Barská konfederace
Barská konfederace byl svaz polské šlechty, který vznikl v roce 1768 v Baru (dnešní Ukrajina), tedy v pohraničním městě Ruské říše, jehož se v tom roce zmocnili vzbouření polští šlechtici (hrabata Adam Stanisław Krasiński a Kazimierz Pułaski). Cílem svazu bylo sesadit krále Stanislava II. Augusta Poniatowského a vymanit tak Polsko-litevskou unii z vlivu Ruska. Motivy konfederace byly i náboženské, šlo jí o obnovení hegemonie katolictví, což byla reakce na povolení nekatolických vyznání v Polsku roku 1767 (viz radomská konfederace), k němuž došlo pod tlakem protestantských mocností (Pruska, Velké Británie, Dánska, Nizozemska) a pravoslavného Ruska. Roku 1770 se barské konfederaci (ve spojení s podobnými, nově vzniklými šlechtickými svazy - konfederací haličskou, lubliňskou, krakovskou a poznaňskou) skutečně podařilo krále sesadit. Čelila poté ruské invazi, snažila se získat mezinárodní podporu (Rakouska, Pruska, Francie, dokonce i Osmanské říše), v čemž sice částečně uspěla, přesto v roce 1772 podlehla ruským vojskům vedeným generálem Suvorovem. Ačkoli na ruské straně stála část Poláků a králových sil, vyústěním této porážky bylo první dělení Polska. Klíčovou vojenskou i politickou postavou konfederace byl Kazimierz Pułaski, který po porážce odešel do Spojených států, kde se stal významným účastníkem americké války za nezávislost a vysloužil si přezdívku „otec americké kavalerie“. Je proto znám především pod anglicizovanou verzí svého jména jako Casimir Pulaski. Na straně konfederace bojoval mj. i známý slovenský dobrodruh Móric Beňovský, francouzskou vojenskou pomoc řídil generál Charles François Dumouriez. Vzpoura barské konfederace je někdy nazývána prvním polským povstáním.