*****
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 19. december 1984
om den franske stoetteordning for industrien i form af saerlige investeringslaan, subsidierede laan til virksomheder, supplerende refinansieringslaan og laan fra Fonds Industriel de Modernisation
(Kun den franske tekst er autentisk)
(85/378/EOEF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,
efter at have givet de interesserede parter lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger, og
ud fra foelgende betragtninger:
I
Ved telex af 1. april 1982 (SG(82)A/3230), 17. januar 1983 (SG(83)A/487) og 8. februar 1983 (SG(83)A/1412) og ved skrivelse af 28. oktober 1983 (nr. 930/IV(83)/14555), 15. februar 1984 (IV/10.833) og 2. april 1984 (IV(84)/11.764) underrettede den franske regering - efter gentagne anmodninger fra Kommissionen - denne om indfoerelsen af forskellige former for saerlige laan til industrien, nemlig:
- saerlige investeringslaan (PSI: - prêts spéciaux pour l'investissement),
- subsidierede laan til virksomheder (PAE - prêts aidés aux entreprises),
- supplerende refinansieringslaan (PSR - prêts supplémentaires de refinancement),
- laan fra Industrifonden til fremme af modernisering (FIM - Fonds Industriel de Modernisation);
de saerlige investeringslaan (PSI-laan) ydes for oejeblikket til en rente af 9,25 %;
disse laan skal, naar de overstiger 2 mio ffr., ydes som henholdsvis:
- langfristede laan med en afdragsfri periode paa to aar for laan med en loebetid paa 12 aar eller derunder, og en afdragsfri periode paa tre aar for laan med en loebetid paa over 12 aar;
- mellemfristede laan med en loebetid paa hoejst syv aar, der ydes af bankerne paa markedsvilkaar;
det laangivende foretagende fastsaetter - alt efter arten af de investeringer, der skal finansieres, samt deres afskrivningsperiode og rentabiitet - laanets loebetid og de to finansieringsformers andel af den samlede stoette;
den samlede stoette i form af mellem- og langfristede laan kan daekke op til 70 % af udgifterne, ekskl. afgifter, til gennemfoerelsen af nye investeringsprogrammer;
laanene er forbeholdt virksomheder, som gennemfoerer investeringsprogrammer, der bidrager til skabelse af nye arbejdspladser eller konsolidering af eksisterende arbejdspladser, eller som tager sigte paa energibesparelse eller nedsaettelse af raastofforbruget, foroegelse af eksporten til tredjelande, koeb af udstyr med henblik paa automatisering af produktionsprocessen, ivaerksaettelse af innovative produktionsmetoder eller fremstilling af produkter paa basis af innovation; til disse laan er der i 1983 afsat en beloebsramme paa 14 mia ffr. og i 1984 14,3 mia ffr;
de subsidierede laan til virksomheder (PAE-laan) ydes for oejeblikket til en rente af 11,75 %;
disse laan kan ydes til virksomheder, hvis programmer tillaegges prioritet, men som ikke opfylder de betingelser, der er noedvendige for ydelsen af de saerlige investeringslaan;
vilkaarene og stoettens art er for disse laans vedkommende - dog med undtagelse af rentesatsen - de samme som dem, der gaelder for de saerlige investeringslaan;
til disse laan er der i 1983 afsat en beloebsramme paa 7 mia ffr. og i 1984 7,16 mia ffr.;
de subsidierede laan til virksomheder afskaffes med virkning fra 1. januar 1985;
de supplerende refinansieringslaan (PSR-laan) ydes for oejeblikket til en rente af 9,75 %;
disse laan ydes som langfristede laan med en loebetid paa 12 aar og en afdragsfri periode paa to aar; laanene skal vaere anmeldt i 1984;
laanene ydes med et beloeb svarende til mindst den gennemsnitlige stoerrelse af det aarlige afdrag paa tidligere optagne langfristede og fastforrentede laan;
de relevante elementer i den paagaeldende stoette er de mellem- eller langfristede laan, der ydes til fast rente af specialiserede kreditsinstitutter (Crédit National, Caisse Centrale de Crédit Coopératif, Crédit d'Équipement des PME, Sociétés de Développement Régional), eller for hvilke de stiller garanti; laanene ydes udelukkende til virksomheder, der opfylder foelgende betingelser:
- renter og afdrag i 1984 paa samtlige lang- og mellemfristede fastforentede laan, der er optaget i franske francs, skal udgoere mindst 11 % af det samme laaneengagement pr. 31. december 1983;
- virksomhederne skal i 1984 ivaerksaette et investeringsprojekt, der finansieres ved hjaelp af et saerligt investeringslaan, et subsidieret laan til virksomheder, som skal vaere anmeldt i perioden fra den 1. januar 1984 til den 31. december 1984, eller et mellemfristet laan, der inden for samme periode stilles til raadighed af et af de fire institutter, der er specialiseret i langfristede laan, eller for hvilke de stiller garanti; til disse laan er der i baade 1983 og 1984 afsat en beloebsramme paa tre mia ffr.;
FIM-laanene ydes for oejeblikket til en rente af 9,25 % med en loebetid paa maksimalt ti aar og en afdragsfri periode paa to aar eller derunder;
FIM-laanene kan daekke op til 40 % af de samlede investeringsomkostninger; disse laan ydes til innovationsfremmende investeringsprojekter paa foelgende prioriterede omraader inden for industrien: Indfoerelse af hoejteknologiske maskiner og hoejteknologisk udstyr i virksomheder, kontorautomatisering og udvikling af hukommelseskort, bioteknologi, indfoerelse af mikrodatamater i uddannelses- og undervisningsintitutioner samt udvikling af koeretoejer med meget lavt braendstofforbrug;
fremgangsmaaden ved ydelse af FIM-laan er foelgende:
- virksomheden indsender en moderniseringsplan enten til sin bank eller direkte til ANVAR (Agence Nationale pour la Valorisation de la Recherche, der sorterer under industriministeriet);
- ANVAR foretager den tekniske og banken den finansielle gennemgang af projektet;
- dersom disse to instanser godkender projektet, videresendes det til FIM's direktion, der godkender eller forkaster projektet;
- godkender FIM projetet, sendes godkendelsen til CAMI (Caisse de Modernisation Industrielle), der opfoerer laanet paa sit regnskab;
- CAMI adviserer CDC (Caisse des Dépôts et Consignations); efter instruks fra ministeren overfoerer CDC beloebet til virksomhedens bank og instruerer denne om at udbetale beloebet;
- beloebet stilles til raadighed for kunden;
- de af FIM ydede laan er statsgaranterede (for laan under 150 mio ffr. er der afsat en reservefond, der finansieres over industri- og forskningsministeriets budget, og for laan over dette beloeb ydes der statsgaranti af oekonomi- og finansministeriet paa saedvanlig vilkaar);
i 1983 der til FIM-laanene afsat en beloebsramme paa tre mia ffr. (fremfoert til 1984) og i 1984 en samlet beloebsramme paa 11 mia ffr. mens der i 1985 forventes afsat 12 mia ffr.;
FIM ydede i perioden fra den 1. september 1983 til den 31. december 1983 et samlet beloeb paa 430 mio ffr. og i perioden fra den 1. januar 1984 til den 31. oktober 1984 et samlet beloeb paa 6,38 mia ffr. som ansvarlig laanekapital til teknologiformaal; i samme periode ydede FIM henholdsvis 531 mio ffr. og 1,9 mia ffr. til leasingformaal; II
Kommissionen besluttede den 22. februar 1984 at indlede den i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure over for de her naevnte stoetteordninger under henvisning til, at der er tale om statsstoette som defineret i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, for hvilken der ikke paa grundlag af de oplysninger, der er meddelt af den franske regering, kan meddeles fritagelse i henhold til en af de i artikel 92, stk. 3, hjemlede undtagelser (EFT nr. C 118 af 2. maj 1984);
hvad angaar de fire ovennaevnte laaneordningers karakter af stoette i henhold til artikel 92, stk. 1, skal det naevnes, at de har det faelles traek, at industrien tilbydes laan til en rente, der ligger under markedsrenten; stoerrelsen af disse favorable rentesatser fastsaettes af staten og kan ydes i kraft af:
- en rentegodtgoerelse, til hvis finansiering regeringen har afsat bevillinger paa statsbudgettet, hvad angaar de saerlige investeringslaan, de subsidierede laan til virksomheder og de supplerende refinansieringslaan;
- indbetaling til specialiserede kreditinstitutter af en del af indtaegterne fra saerlige opsparingskonti - navnlig de til industriel udvikling oprettede konti (CODEVI) - og i kraft af de for denne ordning fastsatte saerlige vilkaar hvad angaar ydelse af FIM-laanene;
for saa vidt angaar de tre foerstnaevnte laaneordninger, finansieres differencen mellem den af staten fastsatte favoerrente og den almindelige markedsrente, ved at staten direkte til det paagaeldende specialiserede kreditinstitut (i de fleste tilfaelde Crédit National) indbetaler det samlede godtgoerelsesbeloeb, der er opfoert paa budgettet, og som ydes, naar de rente-subsidierede laan tilbydes til den rente og paa de vilkaar, der er fastsat af staten, og hvis overholdelse kontrolleres af statens finansinspektion, idet ansvaret for udvaelgelsen af de virksomheder, der skal have laanene, og de deraf foelgende risici fortsat paahviler kreditinstituttet; den franske regering har i oevrigt udtrykkeligt ved skrivelse af 12. november 1984 erkendt, at disse laan har karakter af stoette;
for FIM-laanenes vedkommende fastsaettes rentesatsen altid til et niveau, der ligger under den almindelige markedsrente for laan; dette er kun muligt, fordi FIM-laanene finansieres ved hjaelp af indtaegterne fra kontiene til industriel udvikling (CODEVI), som er opsparingskonti med meget kort opsigelsesvarsel, for hvilke staten har fastsat en rentesats for oejeblikket 6,5 %, der ligger under den almindelige markedsrente, og fordi de saaledes tilvejebragte midler konverteres til langfristede laan til industrien;
at der har kunnet fremskaffes midler til en saa lav rente og af en saadan stoerrelsesorden (61 mia ffr. siden september 1983, hvor CODEVI-ordningen startede) skyldes, at staten indroemmer disse konti skattefritagelse og derved giver afkald paa betydelige skatteindtaegter; hvis saadanne konti ikke var skattefritaget, maatte bankerne fremskaffe midlerne til en langt hoejere rente, hviket ville betyde, at der ikke kunne ydes FIM-laan til samme favorable sats;
hvad angaar de midler, der hidroerer fra CODEVI-kontiene, indeholder loven praeceptive bestemmelser om, hvorledes der skal disponeres herover, idet det afhaenger af, om midlerne er indsat i:
- banker (samt i Crédit Mutuel og Crédit Agricole), hvor 50 % af midlerne i saa fald overfoeres til:
a) Caisse des Dépôts et Consignations (CDC), der er underlagt staten, og som for halvdelen af midlerne koeber statsgaeldsbeviser, medens den anden halvdel tilbageholdes med henblik paa konvertering til FIM-laan, for hvilke der til den oprindelige indlaandsbank udstedes saakaldte TDI-vaerdipapirer (Titres de Développement Industriel), der forrentes med 8 % og har en loebetid paa fem til syv aar;
b) bankerne selv, der saa overfoerer halvdelen til Bankque de France, medens den anden halvdel udlaanes til industrien i form af mellem- og langfristede banklaan (PBE-laan) til en rente paa 10,25 %;
- sparekasser og postgirokontoret (CCP), hvor midlerne overfoeres til CDC, der:
a) beholder 50 % som likvide reserver;
b) overfoerer de resterende 50 % til specialiserede kreditinstitutter, der udlaaner midlerne til industrien i form af saerlige investeringslaan, subsidierede laan til virksomheder og supplerende reinvesteringslaan; forholdet er saaledes, at selv om anvendelsen af de ovennaevnte statsmidler til fordel for virksomheder, der modtager FIM-laan ikke er opfoert paa statens budget, er laaneordningen dog muliggjort, ved at staten har givet afkald paa skatteindtaegter; dette fratager saaledes ikke den heraf foelgende fordel karakteren af stoette ydet ved hjaelp af statsmidler i den i traktatens artikel 92, stk. 1, naevnte forstand (jf. Domstolens dom af 25. juni 1970 i sag nr. 47/69);
endvidere er der tale om et supplerende stoetteelement, fordi bankernes risiko i forbindelse med FIM-laanene - uanset disses stoerrelse - overtages af staten;
med hensyn til spoergsmaalet om laanenes forenelighed med bestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), skal det bemaerkes, at de paagaeldende laaneordningen tager sigte paa at fremme industriel modernisering, der af den franske regering er opstillet som et prioriteret maal;
det skal understreges, at det generelle sigte, nemlig en modernisering af industrien, i den fremlagte udformning ikke i sig selv udgoer en modydelse i den i artikel 92, stk. 3, litra c), naevnte forstand og ej heller opfylder kravet om varetagelse af den faelles interesse; det samme gaelder det andet kriterium, som den franske regering har lagt til grund ved fastlaeggelsen af de prioriterede maal for industriens modernisering; der er her tale om en oekonomisk vurdering, som for saa vidt angaar spoergsmaalet om stoette henhoerer under Kommissionens enekompetence;
denne stoette giver de virksomheder, der modtager den, mulighed for at disponere over betydelige beloeb, saaledes at de kan foretage modernisering af deres materiel og udstyr (og gennemfoere forskning for visse sektorers vedkommende), uden at det er noedvendigt at tilvejebringe de fornoedne midler ved selvfinansiering eller ved optagelse af laan paa kapitalmarkedet til almindelig rente; dette bevirker, at virksomhederne kan anvende de midler, der ellers skulle bruges til modernisering, til andre erhvervsaktiviteter; virksomhederne faar derved forbedret deres konkurrenceevne eller finansielle struktur, hvilket giver dem en betydelig fordel i konkurrencemaessig henseende i forhold til alle andre virksomheder inden for Faellesskabet, som ikke begunstiges af en lignende ordning, jf. Domstolens dom af 17. september 1980 i sag nr. 730/79;
endelig skal det naevnes, at Kommissionen ved ivaerksaettelsen af proceduren var af den opfattelse, at der med hensyn til de tre foerstnaevnte laaneordninger (PSI-, PAE- og PSR-laanene) var tale om eksisterende stoette, da de tre former for laan - kunne sidestilles med laan ydet af Crédit National (et specialiseret kreditinstitut) og finansieret af FDES (Fonds de Développement Economique et Social, der sorterer under finansministeriet), samt at de finansieres paa samme maade og har samme oprindelse; hvad derimod angaar FIM-laanene, har Kommissionen - da der her er tale om en ny stoetteforanstaltning - gjort opmaerksom paa, at ivaerksaettelsen af denne procedure har opsaettende virkning for disse laan, ligesom den ogsaa har understreget, at enhver stoette, der ydes foer Kommissionen har truffet sin endelige beslutning som led i denne procedure, kan kraeves tilbagebetalt, for at goere virksomheder, der maatte faa udbetalt disse laan, opmaerksomme paa, at de risikerer, at stoetten i givet fald skal tilbagebetales, da den er ulovlig som foelge af manglende anmeldelse til Kommissionen;
III
Den franske regering har ved skrivelse af 7. november 1984 (IV/84-5062), 12. november 1984 (84/15116), 27. november 1984 (IV/84-15426) og 4. december 1984 (IV/84-15534) fremsat sine bemaerkninger til den i medfoer af artikel 93, stk. 2, indledte procedure;
den franske regering henviste i sin stillingtagen til de betingelser og vilkaar, der var knyttet til de heromhandlede tre laaneordninger, samt til formaalet med disse, og praeciserede, at disse laan ydes af private specialiserede kreditsinstitutter, der - paa egen risiko - suveraent og uden indblanding fra statens side afgoer, hvem der skal have laan, og hvilke risici de vil paatage sig; laanene fordeles af uafhaengige institutter og udgoer en generel stoette til virksomheder, idet det offentlige fastsaetter de vilkaar, der skal vaere opfyldt som betingelse for at faa disse laan, for at der til midlerne til finansiering heraf kan ydes rentegodtgoerelse;
udgiften til den stoette, der ydes af staten, skal vurderes paa grundlag af alle de finansieringsformer, der gaelder for stoetteordningerne; de laangivende institutter har en meget vid skoensmargen med hensyn til, hvor stor en andel af projektet der skal finansieres ved hjaelp af disse laan, og hvorledes deres egen finansiering skal fordeles mellem de forskellige kategorier af laan; den foreslaaedes stoette kan derfor ikke vurderes globalt, da den varierer maerkbart, bl.a. afhaengig af arten og omfanget af de investeringsprogrammer, der skal finansieres, og den risikovurdering, som det laangivende institut anlaegger; rentegodtgoerelsen beregnes paa grundlag af de renter, der skal svares af finansieringslaanet, og foerst udbetales efterhaanden som laanet tilbagebetales;
institutterne tilvejebringer de fornoedne midler - dersom det er noedvendigt af hensyn til deres likviditet - ved emission, og laanevilkaarene kan varierer betydeligt fra emission til emission og fra institut til institut; i 1983 bevilgede de fire grupper af specialiserede institutter 34 339 laan til et beloeb af gennemsnitlig 910 000 ffr.; hvad angaar FIM-laaneordningen, henviste den franske regering i sin stillingtagen ligeledes til:
- de betingelser og vilkaar, der er knyttet til FIM-laaneordningen, og formaalet hermed, ligesom den fremhaevede, at FIM-laanene ikke finansieres over statens budget, men udelukkende ved hjaelp af midler hidroerende fra CODEVI, at denne ordning giver mulighed for at kanalisere disse midler direkte til de industrivirksomheder, hvor der er et behov, at staten ikke yder rentegodtgoerelse til saadanne laan, at den skattefritagelse, der indroemmes CODEVI-kontiene, ikke giver virksomhederne nogen speciel fordel, at den sikkerhedsstillelse, der kan blive tale om for FIM-laanenes vedkommende, falder inden for rammerne af almindelige regler for sikkerhedsstillelse, at FIM-laanene er en ganske almindelig finansieringskilde, som staar aaben for alle virksomheder, forudsat at deres investeringsprogrammer er af innovativ karakter, og bidrager til virkeliggoerelsen af de af staten opstillede prioriterede maal, og at FIM-laaneordningen derfor ikke kan sidestilles med statsstoette i den i EOEF-traktatens artikel 92 omhandlede forstand;
den franske regering praeciserede endvidere:
- at de af FIM finansierede programmer udelukkende vedroerer investeringer i modernisering, at disse laan kun skal daekke de noedvendige udgifter til fornyelse inden for en hvilken som helst virksomhed - uanset sektor - af dens produktionsapparat eller produktgruppe, at de prioriterede maal, som FIM-laanene lige fra starten tog sigte paa, er af klar faelleseuropaeisk interesse, og at de med FIM-laanene tilsigtede maal derfor ikke er uforenelig med faellesmarkedet;
IV
Tre medlemsstater, nemlig Forbundsrepublikken Tyskland, Danmark og Italien, fremsatte henholdsvis den 15. maj 1984, den 17. maj 1984 og den 13. juni 1984 deres bemaerkninger over for Kommissionen, hvori de stoettede dennes beslutning om at ivaerksaette den i artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure over for de her naevnte stoetteordninger, idet de henviste til de konkurrencemaessige fordele for de franske virksomheder, der nyder godt af disse ordninger, navnlig inden for automobilsektoren, og til virkningerne af saadanne fordele paa samhandelen mellem medlemsstaterne og understregede, at ydelsen af disse laan ikke tilgodesaa prioriterede maal inden for Faellesskabets industripolitik, ligesom de erklaerede sig enige med Kommissionen i, at der ikke var fremfoert argumenter, der gjorde det berettiget at dispensere fra forbudet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, til fordel for disse ordninger;
V
Den franske regering har ikke i sin stillingtagen fremfoert nye elementer, der foranlediger Kommissionen til at aendre den opfattelse, den lagde til grund for ivaerksaettelsen af den i artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure; hvad angaar de paagaeldende interventioners karakter af stoette, jf. traktatens artikel 92, stk. 1, skal Kommissionen saaledes henvise til de under punkt II anfoerte betragtninger; hvad angaar spoergsmaalet om deres forenelighed med artikel 92, stk. 3, litra c), skal Kommissionen bemaerke, at disse ordninger - under hensyn til deres generelle karakter og dermed deres manglende sektorale eller regionale karakter - ikke kan omfattes af undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a) eller litra c); Kommissionen maa derfor foretage en naermere vurdering af den stoette, der paataenkes ydet inden for rammerne af disse ordninger, ud fra de virkninger, som stoetten vil faa; virkningerne af en saadan stoette vil navnlig vaere maerkbare, naar laanene ydes til projekter af en vis stoerrelsesorden, som gennemfoeres af virksomheder, der er meget aktive paa markedet; disse laan vil for en stor dels vedkommende blive ydet til netop saadanne virksomheder, hvilket fremgaar af visse oplysninger, som Kommissionen raader over, selv om den franske regering ikke selv har givet Kommissionen oplysninger i saa henseende; laanene ydes endvidere til virksomheder inden for sektorer, der paa faellesskabsplan er praeget af saerlig haard konkurrence, som f.eks. automobil-, elektronik- og levnedsmiddelindustrien;
det betydelig antal tilfaelde, hvor laan ydes, og laanenes gennemsnitlige stoerrelse goer dog, at en stor del af stoetten kan ydes paa betingelser, der ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse;
med henblik herpaa maa der derfor selv inden for rammerne af de her naevnte fire stoetteordninger sondres mellem de konkrete tilfaelde, der er af stor betydning, og de tilfaelde, der ikke er af en saadan betydning i henhold til de kriterier, Kommissionen fastlagde i den skrivelse, den tilsendte medlemsstaterne den 14. september 1979; disse kriterier er i hovedtraek foelgende:
- generel stoette, hvis intensitet - maalt i nettosubventionsaekvivalent - overstiger 15 % af investeringsudgiften skal anmeldes i hvert enkelt tilfaelde; - stoette, hvis intensitet overstiger 10 % (men ikke 15 %) skal anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger tre mio ECU;
- stoette, hvis intensistet overstiger 5 % (men ikke 10 %) skal anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger seks mio ECU;
- endelig skal stoette, hvis intensitet ikke overstiger 5 % anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger ni mio ECU;
medlemsstaterne skal endvidere for hver af deres generelle stoetteordninger foer udgangen af foerste kvartal hvert aar fremlaegge en rapport for det foregaaende regnskabsaar, der - baade for de enkelte industrisektorer (angivet paa grundlag af den af De europaeiske Faellesskabers statistiske Kontor udarbejdede systematiske fortegnelse over oekonomiske aktiviteter - NACE) og for de enkelte kategorier af regioner, der er fastlagt i punkt I, afsnit 2, i samordningsprincipperne for regional stoette (idet der sondres mellem stoettede og ikke-stoettede regioner under kategori 2, punkt iv) - viser omfanget af den stoette, der er blevet ydet, og stoerrelsen af de paagaeldende investeringer samt antallet af stoettetilfaelde, saaledes at Kommissionen paa grundlag heraf har mulighed for i tide at traeffe de noedvendige foranstaltninger i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 1, hvis det maatte vise sig, at der inden for visse erhvervsgrene eller regioner forekommer en koncentration af stoette, der, selv om denne i de enkelte tilfaelde ligger under de ovennaevnte lofter, alligevel kan give anledning til problemer for samhandelen og konkurrencen inden for Faellesskabet;
saerlig markante enkelttilfaelde af stoette som defineret ovenfor kan paa grund af deres omfang aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse; en saadan formodning foreligger derimod ikke med hensyn til de andre tilfaelde af stoette, kun daekker en meget beskeden del af markedet, saaledes at stoettens indvirkning paa samhandelen inden for Faellesskabet er begraenset, eller hvor stoettens omfang og intensitet er saa beskeden, at den kun vil faa begraenset indvirkning paa konkurrencen og samhandelen, medmindre det modsatte paavises under den efterfoelgende undersoegelse af den stoette, der alt i alt er ydet pr. sektor eller region, jf. ovenfor; hvad angaar den nye stoette, nemlig FIM-laanene, med hensyn til hvilken ivaerksaettelsen af den i artikel 93, stk. 2, naevnte procedure har opsaettende virkning, har Kommissionen konstateret, at denne form for laan er blevet ydet i vidt omfang efter procedurens ivaerksaettelse; Kommissionen maa konstatere, at virkningerne af denne stoette er meget betydelige, og at den franske regering ikke har overholdt det forbud mod at yde nye laan i henhold til denne ordning, som foelger af, at proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2, har opsaettende virkning; hertil kommer, at den franske regering ikke har anmeldt et eneste tilfaelde af stor betydning, end ikke de laan, der blev ydet til to virksomheder inden for automobilindustrien, og som blev omtalt i Kommissionens skrivelse af 1. marts 1983;
Kommissionen har derfor ikke - for saa vidt angaar de enkelttilfaelde af stor betydning, hvor stoetten kan paavirke samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse - kunnet vurdere, om disse stoetteforanstaltninger er forenelige med EOEF-traktatens artikel 92;
i henhold til EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, er stoetteforanstaltninger, som svarer til de deri anfoerte kriterier, principielt uforenelige med faellesmarkedet; de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelser, som er de eneste, der er relevante i det foreliggende tilfaelde, angiver de maal, der skal forfoelges i Faellesskabets og ikke blot i stoettemodtagerens interesse; disse undtagelsesbestemmelser skal fortolkes snaevert baade ved undersoegelsen af stoetteprogrammer til fordel for bestemte regioner eller bestemte sektorer og ved undersoegelsen af enkelttilfaelde af stor betydning, hvor en generel stoetteordning finder anvendelse, og de bringes navnlig kun i anvendelse i de tilfaelde, hvor Kommissionen kan fastslaa, at markedsmekanismerne ikke selv vil kunne faa de virksomheder, der modtager stoette, til at traeffe de foranstaltninger, der kan bidrage til virkeliggoerelsen af et af de i undtagelsesbestemmelserne anfoerte maal;
anvendes de naevnte undtagelsesbestemmelser paa stoetteforanstaltninger, som ikke indebaerer en saadan modydelse, men som medfoerer uberettigede fordele for visse medlemsstater, vil samhandelen mellem medlemsstaterne blive paavirket og konkurrencen fordrejet, uden at dette paa nogen maade er begrundet i hensynet til Faellesskabets interesse;
naar Kommissionen paa grundlag af ovennaevnte principper undersoeger generelle stoetteordninger eller enkelttilfaelde af stor betydning, hvor saadanne stoetteordninger finder anvendelse, skal den sikre sig, at de virksomheder, som modtager stoette, praesterer en modydelse, som goer stoetten berettiget i den forstand, at den er noedvendig for at virkeliggoere et af de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, omhandlede formaal; kan dette ikke paavises, er det klart - navnlig dersom de investeringer, hvortil der kan ydes stoette, under alle omstaendigheder vil blive gennemfoert - at stoetten ikke bidrager til at virkeliggoere de i de paagaeldende undtagelsesbestemmelser fastsatte maal, men tjener til at forbedre de paagaeldende virksomheders finansielle situation; de omhandlede stoetteordninger har ikke nogen specifik sektoral eller regional karakter; de maa derfor betragtes som generelle stoetteordninger, hvor stoettens stoerrelse kan variere betydeligt fra laan til laan, og hvor den kan ydes til sektorer, inden for hvilke stoettens indvirkning paa konkurrence og samhandelen mellem medlemsstaterne kan vaere meget forskellig, alt efter hvilke virksomheder der begunstiges, omfanget af de investeringer, hvortil der ydes stoette, og stoettens stoerrelse;
med hensyn til de enkelttilfaelde af stor betydning, hvor den finansielle stoette, den franske regering yder til de omhandlede virksomheder, i saerlig hoej grad styrker deres stilling i forhold til andre konkurrerende virksomheder i samhandelen inden for Faellesskabet, har Kommissionen ikke kunnet give noget gyldigt grundlag for at fastslaa, at den paagaeldende stoette opfylder betingelserne for at vaere omfattet af undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, navnlig kan Kommissionen hverken betragte de franske prioriterede maal for industrien eller industrivirksomhedernes modernisering som egentlig modydelse, der tjener Faellesskabets interesse, og som berettiger til at bringe en af de i artikel 92, stk. 3, naevnte undtagelsesbestemmelser i anvendelse; en saadan stoette kan tvaertimod aendre samhandelsvilkaarene inden for Faellesskabet paa en maade, der strider mod den faelles interesse, naar den ydes i de her naevnte enkelttilfaelde af stor betydning, da den i hoej grad bidrager til at styrke de begunstigede virksomheders konkurrencemaessige stilling over for andre konkurrerende virksomheder i samhandelen inden for Faellesskabet;
stoette, der kan ydes i form af saerlige investeringslaan, subsidierede laan til virksomheder eller supplerende refinansieringslaan eller i form af FIM-laan i enkelttilfaelde, der betragtes som vaerende af stor betydning, opfylder derfor ikke de noedvendige betingelser for at opnaa fritagelse i henhold til en af de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, naevnte undtagelsesbestemmelser;
Kommissionen skal i oevrigt paase, at den faellesskabsdiciplin, der er indfoert med hensyn til stoette inden for visse foelsomme sektorer, nemlig jern- og staalindustrien samt skibsbygnings-, kunstfiber- og tekstil- og beklaedningsindustrien overholdes fuldt ud;
den franske regering har ydet stoette i form af FIM-laan paa et tidspunkt, hvor Kommissionen endnu ikke havde truffet endelig beslutning i medfoer af EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2; stoetten maa derfor betragtes som ulovlig, saaledes at den i givet fald skal tilbagebetales i enkelttilfaelde af stor betydning; den franske regering skal senest den 20. februar 1985 meddele Kommissionen saadanne enkelttilfaelde, saaledes at denne paa grundlag heraf kan vurdere, om de er forenelige med artikel 92;
den franske regering skal i oevrigt erindres om, at Kommissionen i henhold til artikel 93, stk. 3, skal underrettes om enhver aendring af de stoetteordninger, der udgoeres af de i denne beslutning omhandlede laan -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Kommissionen modsaetter sig ikke gennemfoerelsen af stoetteforanstaltninger i form af saerlige investeringslaan, subsidierede laan til virksomheder, supplerende reinvesteringslaan og laan fra Fonds Industriel de Modernisation, forudsat at den franske regering i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, paa forhaand giver underretning om de enkelttilfaelde af stor betydning, hvor stoetten ydes, saaledes at Kommissionen kan vurdere, om de er forenelige med EOEF-traktatens artikel 92.
Artikel 2
Baade for eksisterende stoette og for ny stoette gaelder foelgende kriterier for anmeldelse af enkelttilfaelde af stor betydning:
- generel stoette, hvis intensitet - maalt i nettosubventionsaekvivalent - overstiger 15 % af investeringsudgiften, skal anmeldes i hvert enkelt tilfaelde;
- stoette, hvis intensitet overstiger 10 % (men ikke 15 %), skal anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger tre mio ECU;
- stoette, hvis intensitet overstiger 5 % (men ikke 10 %), skal anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger seks mio ECU;
- endelig skal stoette, hvis intensitet ikke overstiger 5 %, anmeldes i tilfaelde, hvor investeringsudgiften overstiger ni mio ECU;
endvidere skal Den franske Republik for hver af de her naevnte generelle stoetteordninger foer udgangen af foerste kvartal hvert aar fremlaegge en rapport for det forudgaaende regnskabsaar, der - for de enkelte industrisektorer (angivet paa grundlag af den af De europaeiske Faellesskabers statistiske Kontor udarbejdede systematiske fortegnelse over oekonomisk aktiviteter (NACE) - viser den ydede stoettes og de stoettede investeringers stoerrelse samt antallet af konkrete tilfaelde. Artikel 3
Faellesskabsdiciplin vedroerende stoette til jern- og staalindustrien samt kunstfiber-, skibsbygnings- og tekstil- og beklaedningsindustrien, skal overholdes.
Artikel 4
Den franske Republik er forpligtet til inden den 20. februar 1985 i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, at meddele Kommissionen alle de tilfaelde, hvor der ydes stoette i form af af FIM-laan, og som er af stor betydning i henhold til de i artikel 2 i denne beslutning naevnte kriterier.
Artikel 5
Den franske Republik meddeler inden den 20. februar 1985 Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme denne beslutning.
Artikel 6
Den franske Republik meddeler i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen enhver aendring af de i denne beslutning omhandlede laanestoetteordninger.
Artikel 7
Denne beslutning er rettet til Den franske Republik.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 19. december 1984.