolleres i havn.
2. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at kontrollere hver anbringelse i bur på bedrifter til opfedning eller opdræt, der henhører under deres jurisdiktion.
3. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 2 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedriften til opfedning eller opdræt er etableret.
Artikel 23
Krydskontrol
1. Medlemsstaterne undersøger på baggrund bl.a. af FOS-data (FOS = fartøjsovervågningssystem) de indsendte logbøger og relevante oplysninger registreret i deres fartøjers logbøger, i overførselsopgørelsen/omladningsopgørelsen og i fangstopgørelserne.
2. Medlemsstaterne foretager administrativ krydskontrol af alle landinger, omladninger eller anbringelser i bur ved at sammenholde mængderne pr. art registreret i fartøjets logbog eller mængderne pr. art anført i omladningsopgørelsen med mængderne anført i landingsopgørelsen eller meddelelsen om anbringelse i bur og alle andre relevante dokumenter såsom fakturaer og/eller salgsnotaer.
Artikel 24
ICCAT-ordningen for fælles international inspektion
1. ICCAT-ordningen for fælles international inspektion, som ICCAT vedtog på sit fjerde ordinære møde (Madrid, november 1975), og som findes i bilag IV til denne forordning, skal gælde i Fællesskabet.
2. Medlemsstater, hvis fiskerfartøjer har tilladelse til at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, udpeger inspektører og foretager inspektion til havs i henhold til ordningen.
3. Kommissionen eller et af denne udpeget organ kan udpege EF-inspektører til ordningen.
4. Kommissionen eller et af denne udpeget organ koordinerer overvågnings- og inspektionsarbejdet for Fællesskabet. Den kan i samråd med de berørte medlemsstater opstille fælles inspektionsprogrammer med henblik herpå, så Fællesskabet bliver i stand til at opfylde sine forpligtelser i henhold til ordningen. De medlemsstater, hvis fartøjer fisker efter almindelig tun, træffer de fornødne foranstaltninger til at lette gennemførelsen af sådanne programmer, især med hensyn til hvilke menneskelige og materielle ressourcer der er behov for, og i hvilke perioder og områder de skal indsættes.
5. Medlemsstaterne meddeler senest den 1. april hvert år Kommissionen navnene på de inspektører og inspektionsfartøjer, som de agter at lade indgå i ordningen i det følgende år. På grundlag af disse oplysninger opstiller Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne en foreløbig plan for Fællesskabets deltagelse i ordningen hvert år, som den sender til ICCAT’s sekretariat og medlemsstaterne.
Artikel 25
Observatørprogram
1. Hver medlemsstat sørger for observatørdækning af sine fiskerfartøjer af en længde på over 15 m for mindst
a)
20 % af dens aktive notfartøjer. Ved fælles fiskeri skal der være en observatør til stede under fiskeriet
b)
20 % af dens aktive pelagiske trawlere
c)
20 % af dens aktive langlinefartøjer
d)
20 % af dens aktive stangfartøjer
e)
100 % ved høst af fangst fra faststående tunfiskenet.
Observatøren har især til opgave
a)
at kontrollere, om fartøjet opfylder betingelserne i denne forordning
b)
at registrere og rapportere fiskeriaktiviteten
c)
at observere og anslå fangster og kontrollere oplysninger i logbogen
d)
at spotte og registrere fartøjer, der fisker i strid med ICCAT’s bevarelsesforanstaltninger.
Observatøren skal desuden udføre videnskabeligt arbejde såsom indsamling af opgave II-data som defineret af ICCAT, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
2. Hver medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, skal sørge for, at der er en observatør til stede ved enhver overførsel af almindelig tun til bur og enhver høst af fisk fra bedriften.
Observatøren har især til opgave
a)
at observere og overvåge, at opdrættet foregår i overensstemmelse med artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001
b)
at validere rapporten om anbringelse i bur omhandlet i artikel 20 i denne forordning
c)
at udføre videnskabeligt arbejde, f.eks. prøveudtagning, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 26
Håndhævelse
1. Medlemsstaterne træffer håndhævelsesforanstaltninger over for et fiskerfartøj, der fører deres flag, hvis det efter deres lovgivning fastslås, at fiskerfartøjet ikke overholder bestemmelserne i artikel 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 og 19. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte:
a)
bøder
b)
beslaglæggelse af ulovlige fiskeredskaber og fangster
c)
beslaglæggelse af fartøjet
d)
suspension eller inddragelse af fiskeritilladelse
e)
eventuel nedsættelse eller annullering af fiskekvote.
2. Hver medlemsstat, på hvis jurisdiktionsområde der ligger en bedrift for almindelig tun, træffer håndhævelsesforanstaltninger over for denne bedrift, hvis det efter medlemsstatens lovgivning er fastslået, at bedriften ikke overholder bestemmelserne i artikel 20 og artikel 25, stk. 2, i denne forordning og artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte
a)
bøder
b)
suspension eller udelukkelse fra registeret for opfedningsbedrifter
c)
forbud mod anbringelse i bur eller afsætning af almindelig tun.
Artikel 27
Markedsforanstaltninger
1. Handel med og landing, import, eksport, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der ikke er ledsaget af nøjagtig, fuldstændig og valideret dokumentation i overensstemmelse med denne forordning, er forbudt.
2. Handel med og import, landing, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, forarbejdning, eksport, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der er fanget af fiskerfartøjer, hvis flagstat ikke har kvoter, fangstbegrænsning eller tildeling af fiskeriindsats for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i henhold til ICCAT’s forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger, eller hvis flagstats fiskerimuligheder er opbrugt, er forbudt. På grundlag af de oplysninger, der modtages fra ICCAT’s sekretariat, underretter Kommissionen alle medlemsstaterne om, at en CPC’s kvote er opbrugt.
3. Handel med og import, landing, forarbejdning og eksport inden for Fællesskabet af almindelig tun fra bedrifter, der ikke følger ICCAT’s henstilling 2006[07] om opdræt af almindelig tun, er forbudt.
Artikel 28
Omregningsfaktorer
Ved beregning af forarbejdet almindelig tuns rundvægtsækvivalent anvendes de omregningsfaktorer, der er vedtaget af ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 29
Finansiering
Med henblik på artikel 21, litra a), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 af 27. juli 2006 om Den Europæiske Fiskerifond (9) anses den flerårige genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet indtil 31. december 2014 for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002.
KAPITEL V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 30
Ændringer af forordning (EF) nr. 520/2007
I forordning (EF) nr. 520/2007 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 6 og 11 udgår.
2)
I bilag IV udgår teksten vedrørende almindelig tun.
Artikel 31
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2008.
Artikel 29 anvendes dog fra den 13. juni 2007.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2007.
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1559/2007
ze dne 17. prosince 2007,
kterým se stanoví víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři a kterým se mění nařízení (ES) č. 520/2007
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Společenství je ode dne 14. listopadu 1997 smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku (2).
(2)
Na svém výročním zasedání v listopadu roku 2006 přijala Mezinárodní komise na ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT) doporučení 2006[05] za účelem vytvoření patnáctiletého plánu obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři.
(3)
Za účelem obnovy populace stanoví plán obnovy ICCAT postupné snížení úrovně celkových přípustných odlovů (TAC) od roku 2007 do roku 2010, omezení rybolovu v některých oblastech a obdobích, novou minimální velikost tuňáka obecného, opatření týkající se sportovního a rekreačního rybolovu i kontrolní opatření a provádění programu společné mezinárodní inspekce ICCAT, aby se zajistila účinnost plánu obnovy.
(4)
Aby byly splněny mezinárodní požadavky vyplývající z doporučení ICCAT, byl plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři přijatý ICCAT proveden na přechodnou dobu nařízením Rady (ES) č. 643/2007 ze dne 11. června 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 41/2007, pokud jde o plán obnovy tuňáka obecného doporučený Mezinárodní komisí na ochranu tuňáků v Atlantiku (3), dokud nebude přijato nařízení, kterým se provádí víceletá opatření na obnovu populace tuňáka obecného v roce 2007.
(5)
Je proto nutné provádět plán obnovy ICCAT trvale prostřednictvím nařízení, kterým se stanoví plán obnovy, jak je uvedeno v článku 5 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (4), který se použije od 1. ledna 2008.
(6)
Některá technická opatření přijatá ICCAT pro populace tuňáka obecného jsou nyní zahrnuta do práva Společenství jako nařízení Rady (ES) č. 520/2007 ze dne 7. května 2007, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování některých populací vysoce stěhovavých druhů (5).
(7)
Za výhradním účelem jejich financování do dne 31. prosince 2014 by opatření k provádění plánu obnovy ICCAT přijatého podle tohoto nařízení, jakož i opatření přijatá dočasně podle nařízení (ES) č. 643/2007, měla být považována za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002 s účinkem ode dne vstupu nařízení (ES) č. 643/2007 v platnost.
(8)
Přijetí nových technických opatření přijatých ICCAT pro populace tuňáka obecného a aktualizace technických opatření platných od přijetí výše uvedeného nařízení vyžadují zrušení některých ustanovení nařízení (ES) č. 520/2007 a jejich nahrazení tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví obecná pravidla, podle nichž Společenství použije víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného (Thunnus thynnus), který doporučila Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT). Toto nařízení se vztahuje na populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
Cílem tohoto plánu obnovy je dosáhnout biomasy odpovídající maximálním udržitelným výnosům (Bmsy) s pravděpodobností vyšší než 50 %.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„smluvními stranami úmluvy“ smluvní strany Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku a spolupracující nesmluvní strany, subjekty nebo rybářské subjekty;
b)
„rybářským plavidlem“ každé plavidlo používané nebo určené k použití pro účely obchodního využívání zdrojů tuňáka, včetně zpracovatelských plavidel, přepravních plavidel, vlečných člunů a lodí provádějících překládku;
c)
„společnou rybolovnou operací“ operace mezi dvěma nebo více plavidly plujícími pod vlajkami různých smluvních stran úmluvy nebo různých členských států, při níž se úlovek jednoho plavidla připisuje zcela nebo zčásti jednomu nebo více dalším plavidlům;
d)
„přemístěním“ jakékoliv přemístění tuňáka obecného
i)
z rybářského plavidla do koncové výkrmny tuňáka obecného, včetně ryb mrtvých nebo uniklých během přepravy,
ii)
z chovného hospodářství pro tuňáka obecného nebo z pasti na tuňáky na zpracovatelské plavidlo, přepravní plavidlo nebo na pevninu;
e)
„pastí na tuňáky“ upevněné zařízení zakotvené ke dnu, obvykle obsahující naváděcí síť, která navede ryby do uzavřeného prostoru;
f)
„umístěním do klecí“ skutečnost, že živý tuňák obecný se nevytahuje na palubu; zahrnuje jak výkrm, tak chov;
g)
„výkrmem“ umístění tuňáka obecného na krátkou dobu (zpravidla dvou až šesti měsíců) do klece s cílem zejména zvýšit obsah tuku v rybě;
h)
„chovem“ umístění tuňáka obecného do klece na období delší než jeden rok s cílem zvýšit celkovou biomasu;
i)
„překládkou“ vykládka všech nebo jen některých tuňáků obecných, kteří se nacházejí na palubě jednoho rybářského plavidla, na jiné rybářské plavidlo;
j)
„zpracovatelským plavidlem“ plavidlo, na jehož palubě rybářské produkty procházejí před balením jednou nebo více z těchto operací: filetování nebo plátkování, mražení nebo zpracování;
k)
„sportovním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci jsou členy vnitrostátní sportovní organizace nebo jsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
l)
„rekreačním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci nejsou členy vnitrostátní sportovní organizace ani nejsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
m)
„úkolem II“ úkol II, jak je definován ICCAT v „Terénní příručce pro statistiku a odebírání vzorků tuňáka obecného a tuňákovitých v Atlantiku“ (třetí vydání, ICCAT, 1990);
n)
„přepravním plavidlem“ plavidlo, které přijímá volně žijící jedince a přepravuje je do výkrmen nebo chovných hospodářství.
KAPITOLA II
RYBOLOVNÁ PRÁVA
Článek 3
Celkové přípustné odlovy (TAC)
Celkové přípustné odlovy, které ICCAT stanoví pro smluvní strany pro tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou tyto:
-
v roce 2008: 28 500 tun,
-
v roce 2009: 27 500 tun,
-
v roce 2010: 25 500 tun.
Pokud jsou však v rámci ICCAT dohodnuty nové úrovně TAC, upraví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise příslušným způsobem TAC uvedené v prvním pododstavci.
Článek 4
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že intenzita rybolovu jeho plavidel a pastí odpovídá rybolovným právům na tuňáka obecného, která má daný členský stát ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
2. Každý členský stát sestaví roční plán rybolovu pro plavidla a pasti lovící tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Členské státy, jejichž kvóta pro lov tuňáka obecného je nižší než 5 % kvóty Společenství, mohou přijmout v rámci svých plánů rybolovu konkrétní metody pro řízení své kvóty, přičemž v tomto případě se nepoužije odstavec 3.
3. Roční plán rybolovu musí uvádět
a)
mimo jiné plavidla o délce větší než 24 metrů uvedená na seznamu, na který odkazuje článek 12, a individuální kvótu přidělenou těmto plavidlům;
b)
pro plavidla o délce menší než 24 metrů a pasti alespoň kvótu přidělenou organizacím producentů nebo skupinám plavidel, které provádějí rybolov s podobným lovným zařízením.
4. Roční plán rybolovu se předává Komisi každoročně do 31. ledna. Veškeré následné úpravy ročního plánu rybolovu nebo konkrétních metod řízení kvót členských států se předávají Komisi nejméně deset dnů před prováděním činnosti odpovídající takové úpravě.
5. Členský stát vlajky přijme opatření podle tohoto odstavce, pokud plavidlo plující pod jeho vlajkou
a)
nesplnilo svou povinnost podat zprávu podle čl. 17 odst. 3;
b)
dopustilo se přestupku podle článku 26.
Členský stát vlajky zajistí, aby fyzická inspekce proběhla pod jeho vedením v jeho přístavech nebo byla provedena jinou osobou, kterou určí členský stát vlajky, pokud plavidlo není v přístavu Společenství.
Pokud je individuální kvóta považována za vyčerpanou, může členský stát vlajky požádat plavidlo, aby neprodleně odplulo do jím určeného přístavu.
6. Do 31. ledna předloží členské státy Komisi zprávu o provádění svých ročních plánů rybolovu za předchozí rok. Tyto zprávy uvedou
a)
počet plavidel skutečně lovících tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři;
b)
úlovky každého plavidla a
c)
celkový počet dnů, které každé plavidlo strávilo rybolovem ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
7. Soukromé obchodní dohody mezi státními příslušníky členského státu a smluvní stranou úmluvy za účelem použití rybářského plavidla plujícího pod vlajkou uvedeného členského státu pro rybolov v rámci kvóty smluvní strany úmluvy pro tuňáka obecného mohou být uzavřeny pouze se schválením dotčeného členského státu, který informuje Komisi, a se schválením Komise ICCAT.
8. Do 1. března každého roku zašlou členské státy Komisi informace o veškerých soukromých obchodních dohodách uzavřených mezi svými státními příslušníky a smluvní stranou úmluvy.
9. Informace uvedené v odstavci 8 musí obsahovat tyto údaje:
a)
seznam všech rybářských plavidel plujících pod vlajkou členského státu, která jsou oprávněna aktivně lovit tuňáka obecného podle soukromé obchodní dohody;
b)
vnitřní číslo plavidla, jak je stanoveno v příloze I nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářského loďstva Společenství (6);
c)
délku trvání soukromých obchodních dohod;
d)
souhlas členského státu se soukromou dohodou;
e)
název dotčené smluvní strany úmluvy.
10. Komise zašle neprodleně informace uvedené v odstavci 9 výkonnému sekretariátu ICCAT.
11. Komise zajistí, aby podíl z kvóty smluvní strany úmluvy na tuňáka obecného, který lze použít pro pronájem rybářských plavidel Společenství podle článku 8b nařízení Rady (ES) č. 1936/2001 (7), nepřesahoval 60 %, 40 % a 20 % celkové kvóty v odpovídajícím období let 2007, 2008 a 2009.
12. Pronájem rybářských plavidel Společenství pro lov tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři je v roce 2010 a v následujících letech zakázán.
13. Každý členský stát zajistí, aby počet jeho pronajatých rybářských plavidel lovících tuňáka obecného a trvání daného pronájmu byly přiměřené kvótě přidělené pronajímající zemi.
KAPITOLA III
TECHNICKÁ OPATŘENÍ
Článek 5
Období zákazu rybolovu
1. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného velkými plavidly pro pelagický rybolov lovícími na dlouhou lovnou šňůru delší než 24 metrů ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři, s výjimkou oblasti západně od 10° z. d. a severně od 42° s. š., od 1. června do 31. prosince.
2. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného košelkovými nevody ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 1. července do 31. prosince.
3. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného plavidly s návnadou ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 15. listopadu do 15. května.
4. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného prostřednictvím trawlerů pro pelagický rybolov ve východním Atlantiku od 15. listopadu do 15. května.
Článek 6
Použití letadel
V oblasti úmluvy je zakázáno používat při vyhledávání tuňáka obecného letadla nebo vrtulníky.
Článek 7
Minimální velikost
1. Minimální velikost tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři je 30 kg nebo 115 cm.
2. Odchylně od odstavce 1, a aniž je dotčen článek 9, se použije minimální velikost 8 kg nebo 75 cm pro tuňáka obecného (Thunnus thynnus) uloveného
a)
ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov;
b)
v Jaderském moři za účelem chovu.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) stanoví Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou maximální počet plavidel s návnadou, plavidel lovících na vlečnou šňůru oprávněných lovit tuňáka obecného a trawlerů pro pelagický rybolov oprávněných lovit tuňáka obecného jako vedlejší úlovek. Počet plavidel s návnadou a plavidel lovících na vlečnou šňůru se stanoví jako počet plavidel Společenství účastnících se v roce 2006 řízeného rybolovu tuňáka obecného. Počet trawlerů pro pelagický rybolov se stanoví jako počet plavidel Společenství oprávněných lovit v roce 2006 tuňáka obecného jako vedlejší úlovek.
4. Pro účely odst. 2 písm. a) Rada na návrh Komise rozdělí kvalifikovanou většinou mezi příslušné členské státy počet plavidel stanovený podle odstavce 3.
5. Pro účely odst. 2 písm. a) se mezi oprávněná plavidla uvedená v odstavcích 3 a 4 rozdělí nejvýše 10 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti 8 až 30 kg a délce 75 až 115 cm, přičemž plavidla o celkové délce menší než 17 m lovící na návnadu odloví maximálně 200 tun tuňáka obecného o hmotnosti nejméně 6,4 kg nebo o délce nejméně 70 cm. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvóty Společenství mezi členské státy.
6. Pro drobný pobřežní rybolov zabývající se lovem čerstvých ryb ve východním Atlantiku mohou být přidělena maximálně 2 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti od 8 do 30 kg. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvót Společenství mezi členské státy.
7. Další zvláštní podmínky pro tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov jsou stanoveny v příloze I.
Článek 8
Plán odebírání vzorků tuňáka obecného
1. Každý členský stát zavede program odběru vzorků pro odhad počtu uloveného tuňáka obecného podle velikosti.
2. Odběr vzorků podle velikosti v klecích se provádí na vzorku 100 kusů na 100 tun živých ryb nebo na vzorku 10 % celkového počtu ryb umístěných v kleci. Velikostní vzorek, na základě délky nebo hmotnosti, se odebírá během výlovu farmy a z ryb uhynulých během přepravy v souladu s metodou přijatou ICCAT pro oznamování údajů v rámci úkolu II.
3. Pro ryby chované déle než jeden rok se vypracují doplňkové metody a postupy odběru vzorků.
4. Odběr vzorků se provádí namátkově během odlovu a týká se všech klecí. Údaje o odběru vzorků provedeném každým rokem se oznámí Komisi do 31. května následujícího roku.
Článek 9
Vedlejší úlovky
1. Aniž je dotčen čl. 7 odst. 2, pro veškerá rybářská plavidla, která aktivně nebo neaktivně loví tuňáka obecného, se povolují vedlejší úlovky ve výši maximálně 8 % tuňáka obecného o hmotnosti od 10 do 30 kg.
2. Procentní podíl uvedený v odstavci 1 se počítá buď na základě celkových vedlejších úlovků na počtu ryb z celkového odlovu tuňáka obecného při vykládce těchto plavidel, nebo na základě jeho hmotnostního ekvivalentu v procentech.
3. Vedlejší úlovky se odečítají od kvóty členského státu vlajky. Výměty mrtvých ryb z vedlejších úlovků podle odstavce 1 se zakazují v době, kdy je otevřen rybolov tuňáka obecného, a odečítají se od kvóty členského státu vlajky.
4. Na vykládku vedlejších úlovků tuňáka obecného se použije článek 14 a čl. 18 odst. 1.
Článek 10
Rekreační rybolov
1. V rámci rekreačního rybolovu se zakazuje lovit, uchovávat na palubě, překládat a vykládat více než jeden kus tuňáka obecného při každém vyplutí na moře.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při rekreačním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu z rekreačního rybolovu a sděluje tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci rekreačního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
Článek 11
Sportovní rybolov
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření s cílem regulovat sportovní rybolov, zejména prostřednictvím povolení k rybolovu.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při soutěži ve sportovním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu ze sportovního rybolovu a předává tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci sportovního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
KAPITOLA IV
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 12
Rejstřík plavidel oprávněných aktivně lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 sdělí každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech rybářských plavidel plujících pod jeho vlajkou, kterým udělil oprávnění aktivně lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři vydáním zvláštní licence k rybolovu.
2. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tato plavidla mohla být zanesena do záznamů ICCAT o plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Rybářská plavidla Společenství, na něž se vztahuje tento článek a která nejsou zanesena v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat na palubě, překládat, přepravovat, přemísťovat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Pravidla o licencích k rybolovu uvedená v čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č.1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 13
Rejstřík pastí na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 zašle každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech svých povolených pastí na tuňáky, které jsou na základě zvláštní licence k rybolovu oprávněny lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Seznam obsahuje názvy pastí a registrační číslo.
2. Komise zašle tento seznam výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tyto pasti na tuňáky mohly být zaneseny do záznamů ICCAT o pastech na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Pasti Společenství na tuňáky, které nejsou zaneseny v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat, překládat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Ustanovení čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č. 1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 14
Určené přístavy
1. Členské státy určí místo, které má sloužit pro vykládku, nebo místo blízko pobřeží (určené přístavy), kde je povolena vykládka a překládka tuňáka obecného.
2. Členské státy předloží Komisi seznam určených přístavů každoročně do 1. dubna. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT každoročně do 15. dubna. Veškeré pozdější změny seznamu se oznamují Komisi za účelem předání výkonnému sekretariátu ICCAT nejméně patnáct dní před vstupem změny v platnost.
3. Zakazuje se vykládat a nebo překládat z plavidel uvedených v článku 12 jakékoli množství tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři jinde než v přístavech určených smluvními stranami úmluvy a členskými státy v souladu s odstavci 1 a 2.
4. Toto ustanovení se použije na vykládky nebo překládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku v souladu se zvláštními podmínkami uvedenými v příloze I.
Článek 15
Požadavky na vedení záznamů
1. Kromě dodržování článků 6 a 8 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (8) zaznamenává velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 do lodního deníku případně informace uvedené v příloze II.
2. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12, které provádí společné rybolovné operace, zaznamenává do lodního deníku tyto doplňující informace:
a)
pokud se úlovek vytahuje na palubu nebo překládá do klecí:
-
datum a čas odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
množství úlovku tuňáka obecného vytaženého na palubu nebo přeloženého do klece,
-
název a rádiovou volací značku rybářského plavidla;
b)
u plavidel, která provádějí společné rybolovné operace, avšak nejsou zapojena do překládky ryb:
-
datum a čas společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) společné rybolovné operace,
-
prohlášení, že toto plavidlo žádné úlovky nevytáhlo na palubu ani nepřeložilo do klece,
-
název a rádiovou volací značku nebo rádiové volací značky rybářského plavidla nebo rybářských plavidel provádějících odlov.
3. Pokud plavidlo provádějící odlov, které se účastní společné rybolovné operace, vykazuje množství tuňáka obecného odlovené svými lovnými zařízeními, uvede velitel pro každý odlov plavidlo nebo plavidla a stát nebo státy vlajky, od jejichž kvót se mají odlovy odpočítat.
Článek 16
Společné rybolovné operace
1. Všechny společné rybolovné operace při lovu tuňáka obecného, které se týkají plavidel plujících pod vlajkou jednoho nebo více členských států, se povolují pouze se souhlasem dotčeného členského státu vlajky nebo členských států vlajky.
2. V okamžiku podání žádosti o povolení přijme každý členský stát nezbytná opatření k tomu, aby od svých rybářských plavidel účastnících se společné rybolovné operace získal podrobné informace týkající se doby trvání společné operace, totožnosti účastnících se subjektů a klíče pro rozdělení daných odlovů mezi plavidla.
3. Každý členský stát předá Komisi informace uvedené v odstavci 2. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 17
Zprávy o úlovcích
1. Velitel rybářského plavidla provádějícího odlov uvedeného v článku 12 zašle příslušným orgánům svého členského státu vlajky zprávu o úlovcích s uvedením množství tuňáka obecného uloveného svým plavidlem, včetně návratů s nulovým úlovkem.
2. Zpráva o úlovcích se poprvé předá do deseti dnů od vplutí do východního Atlantiku a Středozemního moře nebo po začátku rybářského výjezdu. V případě společných rybolovných operací uvede velitel plavidla provádějícího odlov pro každý odlov plavidlo nebo plavidla, pro která se úlovky odpočítávají z kvóty státu nebo států vlajky.
3. Každoročně od 1. června podává velitel rybářského plavidla jednou za pět dnů zprávu o množství úlovků tuňáka obecného, včetně návratů s nulovým úlovkem.
4. Každý členský stát zasílá obdržené zprávy o úlovcích elektronickou cestou nebo jiným způsobem Komisi. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
5. Členské státy uvědomí Komisi, v podobě snímatelné počítačem, do patnáctého dne každého měsíce o množstvích tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, která byla vyložena, přeložena, ulovena do pasti nebo umístěna do klece plavidlem plujícím pod jejich vlajkou během předcházejícího měsíce. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 18
Vykládky
1. Odchylně od článku 7 nařízení (EHS) č. 2847/93 oznámí velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 tohoto nařízení nebo jeho zástupce příslušnému orgánu členského státu (včetně členského státu vlajky) nebo smluvní straně úmluvy, jejichž přístavy nebo vykládkové zařízení hodlá využít, nejméně čtyři hodiny před předpokládaným časem připlutí do přístavu:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
oblast, ve které byl odlov proveden.
2. V případě vykládky v určeném přístavu členského státu jiného než členského státu vlajky zašle příslušný orgán tohoto členského státu záznam o vykládce orgánu vlajky plavidla, a to do 48 hodin po ukončení vykládky.
3. Toto ustanovení se nepoužije na vykládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku.
Článek 19
Překládka
1. Odchylně od článku 11 nařízení (EHS) č. 2847/93 je překládka tuňáka obecného na moři ve východním Atlantiku a Středozemním moři zakázána, s výjimkou překládky prováděné velkými rybářskými plavidly lovícími tuňáka obecného na dlouhou lovnou šňůru vykonávajícími činnost v souladu s doporučením ICCAT 2005[06], které stanoví program překládky pro velká rybářská plavidla lovící tuňáky na dlouhou lovnou šňůru, v platném znění.
2. Před vplutím do přístavu velitel přijímajícího plavidla (plavidlo provádějící odlov nebo plavidlo pro zpracování) nebo jeho zástupce poskytne příslušným orgánům členského státu, jehož přístav chce použít, nejméně 48 hodin před očekávaným časem připlutí tyto informace:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
informace o zeměpisných oblastech, ve kterých byl uloven tuňák obecný, který má být přeložen;
d)
název plavidla provádějícího odlov, které dodává tuňáka obecného, a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
e)
název přijímajícího plavidla a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
f)
množství tuňáka obecného v tunách, které má být přeloženo.
3. Rybářským plavidlům provádějícím odlov není dovoleno provádět překládku, pokud neobdržela předchozí oprávnění od svého státu vlajky.
4. Velitel plavidla provádějícího odlov uvědomí před zahájením překládky svůj stát vlajky
a)
o množství tuňáka obecného, které má být přeloženo;
b)
o datu a přístavu překládky;
c)
o názvu přijímajícího plavidla, jeho registračním čísle a vlajce a jeho čísle v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
d)
o zeměpisné oblasti, ve které byl tuňák obecný uloven.
5. Příslušný orgán členského státu, v jehož přístavu se překládka uskutečňuje,
a)
provádí inspekci přijímajícího plavidla v okamžiku připlutí a kontroluje náklad a dokumentaci související s činností překládky;
b)
zasílá záznam o překládce orgánu státu vlajky plavidla provádějícího odlov do 48 hodin po ukončení překládky.
6. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 vyplní a předá prohlášení o překládce ICCAT příslušným orgánům členského státu, pod jehož vlajkou plavidlo pluje. Prohlášení se předá do patnácti dní po dni překládky v přístavu v souladu se vzorem uvedeným v příloze III.
Článek 20
Umístění do klece
1. Členský stát, v jehož jurisdikci se nachází výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zašle do jednoho týdne po ukončení daného umístění do klece zprávu o umístění do klece potvrzenou pozorovatelem členskému státu nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou provedla rybářská plavidla odlov tuňáka, a Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT. Tato zpráva obsahuje informace uvedené v prohlášení o umístění do klece podle článku 4b nařízení (ES) č. 1936/2001.
2. Pokud se výkrmna nebo chovné hospodářství nachází na volném moři, použije se odstavec 1 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
3. Před každým přemístěním do klece uvědomí příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství členský stát nebo smluvní stranu úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje plavidlo provádějící odlov, o přemístění množství ulovených rybářskými plavidly plujícími pod jeho vlajkou do klece.
Členský stát vlajky plavidla provádějícího odlov požádá příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství, aby zabavil úlovek a vypustil ryby do moře, pokud se po obdržení této informace domnívá, že
a)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, nemá dostatečnou individuální kvótu pro tuňáka obecného umístěného v klecích;
b)
množství ryb nebylo řádně oznámeno a nebylo zohledněno pro výpočet případné použitelné kvóty nebo
c)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, není oprávněno lovit tuňáka obecného.
4. Velitel rybářského plavidla Společenství vyplní a zašle členskému státu vlajky nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje, prohlášení ICCAT o přemístění do patnácti dnů ode dne přemístění na vlečná plavidla nebo do klece v souladu se vzorem uvedeným v příloze III. Prohlášení o přemístění doprovází přepravované ryby během přepravy do klece.
Článek 21
Činnosti týkající se pastí
1. Po ukončení každé rybolovné operace pomocí pastí na tuňáky se zaznamenají úlovky a tyto záznamy o úlovcích se elektronickou cestou nebo jiným způsobem předají do 48 hodin od ukončení každé rybolovné operace příslušnému orgánu členského státu, v němž se past na tuňáky nachází.
2. Každý členský stát zašle obdrženou zprávu o úlovcích elektronickou cestou Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 22
Kontrola v přístavu nebo v hospodářství
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že všechna plavidla uvedená v rejstříku ICCAT plavidel oprávněných lovit tuňáka obecného, která vplouvají do určeného přístavu za účelem vykládky nebo překládky tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou v přístavu podrobena inspekci.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření ke kontrole umísťování tuňáka obecného do klece ve výkrmnách nebo v chovných hospodářstvích podléhajících jejich jurisdikci.
3. Pokud se výkrmny nebo chovná hospodářství nacházejí na volném moři, použije se odstavec 2 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
Článek 23
Křížové kontroly
1. Členské státy ověřují, včetně použití systému sledování plavidel (VMS), údaje, předávání lodních deníků a patřičné informace zaznamenané v lodních denících svých plavidel, v dokumentech o přemístění nebo překládce a v dokumentech o úlovcích.
2. Členské státy provádějí správní křížové kontroly všech vykládek, všech překládek nebo umístění do klece porovnáním množství podle druhu uvedených v lodních denících plavidel nebo množství podle druhu uvedených v prohlášení o překládce a množství uvedeného v prohlášení o vykládce nebo v prohlášení o umístění do klece a jakéhokoli jiného patřičného dokumentu, jako je faktura nebo dokumenty o prodeji.
Článek 24
Program společné mezinárodní inspekce ICCAT
1. Ve Společenství se uplatňuje program ICCAT pro společné mezinárodní inspekce přijatý na čtvrtém pravidelném zasedání ICCAT (Madrid, listopad 1975), uvedený v příloze IV tohoto nařízení.
2. Členské státy, jejichž rybářská plavidla jsou oprávněna lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, přidělí inspektory a budou provádět inspekce na moři.
3. Komise nebo jí určený subjekt může pro program přidělit inspektory Společenství.
4. Komise nebo jí určený subjekt koordinuje činnosti týkající se dohledu a inspekce jménem Společenství. Ve shodě s dotčenými členskými státy může za tím účelem vypracovat společné inspekční programy, které Společenství umožní plnit závazky přijaté v rámci programu. Členské státy, jejichž plavidla loví tuňáka obecného, přijmou opatření nezbytná k usnadnění provádění těchto programů, zejména pokud jde o požadované lidské a materiální zdroje a o období a oblasti, v nichž mají být rozmístěny.
5. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 1. dubna jména inspektorů a názvy inspekčních plavidel, které hodlají přidělit programu v následujícím roce. S využitím těchto informací vypracuje Komise ve spolupráci s členskými státy každoročně plán účasti Společenství na programu, který zašle sekretariátu ICCAT a členským státům.
Článek 25
Program pozorovatelů
1. Každý členský stát zajistí na svých rybářských plavidlech delších než 15 metrů přítomnost pozorovatele na nejméně
a)
20 % svých aktivních plavidel s košelkovými nevody. V případě společných rybolovných operací je pozorovatel přítomen během rybolovné operace;
b)
20 % svých aktivních trawlerů pro pelagický rybolov;
c)
20 % svých aktivních plavidel lovících na dlouhou lovnou šňůru;
d)
20 % svých aktivních plavidel s návnadou;
e)
100 % během odlovu z pastí na tuňáky.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
sledovat, zda plavidlo dodržuje toto nařízení;
b)
zaznamenávat a podávat zprávy o rybářské činnosti;
c)
pozorovat a odhadovat úlovky a ověřovat záznamy v lodním deníku;
d)
pozorovat a zaznamenávat plavidla, která mohou lovit ryby v rozporu s ochrannými opatřeními ICCAT.
Pozorovatel dále provádí vědeckou práci, jako např. shromažďování údajů v rámci úkolu II podle definice ICCAT, pokud to ICCAT požaduje, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
2. Každý členský stát, jehož jurisdikci podléhá výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zajistí přítomnost pozorovatele během celého přemísťování tuňáka obecného do klece a celého odlovu ryb z hospodářství.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
pozorovat a sledovat soulad operací výkrmen s články 4a, 4b a 4c nařízení (ES) č. 1936/2001;
b)
ověřovat zprávu o umísťování do klece uvedenou v článku 20 tohoto nařízení;
c)
provádět vědeckou práci, jako například shromažďování vzorků, které požaduje ICCAT, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 26
Donucovací opatření
1. Členské státy přijmou donucovací opatření vůči plavidlu plujícímu pod jejich vlajkou, bylo-li v souladu s jejich právem prokázáno, že plavidlo porušuje článek 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 nebo 19. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátního práva zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
zabavení nelegálního lovného zařízení a úlovků;
c)
konfiskaci plavidla;
d)
pozastavení nebo odejmutí oprávnění k rybolovu;
e)
případně snížení nebo odejmutí rybolovné kvóty.
2. Každý členský stát, v jehož jurisdikci se nachází chovné hospodářství tuňáka obecného, přijme donucovací opatření vůči tomuto hospodářství, bylo-li v souladu s jeho právem prokázáno, že toto hospodářství porušuje článek 20 nebo čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení nebo článek 4a, 4b nebo 4c nařízení (ES) č. 1936/2001. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušným vnitrostátním právem zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
pozastavení nebo vyjmutí z rejstříku výkrmen;
c)
zákaz umísťování do klece nebo uvádění množství tuňáka obecného na trh.
Článek 27
Tržní opatření
1. V rámci Společenství se zakazují obchod, vykládka, dovoz, vývoz, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpětný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus), které nejsou doprovázeny přesnými, úplnými a ověřenými dokumenty v souladu s požadavky tohoto nařízení.
2. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpracování, vývoz, opětovný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus) odloveného rybářskými plavidly, jejichž stát vlajky nemá kvótu, limit odlovu nebo příděl intenzity rybolovu pro východoatlantického a středomořského tuňáka obecného podle podmínek řídících a ochranných opatření ICCAT, nebo pokud jsou rybolovné možnosti státu vlajky vyčerpány. Na základě informací obdržených prostřednictvím sekretariátu ICCAT informuje Komise všechny členské státy, že kvóta některé smluvní strany úmluvy je vyčerpána.
3. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, zpracování, vývoz z výkrmen nebo chovných hospodářství, které nejsou v souladu s doporučením ICCAT 2006[07] pro chov tuňáka obecného.
Článek 28
Vyrovnávací koeficienty
K výpočtu ekvivalentu zaokrouhlené hmotnosti zpracovaného tuňáka obecného se použijí vyrovnávací koeficienty přijaté Stálým výborem ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 29
Financování
Pro účely čl. 21 písm. a) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu (9) a do 31. prosince 2014 se víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři považuje za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 30
Změny nařízení (ES) č. 520/2007
Nařízení (ES) č. 520/2007 se mění takto:
1.
Články 6 a 11 se zrušují.
2.
V příloze IV se zrušuje položka týkající se tuňáka obecného.
Článek 31
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2008.
Článek 29 se však použije ode dne 13. června 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. prosince 2007.