#import "/helper.typ": hrule, dilo, replika

#dilo("R. U. R.", "rur", "<NAME>", "", "Meziválečná lit.", "Francie", "1880", "epika", "povídka")

#columns(2, gutter: 1em)[
  *Téma*\
  Hrozba nadvlády strojů, varování před rapidním technologickým pokrokem.
  
  *Motivy*\
  hodnota lidská práce, kapitalismus, biblické (Adam a Eva)

  *Časoprostor*\
  bez bližšího časového určení někdy v~budoucnosti, Rossumův ostrov
  
  *Postavy*#footnote[Jména postav jsou symboly samy o sobě; Domin z latiny pán, <NAME>, Trojská Helena, Prim = první...] \
  _<NAME>_ -- Hlavní řiditel Rossumových závodů, hraje si na boha \
  _Dr. Gall_ -- řiditel výzkumného oddělení (ref. na Bílou nemoc @nemoc[]) \
  _Alquist_ -- stavitel robotů, autor své názory vykládá skrz něj \
  _<NAME>_ -- symbol ženy, manželka _H. D._, tragická postava \
  _Busman_ -- vrchní účetní, žid \
  _Nána_ -- služebná, konzervativní \
  _Prim_ a _Helena_ -- "probuzení" roboti

  *Kompozice* \
  chronologická, tři dějství

  // *Vypravěč*

  *Jazykové prostředky*\
  čistě spisovný jazyk (kromě Nány), technobabble#footnote[Často lékařské termíny jako "protoplazma", aby to znělo chytře], zdvojené r "hrrozné", knižní výrazy, nové slovo "robot"

  #colbreak()

  *Obsah*\
  Na Rossumův ostrov přijede _<NAME>_, dcera prezidenta a chce ukázat závod na výrobu robotů. Chce k robotům promluvit, proč se sebou nechají zacházet jako se stroji na práci. Jsou k nerozeznání od lidí, ovšem nemají city. Helena na ostrově zůstane a vezme si za manžela _<NAME>_. Za deset let se roboti používají už i k válkám a _Helenu_ trápí jejich absence citů, tak přemluví _<NAME>_, aby takové roboty vyrobil. Na světě se postupně přestávájí rodit děti a roboti se začínají bouřit. Helena spálí plány na výrobu robotů, ostrov je přepaden a přžívá pouze _Alquist_. Roboti si uvědomí, že vyhynou, tak prosí Alquista, aby znovu vytvořil plány na výrobu. To se mu nepodaří, ovšem najde dva roboty _Prima_ a _Helenu_, kteří mají city a tudíž by se mohli stát počátkem nové civilizace,

  *Literárně historický kontext*\
  Celosvětově známá hra. Slovo _robot_ vymyslel bratr Josef Čapek#footnote[„Ale já nevím, jak mám ty umělé dělníky nazvat. Řekl bych jim laboři, ale připadá mně to nějak papírové.“ -- „Tak jim řekni roboty,“ mumlal malíř se štětcem v ústech a maloval dál.]. Varování před zneužitím techniky. Chvalba práce. Naprosto nadčasové dílo.
]

#pagebreak()

*Ukázka*

#table(columns: 2, stroke: none,
  ..replika("Domin", [Pojďte sem k oknu. Co vidíte?]),
  ..replika("Helena", [Zedníky.]),
  ..replika("Domin", [To jsou Roboti. Všichni naši dělníci jsou Roboti. A tadydole, vidíte něco?]),
  ..replika("Helena", [Nějaká kancelář.]),
  ..replika("Domin", [Účtárna. A v ní --]),
  ..replika("Helena", [-- plno úředníků.]),
  ..replika("Domin", [To jsou Roboti. Všichni naši úředníci jsou Roboti. Až uvidíte továrnu --]),
  ..replika("", [_(Vtom spustí tovární píšťaly a sirény.)_]),
  ..replika("Domin", [Poledne. Roboti nevědí, kdy přestat v práci. Ve dvě hodiny vám ukážu díže. ]),
)

#hrule()

#table(columns: 2, stroke: none,
  ..replika("Helena", [Já skočím z okna, Prime. Půjdeš-li tam, skočím z okna!]),
  ..replika("Primus", [_(zadrží ji)_ Nepustím! _(K Alquistovi:)_ Nikoho, starý, nezabiješ!]),
  ..replika("Alquist", [Proč?]),
  ..replika("Primus", [My -- my -- patříme k sobě.]),
  ..replika("Alquist", [Ty jsi řekl. _(Otevře dveře ve středu.)_ Ticho. Jděte.]),
  ..replika("Primus", [Kam?]),
  ..replika("Alquist", [_(šeptem)_ Kam chcete. Heleno, veď ho. _(Strká je ven.)_ Jdi,
Adame. Jdi, Evo; budeš mu ženou. Buď jí mužem, Prime.]),
  ..replika("", [_(Zavírá za nimi.)_]),
  ..replika("Alquist", [_(sám)_ Požehnaný dni! _(Jde po špičkách ke stolu a vylévá zkumavky na zem.)_ Svátku dne šestého! [...] “A stvořil Bůh člověka k obrazu svému: k obrazu božímu stvořil ho, muže a ženu stvořil je. [...] Rossume, Fabry, Galle, velicí vynálezci, co jste vynalezli velkého proti té dívce, proti tomu chlapci, proti tomu prvnímu páru, který vynašel lásku, pláč, úsměv milování, lásku muže a ženy? Přírodo, přírodo, život nezahyne! Kamarádi, Heleno, život nezahyne! Zase se začne z lásky, začne se nahý a maličký; ujme se v pustině, a nebude mu k ničemu, co jsme dělali a budovali, k ničemu města a továrny, k ničemu naše umění, k ničemu naše myšlenky, a přece nezahyne! [...] Nezahyne! _(Rozpřáhne ruce.)_ Nezahyne!]),
  ..replika("", [_Opona_]),
)

#pagebreak()