Візантійсько-османські війни
 Візантійсько-османські війни зіграли ключову роль в історії середньовічних Балкан. Вони тривали майже без перерви понад півтора століття, з 1299 по 1461 роки. Умовно поділялися на два періоди. Під час першого періоду (1299—1354) візантійці часто вступали в союзницькі відносини з турками-османами в боротьбі проти слов'янських держав, італійців і франків. Останнє, втім, не заважало османам поступово брати під свій контроль візантійські міста у Малій Азії при тому що реальної допомоги Візантії на Балканах вони в цей період не надали. У 1326 році столицею османів стала захоплена Бурса. До 1350-х років колись велика Візантійська імперія перетворилася в, а в прямому підпорядкуванні столиці залишилася лише збезлюділа і напіврозграбована Східна Фракія. 1354 року допоміг османам без опору захопити Галліполі. Після цього вони перейшли до відкритої анексії решти візантійських земель. Їх кульмінацією стало падіння Константинополя 29 травня 1453 року, хоча Морейський деспотат був підкорений в 1460 році, а Трапезундська імперія — у 1461 році. З огляду на те, що османи, як і сельджуки, мали тюркське походження, візантійсько-османські війни фактично стали завершальним етапом .