Dobroreč, duša moja, Pánovi; \* Pane, Bože môj, ty si nesmierne veľký.

Odel si sa do slávy a veleby, \* do svetla si sa zahalil ako do rúcha.

Nebesia rozpínaš ako stan, \* nad vodami si buduješ komnaty.

Po oblakoch vystupuješ ako po schodoch, \* na krídlach vánku sa prechádzaš.

Vetry sú tvojimi poslami, \* ohnivé plamene tvojimi služobníkmi.

Zem si postavil na jej základoch, \* nevychýli sa nikdy, nikdy.

Oceán ju prikryl sťa odev, \* nad vrchmi vody zastali.

Pred tvojou hrozbou odtiekli, \* zhrozili sa pred tvojím hlasom hromovým.

Vybehli na vrchy, stiekli do údolia, \* na miesto, ktoré si im vyhradil.

Položil si hranicu a neprekročia ju \* ani viac nepokryjú zem.

Prameňom dávaš stekať do potokov, \* čo tečú pomedzi vrchy

a napájajú všetku poľnú zver \* aj divým oslom hasia smäd.

Popri nich hniezdi nebeské vtáctvo, \* spomedzi konárov zaznieva ich pieseň.

Zo svojich komnát zvlažuješ vrchy, \* plodmi svojich diel sýtiš zem.

Tráve dávaš rásť pre ťažný dobytok \* a byli, aby slúžila človeku.

Zo zeme vyvádzaš chlieb i víno, \* čo obveseľuje srdce človeka;

olejom rozjasňuješ jeho tvár \* a chlieb dáva silu srdcu človeka.

Sýtia sa stromy Pánove \* aj cédre Libanonu, čo on zasadil.

Na nich si vrabce hniezda stavajú \* a na ich vrcholcoch bývajú bociany.

Vysoké štíty patria kamzíkom, \* v skalách sa skrývajú svište.

Na určovanie času si Mesiac utvoril; \* Slnko vie, kedy má zapadať.

Prestieraš tmu a nastáva noc, \* a povylieza všetka lesná zver.

Levíčatá ručia za korisťou \* a pokrm žiadajú od Boha.

Len čo vyjde slnko, utiahnu sa \* a ukladajú sa v svojich dúpätách.

Vtedy sa človek ponáhľa za svojím dielom, \* za svojou prácou až do večera.

Aké mnohoraké sú tvoje diela, Pane! \* Všetko si múdro urobil. Zem je plná tvojho stvorenstva.

Tu more veľké, dlhé a široké, \* v ňom sa hemžia plazy bez počtu, živočíchy drobné i obrovské.

Po ňom sa plavia lode \* i Leviatan, ktorého si stvoril, aby sa v ňom ihral.

Všetko to čaká na teba, \* že im dáš pokrm v pravý čas.

Ty im ho dávaš a ony ho zbierajú; \* otváraš svoju ruku, sýtia sa dobrotami.

Len čo odvrátiš svoju tvár, už sa trasú; \* odnímaš im dych a hneď hynú, a vracajú sa do prachu.

Keď zošleš svojho ducha, sú stvorené, \* a obnovuješ tvárnosť zeme.

Pánova chvála nech trvá naveky; \* zo svojich diel nech sa teší Pán.

Pozrie sa na zem a rozochvieva ju, \* dotkne sa vrchov a ony chrlia dym.

Po celý život chcem spievať Pánovi \* a svojmu Bohu hrať, kým len budem žiť.

Kiež sa mu moja pieseň zapáči; \* a ja sa budem tešiť v Pánovi.

Nech zo zeme zmiznú hriešnici a zločincov nech už niet. \* Dobroreč, duša moja, Pánovi.

Slnko vie, kedy má zapadať, \* prestieraš tmu a nastáva noc.

Aké mnohoraké sú tvoje diela, Pane! \* Všetko si múdro urobil.\