Rebel·lió irlandesa de 1641
La Rebel·lió irlandesa de 1641 (gaèlic irlandès "Éirí Amach 1641") va començar com un intent de cop d'estat per l'aristocràcia catòlica que poblava l'illa d'Irlanda, però es va convertir en un conjunt d'actes de violència entre els natius del país i els colons procedents d'Anglaterra i d'Escòcia, la qual cosa va donar al lloc al començament del conflicte conegut com les Guerres Confederades. Va esclatar en la nit del 23 d'octubre de 1641 després d'una successió de situacions de violència i caos que van continuar durant diversos mesos, fins que les classes terratinents, al costat del clergat, van formar la Confederació catòlica en l'estiu de 1642. Un dels principals instigadors del moviment per la supressió del govern anglès va ser Felim O'Neill de Kinard, noble que igual que uns altres terratinents catòlics se sentia amenaçat pels colonitzadors anglesos i escocesos, particularment durant l'administració de Thomas Wentworth, comte de Strafford, Senyor diputat d'Irlanda des de 1633-1640.