Българо-османски войни
Българо-османските войни са войни, водени от различни български държави или българския народ срещу Османската империя между 1340 и 1923 г. От 1340 до 1396 г. се водят войни между разпадащото се Второ българско царство и новопоявилата се ислямска сила – османските турци, за съхраняване на българската държава. Войната приключва с гибелта на една от най-могъщите европейски държави – Второто българско царство, през 1396 г. Последният опит на династията на Шишмановците да я възстановят приключва неуспешно през 1422 г. В резултат на войните Османската империя разпростира територията си на Балканите от река Дунав до Егейско море. Между 1422 г. и 1878 г. българите водят борба за възстановяване на своята държавност. След около петвековно османско владичество, те постигат това възстановяване през 1878 г. с подписването на Санстефанския договор и последвалия го Берлински договор. След 1878 г. Княжество България не води войни с Османската империя, но българската общност в останалите неосвободени земи продължава своята съпротива, най-вече в областите Македония и Южна Тракия. Царство България води две войни с Османската империя (1912 и 1913 г.). Ето защо войните от 1878 г. до 1913 г. са свързани с опитите за национално обединение на българските земи и народ.