Pozsonyi csata
A pozsonyi csata 907. július 4. és 7. közé tehető időben zajlott a keresztény Keleti Frank Királyság és a pogány (tengrista) Magyar Fejedelemség erői között a mai Pozsony (korabeli forrásokban: "Braslavespurch" vagy "Brezalauspurc") közelében. A honfoglaló magyarok 895-900 között történt benyomulása után a magyar fennhatóság területe 907-re nyugat felé már megközelítette a mai Ausztria területén lévő Enns folyó vidékét és magába foglalt olyan területeket, melyek idáig a Keleti Frank Királyság részét képezték. Ezért a frankok (de főképp a bajorok) döntő katonai csapást akartak mérni a magyarokra, hogy megsemmisítsék vagy jelentősen kiszorítsák őket a Pannoniai őrgrófság területéről. A csatát a magyarok ellen elsősorban a bajor sereg vívta, de megsemmisítő vereséget szenvedett a magyaroktól. Az ütközetben Luitpold bajor herceg és Theotmár salzburgi érsek is elesett. Szinte a teljes bajor nemesség és számos keresztény pap életét vesztette a csata során. A magyarok újabb területeket nyertek az Enns folyóig, mely 955-ig a magyar határvonal lett és a honfoglalás lényegében e csatával fejeződött be véglegesen. Mivel kevés forrás tudósít róla megbízhatóan, részletei jórészt ismeretlenek. Manapság meglehetősen túlmisztifikálják és óriási jelentőséget tulajdonítanak neki, annak ellenére, hogy korabeli források alig említik. Kristó Gyula történész, a magyar történetíráshoz hasonlóan, a honfoglalás eredményeinek végleges szentesítését látta a pozsonyi csatában.