#import "/helper.typ": dilo, hrule

#dilo("451 stupňů Fahrenheita", "fahrenheit", "<NAME>", "<NAME>", "2. p. 20. st. až současnost 𐠒2012; Fikce, antiutopie", "USA", "1953", "epika", "sci-fi román")

#columns(2, gutter: 1em)[
  *Téma*\
  Myšlenkové probuzení člověka, který aktivně slouží režimu, který vymývá mozky a drží obyvatele pod kontrolou.
  
  *Motivy*\
  dystopický stát, válka, kontrola obyvatelstva/informací, intelektuální procitnutí

  *Časoprostor*\
  místo není uvedeno (nejspíš USA), někdy v budoucnosti
  
  *Postavy* \
  _<NAME>_ -- hlavní hrdina, požárník \
  _Clarissa_ -- mladá dívka, která Montaga donutí se zamýšlet nad světem \
  _Mildred_ -- manželka Montaga, podlehla vymývání mozků \
  _Faber_ -- bývalý profesor, vystrašený režimem, pomáhá Montagovi \
  _Beatty_ -- velitel požárníků, podezírá Montaga, nakonec v konfliktu

  *Kompozice* -- chronologická

  *Vypravěč* -- vševědoucí, er-forma

  *Jazykové prostředky*\
  er-forma, přímá řeč, spisovná čeština, profesní slang, květnaté popisy, metafory, 

  #colbreak()

  *Obsah*\
  Guy Montag je požárník budoucnosti; místo toho, aby oheň hasil, podpaluje knihy (z toho název - při teplotě 451° Fahrenheita hoří papír) a pomáhá tak režimu držet kontrolu nad obyvatelstvem. Jednoho dne potká Clarissu, která mu pomůže vytrhnout se z monotónnosti života a vzbouřit se zachráněním knihy před ohněm. Doma má manželku Mildred, která tráví všechen svůj čas s “rodinkou” a už není schopná racionálně uvažovat. Mezitím co je Clarissa i s její rodinou odstraněna, začne něco větřit jeho velitel Beatty. Zjistí se, že doma ukrývá mnoho knih a s pomocí Fabera, bývalého a vystrašeného profesora, se dá před “spravedlností” na útěk. Ten se mu povede a setká s dalšími uprchlíky, kteří představují různé knihy; Guy se jedním takovým stal. Na město na konci dopadá atomová bomba. 

  *Literárně historický kontext*\
  Na pozadí studené války, moderní technologie, hrozba atomové apokalypsy. Velmi brzy přeloženo do češtiny, ovšem obratem zakázáno režimem
]

#pagebreak()

*Ukázka*

„Vystavujete se nebezpečí.“

„To je výhoda, kterou má člověk, když umírá. Když nemáte co ztratit, riskujete podle libosti.“

„Teď jste řekl něco zajímavého, aniž jste to četl,“ zasmál se Faber.

„Takovéhle věci jsou v knihách? Vždyť to mi jen tak přinesla slina na jazyk!“

„Tím líp. Nevymyslel jste si to ani pro mne, ani pro někoho jiného, dokonce ani pro sebe ne.“

#hrule()

Montag nebyl s to udělat jediný pohyb. S ohněm přišlo obrovské zemětřesení, srovnalo dům se zemí, někde pod ním ležela Mildred a celý jeho život a on se nedokázal pohnout. Zemětřesení mu dosud otřásalo, chvělo a zmítalo nitrem a on stál s koleny podklesávajícími pod velikým nákladem únavy, zmatenosti a potupy a dovolil Beattymu, aby ho udeřil, aniž zdvihl ruku k obraně.

„Montagu, ty idiote, ty pitomý blázne, jaký jsi k tomu měl důvod?“

Montag neslyšel, byl daleko, v duchu prchal, zmizel a zanechal svoje mrtvé, sazemi pomazané tělo, ať vrávorá před jiným bláznivým šílencem.

„Montagu, uteč odtamtud!“ řekl Faber.

Montag naslouchal. Beatty ho praštil do hlavy, až se zamotal a klesl nazad. Zelený náboj, v němž šeptal a volal Faberův hlas, vypadl na chodník. Beatty po něm chňapl, zašklebil se, zvedl ho. Přidržel si ho k uchu, napůl uvnitř, napůl ven.

Montag slyšel vzdálený volající hlas: „Montagu, nestalo se ti nic?“

Beatty vytáhl zelený náboj z ucha a strčil si ho do kapsy. „Aha — tak ono v tom vězí něco víc, než by mě napadlo. Viděl jsem, jak nakláníš hlavu a posloucháš. Nejdřív jsem si myslel, že máš mušličku. Ale když jsi potom najednou zchytřel, hned mi to bylo divné. Po téhle stopě půjdeme a na toho tvého přítele si posvítíme.“

„Ne!“ vykřikl Montag.

Trhl bezpečnostní pojistkou plamenometu. Beatty pohyb jeho prstů postřehl a oči se mu
maloučko rozšířily. Montag v nich spatřil překvapení a pohlédl na své ruce, aby zjistil, co to zas provedly. Když na to později vzpomínal, nedokázal posoudit, jestli mu konečný popud k vraždě daly jeho ruce nebo Beattyho reakce na jejich pohyb. Kolem uší mu zahřmělo poslední zadunění valící se laviny, ale to už se ho nedotklo.

#pagebreak()