Португальське міжкоролів'я
Португальське міжкоролів'я (, ) — у 1382—1385 роках період в історії Португалії, коли країна не мала короля. Ознаменувався міжусобною війною, інтервенцією сусідньої Кастилії та ростом національної свідомості португальців. Почався в жовтні 1383 року зі смертю португальського короля Фернанду I. Він не залишив законного сина-спадкоємця, що стало причиною конфлікту. Королева-вдова Леонора зайняла посаду регента і правила від імені своєї неповнолітньої доньки, інфанти Беатриси. Остання була заручена із кастильським королем Хуаном І, що планував посісти португальський трон. Через загрозу поглинання Португалії сусідньою Кастилією, проти режиму королеви одразу повстали міщани Лісабона, яких підтримала дрібна шляхта і духовенство. Їхнім лідером став Жуан I, магістр Авіського ордену, зведений брат покійного Фернанду І. У травні 1384 року кастильці спробували придушити виступ самостійників й оточили Лісабон, але відступили через епідемію чуми. Взимку повстанці здобули ряд португальських міст. 6 квітня 1385 року загальні кортеси Португалії офіційно проголосили авіського магістра Жуана новим португальським королем. У відповідь, захищаючи права своєї нареченої, кастильський король Хуан І повторно вдерся до Португалії. На боці португальців-самостійників виступила Англія, а на боці Кастилії — Франція та Арагон. 14 серпня 1385 року португальці під проводом Жуана І вщент розгромили переважні сили кастильців у битві при Алжубарроті. Ця перемога закріпила право Жуана та його нащадків з Авіської династії правити Португалією, а також завершила політичну кризу. Прикордонні португальсько-кастильські сутички тривали до смерті Хуана І в 1390 році. Остаточний мир між Португалією і Кастилією було укладено 1410 року.