Pane, stal si sa nám útočišťom \* z pokolenia na pokolenie.

Prv než sa vrchy zrodili a povstali zem i svet, \* ty, Bože, si od vekov až naveky.

Človeka vraciaš do prachu \* a hovoríš: „Vráťte sa, synovia človeka!“

Veď tisíc rokov je u teba ako deň včerajší, čo sa pominul, \* a ako jedna nočná stráž.

Uchvacuješ ich: sú ako ranný sen; \* sú ako bylina v rozpuku:

ráno kvitne a rastie, \* večer vädne a usychá.

Hynieme vskutku pre tvoj hnev \* a desí nás tvoje rozhorčenie.

Naše neprávosti si postavil pred svoj zrak \* a pred jas svojej tváre naše tajné chyby.

V tvojom hneve sa nám míňajú všetky dni \* a naše roky plynú ako vzdych.

Vek nášho žitia je sedemdesiat rokov \* a ak sme pri sile, osemdesiat.

No zväčša sú len trápením a trýzňou, \* ubiehajú rýchlo a my odlietame.

Kto pozná silu tvojho hnevu \* a s bázňou prijme tvoje rozhorčenie?

A tak nás nauč rátať naše dni, \* aby sme našli múdrosť srdca.

Obráť sa k nám, Pane; dokedy budeš meškať? \* Zľutuj sa nad svojimi služobníkmi.

Hneď zrána nás naplň svojou milosťou \* a budeme jasať a radovať sa po všetky dni života.

Rozveseľ nás za dni, keď si nás ponížil, \* za roky, keď sme okusovali nešťastie.

Nech sa tvoje dielo zjaví tvojim služobníkom \* a ich deťom tvoja nádhera.

Nech je nad nami dobrotivosť Pána, nášho Boha; \* upevňuj dielo našich rúk, dielo našich rúk upevňuj!