#import "/helper.typ": dilo

#dilo("Stařec a moře", "starec", "<NAME>", "<NAME>", "modernismus, ztracená generace, meziválečná lit.", "USA", "1952", "epika", "novela")

#columns(2, gutter: 1em)[
  *Téma*\
  #underline["Člověka je možno zničit, ale ne porazit"];
  stařec vyrazí na lov velké ryby 
  
  *Motivy*\
  rybolov, oceán, síla vůle, přátelství, stará $times$ nová škola (motorové čluny atp.), potrestání překročení hranice (vyjel daleko na moře)

  *Časoprostor*\
  kubánská vesnice poblíž Havany, oceán; nejspíš 20. století
  
  *Postavy* \
  _Santiago_ -- vytrvalý stařec\
  _Manolin_ -- chlapec, přítel _Santiaga_

  *Kompozice*\
  chronologická bez členění

  *Vypravěč* -- er-forma

  *Jazykové prostředky*\
  symbolika (krvavé ruce = Kristovo utrpení, nese si stěžeň jako Kristus kříž), jednoduché věty, rybářský slang, #underline[metoda ledovce]#footnote[Většina obsahu je "pod povrchem" a čtenář se musí trochu zamyslet.] 

  *Obsah*\

  _Santiago_ je chudý rybář, který měl poslední dobou na moři smůlu. Na lodi mu dříve pomáhal _Manolin_, ovšem jeho rodiče mu nařídili, aby se plavil s konkurencí. Stařec se tedy na moře vydá sám.

  #colbreak()

  Vyjede daleko a brzy zabere ryba opravdu obrovská. Prvních několik hodin ji vůbec nevidí, ovšem dokáže to odhadnout podle různých věcí. Dokáže určovat směr podle větru, slunce a hvězd a obecně je na moři velmi znalý. Nechá se rybou táhnout celý den přes noc, aby se unavila. Během celé plavby si sám se sebou povídá. Jeho myšlenky si často protiřečí. Po dlouhém boji, při kterém málem nezvládne zůstat při vědomí rybu zabije. Skoro se jí až omlouvá a referuje k ní jako k bratrovi.

  Přiváže ji na bok své loďky (je tak velká, že se dovnitř nevejde) a vydá se na cestu domů. Cestou na Kubánský břeh ho ovšem přepadne několik žraloků. Prvních pár je schopný zabít harpunou a nožem připevněným k pádlu, ale žraloků je mnoho a cestou celou rybu sežerou.

  V noci v přístavu jako vždy složí stěžeň i plachtu a odnese je k sobě domů (musí si několikrát cestou odpočinout). Ráno obyvatelé objeví obrovskou kostru ryby na boku lodi a stařec si tak získá zpět jejich uznání. Zdá se mu o lvech.

  *Literárně historický kontext*\

  #underline[Ztracená generace]. Obsahuje autobiografické prvky (lov lvů, život na Kubě). Jedná se o autorovu poslední knihu, za kterou dostal v roce 1953 Pulitzerovu cenu a v roce 1954 Nobelovu cenu. 
]

#pagebreak()

*Ukázka*

Přivázal rybu k přídi a k zádi a k veslařské lavičce uprostřed. Byla tak veliká, že mu to připadalo, jako by si k boku připoutával mnohem větší člun. [...] Měl v láhvi ještě dva doušky vody a jeden z poloviny vypil, jakmile snědl garnáty. Na tak velké zatížení plul člun docela dobře a stařec jej řídil s rukojetí kormidla v podpaží. Viděl na rybu a stačilo mu podívat se na ruce a přitlačit hřbet k zádi, aby se přesvědčil, že se to všechno skutečně stalo a že to nebyl sen. Jednu chvíli před koncem, když mu bylo tak špatně, ho napadlo, že se mu to možná zdá. A když potom viděl, jak se ryba vyhoupla z vody a utkvěla nehnutě na obloze, nežli dopadla zpátky, byl si jist, že se děje něco krajně podivného, a nemohl tomu uvěřit. A pak nějaký čas pořádně neviděl, třebaže teď viděl zase tak dobře jako jindy. [...] Díval se v jednom kuse na rybu, aby se ujistil, že je to všechno pravda. To bylo hodinu předtím, než ho napadl první žralok.

Ten žralok se neobjevil náhodou. Vyplaval už dříve z vodních hlubin, jakmile se temné mračno krve sesedlo a rozptýlilo v míli hlubokém moři. Vyřítil se nahoru tak rychle a tak naprosto bezhlavě, že prorazil hladinu modré vody a octl se ve slunci. Pak padl zpátky do moře, zachytil pach a vyrazil ve sledu člunu a ryby. [...] 

Teď měl stařec hlavu jasnou a v pořádku a překypoval rozhodností, ale měl málo naděje. Bylo to příliš krásné na to, aby to vytrvalo, pomyslel si. Pohlédl letmo na velkou rybu a pozoroval dál blížícího se žraloka. Vyjde to na stejno, jako by se mi všechno jen zdálo, uvědomil si v duchu. Nemůžu mu zabránit, aby se na mě nevrhl, ale snad bych ho mohl dostat. Dentuso, proklel ho v duchu. Čert aby vzal tvou mámu!
Žralok je rychle dohnal odzadu, a když se vrhl na rybu, viděl stařec jeho otevřenou tlamu a podivné oči a slyšel cvaknutí jeho zubů, když se zahryzl do rybího masa těsně nad ocasem. Žraloci hlava vyčnívala z vody a jeho hřbet se vynořoval a stařec slyšel, jak se na jeho velké rybě trhá kůže a maso. Vtom okamžiku vrazil stařec harpunu žralokovi do hlavy v těch místech, kde spojnice mezi očima prolínala čáru, táhnoucí se mu od nosu přímo vzad. Ty čáry nebylo ve skutečnosti vidět. Bylo vidět jen těžkou špičatou modrou hlavu a veliké oči a cvakající, dravě chňapající hltavé čelisti. Ale v těch místech má žralok mozek a stařec ho tam zasáhl. Zasáhl ho svýma krví pomazanýma rukama a vbodl mu tam dobře mířenou harpunu ze všech sil.

Vrazil mu ji tam bez naděje, ale odhodlaně a s naprostou škodolibou nenávistí.
Žralok se převalil a stařec viděl, že mu v oku vyhasl život. A pak se převalil ještě jednou a zamotal se do dvou kliček provazu. Stařec věděl, že je mrtev, ale žralok to nechtěl uznat. Převrácený na záda mrskal ocasem a cvakal čelistmi a rozrýval hladinu jako rychlý motorový Člun. [...]
„Urval aspoň dvacet kilo," řekl si stařec nahlas. A připravil mě o harpunu, pomyslel si, a o celé lanko, a moje ryba zase krvácí a to přiláká další...

#pagebreak()