#import "/helper.typ": dilo

#dilo("Krysař", "krysar", "<NAME>", "", [přelom 20. a 21.~st; neoklasicismus], "Česko", "~1920", "epika", "novela")

#columns(2, gutter: 1em)[
  *Téma*\
  Krysař se za jejich lhostejnost mstí občanům města Hammeln. Volné zpracování středovéké saské pověsti.
  
  *Motivy*\
  maloměšťanství, láska, smrt, zneužívání postavení hodnostářů, biblické

  *Časoprostor*\
  městeč<NAME>, doba neurčita (pravděpodobně 13. st. podle pověsti)
  
  *Postavy* \
  _Krysař_ -- bezejmenný, komplikovaný, tajemný, obávaný, podivín \
  _Agnes_ -- pohledná milenka Krysaře \
  _<NAME>_ -- milenec _Agnes_ \
  _Strumm_ a _Frosh_ -- krejčí a truhlář, radní co nesplní svůj slib _Krysaři_ \
  _<NAME>_ -- chudý rybář, zpomalený

  *Kompozice* -- kapitoly

  *Vypravěč* -- er-forma

  *Jazykové prostředky*\
  citové zabarvení, symboly, personifikace, řečnické otázky, krátké holé věty

  *Obsah*\
  // zdroj: https://www.cesky-jazyk.cz/ctenarsky-denik/viktor-dyk/krysar-rozbor.html
  Krysař přichází do města v době, kdy je sužováno přemnoženými krysami, a nabídne představitelům města, že je za sto rýnských hlodavců zbaví. O místní obyvatele se nezajímá, dokud se nezamiluje do dívky jménem Agnes. Později dochází k hádce krysaře s konšely, neboť mu město nechce vyplatit slíbenou sumu. Dále krysař zjistí, že Agnes čeká dítě se svým milencem Kristiánem. Poté se potká se služebníkem ďábla (faustovský motiv), který ho nabádá, aby použil kouzlo své píšťaly proti lidem. Krysař odmítá, a přestože má s místními nevyřízené účty, rozhodne se město opustit. Jeho cit k Agnes ho však táhne zpět.

  Po návratu se dovídá, že se Agnes po jeho odchodu utopila v řece. Nemá proto již důvod město Hammeln chránit -- zahraje na svou píšťalu a všechny obyvatele odvede do propasti na hoře Koppel, která podle pověsti vede do země sedmihradské, pozemského ráje. Sám je po chvíli následuje. Jediný, kdo se vábení píšťaly vzepře, je prostoduchý rybář <NAME>, který zaslechne nářek bezmocného nemluvněte a rozhodne se mu pomoci.  

  *Literárně historický kontext*\
  Původním názvem _Pravdivý příběh_, vyšel poprvé v časopise Lumír (1911). Autor patřil do skupiny buřičů. Buřičská literatura se na přelomu 19. a 20. století vymezovala proti hospodářskému růstu a změnám ve společnosti.

  *Směr* \
  Neoklasicismus -- z období romantismu. Nevyzdvyhuje city, ale intelekt. Děj má spád. Nadčasové jevy, Typicky povídky a novely. _<NAME>_, _<NAME>_.
]

#pagebreak()

*Ukázka*

A krysař zapískal na svou píšťalu.

Nebyl to však tenký, tlumený tón, kterým vábil myši. Zvuk zněl plně a mocně;
srdce při něm prudce zabušilo, krok se bezděčně zrychlil a probouzelo se – tiše, oh,
tiše! – vše, co dřímalo v hlubokém nitru. Ale jak rychle šla tato píseň ze sna do
života a z života do smrti! Jak tragické a velké vypětí! Jak jímavý a
nezapomenutelný hlas!

Krysař pískal.

Šílená slyšela zvuk píšťaly. Její smích zchladl na rtech a mizel; a náhle – poslední
ozvěna jejího smíchu se ještě vracela – vypukla v pláč. Slzy jí kanuly z očí. Bylo jí,
jako by Agnes brala za ruku a říkala: „Pojď!“

Šla za krysařem.

Krysař vyšel na ulici. Mocně a silně zněla jeho píšťala. Kdo ji slyšel, propadl
krysařově svodu. Ustal od své práce a šel. Nedořekl slova a šel.
Pradleny praly na dvoře Erhardtova domu. Byly mladé a svěží a hovořily o
svých milencích. Ale krysař hvízdal. Zapomněly na bělostné prádlo i na chtivé
milence a šly za krysařem.

Ve Froschově dílně pracovali truhláři. Dělali lože a chválili krásu svých milých.
Ale krysařova píšťala jim nedovolila jejich práci i hovor dokončit. Šli za krysařem.
Květinářka a dohazovačka Elsbeth právě přemlouvala počestnou Susu
Tölschovou, sirotka, sloužícího u radního Lamberta. Cinkala zlatými dukáty,
opíjejícími sluch i oči. Ale když právě Susa podléhala svodům staré kuplířky, která
jí líčila dobré bydlo a blahý osud, zazněla krysařova píseň. A Elsbeth i Susa šly za
krysařem.

Dělníci ve Strummově dílně stříhali vzácná sukna. Slyšeli však zvuk krysařovy
píšťaly, nechali vzácné látky i hovor o dálných mořích a velkých přístavech a šli
tam, kde zněla píseň krysaře, vábivá i teskná zároveň.
Míjeli krčmu „U Žíznivého člověka“. <NAME> stál ve dveřích ve své nízké
čepici, vždy připraven se sklonit a usmát. Černá Líza stála za jeho zády, ukazovala
se i skrývala, vždy připravena se usmívat a milovat. Krysařova píšťala odvedla
Rögera i Černou Lízu, jako bere dravá voda břeh.

Krysařova píšťala probouzela staré sny a staré hoře.
Zhýřilec naklonil svou hlavu; za zvuku píšťaly viděl dávno mrtvou matku,
hladící čílko kučeravého hocha, který už dávno není. Za zvuku píšťaly viděl svoji
budoucnost: prázdné, bědné, hanebné stáří!

Nejnestoudnější frejířka ve městě – Dora, si vzpomněla na hocha s modrýma
očima, kterého kdysi dobře milovala. Vzpomněla si na smrt zrazeného. A
vzpomněla si i na všechny ty, kteří přišli potom. Vzpomněla si na opovržlivé
pohledy těch, kteří plaše odcházejí před svítáním. Vzpomněla si na vrásky, které
ráno viděla v zrcadle.

#pagebreak()