Revoluția Sârbă
Revoluția Sârbă a fost o mișcare națională și o evoluție constituțională în Serbia care a avut loc între 1804 și 1835, în timpul căreia acest teritoriu a evoluat de la statutul de provincie otomană la cel de teritoriu răsculat, monarhie constituțională și la Serbia modernă. Prima parte a perioadei, 1804–1817, a fost marcată de o luptă violentă pentru independență față de Imperiul Otoman. Au avut loc două rebeliuni armate, fiecare finalizate cu acorduri de încetare a focului. Ultima perioadă (1817–1835) a fost marcată de o consolidare continuă și pașnică a puterii politice într-o Serbie cu un grad sporit de autonomie, care a culminat cu recunoașterea domniei ereditară a principilor sârbi în 1830 și 1833 și expansiunea teritorială a tinerei monarhii. Adoptarea primei Constituții în 1835 a dus la abolirea relațiilor feudale și a iobăgiei, și a dus la proclamarea suveranității țării. Termenul "Revoluția Sârbă" a fost pus în circulație de istoricul german Leopold von Ranke în cartea lui "Die Serbische Revolution", care a fost publicată în 1829. Aceste evenimente au dus la fondarea Serbiei moderne.