Belägringen av Stralsund (1807)
Belägringen av Stralsund utkämpades mellan den 30 januari och den 24 augusti 1807 under Pommerska kriget 1805–1807. Den svenska garnisonen i Stralsund under ledning av Hans Henric von Essen stred mot en fransk armé under Édouard Mortiers befäl. Mortier inledde en belägring av Stralsund i januari 1807 i syfte att säkra den franska arméns rygg. Efter flera mindre utfall och skärmflygningar runt Stralsund, marscherade Mortier en del av sin armé för att understödja den pågående belägringen av Kolberg och lämnade en mindre styrka under Charles Louis Dieudonné Grandjeans befäl för att bevaka svenskarna. Essen inledde den 1 april ett större utfall från Stralsund för att driva bort de återstående franska trupperna från svenska Pommern. Under tre dagar kämpade fransmännen under hårda strider mot de svenska trupperna, men tvingades så småningom till reträtt med svenskarna hack i häl. När Mortier sedan återvände slog han i sin tur tillbaka Essens trupper, varpå de båda sidorna slöt snabbt ett vapenstillestånd. Vapenvilan förkastades senare av kung Gustav IV Adolf, varefter marskalk Guillaume Brune förde en armé på 40.000 franska, tyska, spanska, italienska och holländska soldater och inledde en ny belägring av Stralsund den 13 juli. De underlägsna svenska trupperna övergav så småningom Stralsund till de fransk-allierade trupperna, som erövrade staden den 20 augusti. Resten av svenska Pommern erövrades den 7 september, men kriget mellan Sverige och Frankrike fortsatte till 6 januari 1810 när svenskarna tvingades underteckna Parisfreden.