text: Sõjaeelse Eesti esseistika ja kirjanduskriitika » Blog Archive » Keele osast vaimu arengus Keel, või õigemini k õ n e n d, kui nimelt keele all kitsamalt mõistame kõnelemisvõime tegelikku, konkreetset teostust eri rahvustele omaste märkidesüsteemide varal, s. o. rahvuskeelt, ja üldist kõnelemisnähtust kutsume kõnendiks, on teatavasti psühhofüüsiline tegevus, mis eriliselt omane inimsoole ja mis oskuse kõrval tarvitada esemeid (tööriistu, kaitsevahendeid, kehakatteid jne.) – seda joont on aga konstateeritud ka loomadel, isegi putukail – on nimelt selleks omaduseks, mis inimest eraldab loomast, sest keeleteadus ja psühholoogia on osutanud, et see kuuldeliste märkidega eneseavaldus, mida teostavad loomad, erineb ikkagi oluliselt sellest akustiliste (või kirjas – visuaalsete) sümbolite kogumist, mida nimetame kõnendiks. Nimelt suudab elajate "kõnend" avaldada ainult tundeid ja aistinguid, kuna inimkõnend on võimeline edasi andma peale nende ka mõisteid. See inimmõistuse ja laiemalt inimvaimsuse instrument, kõnend, on samuti omadus, mis inimest tema praegusel arenemisastmel oluliselt lahutab ka sellest inimese ja looma võimalikust vahelülist, eelinimesest, mida kujutleksime mittekõneleva, kõnevõimetu olendina. Selle kõnelemisvõime areng 0n kestnud muidugi paljusid aastatuhandeid, selle võime arenemine on sündinud rööbiti inimese mõistuse arenguga, see võime on saanud ühtlasi kogu inimvaimu arengu tunnuseks, selle arengu taseme peegelduseks ja ühtlasi ka selle arengu teguriks. On sagedasti õigusega öeldud, et inimene on nimelt seetõttu võitnud maa peal kõik loomad ja suurel määral ka loodusjõud, et ta mõistab kõnelda, et ta vastandina muudele on nimelt kõneleja olend. Kui soovime teada saada, missugust sammu inimsoo vaimuelu arenemises kõnendi kujunemine märgib, peame pöörduma psühholoogide poole, kes on uurinud eelkeelelist, elementaarset ehk preverbaalset intelligentsi. Nii näit. Pierre J a n e t oma hiljutises teoses "L'Intelligence avant le langage" (a. 1936) on näidanud, et keel on see vahend, mille kaudu inimsool on arenenud säärased tähtsad vaimsed põhimõisted nagu kvantiteet, ühiskondlikud vahekorrad ja aeg. Sõna on saanud selleks "korviks" (panier), kuhu me üksikuid asju kogume, s. t. mille varal meie üksikuid asju käsitleme üheksainsaks esemeks, näit. üksikuid puid, üksikuid puuliike üldistame, abstraheerime üldmõisteks puu, ta on saanud ka selleks "paelaks" (ficelle), millega me ühte kuuluvat seome, näit. eesti keeles eri viisidel öeldes "eit ja taat tulid vastu" või "eite taati tulid vastu" või "isa ema tulid vastu" või "isa emaga tulid vastu". Samuti on keel riistaks, millega me mingist kogusest osa lahutame, sest sõnade ja tunnuste kaudu me eraldame kogumõistest üksikuid ideesid ja üksikuid tundmusi. Kõnevõime kaotanud inimesed teatavasti ei oska nagu on näidanud Head, mõnest esemete määrast võtta soovitud osa. Ka on meie keel vahendiks, millega me oma üksikmõisteid mõttekäigus järjestame, seda lauses tehes sõnade korra näol. Ühiskondlik elu inimeste vahel võis hakata kõrgemale arenema alles siis, kui inimene leiutas märgid ja sümbolid, s. o. keele, millega oma soove ja oma tahet ning käskusid omasarnastele edasi anda, millega ennast teistele teatada. "Hääleliigutused saavad kõnendiks alles siis, kui neid tarvitatakse appikutsumiseks, tundmuse teatamiseks, s. o. kui nad muutuvad abistamise akti või sümpaatia akti kasutuseks" " ... Käsk ja sõnakuulmine esinevad ... keeleväljendite enamikus, kõnelemine on kõige sagedamini käsutamine ja kõne mõistmine on kõige sagedamini sõnakuulmine". On tähele pandud, et tahtejõulised isikud, kes suudavad käsutada, oskavad ka hästi ja selgesti kõnelda, kuna tahtejõuetud oma sõnades eksivad ja takerduvad, nad n. ö. "pudrutavad". Ühiskondlikus elus tähtsad teod saadetakse teatavasti korda kõnelemisega hulkadele, kuid teiselt poolt ka üksiku inimese mõtted ja avastused tekivad üksikisiku mõttega kaasas käiva sisemise kõneluse abil. Samuti kõnend hõlbustab meil mäletamist, meelespidamist, kõnendi teel on inimesel kujunenud aja mõiste esimene arenguaste, mälu. Kõne abil meie ju jutustame möödunud sündmusi, restitueerime neid oma mälus. Kõige paremaks mäletamise vahendiks on aga saanud visuaalne kõnend, nimelt keel kirja kujul. Ja keeleliste elementide nagu sõnade eile, varemalt, hiljuti, äsja, muiste, enne, toona, varre, pärast, hiljem, homme, nüüd, parajasti, täna jne., tunnuste nagu -i-, -si- varal on meie vaimus alles täpsustunud ja avaldust leidnud aja mõiste ligemad jaotused. Lõpuks arvugi mõiste selgumine on inimesel võimalikuks saanud artikulatoorse keele ja kõige viimaks muidugi ka matemaatilise keele kaudu. Nõnda siis näeme, et inimkeel on see vahend, mille abil algeline intelligents on arenenud kõrgemaks intelligentsiks, mida lõpuks kroonib teaduslik mõtlemine. See inimkõnend on ühtlasi ka selleks peegliks, milles kogu inimmõistuse areng kajastub. See eriomadus inimesel mängib tema elus väga olulist osa. Inimene, eriti veel moodne kultuurinimene, kulutab oma eluea kestvusest väga suurt osa kõnendi teostamisega, olgu kõneldes või kõnet kuulates, olgu kirjutades või lugedes. Juba hommikul ärgates ja teist kaasinimest nähes ütleme "tere hommikust!", päeva jooksul töös ja tegevuses, söögilauas või puhkusel koos teistega viibides meie kaldume, kui see pole otse keelatud, võimalikult palju kõnelema, me loeme raamatuid, ajalehti ja teadaandeid, teeme omale kirjalisi märkmeid meelespidamiseks või kirjutame teistele teatamiseks, me kuulame raadiot ja oma päeva lõpetame tervitusega "head ööd!". Isegi unes me näeme endid sageli rääkimas ja magades paljudki kõnelevad automaatselt ja teadvusetult. Ka üksinduses meie kõik, kui endid ligemalt tähele panna, kõneleme endamisi, kuulmatult, s. o. vaimus püüame oma mõtteid sõnastada, mõttekäigu üksikuid elemente sõnadesse valada, kusjuures meie kõnendi tähtsamad artikuleerimiselundid, keel, ja nimelt keele ots, ning huuled teevad nõrku hääldamisliigutusi, harilikult ometi häälikuid kuuldavale toomata. Kuid paljudel isikutel, eriti siis, kui nad mõtet eriti pingutavad, kui nad teatud mõtte arenduses püüavad suuremat korda ja selgust luua, mõtte üksiksugemeid paremini liigendada, või kui nad on suurema tunde- või tahtepingutuse kimpus, kõnelevad omaette isegi kuuldavalt, arvestamata siin muidugi juhtumeid, kui endamisi räägitakse vaimsete häirete tuhinas. Ühesõnaga, inimene on kõnelev olend par excellence, ta on isegi väga lobiseja olend. Ja nüüdisajal viimistletud ja kaugele arenenud rahvastevahelised liikluse ja teatamise vahendid nagu raudteed, autod, kiiraurikud, lennukid, telegraaf, telefon, post ja raadio, on kõnendi tegevusvälja avardanud veel selleski mõttes, et moodsal inimesel ei jätku elus enam ühe rahvuskeele, oma emakeele oskusest vaid ta peab mõistma ja tarvitada oskama veel vähemalt kahte-kolme võõrkeelt. Seda kõnendi ja keelte tähtsust on tabavalt iseloomustanud poola keeleteadlane prof. Baudouin de Courtenay: "Kõik muutub keeleliseks. Maailm eksisteerib inimhinges sõnaraamatu näol või pigemini paljude erikeelsete sõnaraamatute näol". Seda olulist tegevust inimelus ligemalt vaadeldes ja eritledes on keeleteadlased, filosoofid ja psühholoogid (viimastest hiljuti Fr. Paulhan teoses "La double fonction du langage" a. 1929), näidanud, et kõnendil on olemas kaks eri ülesannet ühiskondlikus elus, üks – kõnend kui märk, kui tähendamine, kui teadustus, teatamine, teine aga – kõnend kui sugestioon, väljendus, ekspressioon. Esimesel puhul kõnend annab edasi, esitab meile teateid esemeist, kujutelmadest, mõistetest, tunnetest ja tahteavaldustest. Oma keele abil me ju avaldame oma mõtteid, kuigi teiselt poolt on ka vist õigusega öeldud, et sõnad on meil selleks, et mõtteid varjata tahaksime aga uskuda, et see käib ainult diplomaatide ja poliitikute kohta! Kõnend ju teatab meile tõsiasju esemeist ja vaimsestki ilmast niihästi ruumilises mõttes, s. o. teistest maadest ja teistelt rahvastelt, kui ka ajalises mõttes. Kõnendi varal, eri rahvuskeelte abil, inimsugu säilitab, hoiab tallel oma teadmisi ja kogemusi ka kaugest minevikust. Iga keele ainestikus, s. o. sõnavaras, ja grammatilises ehituses on pärimusena alal hoidunud andmeid vastava rahva ainelisest ja vaimsest elust ja kultuurist minevikus, vahel vägagi muistsetest aegadest (näit. eestis kihelkond, ale, haldjas, marras, kubjas, õitsil käima, vannas-ader, malev, nõid); keele kaudu neid teateid antakse edasi kas suulises traditsioonis või kirjalistes mälestistes, kirjanduses. Kui keeli poleks kõnes ega kirjas olemas, puuduks ka inimsool võimalus oma kogemusi ja vaimset bagaaži tulevastele põlvedele edasi anda, ja iga inimpõlv, koguni iga üksik inimene peaks oma elukogemustega alustama uuesti, algusest peale. Selle ülesande ja omaduse varal ongi kõnend muutunud kõige tähtsamaks kultuuri vahendamise ja arendamise riistaks. Aga peale selle intellektuaalsema ülesande, nimelt tähendamise, on kõnendil olemas veel teine ülesanne, see on väljendamine ja sisendamine (ekspressioon ja sugestioon). Peale mõistete on sõnadel nimelt olemas veel lisaväärtusi, täiendavaid sisuvärvinguid. mis meis ei kujunda asjadest või tunnetest mitte selgeid mõisteid, vaid äratavad meis umbkaudsemaid ja hämaramaid kujutelmi ja tundmusi, või kui nad ka meis ideesid tekitavad, siis mitte teatamise, vaid sugestiooni teel. Neid väljenduslikke väärtusi leiame ka objektiivsema stiiliväärtusega sõnadel nagu ema, kodu, taevas, mets, koer, tegelane (mitte sugugi või väga väheselt aga sõnadel nagu telliskivi, aknaruut, mõistus, ese, suhteline, rööbiti, kirjamärk), neid leiame eriti aga afektiivset laadi sõnadel nagu kõlkuma (vrd. aga rippumas), lippama (vrd. jooksma), vilu (vrd. jahe), kaunis (vrd. ilus), voogama (vrd. lainetama), lõbus ja lustlik (vrd. rõõmus) jne. Sagedasti sõnad ja laused panevad, nagu muusikagi, meid unelema või oma sugestiooni varal meid mõtlema ja koguni tegutsema. Meie kõik ju tunneme sõnade, hüüdsõnade ja lööksõnade nagu vabadus, vendlus, au, kuulsus, töö, kultuur, rahvas, rahva kasu, rahva terviklus, veri ja maakamar, rass, eluruum jne. haaravat jõudu. Sõnad, muidugi koos ideedega (tihtipeale, nagu lapsedki, meie ei oska sõnu lahutada mõisteist), kuid sagedasti isegi enam kui neile vastavad sisud tiivustavad elus meid oma võlu ja kütkestusega suurtele tegudele ja loomingule, nad viivad meid võitlusse, kuid ka rumalustesse ja hävingusse. Meie kõik ju – eriti arvustusvõimetud massid – tunneme uudsete terminite ja vähetuntud sõnade ("uute" sõnade ja võõrsõnade) salapärast võlu ja veetlust. Sellega on seletatav suur edu sõnadel nagu "selline" (pro see, niisugune või seesugune), "tulvil" (pro täis), "oivaline" (pro tore või tubli), "embus" (pro kallistus, kaelustus või sixlelus), rõivas (pro riie) ja "rõivuritar" (pro õmbleja) ja omal ajal mainitud suhtes. Selle võlu tõttu asendame omakeelseid sõnu võõrsõnade ja laenudega, ütleme naine ja naisterahvas asemel daam, lõuna(söök) asemel lunch, hakkasime kõrtsitüdrukut kutsuma trahteri või restorani puhveti preiliks ja viimasel ajal juba baaridaamiks. Sõnade sisenduslikud väärtused tulevad eriliselt esile sõnalistes kunstiteostes, ilukirjanduslikes toodetes, eriti aga lüürikas. Hinnakem näit. sõnade sugestiivseid omadusi Mallarme ja P. Valery või meil näit. B. Alveri luuletustes. See sõnade, seega üldse keele irratsionaalsem, täpsemalt piiritlematu väärtusetahk on inimesele, nimelt tema tundeelule, sama suure tähtsusega, nagu talle on, nimelt inimese tegelikkudele ja intellektuaalsetele tarvetele, keele teine, varem mainitud ülesanne, teatamine. See keele funktsioon võimaldab meil elada avaramal rinnal ja sügavamalt, ta täiendab meid elamustega, mida igapäevane elu meile harilikult ei paku. Juba antiikajast alates, lähtudes kreeka keele grammatikast, kuni uuema, koguni praeguse ajani (eriti saksa õpetlastel), on keelelise lause eritlemise põhjal arvatud, et keele struktuur põhjeneb üldinimlikul loogikal, et on olemas kindel vastavus grammatika ja mõtte, keeleliste kategooriate ja mõistekategooriate vahel, et on olemas teatud parallelismi loogikal ja grammatikal. Võrrelgem kas või juba loogika ja grammatika terminoloogia vastavust! Kõige uuemal ajal on aga hakatud grammatikaalses logitsismis, selles "skolastilise vaimu viimses jäämises" (Ch. S e r r u s) enam ja enam kahtlema. Väga paljude elavate keelte ligem analüüs ja nende ehituste omavaheline võrdlus, samuti üldgrammatika printsiipide uuemaaegsed eraldamiskatsed erisuguste keelte grammatikate vaatlusest, teiselt poolt ka psühholoogide (H. Delacroix jt.) vastsemad uurimused, on toonud sellesse käsitusse olulisi muudatusi ja korrektiive. Muude sellekohaste katsete seas on mainida eriti Ch. S e r r u s'i hiljutist uurimust "Le Parallelisme logico-grammatical" (Paris, 1933), kus näidatakse (vt. eriti lk. 385-91), et grammatikal on olemas siiski iseoma loogika, et inimkõnendi erisugused konkreetsed teostused, n.-n. rahvuskeeled on aga kuuldelis-nägeliste märkide kogumid, mis tarvitavad sõnu ja sõnade suhteid sääraselt, nagu neid eri keeltes traditsioon on edasi andnud ja nagu nad iga keele puhul on eri viisil ajalooliselt seletatavad, et mõtlemise kord, loogika aga ei rajane mitte rahvaste keelelisel korrastusel, et pole olemas mingit vajalikku sidet, korrelatsiooni "puhta grammatika" ja "puhta loogika" vahel, et täielik parallelism grammatikal ja loogikal puudub. Kui siiski on olemas kõigi rahvuskeelte ehituses mõningaid ühiseid jooni, siis need on mõistetavad inimsoo eri liikide vaimulaadi sarnaduste põhjal, need on seletatavad mitte üldloogikaga, vaid psühholoogiliselt. Muuseas on taani õpetlane L. Hjelmslev ("Principes de grammaire generale", a. 1928, lk. 262-3) näidanud, et meie mõtteilmas eksisteerib ka rida kategooriaid, mis loogika seisukohast on põhilised, näit. identsus ja kausaalsus, kuid milledele vastavad grammatilised kategooriad näivad kõigis keeltes puuduvat. Kuigi kõnend siis vastab ainult intuitsiooni, ainult afektiivse ja kollektiivse mõtte nõuetele, küündimata teadusliku mõtte tasemele, kuigi on olemas loogika ja grammatika vahel diskordants, s. t. et loogikat ei saa täies ulatuses tuletada keeleehitusest, siis ometi ei saa ka vastupidi väita, et loogika oleks grammatikaga täielises vastuolus, et keeles maksvusel olev korrastus ei arvestaks sugugi mõtete korrastamise seadusi. Loogika on keeleelus ainult üks polaarne jõud, vastandina teisele, psühholoogiaga ja ajalooga seletatavale jõule, mida nimetame keele traditsiooniks. Muidugi peale selle ühelt poolt keeleliste, teiselt poolt mõtteliste sugemete korrastuse probleemi on keele ja loogika vahekorra alal veel teisi probleeme, esirinnas sõnade kui märkide tähenduste ja neile viimastele vastavate mõistete probleem. Nimelt ollakse praegugi üksmeelel selles, et inimkõnend on see vahend, mis liigendab ja kujundab välist, asjalist, esemlikku maailma, seda eri rahvuskeelte abil muidugi tehes mõnes suhtes eri viisidel. Loomad, isegi n. n. "kõnelevad" elajad nagu ahvid ja papagoid, pole teatavasti üldse võimelised seda esemelist ilma liigendama. See võime on aga üldse eelduseks inimese diskursiivsele mõtlemisele. Kogukujutelmad välisilmast liigendatakse osakujutelmadeks sel teel, et neid tähistatakse keeleliste märkidega ehk sõnadega, mis on nende alakujutelmadega seotud sõnade mõtte, tähendusliku sihi, sõnade tähenduse vahendusel. Alles sõnatähenduse selgitamise teel saab meil võimalikuks "mõiste" selgitamine loogikas. Nagu E. Cassirer on 15 a. eest näidanud (vrd. eesti keeles A. Koort, "Keel ja loogika", 1932), saab loogikat ja tunnetuse objektiivset teooriat rajada esijoones keelte vaatlusele ja eraldi mõiste immanentset mõtet ja tema ülesannet tunnetuse ehituses saab valgustada ainult sõnatähenduse ja sõnaliikide geneesi selgitades. Mitmedki keeleteadlased, eriti saksa õpetlased, omal ajal juba W. ν. Η u m b ο l d t ja uuemal ajal L. W eisgerber, kes on rõhutanud keele ja mõtlemine vahelist sidet, on selle parallelismi avastamise püüus kaldunud isegi nõnda kaugele, et nad on otsinud eri rahvuskeelte struktuuri seletust eri rahvaste mõtteviisist, on püüdnud vaadelda eri keeli eri rasside vaimu kajastusena. Nii ütleb W eisgerb e r: "Inimene, kes oma keelde sisse kasvab, seisab oma elu kestvuseks oma emakeele võimupiirkonnas, tõeliselt on see keel, mis tema eest mõtleb. Ja kuidas mingi rahvas oma keelt kujundab, nõnda mõjutab see jällegi tagasi üldsust ja hilisemaid põlvi. Selles mõttes on keel üksikisikule saatuseks, rahva keel on üldsusele saatusjõuks". Tema arvates on keel nimelt see jõud, mis loob rahvuse omapära, "kõigis keeletarvituse vormides (kõnelemises, mõistmises, mõtlemises, arupidavas tegevuses jne.) oleks emakeelne mõtteilm tegevuses." See äärmine vaatesuund on muidugi esile kutsunud arvustust. On ju muidugi õige, et keele ja seda kõneleva rahva vaimu- ja mõtteilma vahel on olemas sidemeid, et keel kannab jooni, mis iseloomustavad kõnelejaskonna vaimulaadi. On küll juhtumeid, kus keelendeis ehk kajastub vastava rahva mõtte- ja tundelaadi, nii vahest näit. osa- ja täissihitise eraldamises eesti keeles article partitifi tarvituses prantsuskeeles või säärastes teatud rahvustele eriomastes mõistenimetustes nagu eesti oht (poisikese ohtu, selle vastu pole ohtu) jonnima raatsima läbema, rookima, tal on oma nõksud, asja eest teist takka, par elegance, cafard, distinct, mievre, pimpant, funebre, funeste, hagard, ingl. Gentleman, humour, sport, it. brio, sks. Gemütlichkeit, stramm, vn. тоска, кручина, истина jne., mis teatavasti on rasktesti tõlgitavad. Kuid enamik iga keele sõnavarast on siiski vabalt ja päris täpselt tõlgitav, sest muidu oleksid ju sõnaraamatud vaevalt mõeldavad. Suurem osa keeltele omaseid erijooni on siiski faktid, mis kuidagi ei anna seletada erisuguste vaimuilmadega. Kui eestlane sõnaga maa väljendab vähemalt 5 eri mõistet: 1. 'maailm, maakera' 2. 'mitte-linn' 3. 'muld' 4. 'maapind, põld' ja 5. 'ruum', mida teised keeled märgivad vahest eri sõnadega (pr. terre, campagne, terrain, distance sks Erde Land, Stiecke, vn. земля, деревня, siis veel sellest ei järeldu, et eestlane neid mõisteid ei lahuta. Mida tuletada faktidest, et eestlane sõnaga puu märgib nii puu taime ennast kui ka puuainet prantslane aga sõnaga bois puuainet ja metsa, mitte aga taime? Et prantslane sõnadega les paients volent mõistab '(lapse) vanemad lendavad' kuid ka sugulased varastavad', et ta cafe all mõtleb 'kohvi' ja 'kohvikut' ei tähenda veel ammugi seda, et prantslane kuidagi teisiti või segasemalt mõtleks. Kui eestlane sõnadega eraldab väga paljusid temperatuuriastmeid nagu jäine, külm, vilu, jahe, kõhe, leige, toige, sume, soe, lämm, palav, kuum, tuline jne. või müravarjundeid nagu kahin, sahin, kohin, sihin, mühin, kahin jne., siis vaevalt saab sellest järeldada, et tema meeled eraldaksid neid astmeid paremini ja täpsamini. Võib konstateerida ainult seda, et eestlasele on omane ka omas keelelises traditsioonis eri sõnadega väljendada teatud meelelisi muljeid, mida mõne teise rahva keeles märgid ei eralda või eraldavad vähem täpsalt. Teiste mõistevarjundite puhul on aga eesti keel jälle vaesem. Ja mida saame lõpuks eestlase mõtteviisi kohta järeldada sellest, et ta ütleb "mul on raha" (kuna indo-euroopa keeli kõnelejad ja nende mõjul vahel ka eestlane lausub "ma oman või evin raha"), kahesõnaliselt meel(d)etuletama (indoeurooplane aga ühesõnaliselt lappelei, erinnern, võõrmõjudel eestiski "meenutama"). "Noh, läksime siit minema!" (= lähme s. m.), "Mis ta jännaku selle kassiga!" (= m. t. Jändab s. k.), "Noh, kas paneb ahju küdema?" (= kas panna, kas paneme) või kui ta küsib "Kuidas käsi käib?" Kas tõesti käsitleb lõunaeestlane näopesemist teisiti, kui ta ütleb suud mõskma, kuna põhjaeestlane lausub silmi pesema? Kui vahest eri keelte erinevate keelendite loomisel, tekkimisel muiste võiski siin ehk lahkuminevaid kujutelmi olla, siis praegusest vaimuilmast oleks neid küll asjatu otsida. Keeltes samade sisude erisuguseid märke omavahel võrreldes, näeme et need märgid on küll väga lahkuminevad (mis faktid on erisuguste arenemistega seletatavad), kuid nad annavad edasi ometi samu sisusid, vähemalt mis intellektuaalsematesse sisudesse, mõistetesse puutub. Vahed on nii öelda enam tekstis kui kontekstis. Kui vahed rahvaste mõtteviisis ja vaimuilmas oleksid tõesti sama suured kui vahed keelte vahel, siis oleks ju rahvastel üksteise mõistmine veelgi väiksem kui kahjuks praegu. Et Austraalia kõrve või Lõuna-Ameerika laante alginimesi Lääne-Euroopa vaimutasemele tõsta, tarvitseks siis ju misjonäridel ainult nende rahvaste lapsed kasvatada prantsuse või inglise keeles! Meie aga teame, et vastupidi misjonärid õpivad kätte nende primitiivrahvaste keeled ja suudavad neile rahvaile nende omas keeles väga hästi edasi anda kõrgemat vaimuilma, esialgu muidugi lihtsustatud kujul. Teiseltpoolt me teame, et kuigi näit. enamik iirlasi kõneleb ainult inglise keelt, on nende vaimulaad ometi sootuks teine kui inglastel, ja kuigi helveetslased jagunevad 3-4 keelt kõnelevaiks rahvagruppideks, on nende mõtteviis oluliselt küllaltki ühtlane, mis neid eraldab sakslastest, prantslastest ja itaallastest, ja mis seletatav erisuguse ajalooga ja kultuuri arenguga. Niisiis, on küll olemas vahesid eri rahvaste mõtte- ja vaimuilmas nagu on vahesid ka eri ühiskondlike klasside, erimääral haridust saanud kihtide mõtte- ja vaimulaadi vahel, kuid neil vahedel ei rajane kuidagi nende rahvaste keelte erisugused struktuurid ja ka vastupidi need keelestruktuurid ei määra rahvaste mõtlemist ega vaimulaadi. Kõrgemalt mida keeltes võib leida, on eri rahvuste vaimuilma üksikuid kajastusi või jälgi nende kaugete esivanemate erilaadseist kujutelmadest. Uuemaaegne psühholoogia on meile näidanud, et pole olemas "puhast" mõtlemist, mõtlemist ilma millegi konkreetseta, mõtlemist, mis ei tugineks mingeil esemeil. Mõtlemiseks on vajaline teadvus asjadest ja nende suhteist, muidugi sel teel, et need esemed või kujutlused esemeist avalduvad sümboleis, märkides, skeemides, teatavais vormelites, olgu need keelelised või matemaatilised. "Ühesõnaga, mõtlemine vajab väljenduslikkude märkide süsteemi, mõte vajab kõnendit. Tõsi küll, kõnend ja mõte võivad olla erisuguse ulatusega, vahel võib mõte küündida keele piiridest kaugemale (näit. intuitsiooni, väljendamatu tunde, sõnatu uneluse, lüürilise või muusikalise kaemuse puhul) ja vahel võib kõnend ulatuda teispoole mõtte rajasid (näit. teatud automatistlikud osad normaalkõnendis, eriti aga patoloogilises kõnendis). Kuid oluliselt nad mõlemad on teineteisest tingitud, mõte soetab kõnendit ja kõnend kujundab mõtet. Nimelt afaasia ligem uurimine, tähelepanekud, mis tehtud psüühilistel põhjustel tekkinud kõnevõimetust põdevate isikute najal, on näidanud, missugust osa mängib kõnend inimese intelligentsitoimingus. Nii pea, kui inimene kaotab võime ilmutada keelelisi märke, siis ta kaotab ka võime mõtelda, igasugust vaimset akti koostada. Ta võib veel siduda aistinguid, võib veel kuidagi kujundada lihtsaid mõisteid, kuid ta ei suuda enam mõttekomplekse võrrelda, nägematuid suhteid tajuda ega kohandada, ta ei suuda enam mõtelda sümboolselt. Kõnevõimetud võivad veel mõista üksiksõnu ja teataval määral ka lühikesi lauseid, kuid keerukamate lausete mõistmine on neil juba raskendatud ja nad on sageli isegi võimetud lihtsamaidki mõisteid žestidega väljendama, näit. Teatama, mis on nende amet. Eriti nad kaotavad oma mälust seniste teadmiste tagavarad, nad unustavad oma ameti, kellatundmise oskuse, arvutamise oskuse oskuse mingit muusikariista käsitada, nad ei tunne enam hästi raha ei oska mängida kaarte, nad kalduvad sõna asendama vahel žestiga, nad tarvitavad sõnu vales tähenduses, peatuvad kõnes nagu oleksid nad mõttelõnga kaotanud jne. Ilmasõjas teatud orgaanilisi vigastusi saanud isikute vaatlus (H e a d'i poolt) on samuti näidanud, et need vigastused on rikkunud teatud füsioloogilisi protsesse, mis vajalikud kõnendi aluseks olevaile keerukaile toiminguile: need häirivad mõtte väljendusele vajalikkude sümbolite, sõnade, arvude ja piltlikkude kujutiste käsitlemist. Neil inimestel võib veel püsida mingisugune instinktiivne ja intuitiivne mõtlemine, kuid nende vaimust hälbib võime realiseerida ruumilisi, ajalisi või loogilisi suhteid, võime mõtet valada sümboolsesse akti, lauselisse vormi, nad kaotavad suute oma instinktiivset või intuitiivset mõtet liigendada, eritleda, selles vastandeid eraldada, millel ju meie mõtlemine põhjenebki. Nad on küll alal hoidnud intuitsiooni ja instinkti, kuid mis neil on jäänud vajaka, on koos kõnevõimega toimiv intelligents. Muidugi, mõnda liiki afaasia puhul, eriti kui see on kergemal kujul, on veel võimalik, et haiged on teatud määral suutelised oma mõtteid arutama n. ö. ilma sõnadeta, nimelt kasutades sõnade asemel kujutelmi, kujundades oma mõtteid esemete endi varal, tarvitades nn. preverbaalset intelligentsi. Nad talitavad sel puhul nagu lapsed, opereerides sümboolsete märkide asemel teatava algelise loogika alusel järjestatud meeleliste andmetega. Kuid kõnevõimetuse mitmete liikide korral, eriti kui kõnevõimetus esineb raskemal kujul, püsib haigete mõtlemine selgusetu ja ainult aimatav; nad ei suuda oma mõtetes midagi jaotada, lahutada, eraldada, oma mõtetes vastandeid võrrelda. Nad suudavad veel kuidagi mõtelda otseselt, piirdudes otsese ja kohese toiminguga, kuid nad ei suuda enam mõtelda diskursiivselt, s. o. otsustuste kaudu. Meie kõik oleme vist tähele pannud ja ka psühholoogid on seda paljudel kordadel kirjeldanud ja seletadagi püüdnud, et väikelastel, eriti 3-7 aasta vanuses, on kombeks üksi olles või koguni teiste lastega koos viibides pikalt endamisi kõnelda, valjul häälel monologiseerida, oma toiminguid, näit. mängu, sõnadega kommenteerida, või täiesti vabalt n. ö. "luuletada", vahel kas ennast või olendite kujulisi mänguasju manitseda, neid noomida jne. Seda teevad mitte ainult üksikud lapsed, vaid ka lapsed lapserikkais perekondades ja suurema tutvuskonnaga lapsed. Seda nähtust on hiljuti ligemalt uurinud R. Cousinet, oma tähelepanekuid ja neist tehtud järeldusi esitanud kirjutises "Le monologue enfantin". Vaatluse all olnud üksiklaps ei pöördunud oma monoloogides mitte asjade, vaid nägematu isiku poole, sealjuures üheltpoolt tegudega reprodutseerides mingisuguseid mõeldavaid toiminguid, teiseltpoolt aga sõnadega imiteerides teiste isikute toiminguil võimalikult väljendatavaid sõnu. Sealjuures vaatlejale paistis, et see tegevus lapsel toimus selle monoloogi põhjal, vastandina siis reaalsusele. Ka selgus, et monoloog ei kirjeldanud mitte elus sündinud toiminguid, vaid esitas ja kommenteeris seda, mida laps mingil puhul nimelt e i teinud, vaid oleks tahtnud teha, kui teda selles poleks takistatud. Vaatlejale näis, et laps selle monoloogiga asendas oma varemalt mingil puhul alla surutud, tagasi tõrjutud aktiivsust, seega siis kompenseeris teostamata või puudulikult läbiviidud tegevust, sõnadega rekonstitueerides oma takistatud kogemust, isegi sel puhul, kui see kogemus oli meeldimatu, nähtavasti seepärast, et kogemus tal varemalt oli nurjunud. Seda puuduliku kogemuse rekonstitueerimist sõnadega Cousinet käsitleb kui katset sündmust mõista, sest kuna laps polnud veel loogilisse vanusesse jõudnud (ta oli 4-a. 9-kuune), ei jäänudki tal muud teed asja mõistmiseks, kui sõnades olla ise see teine isik, keda ta antud korral nägi toimivat. See kompenseeriv rekonstruktsioon monoloogi kujul ongi vaimse, intellektuaalse väljatöötuse, ehitamise ja viimistlemise esimeseks vormiks. Muidugi mõista meie ei tarvitse kõiki laste solilokveerimisi käsitada säärasest psühhoanalüütilisest vaatevinklist. Kahtlemata on laste üksikkõned sagedasti ka lihtsad instinktiivsed ja alateadlikud harjutused, et välisilmast saadud kogukujutelmi sõnade varal üksikkujutelmadeks liigendada, katsed kõnelustest vanematega omandatud puudulikumaid kogemusi omaette edasi drillida ja arendada, juhitud olles igale noorele olendile omasest ahnusest kätte õppida neid salapäraseid teadmisi ja oskusi, milledes ta ennast tunneb täiskasvanuist väetimalt. Ka üldse tähelepanekud, kuidas laps suhtub õpitava keelega, avavad meile nii mõningaidki väljavaateid probleemile, missugust osa keel mängib inimvaimu arengus. Meie kõik oleme ju kogenud, olgu oma lapsepõlve mälestuste põhjal või hiljem lapsi jälgides, et väikelapsed, niipea kui nad hakkavad märkama, et asjadel on nimetused, et igal asjal on oma nimi, armastavad vanemailt inimestelt kuni tüütuseni pärida "mis see on?", neil avastub mingisugune "sõnade nälg", "nimetamise maania". See iha pole seletatav mitte ainult uute asjade uudishimuga, vaid ka tarbega omandada ja oma vaimus selgitada ja kindlustada asjade kujutelmi. Ja kuna lapsed ei küsi mitte kuidas seda kutsutakse?" või "mis selle nimi on?", vaid "mis see on?", on ilmne, et nad veel asja ei eralda nimest, et nimi ja asi on neile samad, et nad nime kaudu püüavad omandada teadvust asja enese kohta. Missugust osa kõnend etendab teadvuse kujunemises välisilmast, esemete ilmast, seda on viimastel aastatel huvitavalt jälginud muude seas E. C a s s i r e r . Tema järgi kõnendil on tähtis osa k a tahtemaailma korralduses, "tundev ja tahtev mina muutub teiseks olendiks, niipea kui ta astub kõnendi maagilisse ringi", "kõnend on üheks oluliseks funktsiooniks, mille kaudu tundmuse ja tahte elu organiseerub ja jõuab lõpuks oma eriliselt inimliku vormini", "Tahte maailm pole mitte vähem kui kujutluse maailm inimkeele teoseks. Kõnend pole ainult keskuseks, kus toimub igasugune tunnete ja tahtmuste vahetus nagu igasugune mõtete vahetuski, vaid ta võtab aktiivselt ja korraldavalt osa teadvuse kujunemisest meie tahtest". Kuid peale välisesemete ja oma isikliku maailma kuulub meil ka ühiskondlik maailm avastamisele ja vallutamisele pikkamööda alles kõnendi kaudu, mis meil võimaldab oma ligimese elust osa võtta ja temale kaasa tunda. Iga inimene esialgu, imikuna ja väikelapsena, kõneleb oma keelt, kuid peagi see esialgne kõnend puhta eneseavaldusena kaob ja annab aset tahtele end mõistetavaks teha ja ka teisi mõista. Laps pikkamööda omandab ümbruselt vahendi, millega ta ennast seob ühiskonnaga ja mis võimaldab talle kõike isiklikkugi väljendada kõigile muudele inimestele mõistetaval kujul. Tal kujuneb teadvus, et on olemas keeleuusus, mille kehtivus on üldine ja objektiivne ja selle põhjal ka viimaks tunne, et elus on olemas üldisi norme. Temas tekib ühiskondlik tunne. Edasi on E. Cassirer ka näidanud, kui vajaline on kõnend ka puhta kujutluse ja fantaasia maailma moodustamiseks. "Kujutelm sisendab sõna ja sõna sisendab kujutelma, nõnda ja nii hästi, et mõlemad elavad, tegutsevad, eksisteerivad teineteise õlul" (lk. 40). Ja lõpuks inimkõnend on isegi selleks jõuks, mis uusi kujutelmi ja uusi mõtteid tekitab ja inimeses tahet stimuleerib ja selle ohul inimest tegudele tõukab. Seda omadust on tabavalt omal ajal väljendanud sama luuletaja Η. ν. Κ l e i s t lausega: ,kõneldes tekib mõte". Kõnelejail sagedasti pole keel mitte ainult juba olevate mõtete edasikandjaks, vaid sõnadest ka endist sigineb mõte, eriti oraatoreil, kel "mõtted on välkudeks, mis valgustavad sõnade jõevoolu", kel keel on "nagu teiseks rattaks mis esimesega samal teljel rööbiti pöörleb". Meie vist kõik oleme osalt kahtlemata ka eneste najal tähele pannud, et mingil vaidluskoosolekul viibides ja teiste mõtteavaldusi kuuldes, tekib meil vahel arvamus, mis esialgu on väga üldloomuline ja selgusetugi. Alles siis kui oleme omakorda sõna palunud ja kui kõnelema hakkame, alles siis puhkeb meie esialgne umbmäärane mõttekompleks liigenema ja selguma ja siis meis tekib ka täiesti uusi ideesid mis meid endidki võivad kõne ajal üllatada. Gassireril on palju õigust kui ta ütleb et "mõtte dünaamika käib koos kõne dünaamikaga". Umbes samasugust protsessi võib konstateerida ka kirjutamisel. Kui meie üheltpoolt arvestame seda, et iga rahvuskeele varal on kirjanduses alal hoitud vastava rahva vaimne varandus tema minevikust, vähemalt väga suures ulatuses, ja teiselt poolt ka seda tõekspidamist, et iga rahvuskeele ehituses, tema sõnavara koosseisus kajastub peale kultuuri ka teatud määral selle rahvuse erilist vaimuilma, siis muidugi sellest järgneb, et võõrkeelte oskuse teel pääseme tutvuma võõrrahvaste vaimse pärimusega vähemalt puht teadmiste mõttes ja peaksime ka ise oma vaimuelu täiendama neile rahvaile eriomase mõtte- ja tundeilmaga. On isegi esitatud arvamust, et iga uue keelega omandatakse igakord nii-öelda uus hing. Muidugi see võõrkeelte oskus pakub selleks ainult soodsamaid eeldusi, ei ole aga mitte vaimse arenemise möödapääsematuks tingimuseks. Areng peamiselt oleneb ikkagi asjaomase isiku enese vaimseist eeldustest. Ei ole ju vist küll märgata, et üldse polüglotid, kelledeks peale paljude keelemeeste ja keeleteadlaste on sageli proovireisijad, tõlgid ja ilmarändurid, oleksid vaimselt ja hingeliselt arenenud suhteliselt kõrgemale. Võõrkeelte tundmises, paljude võõrkeelte valdamises võib näha isegi negatiivseid jooni, üksikrahva vaimu sügavama tundmise ja mõtteviisi eheduse ning homogeensuse asemele võib neil isikuil asuda nimelt paljude vaimulaadide pealiskaudne tundmine ja, võõrkeelsete vaimuteoste kaudu, omapärase mõtteilma, kindlama natsionaalse vaimulaadi puudumine, nagu see sagedasti omane rahvusvahelistele tegelastele, denatsionaliseeritud emigrantidele, eri rahvaste piirimaadel asuvatele segakeelseile elanikele. Eriti teravalt annab see pahe ennast tunda isikutel, kes võõrkeeli omandavad väga varakult, oma lapsepõlve esimesel aastakümnel, kui nad veel oma emakeeltki pole omandanud täiuslikult ega loonud selle kaudu omale alust meelelise maailma mõisteliseks liigenduseks. Antud kitsais raamides oleme nüüd üldjoontes tutvunud nende uuemate seisukohtadega, mis valgustavad keele osa ja ülesandeid meie vaimu elus ja arenemises. Tekib nüüd tahtmata küsimus, kas ei tuleks meil selle tähtsuse äratundmisest teha ka tegelikke järeldusi; kerkib küsimus, kas peab seda tähtsust silmas ka meie emakeele õpetus koolides? Meie koolide eesti keele õppekavadest ja ka õppetöö mõningaist praktika alal tehtud tähelepanekuist paistab, et meil emakeele õpetamisel liigselt suurt tähtsust omistatakse keele ainelise, välise vormilise külje tutvustamisele, keele normide, sagedasti päris asjatute, põhjendamata või kujutletud normide kätteõpetamisele, kuna keele vaimsemale küljele, keele väljenduslikele võimetele sõnavara ja lausestamise alal, keele harimise kaudu mõtte ja vaimu harimisele ning arendamisele näikse pandavat rõhku vähem kui ootaksime. Küsiksime, kui palju tunde keeleõpetusele määratud tundidemäärast pühendavad emakeele õpetajad praegu seesuguste keerukate normide või meie keele koguarengu tendentsile vastu tõrkuvate normide õpetamisele nagu seda on f-mitmuse ja i-superlatiivi reeglid? Kui palju aega ja energiat kulutatakse paljudeski koolides selleks, et õpetada noorust hääldama, eestlaste valdava enamiku keelepruugile vihuti, sõna algul h-d, seda isegi, nagu kunstlikku hääldust kunagi, ebaeestilisel kujul? Kui palju nähakse vaeva, et õpetada lastele hääldama murdeliselt ja päris põhjendamatult val'mis pro val'lmis, terrvis pro tervis, püüab pro püiab (kirjas püüab), kirjutama näit. vulkaan (pro vulkan, mida viimast laps ühiskeelest kuuleb), mehhaniseerima, mehhanism, psühholoogia, kuid mehaanik, mehaaniline ja psüühiline (kus tegelikus häälduses ometi vahe puudub), et sundida neid (kuuldavasti mõnes koolis) ütlema imestama asemel imestuma, "saatis viibimata abi" asemel "saatis viivitamata abi", "parandamatu viga" asemel "parandatamatu viga" jne.? Ühes koolis vaevatakse lapsi, et kirjuta ja ütle: tuleb meelde, hää, pää pääl, inimessugu, kirjutis, ta kummardus, kiritöö, vajaline, teises koolis (koguni sama kooli teistes klassides!) aga et kirjuta ja lausu: tuleb meele, hea, pea peal, inimsugu, kirjutus, ta kummardas, kirjatöö, vajalik! Sealjuures ometi ei suudeta välja juurida õpilaste ja haritlaste keelest sääraseid palju ilmsemaid keelevigu nagu "neid summe" (pro "neid summasid"), "tuli jäävalt kodumaale" (pro "tuli jäädavalt kodumaale"), mida iga päev loeme ajalehtedest ja kuuleme raadiost. On küll aga suudetud paljudeski koolides emakeele õpetust õpilastele peletavaks ja vastumeelseks teha. Pole küll mingit kahtlust, et koolides peame noorusele õpetama ka oma keele puhtvormilist külge, peame teda tutvustama oma emakeele sotsiaalsete normidega. Kuid tööd ärgem sellega asjata raskendagem, et õpetame alg- ja keskkoolides päris tarbeta ja haruldasi, isegi üldisemalt olemata hääldusnorme (näit. h- ja üü-hääldus) või keerukaid juhiseid, mis korraldavad mitte keele harilikku, argilist, minimaalprogrammilist, vaid luksuslikku tarvitust (näit. i-pluural, i-superlatiiv). Mida aga loeksime palju olulisemaks ja nimelt keele tegelikkudest tarvetest tingituks, oleks emakeele õpetuses senisest suurema rõhu panemine meie keeles olevate, kuid noorusele, eriti linnanoorusele tundmata või vähe tuntud morfoloogiliste, sõnavaraliste ja lauseehituslikkude väljendusvahendite tutvustamisele. Vähem oluline on õpetada, kuidas keeles peab olema (vajadus olla arusaadav tingib juba ise siin küllaldast korda, täielik kord aga summutab edu ning arengut, lämmatab isiklikku loomingut), vaid mida keeles ο n, mida keel meile pakub. Meie noorem põlv kas ei tea, või tal puudub selgem ülevaade, et eesti keeles saab näit. mõistet ,abil' väljendada väga mitmel viisil, sõnadega abil, abiga, varal, läbi, teel, kaudu, kaupa ("parem nõu kaupa kui jõu kaupa"), tõttu, najal, õlul, toel, toetusel, turval, kaasabiga, künnal ("vahetuse künnal"), ohul ("teineteise ohul") ja peale selle veel eri käänetega (-ga; -l: Kaerul püütakse, piitsal sõidetakse; -ii: Ei ole silku silmalt näha, heeringaid ei eladeski). Nende väärtus pole aga alati täpsalt sama, tuleb õpetada, mis puhul neist üht või teist tarvitada! Nüüdne põlv hakkaks nagu unustama sõnu nagu mullu, äpardama, õnduma, vainu jpt., ta oskab nende asemel tarvitada veel ainult "möödunud aastal" (ta pelgab isegi eestilist "mineva aasta" või "läinud aasta[l]"), "ebaõnnestuma", ja ta ei taipa, et linnades väljakut, "platsi" või jälle skvääri võiks kutsuda vainuks. Koguni meie suurematel ja vanema põlve kirjanikkudel võib märgata võõrdumist oma emakeele sõnavara muistseist varadest. Nii näit. Α. H. Tammsaare kirjutab ühes tõlkes (Lawrence, "Seitse Tarkuse sammast" I, lk. 341) raskepäraselt: "meie sada põlvohelikustatud kaamelit", teadmata vist, et eestlane ütleb sel puhul "meie sada peapõlvises (või peapõluses või peakammitsas jne.) kaamelit"! Normide õpetamisest palju tähtsam oleks suurema rõhu asetamine tähenduslikult lähedaste sõnade (näit. elav, elavane, erk, elev, terane, ärgas, käbe, tuline, tulikas, liikuv, kõbus, udris, läbematu, valus [v. laps], käidav [k. tänav], nõelus, kerep [k. hobune], säbras, hepp, paritu, märas jne.) ja konstruktsioonide ning ütluste (näit. "puust kõrgem", "kõrgem kui puu", "kõrgem puud"; suvel ja talvel; suvel ning talvel; suvel kui ka talvel; suvel, ka talvel; suvel, samuti talvel; küll suvel, küll talvel; nii suvel kui talvel; suvel kui talvel; suvel, ühtlasi talvel, vrd. veel pealegi, lisaks, isegi ja tunnu- seid, nagu -t ["isat-emat", ka "eite taati"] või -k [niik-niik palju, seek-seek kuu päeval] !) sisude ja tundeväärtuste vahede tutvustamisele – mis kõik muidugi eeldab sünonüümide sõnaraamatu, ideoloogilise sõnaraamatu ja stilistika õpperaamatute (või keeleõpetustes vastavate osade, peatükkide) olemasolu. Enam peaksime ka meeles pidama stilistilise ja süntaktilise analüüsi harjutuste maitset, vaimu ja mõtlemist arendavat jõudu. Ja kirjaseadmise õpetuse kõrval kandkem ka enam hoolt k õ n e s e a d m i s e õpetuse eest! Kui neid külgi keele õpetamisel tulevikus enam esile tõstaksime, siis jõuaksime küll hõlpsamini sellele eesmärgile, kuhu kõik vist taotame: keele õpetuse ja harimise kaudu oma vaimu ja mõtlemist arendada! Ja teeksime ka keeleõpetuse noorusele palju huvitavamaks ja elulisemaks!


European Commission - PRESS RELEASES - Press release - Komisjon käivitab 35 miljonit eurot maksva konkursi uusi ärivõimalusi pakkuvate keskkonnaprojektide saamiseks Komisjon käivitab 35 miljonit eurot maksva konkursi uusi ärivõimalusi pakkuvate keskkonnaprojektide saamiseks Euroopa Komisjon käivitas täna 35 miljonit eurot maksva konkursi, et selgitada välja konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi raames rahastatavad ökoinnovatsiooniprojektid. Konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi raames 2010. aastal käivitatava ökoinnovatsioonialase projektikonkursiga eraldatakse raha projektidele, mis on seotud materjalide ringlussevõtuga, säästvate ehitusmaterjalidega, toiduainete- ja joogisektoriga ning keskkonnasäästliku ettevõtlusega. Eelkõige oodatakse taotlusi keskkonnasäästlikke tooteid valmistavatelt või keskkonnasäästlikke teenuseid osutavatelt väikeettevõtjatelt, kes vajavad toetust turule tulekuks. Konkurss käivitub täna ja taotlusi saab esitada kuni 9. septembrini 2010. Rahastamiseks võidakse valida kuni 50 projekti. Euroopa Komisjoni keskkonnavolinik Janez Potočnik sõnas: „Selline innovaatiliste projektide konkurss on Euroopa andekate ettevõtjate jaoks tohutult hea võimalus tulla lagedale uute ideedega, kuidas meie ökoloogilist jalajälge vähendada. Konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi raames käivitatav ökoinnovatsiooniprogramm annab tunnistust sellest, et keskkonnakaitsest saab tulu ka ettevõtlus, ning arvukad tooted ja teenused osutavad sellele, et konkurentsil põhinev majanduskasv ja keskkonnakaitse võivad käia käsikäes.” Konkurss hõlmab nelja põhivaldkonda: toiduainete- ja joogisektor; Kaetakse kuni 50% projekti kuludest Konkurss on suunatud eelkõige väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele, kes on välja töötanud mõne sellise keskkonnasäästliku toote, tehnoloogia või teenuse, mis on tehniliselt end õigustanud, ent ei ole suutnud turul veel endale kohta kätte võidelda. Konkurss pakub võimalust taotleda otse kaasrahastamist. Toetustega võib katta kuni 50% projekti kogumaksumusest. 2010. aasta konkursi jaoks eraldatud 35 miljoni euroga loodetakse käivitada 45–50 uut projekti. Projektide valimisel võetakse arvesse nende innovaatilisust ja turustuspotentsiaali ning seda, missugune on nende panus Euroopa keskkonnapoliitikasse eelkõige ressursside tõhusama kasutamise seisukohast. Praegu on programmi raames käimas umbes 44 projekti ja sel aastal on seatud eesmärgiks käivitada veel 45 projekti. Näiteks võib tuua järgmised projektid: kasutatud rehvidest väärtusliku isolatsioonimaterjali saamine, bambuseistanduste kasutamine nn halli reovee, puhastamiseks ning tavapäraste pabersiltide asendamine uuendusliku lasertehnoloogiaga. 2010. aasta projektikonkurssi tutvustatakse täna Brüsselis Charlemagne hoones toimuval konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi ökoinnovatsioonialasel infopäeval. Taotlusi saab esitada 9. septembrini. Taustteave: ökoinnovatsioon konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi raames Konkurentsivõime ja uuendustegevuse programmi alusel eraldatakse aastatel 2008–2013 ökoinnovatsiooni jaoks kokku ligikaudu 200 miljonit eurot, millega toetatakse Euroopa loodusressursse paremini ärakasutavate säästvate lahenduste esmakordset turuletoomist ja nende turuosa edasist suurendamist. Ökoinnovatsioon on konkurentsivõime ja uuendustegevuse raamprogrammi keskkonnaosa, mis aitab kaasa keskkonnatehnoloogia tegevuskava tõhusale rakendamisele. Kõik projektikonkursiga seotud dokumendid on saadaval järgmisel veebilehel: Paljudes Euroopa riikides toimuvad infopäevad. Teavet nende toimumise aja ja asukoha kohta leiab veebilehelt:


source: CulturaX

text: Kuidas teha kilpnäärme hormoonide vereanalüüse - Anatoomia May Hormonaalne taust peegeldab patsiendi tervist. Kui endokriinsüsteemis esineb ebaõnnestumisi väikseima kahtluse korral, peate läbima tervisekontrolli ja sooritama kõik vajalikud testid. Et saada kõige usaldusväärsemat teavet oma tervise kohta, peaksite teadma, kuidas õigesti kilpnäärmehormoone testida. Uuringu ettevalmistamine ei ole nii tähtis kui laboratooriumi ja laboratooriumi varustus katsetamise ajal kaasaegsete seadmetega. Endokriinsüsteemi toimimise hindamiseks aitab vereanalüüs patsiendi veeni. See testimine võimaldab teil tuvastada hormonaalsed häired ja teha õige diagnoos. Hormoonide liigse või puuduliku koosmõjuga kaasnevad mitmed iseloomulikud sümptomid, kuid sagedamini toimub uuring ennetuslikel eesmärkidel. Arst soovitab patsiendil kontrollida kilpnäärmehormoone järgmistel juhtudel: Juuste kaotus, kiilaspäisus. Väsimus, kontsentratsiooni langus ja kognitiivsed võimed. Kahtlane hüpofüüsi kasvaja. Rasvumine, kehakaalu tõus või kaalulangus ilma nähtava põhjuseta. Kilpnäärme laienemine suuruse järgi, valulikud aistingud kaela palpimise ajal. Nägemus koertel. Kardiovaskulaarsüsteemi haigused (arütmia, äkilised vererõhu hüpped jne). Analüüs määratakse standardsete ravimeetodite puudumise korral. Maksahaigused (tsirroos jne). Süsteemsete autoimmuunhaiguste (artriit, erütematoosluupus, dermatiit jne) diagnoosimine. Mõõdukas tugevus, vähenenud seksuaalne soov meestel. Menstruaaltsükli rikkumine, menstruatsiooni edasilükkamine ja täielik tühjenemise puudumine. Kahtlustatakse viljatust meestel ja naistel. Samal ajal pole teisi haigusi, mis mõjutavad reproduktiivset funktsiooni. Hormonaalsed uuringud viiakse läbi koos pereplaneerimisega ja igal raseduse trimestril. Hormonaalse ravi efektiivsuse hindamine. Uuring tehakse ravi ajal mitu korda arsti otsustada. Lastel viiakse analüüs läbi raske vaimse, füüsilise või emotsionaalse aeglustumise korral. Kui leiate iseloomulikud sümptomid ja kliinilised näitajad, tuleb kilpnäärmehormoone võimalikult kiiresti testida. Endokrinoloog, immunoloog, kardioloog, günekoloog, terapeut või mõni muu spetsialist võivad suunata teid annetama verd. Analüüs viiakse läbi, et avastada kilpnäärme hormoonide liigset (hüpertüreoidismi) või puudulikkusega (hüpotüreoidism). Iga hormonaalse näitaja puhul on oma määra kindlaksmääratud. Indikaatorite kõrvalekalle normist võib olla tingitud füsioloogilistest või psühholoogilistest teguritest. Ainete kontsentratsioon sõltub patsiendi vanusest ja krooniliste haiguste ja patoloogiate olemasolust või puudumisest. Meditsiin määrab kilpnääre toodetud järgmised hormoonid. Türeksiin (T4 vaba ja seotud) peetakse peamiseks kilpnäärme hormooniks. Selle kontsentratsioon sõltub vanusest, täiskasvanute puhul on see määr 9-22 pmol / l. Pärast 45 aastat hakkab see määr järk-järgult vähenema. Aine põhjustab maksa normaalset toimet. Normilt kõrvalekaldumise peamine sümptom on toksilise goobi välimus. Trijodotüroniin või T3 annab hapnikuvahetuse elundite ja kudede vahel, reguleerib närvisüsteemi toimet. naistel raseduse ajal ja eakatel patsientidel. Täiskasvanute hormoonide norm on vahemikus 2,6-5,7 pmol / l. Hormooni defitsiit on täheldatud kardiovaskulaarsüsteemi ja maksa patoloogias. TPO antikehad on seotud hormoonide sünteesi ja immuunsüsteemi aktiivsusega. TPO antikehade liigse koguse korral põeb keha oma rakke. Indikaatorit kasutatakse süsteemsete autoimmuunhaiguste, Gravesi haiguse jms diagnoosimiseks. TPO antikehade normaalne indikaator ei tohiks ületada 20 RÜ / l. TG antikehad on vähi diagnoosimise marker. Aine kontsentratsioon viitab kilpnäärme kasvaja olemasolule või puudumisele. Lastel võib autoimmuunhaiguste diagnoosimiseks kasutada TG antikehi. Täiskasvanutel kasutatakse indikaatorit kilpnäärmepõletiku kahtluse korral toksilise seerumi puhul. Üleannustamine antikehaga rasedatel suurendab vastsündinute kilpnäärme ebanormaalsuse riski. Maksimaalne lubatud arv on 4.11 IU / L. TSH retseptori antikehad mõjutavad endokriinse süsteemi toimet stimuleerivat või inhibeerivat toimet. Kõige tavalisem uurimus on kilpnäärmehaiguste ravi efektiivsuse määramine. Normaaline näitaja ei tohiks ületada 15 RÜ / l. Enne vere annetamist teadusuuringuteks, peate ette valmistama katse keha. Analüüsi ettevalmistamine on üsna lihtne, kuid nõuab hoolega hoolikat tähelepanu. Katset tehakse samaaegselt mitmete näitajate puhul, mis põhinevad kliinilisel pildil, näiteks TSH ja T4, või TSH ja kilpnääret stimuleerivatel hormoonidel. Iga näitaja sõltub välistegurite mõjust. Kuidas õigesti läbida kilpnäärmehormoonide analüüs: Hormonaalsed uuringud on toodud tühja kõhuga. Õhtuti soovitatakse kerge õhtusööki, hommikul enne analüüsi saate puhta veega. Teiste toodete kasutamise keeld ei ole keelatud. Menstruaaltsükli faas ei mõjuta kilpnäärme hormooni. Analüüsiks ettevalmistamine hõlmab füüsilise aktiivsuse puudumist. Sporditreeningu, sobivuse, sörkjooksu, üldise puhastuse või sõprade abistamise kohta tuleb edasi lükata, kuni saavutatakse hormoonide analüüsi tulemus. Pärast hüpotermiat või keha ülekuumenemist ei saa kilpnäärme hormoonide jaoks verd annet anda. Kuum vann, külastus saunas ja pikad jalutuskäigud külmas õhus on välistatud. Psühho-emotsionaalsed šokid ja stress pärsivad kilpnäärme hormoonide analüüsi tulemusi. 1-2 päeva enne vere annetamist peaks olema võimalik närvisüsteemi negatiivne surve kõrvaldada. Mõni päev enne testi peaks lõpetama ravimite võtmise. Täpse soovituse saamiseks pöörduge arsti poole. Mõnel juhul hormoonravi ei katkestata. Türeoidhormoonide analüüsi päeval ei saa te teist korda ravida. Hormonaalsed indikaatorid võivad moonutada röntgeni, ultraheli, tilguti jne Enne TSH ja teiste näitajate vereproovi võtmist peate rahulikumaks, normaliseerima hingamise ja pulseerituse. Uuringute läbiviimise eeskirjad on selgelt reguleeritud. Nüüd on kolm põlvkonda reagentidest, mille abil määratakse hormoonide tase. Esimest põlvkonda tänapäevastes laborites ei kasutata enam. Teise põlvkonna analüsaatorid sisaldavad ensüümi immunoloogilist analüüsi. Uuringu täpsus antud juhul jätab soovida palju. Samal ajal on analüüside maksumus üsna kõrge. Kolmanda põlvkonna analüsaatorid on kõige kaasaegsem ja täpsem viis hormoonide taseme kindlaksmääramiseks patsiendi kehas. Uuringu viga on minimaalne, kuid testi hind on üsna kõrge. Kilpnäärme hormoonide vereanalüüsi võib teha igas linnaosakonnas või eraraboris. Kuid parem on eelistada kõige kaasaegsemate seadmetega varustatud laboratooriumit. Analüüsil põhinev vorm näitab uurimismeetodit. Hormoonide testimise ebatavaliselt madal hind peaks olema ettevaatlik, ehkki selline võimalus teenib labori teadustöö kvaliteeti. Enne kui võtate kilpnäärme hormoonide testimist, peate oma arstiga arutama kõiki uuringu üksikasju. Patsient peaks olema huvitatud oma tervisega seotud kasulikku teavet. Hormonaalsete tasemete uurimiseks on olemas mõned reeglid: Kui soovitatakse võtta T4 ja T3 üldiselt või tasuta, proovib labor või arst tõenäoliselt uuringu maksumust. Üks neist näitajatest vaadatakse tavaliselt läbi. Türeoglobuliini analüüsi ei pea peaaegu kunagi patsiendi esialgsel uurimisel kindlaks määratud. Seda spetsiifilist ja täpset analüüsi kasutatakse tavaliselt kilpnäärmevähi hormooni taseme kindlaksmääramiseks. Arstlikul läbivaatusel suurendab see näitaja uuringu maksumust. TPO antikehade kontsentratsioon määratakse üks kord, selle indikaatori ravi efektiivsust ei jälgita. Analüüsi uuesti määramise korral peaks arst leidma, kellele see uuring läbi viiakse. Vereproovi uuring võimaldab teil tuvastada endokriinse süsteemi rikkumised. Arstid võtavad tervisekontrolli osana igal aastal kilpnäärme hormoonide katseid. Haigusnähtude korral endokriinsüsteemi kontrollimiseks hormoonide taset. Uuringu ettevalmistamine mängib olulist rolli patsiendi tervise usaldusväärsete andmete diagnoosimisel ja saamisel. Kilpnäärme talitluse kontrollimise läbiviimise kord Need hormoonid moodustuvad siis, kui joodimolekul toimib aminohappe türosiiniga. Jood on saadaval erinevate toodetega. Türeoglobuliini molekul on aminohappejääkide kogum, mis on hormoonide moodustamiseks maatriks. Kilpnäärme ainete sünteesi käigus on selles jadas tegemist joodiga, mille järel moodustuvad T3 ja T4 hormoonid. Türoidhormoonide analüüs on kilpnäärme hormoonide hulga kindlaksmääramine laborimeetodil. Millised testid läbi viia? Lisaks T3 ja T4-le uuritakse ka järgmisi hormoone: türoksiini siduv valk; nende ühendite antikehad. Kilpnäärme on keeruline elund. Peamised põhjused patoloogiliste muutuste kujunemiseks näärmelises struktuuris on: aktiivsete hormonaalsete ainete sünteesi rikkumine; aju reguleerimise muutused seoses näärmete aktiivsusega; ainete ja hormoonide aktiivsuse vähenemine kudedes. Nääri puudulikkuse algusprotsess on joodi puudumine kehas. Joodi puudus võib olla seedetraktist, st toodetes ebapiisav joodi sisaldus või seedeelundkonna organite imendumine. Kui esineb pärilik eelsoodumus, on patoloogia tekkimise oht 2 korda suurem. Sellises olukorras võib lisaks joodi ebapiisavale tasemele olla pikaajaline kokkupuude stressist tingitud olukorras. Kilpnäärmehaiguste korral uuritakse patsienti mitmel viisil. Kilpnäärmehormooni analüüs on ette nähtud järgmiste sümptomite saamiseks: näärme mahu suurenemine; meestel vähenenud soov; tavalise söögiisu kilogrammide järsk kaotus; naiste huvi puudumine; Peale selle on kilpnäärme verehormoonid antud selleks, et jälgida endokriinse organi pärilike haiguste ravi. Kilpnäärme ühendite taseme muutuste korral määratakse haiguse etioloogia. Seda tehakse erinevate laborikatsete abil. Kilpnäärme hormooni testid tuleb võtta kohe pärast endokriinse patoloogia patognomooniliste sümptomite avastamist. Erinevate ühendite võrdlushormonaalsed tasemed: tüatroopse ühendi tase vahemikus 0,5-5 mU / l; kogu T4 on vahemikus 66-161 nmol / l ja vaba T4 on 10 kuni 26 pmol / l; kogu T3 on 1,3-3,3 nmol / l, vaba 2,7-5,9 pmol / l; kilpnäärme peroksüdaasi antikehad peaksid olema alla 5,5 ühiku / ml; türeoglobuliini antikehad alla 1: 9; kaltsitoniini tasemed 5-145 pg / ml. Kilpnäärmehaigusega on hormoonide TSH ja kilpnäärme tase üksteisega pöördvõrdeline. Kuidas vere annetada? Kui annetate verd kilpnäärmehormoonide jaoks, langeb dekodeerimise analüüs kõigepealt endokrinoloogi kätte. Katse tulemused konkreetse ühendi kõrgendatud või vähendatud taseme korral näitavad näärme patoloogiat. Antikehade esinemine normaalväärtusest kõrgemal näitab autoimmuunsete elundite kahjustusi. Kontrollväärtused varieeruvad erinevates laborites. See sõltub reaktiividest ja seadmetest. Usaldusväärsete tulemuste saamiseks võite annetada verd kahes või enamas kliinikus ja laborikeskuses. Endokrinoloog määrab kindlaks haiguste avastamiseks vajalikud analüüsid. Testi tulemused erinevate patoloogiate puhul Türotoksikoos on selle käigus kaks kliinilist etappi. Subkliinilist iseloomustab TSH taseme langus, türeoglobuliini tase. TSH-i keeruline vorm vähenes ja T4 suurenes. Kasvaja esinemine toob kaasa TSH vähenemise, kilpnäärme hormoonide suurenemise, türeoglobuliini tase selles olukorras on kõrge. Endeemset goiterit iseloomustab TSH ja türeoglobuliini suurenemine, T4 ja T3 vähenemine. Hüpotüreoidismiga kaasneb kilpnääret stimuleeriva hormooni ja globuliini suurenemine, tetraiodteraniini vähenemine. Autoimmuunne kilpnäärmehaigus, millega kaasneb türeoglobuliini ja peroksüdaasi antikehade arvu suurenemine. Ühe tüüpi kilpnäärme hormooni test on kilpnäärme stimuleeriva ühendi taseme määramine. TSH sünteesib adenohüpofüüsi ja reguleerib näärme hormoonide aktiivsust vastavalt tagasiside põhimõttele. TSH stimuleerib endokriinse organi aktiivsust. TSH-i arvu suurendamise etioloogia: adenohüpofüüsi neoplasmid; endokriinse organi aktiivsuse vähenemine; Summa vähendamine toimub järgmistel juhtudel: toksiline või endeemiline koer; ajukahjustus adenohüpofüüsi kahjustusega. Kilpnäärme ühendit iseloomustab taseme muutus sõltuvalt päevaajast. Kell 3 hommikul suureneb selle kontsentratsioon ja õhtul väheneb see. T3 analüüs Tetrajodotüroniini arstid määravad kindlaks nii vabas kui ka seotud seisundis. T3 suuruse suurendamise põhjused: neerukahjustus glomerulonefriidi kujul; pärast hemodialüüsi. Vähendamist on täheldatud järgmistel juhtudel: vähendatud valgusisaldusega toit; ravi steroididega, anaboolsed steroidid. T3 iseloomustavad hooajalised erinevused. Suvel langeb tase ja talv tõuseb. T4 vaba ja tavaline Tiroktiini maksimaalne sisaldus veres toimub hommikul. Naistel ületab T4 summa meeste hulgas. See on tingitud paljunemisest. Suurenenud kogus näitab järgmisi patoloogiaid: steroidide ja kilpnäärme analoogide võtmine. näärme autoimmuunhaigus; ravi statiinidega, anaboolsed ja beetablokaatorid. Veres määratakse kogu ja vaba T3 tase. Türeoglobuliini abil moodustuvad kilpnäärmehormoonid. Kõrgenenud TG peamine põhjus on nääre kasvaja. Türeoglobuliini toodetakse kilpnäärme rakkudes. Lisaks ilmneb kasvaja korral ka vähirakud selle valgu sünteesiks. Seetõttu suurendab kogus pahaloomulise kasvaja esinemist. Türotoksikoosi ja türeoidiidi tingimustes on vähenenud. Türoksiini siduv valk See ühend transpordib kilpnäärmehormoone organismi erinevatele rakkudele. Suurendamise peamised põhjused on järgmised: vähenenud näärme aktiivsus; Aine vähenemise peamised põhjused on järgmised: tõsine somaatiline haigus; Samuti määratakse kindlaks neeldumistesti hormooni nääre. Seda testi kasutatakse hormoonide aktiivsuse kindlakstegemiseks. Kilpnäärme uuring on järgmine: joomisega märgistusega radioaktiivne aine; jood on vajalik kilpnäärme ühendite tootmiseks, kuid see imendub valgu kaudu; Märgise abil on kindlaks tehtud joodi teekond, samuti selle imendumise aste Kõrge imendumise tase näitab hüpertüreoidismi ja madal tase näitab hüpotüreoidismi. Türeoglobuliini, peroksüdaasi ja TSH retseptorite antikehad Antikehade arvu määramine viiakse läbi autoimmuunprotsessi tuvastamiseks. Need antikehad tõusevad järgmiste patoloogiate korral: teiste autoimmuunhaiguste ilmnemisega. Nagu ka vastsündinutel määratud antikehade tase, kui suureneb ema kogus. Vigade vältimiseks kilpnäärme uurimisel peaksite meeles pidama: türeoidhormooni tasemed tuleb võtta tühja kõhuga; võite igal ajal annetada verd; Ärge võtke hormoonide sisaldavaid ravimeid uuringu päeval. Joodi sisaldavad joodid vajavad enne analüüsimist katkestamist; uuringu eelõhtul peaks loobuma alkoholist ja sigarettidest; uurimise päeval vältige stressist tingitud olukordi; esmase uuringu vältel on vaja mitte varem kui 7 päeva enne uuringu lõppu välja jätta ravimid, mis mõjutavad näärmete aktiivsust. Raseduse ajal suureneb kilpnäärme ühendite tase. Seda tuleb tulemuste hindamisel arvesse võtta. Enne kilpnäärme analüüsi ei soovitata selle organi ultraheli. Radioisotoopide uuringut ja näärme biopsia enne analüüsi ei tohiks läbi viia. Keha talitlushäire väljendub funktsiooni suurenemises või vähenemises. Vähenenud funktsiooni sümptomid: alandatud rõhk pikka aega; Endokriinsüsteemi elundi suurenenud aktiivsus: rõhu suurenemine pikka aega; Kõik loetletud sümptomid on seotud elundikahjustustega. Kilpnäärme tuleks kõigepealt uurida naiste poolt. Naiste keha mõju on tingitud reproduktiivsüsteemi mõjust. Ovulatsiooni rikkumine, menstruaaltsükkel on vere annetamiseks kilpnäärmehormoonide aluseks. Analüüsi liigid erinevates olukordades Endokrinoloogi esmakordsel läbivaatamisel on ette nähtud järgmised uuringud: määrama kilpnäärme stimuleeriva hormooni taset; vaba tetrajodotüroniin; vaba trijodotüraniin; peroksidaasi antikehad. See katsete loetelu on vajalik haiguste primaarse diagnoosimise jaoks. Juhul, kui esineb sümptomeid, mis viitavad kilpnäärme funktsiooni suurenemisele, määratakse kindlaks järgmiste hormoonide tase: AT kilpnäärme stimuleeriva hormooni formuleerimine. Terapeutiliste meetmete tõhususe kontrollimiseks määratakse kindlaks türoksiini ja kilpnääret stimuleerivate ainete tase. Kui metoodikad ilmuvad, lisatakse esmatasemete loendisse kaltsitoniini analüüs. Pärast nääre või kasvaja eemaldamiseks tehtavat operatsiooni uuritakse järgmisi parameetreid: adenohüpofüüsi türetrooni ühend; türeoglobuliini sisaldus; vähirakkude spetsiifiline antigeen. Türoidhormoonide annetamine veres peaks olema rangelt pärast arstiga konsulteerimist. Lisaks analüüsidele on ette nähtud mitmesugused uurimisvahendid. Vere hormoonid raseduse ajal Rasedusanalüüsid on ette nähtud naise esmakordsel üleandmisel arstile. Rasedatel naistel on hormoonide tase erinev, kuid see ei tähenda patoloogiate esinemist. Raseduse esimesel poolel iseloomustab türotoksikoos. Samal ajal on kilpnäärme stimuleeriva hormooni tase natuke madalam normaalväärtusest ja kilpnäärme ühendite arv suureneb. Selliseid laboratoorseid muutusi peetakse füsioloogilisteks. Kogu raseduse ajal võib türeotroopsete ühendite tase vähendada. Puuduvad spetsiifilised sümptomid, mille tõttu sellised hormoonide muutused ei põhjustaks. Raseduse ajal on oht kahjustada endokriinse näärmete aktiivsust. Hüpotüreoidismi nähtusega kaasneb TSHi sisalduse suurenemine. Kui selline seisund on avastatud, tuleb türoksiiniravi kohe välja kirjutada. TSH vähenenud kogus on füsioloogiline manifestatsioon. See on tingitud asjaolust, et hCG tase tõuseb rasedate naiste kehas. HCG toime on sarnane kilpnäärmehormoonide tööga. Seetõttu on tagasiside põhimõtte kohaselt TSH tase vähenenud. Raseduse analüüsi eesmärk, et määrata vaba tetrajodotüroniini taset, ei oma diagnostilist väärtust. Kuna türoksiini siduv valk suureneb, väheneb T4 tase vastavalt. Seetõttu on see näitaja alati normaalväärtusest madalam. Ainete taseme muutused vanas eas Kilpnääret stimuleeriv aine vanas eas suurendab veidi, kuid heide öösel väheneb. Triiodoteraniini tase pärast 65 aastat väheneb vereringes. Seetõttu tuleb kilpnäärme uurimist läbi viia üsna tihti. Türoksiin on levinud ja seotud, türeoglobuliin ja siduv valk ei muutu koos vanusega seotud omadustega. Türeoglobuliini ja peroksüdaasi antikehi ei avastatud. Nende tase sõltub keha immuunsüsteemi seisundist. Vajalik on läbida kilpnäärmehormoonide testid elundi rikete esmaste ilmingute korral. Kilpnäärme ühendite testimine on põhi endokriinse organi funktsiooni uurimiseks, eriti naistel. Teatud ühendid toimivad kasvaja markeritena, mis on väga olulised neoplasmi diagnoosimiseks. Seetõttu on nende ühendite taseme kindlaksmääramine üks olulisi tingimusi erinevate elundikahjustuste õigeks raviks. Türoidhormoonide vereanalüüs on selle seisundi peamine näitaja. Hormoonide analüüs on kilpnäärme komplekssete haiguste avastamise üks viis. Tänu neile on haiguse võimalik diagnoosida selle arengu alguses, kontrollida vajaliku hormoonide hulga tootmist ja endokriinsüsteemi toimimist. Täpsete ja usaldusväärsete uurimistulemuste saamiseks on oluline teada, kuidas kontrollida kilpnäärmehormoone ja kas selliseid protseduure on vaja ette valmistada. Kilpnäärme on väike endokriinne organ, mis täidab väga olulisi funktsioone. Selline uuring võimaldab määrata kilpnäärme hormoonide produktsiooni suurenemist või vähenemist, mis põhjustab keha toimimise häireid. Inimese kehas suurenenud hormoonide tasemega tekib selline patoloogia nagu hüpertüreoidism. Kilpnäärmehormooni produktsiooni vähenemine lõpeb hüpotüreoidismi progresseerumisega. Eksperdid määratlevad analüüsi jaoks järgmised andmed: endokrinoloog on kahtlustanud, et patsiendil on sellised patoloogiad nagu hüpotüreoidism ja hüpertüreoidism laste vaimse ja seksuaalse arengu hilinemine noorukite menstruatsioonipuudus goiter diagnoosimine südame arütmia välimus raseduse puudumine pikka aega hüpotüreoidismi ravi jälgimine Mõnel juhul tehakse hormoonanalüüs, kui patsiendil diagnoositakse erinevaid südame-veresoonkonna haigusi. On vaja kindlaks teha põhjus, mis põhjustas südame löögisageduse häireid ja vererõhu hüppeid. Mõnel juhul on see analüüs näidustatud patsientidele, kellel on järgmised sidekoe süsteemsed patoloogiad: Kilpnäärmehormooni tasemete muutused peetakse peamiseks põhjuseks, mis halvendab põletikulise protsessi kulgu. Lisaks võib autoimmuunhaigusesse mõjutada kilpnääret. Milliseid hormoone testitakse? Kilpnäärme hormoonide veres uurimisel pööratakse rõhku järgmistele näitajatele: Türotropiin (TSH) on hüpofüüsihormoon, mis stimuleerib kilpnäärmehormoonide tootmist ja sekretsiooni. Hüpofüüsi hästi koordineeritud tööga väheneb sellise hormooni sisaldus elundi tõhustatud tööga ja vastupidi, kui see nõrgeneb, suureneb. Tervetel inimestel on kilpnääret stimuleeriva hormooni kontsentratsioon veres 0,4... 4 mU / l. Vaba trijodotüroniin (T3) on hormoon, mis aitab hapniku metabolismi inimkehas stimuleerida. See norm on inimese kehas 2,6-5,7 pmol / l. Türoksiini vabaks on kilpnäärmehormoon, mis aitab stimuleerida valgusünteesi protsessi. Tervislikul inimesel võib sellise hormooni tase ulatuda 9,0-22,0 pmol / l. Türoidhormoonide veres uurimisel juhitakse tähelepanu türeoglobuliini antikehade esinemisele. Need on antikehad proteiinile, mis toimib kilpnäärme hormoonide prekursorina. Selliste antikehade olemasolu inimveres peetakse üheks oluliseks näitajaks, mille põhjal saab autoimmuunse süsteemi erinevaid häireid õigeaegselt diagnoosida. Tiroksiini siduv globuliini norm mees- ja naisorganismis on tavaliselt 220-510 ng / ml ja türeoglobuliini antikehade indikaatorid peaksid olema 0-100 RÜ / ml. Lisaks võib vereanalüüs tuvastada kilpnäärme peroksüdaasi antikehasid. See tähendab, et vereplasma valguühendid tuvastatakse ensüümile, mida toodavad kilpnäärme rakud. Selle uuringu tulemused võimaldavad spetsialisti määrata autoimmuunse süsteemi patoloogiat, näiteks Hashimoto haigust või hajutatut toksilist goiterit. Türoidhormoonide analüüsimisel peetakse kilpnäärme peroksüdaasi antikehade normaalset indeksi 0-30 RÜ / ml. Menetluse ja menetluse ettevalmistamine Vereproovide võtmise meetod kilpnäärme hormoonide taseme diagnoosimiseks Uuringu täpsete tulemuste saamiseks soovitame enne selle toimimist soovitada teatud preparaati: Umbes kuu aega enne planeeritud analüüsi kuupäeva peate loobuma erinevate hormoonide sisaldavate ravimite kasutamisest. Juhul kui patsient võtab ravimeid joodi sisaldusega, on hädavajalik, et te räägiksite spetsialisti sellest. Mõni päev enne plaanitud uuringut peaksite võimalusel keelduma uimastite kasutamisest, kus on jood. Mõnik aeg enne venoosse vere analüüsi võtmist on vajalik vältida kehal suurt füüsilist koormust, alkoholi ja suitsetamise lõpetamist. Lisaks on tähtis järgida päeva õiget režiimi, kuna une ja ärkveloleku muutus määrab kilpnäärme hormoonide profiili muutuse. Oluline on meeles pidada, et vereproovide võtmine kilpnäärmehormoonide analüüsimiseks on eelistatavam, kui käituda hommikul ja tühja kõhuga. Enne uuringu läbiviimist on soovitatav patsient lihtsalt istuda vaikselt 30 minutit füüsilise ja psühholoogilise puhkeolukorras. Menstruatsiooni ajal muutub suguhormoonide taust, aga mitte kilpnäärme spetsiifilised ained või hüpofüüsi hormoonid. Sellist tegurit arvesse võttes on võimalik analüüsida tsükli mis tahes päeva kohta ning tulemuste spetsiifilist kohandamist ei nõuta. Analüüsi näitajate hälve näitab patoloogia arengut organismis Kilpnäärme hormoonanalüüsi peetakse kohustuslikuks uuringuteks, mille tulemusel valib spetsialist tõhusa ravi. Venoosse vere uuring võimaldab teil määrata kilpnäärme hormoonide taset ja seda patoloogiat nimetatakse hüpertüreoidismiks või türotoksikoosiks. Türoidhormoonide suur kontsentratsioon inimese kehas põhjustab iseloomulike sümptomite ilmnemist: on püsiv ja perioodiline kehatemperatuuri tõus üle 37 kraadi vaimne ja füüsiline aktiivsus suureneb, see tähendab, et inimene muutub liiga närviliseks ja agressiivseks kehakaal kahanes, kuigi patsient tarbib üha enam toitu jäsemete värisemine ja eriti rõngastuvad sõrmed ja käed Haiguse tõhusa ravi puudumisel läheb arenemisjärgus staadium ja kilpnäärme hormoonide sisaldus kehas väheneb veelgi. Kõik see põhjustab tõsiseid hüpertüreoidismi tunnuseid: Kardiovaskulaarsüsteemi tööga on probleeme, see tähendab, et rõhk suureneb ja raske tahhükardia tekib isegi füüsilise stressi puudumisel kehas häiritakse närvisüsteemi toimimist, st ilmnevad mälu ja luure probleemid süda on häiritud ja kõhukinnisus või kõhulahtisus Hüpertüreoidismi edasine areng toob kaasa asjaolu, et kõigi elundite ja süsteemide töö on häiritud. Hormoonide normaalse ülemäära ja konservatiivse ravi positiivsete tulemuste puudumisega astus kasutusele kirurgia. Kilpnäärme hormoonide analüüs võib avaldada ka sellist ohtlikku patoloogiat nagu hüpotüreoidism. Selle haigusega on kilpnäärme spetsiifiliste ainete tase oluliselt madalam kui nõutav miinimum. Hüpotüreoidismil võib patsiendil esineda järgmised sümptomid: kehatemperatuuri langus kuni 35, 5 kraadi ja selle taastamine pole isegi füüsilise tegevuse ajal võimalik vererõhk dramaatiliselt väheneb ja tekib hüpotensioon on probleeme vedeliku eemaldamisega inimkehast, väljutussüsteemi töö on häiritud ja selle tulemuseks on alajäsemete ja näo turse magamine on probleeme ja bioloogiline rütm on kadunud kaalutõus järsult ja ainevahetuse määra vähenemise tõttu tekib rasvumine Hüpotüreoidism põhjustab asjaolu, et teiste elundite töö efektiivsus on vähenenud, suguhormoonide tootmine ja selle tulemusena esineb probleeme libiido ja menstruaaltsükli probleemidega. Seedetrakti ja närvisüsteemi töö on nõrgenenud ja hormoonide taseme tugev langus tekitab südame patoloogiaid. Selline uuring võimaldab diagnoosida kilpnäärme ainevahetuse vähenemist inimese kehas ja võtta vajalikke meetmeid õigeaegselt. Samaaegselt kilpnäärme hormoonide analüüsiga viiakse läbi vereanalüüsid türoperoksidaasi antikehade jaoks, mis võimaldab kindlaks teha düsfunktsiooni põhjuse. Hormoonide analüüs raseduse ajal Raseduse ajal endokrinoloogilise uuringu väljakirjutamisel peab eriala olema väga ettevaatlik, sest selle aja jooksul muutub hormonaalne taust. Selle protsessi läbivad mitte ainult sugu, vaid ka kilpnääre ja ajuripatsihormoonid. Meditsiinipraktika näitab, et raseduse ajal on naistel kilpnääret stimuleeriv hormoon vähenenud ja see juhtub uue organi - platsenta mõju all. Fakt on see, et platsentris hakkab tootma sellist spetsiifilist ainet nagu hCG, mille toimemehhanism sarnaneb kilpnääret stimuleerivale hormoonile. HCG mõju all stimuleeritakse kilpnäärme toimeainete tootmist ja sel põhjusel väheneb TSH. Sel juhul, kui hüpofüüsi toimeaine tootmine toimub tavapärasel hulgal, hakkab kilpnääre tootma veres suurenenud hormoonide hulka ja see põhjustab hüpertüreoidismi. Arvestades seda tegurit, hinnates kilpnäärme stimuleerivate hormoonide parameetreid rasedatel, tuleb normaalse näitajana kasutada TSH vähenemist. Raseduse ajal on TSH-i suhtes ebastabiilne näitaja, kuna see protsess sõltub hCG regulatsioonist. Just sellel põhjusel pööratakse selle aja jooksul erilist tähelepanu tetrajodotüroksiinile, mille näitajate põhjal on võimalik kindlaks määrata mitmesuguseid patoloogilisi protsesse, mis mõjutavad kilpnääre raseduse ajal. Normatiivse variandina tuleks käsitleda lubatud piiride türoksiini piirmäärast veidi, kuid samal ajal võib see avaldada kilpnäärme patoloogia arengu esialgset staadiumi. Sel põhjusel on tulevane emme, kui indikaatorid normist kõrvale kalduvad, määratud täiendavate uuringute läbiviimiseks. Raseduse ajal ei tehta tetriidogotüroksiini koguhulga määramiseks testi, sest tavaliselt on indikaatorit täheldatud väljaspool tavapärast vahemikku. See on tingitud asjaolust, et rase naine on hormooniga seostunud spetsiaalse transpordivalgu taseme tõus. Kui TSH indeks raseduse ajal oluliselt suureneb, võib see olla tõsiste patoloogiate tunnuseks ja see võib kahjustada emme ja sündimata lapse tervist. Lisainformatsioon kilpnäärmehormoonide vereanalüüsi kohta on video leidmiseks. Eksperdid ütlevad, et raseduse ilmnemine koos oluliste kilpnäärme ainete madala sisaldusega naiste kehas põhjustab enamasti abordi. Juhul, kui sellise patoloogilise seisundiga rasedus lõpeb lapse sündimisel, on tal sageli vaimse arengu probleemid. Sünteetiliste hormonaalsete ravimite aktsepteerimine võimaldab teil taastada vajaliku taseme ja vältida selliseid probleemseid olukordi. Kilpnäärme hormoonide testimist ei peeta selliseks keeruliseks protseduuriks, mis ei nõua spetsiifilist ettevalmistust. Analüüsi tulemuste dešifreerimiseks peaks olema ainult spetsialist, kes hindab patsientide seisundit komplekssetes kaebustes ja teiste uuringute näitajate osas. Usaldusväärsete tulemuste saamiseks soovitatakse teha kilpnäärmehormoonide vereanalüüse mitte üks kord, vaid korduvalt, mis aitab aja jooksul kindlaks määrata nende taseme. Selleks, et mõista, kuidas testida kilpnäärmehormooni, tuleb kõigepealt otsustada, mis see on. Me räägime, miks arstid paluvad testidel verd annetada ja mida neile laboratoorsete testide tulemuste põhjal öeldakse. Miks võtta kilpnäärme hormooni test Kuidas teha vereringe kilpnäärme hormoonide jaoks? Parsida tulemused: mida nad ütlevad, analüüsid Niisiis külastasite te kohtumist günekoloogi või endokrinoloogiga ning andisite teile vereloovutuse. Sa ei tohiks paanikat kohe ära mõelda oma kehas kohutavate muutuste üle, mida nüüd tuleb pikka aega ravida. On mitmeid haiguste sümptomeid, nii et arstidel palutakse kontrollida kilpnäärmehormoone ainult mitmete haiguste kinnitamiseks või välistamiseks. Testide väljakirjutamise üldised sümptomid Hormoonide puhul on tavaliselt vaja võtta vereproovi, kui arst leiab järgmised sümptomid: Puudus või ülekaal Menstruaaltsükli sagedased tõrked Põhjendamatu jaotus Mälu kahjustus ja segasus Uurime, kuidas edastada kilpnäärme hormoonide analüüsi Kuna ülalnimetatud sümptomite üks või teine kombinatsioon võib viidata paljudele haigustele, peab arst kõigepealt vältima kõige ohtlikumat tervist. Niisiis, kui kõik on kilpnäärmega hea, siis võib patsiendil tekkida krooniline väsimussündroom. See haigus on oht ainult kõrgtasemel ja on täiesti ravitav. Kuigi kilpnäärme probleemid tuleb kõrvaldada varases etapis. Nõuanne. Eelkõige on väärt analüüsida rasedaid naisi ja 50-aastaseid naisi, kuna need kõik kuuluvad kilpnäärmehormoonide tootmisel esinevate rikete riskirühma. Kilpnäärmehaigus: mis on oht Kuna kilpnäärme ise on sisemine sekretsiooniorgan, on ta vastutav paljude funktsioonide eest organismis. Kilpnäärme eest vastutab hormoonide tootmine See toodab hormoone - trijodotüroniini ja türoksiini. mis kontrollivad ainevahetust, osalevad aktiivselt elundite ja kudede kasvus ja küpsemises. See vastutab ka kaltsiumi hulga suurenemise eest rakkudes ja luude arengus. Selle organi toimimise katkemise korral organismis esineb hormoonide puudujääki või liigset tootmist. Nende äärmuste tulemus on omakorda haigus. Kilpnäärmehormoonide korral läbiviidud testid aitavad täpselt määrata, millised kehasüsteemid on kannatanud selle elundi töö katkemise tõttu. Hormoonide liigne hulk (hüpertüreoidism) viib: Silmapiirkonna põletik Paljud kilpnäärmehaigused on raviks suurepärased. Seda on sageli ravitavad hormoonide vähendavad ravimid ja range toitumine. Ent kaugelearenenud staadiumides võib hüpertüreoidism põhjustada siseorganite olulist patoloogiat, südamehüpertroofiat, nägemise kaotust ja luukoe hävitamist. Näpunäide: Enamikke haigusi on varajases staadiumis palju kergem ravida, mistõttu tuleks testida vähemalt kord aastas ennetuslikel eesmärkidel. Hormooni tootmise vähenemine (hüpotüreoidism) põhjustab: Kilpnääre märkimisväärne suurenemine Käte, jalgade ja näo tugev paistetus Kui te ravi õigel ajal ei alusta, võib hüpotüreoidism põhjustada pöördumatuid tagajärgi, sealhulgas krooniline depressioon, diabeet ja viljatus. Kõige hirmsama haigusjuhtumi tagajärjeks on metaboolne kooma, mis põhjustab surma 40% -l juhtudest. Vere annetamiseks peate ette valmistama. Kui arst on teile andnud teile vereliistakute annetamiseks kilpnäärme hormoonide, peate teadma, kuidas seda õigesti teha. On mitmeid kohustuslikke nõudeid, mida tuleb järgida. Vastasel juhul võivad katsetulemused olla ebatäpsed. Kuidas valmistuda naise analüüsimiseks Kuna menstruaaltsükli praegune faas ei mõjuta analüüsi tulemusi, pole meestel või naistel vereülekannet erinev. Kuid peate järgima järgmisi reegleid: Ärge suitsetage 12 tundi enne testi tegemist Ärge võtke joodi ega hormonaalseid ravimeid 24 tundi enne vere kogumist. Ärge asetage keha raskeks füüsiliseks koormuseks 36 tundi Ärge külastage sauna, aurusauna või solaariumi 36 tundi enne analüüsi. Dieet umbes 7 päeva enne vere annetamist. Seega, et kilpnäärme hormoonide korral õigesti testida, peab naine järgima neid lihtsaid reegleid ja eelnevalt laadima oma keha toiduga. Oleme kogunud lihtsaid näpunäiteid analüüsi nõuetekohaseks ettevalmistamiseks. Nendel päevadel on oluline mitte süüa vürtsikas, rasvavaba või suitsutatud toitu, et igasugust alkoholi kategooriliselt välistada. Kuna vetikad ja merevetikad sisaldavad palju joodi, siis on väärt neid hoiduda. Näpunäide: kuna veri võetakse tühja kõhuga, peate olema korralik õhtusöök, isegi kui te ei soovi süüa. Kuidas valmistuda pärast operatsiooni analüüsiks Iga operatsioon on juba kogu keha stress. Sellepärast, kui peate läbima operatsiooni pärast kilpnäärme hormoonide testi, ei tohi te ignoreerida mitmeid ekspertide soovitusi: Ära väsinud. Enne vere võtmist on parem jääda lamamisasendisse kaks tundi. Ärge ühendage protseduure. Kui röntgeni-, füsioteraapia ja analüüsi plaanitakse ühe päeva jooksul, viia osa protseduuridest üle teise päevani. Ärge unustage dieeti ja ravimeid. Öelge oma arstile kindlasti, kui te võtate joodi, vitamiine või hormonaalseid ravimeid. Analüsi läbimiseks peate korralikult ette valmistama Kuidas valmistuda analüüsi tegemiseks raseduse ajal Rasvane naine on kohustatud läbima kilpnäärme hormoonide analüüsi: selle keha töö mõjutab reproduktiivset süsteemi. Ja kuna hormonaalne taust tõuseb sünnituse ajal ja kehas tekib stabiilne stressi olukord, võib kilpnääre oluliselt halvendada selle toimimist. Eksperdid soovitavad tungivalt testi sooritada alles pärast põhjalikku konsultatsiooni arstiga. Ta peaks valima õige dieedi, mis põhineb rasedate ema tavapärasel toitumudel, ja eraldi arutada joodi sisaldavate ravimite ja toitude kasutamise eeskirju. Eriti tähtis on jälgida oma tervist raseduse ajal. Esialgse analüüsi tulemuste loend on järgmine: TSH või kilpnääret stimuleeriv hormoon T4 Püha või vaba tetrajodotüroksiin T3 Püha või vaba triiodotiroksiini AT tiuroperoksüdaasi (TPO) Pidage meeles, et nimekirja võib täiendada mitme elemendiga (raseduse ajal, millel on kilpnäärme häireid väljendunud sümptomid), kuid sagedamini ei sisalda see kallist uuringut. Seetõttu kontrollige kindlasti hinda enne kilpnäärme hormoonide analüüsi läbimist. Ja ärge leidke kõigi eespool nimetatud näidiste tagasivõtmiseks, sest kõik näitajad ei muutu ravi ajal dünaamiliselt. Normaindikaatorite tabel TSH on hormoon, mis tekib hüpofüüsi ja mõjutab rakke. See võib põhjustada elundikkude suurenemist või kilpnäärme hormoonide aktiivset sünteesi. Optimaalne jõudlus: 0,39-3,99 mU / ml. Sõltuvalt laboriseadmetest on lubatud viga 0,5-1. Vaba tetriodotiroksiini ja vaba trijodotüroksiini T3 ja T4 on kilpnäärmehormoonid, mis erinevad joodiaatomite arvust nende koostises (vastavalt 3 ja 4). Nende sünteesi abil viiakse läbi autonoomse närvisüsteemi normaalne toimimine, ainevahetuse normaliseerimine jne. Nad hakkavad suhtlema organismi rakkudega ainult siis, kui need on kombineeritud TSH-valgu (kilpnäärega seonduva globuliiniga), samas kui ülejäänud aeg on nad vaba liikumisega. Ärge ennast ravige ja küsige arstilt analüüsi tulemusi. Norm T3 sv. - 2,6-5,7 pmol / l. Tavaliselt mõõdetud üsna täpselt. T4 optimaalne vere sisaldus on 9,0-19,0 pmol / L. Kuna selle koguse mõõtmine on uuringutes raske, on lubatud viga 3,0 pmol / l. TPO on ensüüm, mis osaleb hormoonide sünteesis. Selle antikeha sekreteerib immuunsüsteem joodi sisaldavate ainete hävitamiseks. Ta vastutab hormoonide hulga reguleerimise eest veres. Praegu ei leidu ühtegi lähenemist selle ensüümi taseme mõõtmiseks kehas, iga kliinik määrab oma väärtuste vahemiku. Eksperdid ei pööra tähelepanu numbritele, vaid väärtusele, sest diagnoosi tegemiseks on tähtis ainult asjaolu, et näitaja ületab ülempiiri. Kõige sagedamini arvutatakse määra vahemikus 0 kuni 120 U / l. Näpunäide: kui teil on uurimuse õigsuses kahtlusi, pöörduge teise kliiniku poole, küsides uuesti proovimist. Ärge unustage, et te ei tohiks testide iseseisvalt lahti võtta ega ravi välja kirjutada. Kilpnäärme on väga oluline ja tundlik elund, mistõttu sel juhul ei saa enesehooldus oluliselt halvendada tervist, vaid isegi tekitada keerulist haigust. Kui olete ravimite ravi vastane, siis hoiatage oma arsti. Tõenäoliselt valib ta teile analooge rahvatervisega, mis aitab haigusega toime tulla. Õnnistagu sind!


Tuscia hotellid, Itaalia Järgmine peatus Tuscia? Populaarsemad hotellid Tuscania Populaarsemad hotellid Tarquinia Villa Tirreno4 tärni Civico Zero Resort4 tärni Populaarsemad hotellid Sutri Antico Borgo di Sutri4 tärni Populaarsemad hotellid Orte Aquila Hotel3 tärni Letizia Hotel3 tärni Tuscia, populaarsemad linnad TuscaniaTuscania on koht, kus leidub mõndagi meeldejäävat nagu Torre di Lavello park ja Santa Maria Maggiore kirik. TarquiniaTarquinia on koht, kus leidub mõndagi meeldejäävat nagu Tarquinia rand ja Tarquinia etruski nekropol. SutriSutri on tulvil vaatamisväärsusi nagu näiteks Palazzo Doebbingi muuseum. OrteOrte on koht, kus leidub mõndagi meeldejäävat nagu Orte Sotterranea katakomb ja Terme Di Orte spaa. NepiNepi on sobiv koht, et tutvuda ka lähipiirkonna huviväärsustega nagu Vallelunga ringrada ja Martignano järv. MartaMarta on tulvil vaatamisväärsusi nagu näiteks Bolsena järv. Tuscia – populaarsemad vaatamisväärsused Terme di VulciTerme di Vulci on vaatamisväärsus 9,2 km kaugusel südalinnast, millega tasub kindlasti tutvuda, kui sinu järgmine sihtkoht on Canino. Canino väärib tähelepanu teistegi looduslike vaatamisväärsuste tõttu nagu näiteks Bolsena järv. Civita di Bagnoregio muuseumMuuseumihuvilise reisisõbra päevaplaani võiks kuuluda ka südalinnas asuv Civita di Bagnoregio muuseum. Kui Civita di Bagnoregio köidab sind oma muuseumiväärtustega, siis tasub üle vaadata näiteks ka lähikonnas asuv Geoloogia ja maalihete muuseum. Santi Pietro e Caterina katedraalKirikutest võib külastajatele huvi pakkuda otse südalinnas paiknev Santi Pietro e Caterina katedraal. Palazzo Chigi-AlbaniSoriano nel Cimino paistab silma mitmete vaatamisväärsustega, sealhulgas kesklinnapiirkonnast 2,5 km kaugusel asuv Palazzo Chigi-Albani. Sacro Bosco parkSacro Bosco park on vaatamisväärsus 1,5 km kaugusel südalinnast, millega tasub kindlasti tutvuda, kui sinu järgmine sihtkoht on Bomarzo. Kui sulle meeldib Sacro Bosco park, siis on paarikümneminutilise sõidu kaugusel asuvad Villa Lante ja Faggeta del Monte Cimino park sinu jaoks nagu loodud. Tuscia – rohkem teavet Suure tõenäosusega võib Tuscia saada sinu lemmikpuhkusepaigaks. Meie kaardil on kogu Tuscia ja selle lähiümbrus oma hotellidega, nii näed valitud hotelli kaugust vaatamisväärsustest ja orientiiridest ja saad valida just enesele sobiva. Millised on parimad majutusvõimalused, mida Tuscia pakub? Beaux-Arts-stiilis maamaja vinoteegiga, Montefiascone Agriturismo il Marrugio, Viterbo Toad rõdudega, Viterbo Camere del Re, Tarquinia Perega külalistemaja südalinnas • Bolsena järv (20,2 km südalinnast) • Palazzo dei Papi (10,3 km südalinnast) • Viterbo katedraal (10,3 km südalinnast) • Villa Lante (14,7 km südalinnast) • Palazzo Chigi-Albani (21 km südalinnast) • Terme dei Papi spaa (7,3 km südalinnast) • Terme del Bagnaccio (8,8 km südalinnast) • Colle del Duomo muuseum (10,2 km südalinnast) • Rittatore Von Willeri linnamuuseum (25,4 km südalinnast) • Tarquinia etruski muuseum (25,5 km südalinnast) • Tarquinia rand


Eesti Pank kahandab pankade väärtpaberitulusid Pankade tuludest moodustavad keskmiselt umbes kolmandiku tulud aktsiatest. Pangad peavad hakkama täiendavalt provisjoneerima võimalikke väärtpaberitega seotud riske ja tagama suurema kapitali adekvaatsuse, ütles Eesti Panga nõukogu liige ja peaministri majandusnõunik Ardo Hansson. Väärtpaberiportfellide täiendavast provisjoneerimisest rääkides viitas ta ka valitsuse ja rahvusvahelise valuutafondi (IMF) vahel sõlmitavale memorandumile. Hansson ütles, et aktsiate omandamisega võtab pank kanda riski, mis võib aktsiahindade langusega tekitada olulist kahju. Hansson lisas, et aktsiates raha hoidmine on märksa riskantsem kui laenamine. Tema sõnul on isegi näiliselt väikese aktsiakoguse osakaal riskantne, sest pankadel on portfellis peamiselt kõrge riskiastmega Eesti aktsiad. Vähem on riski siis, kui pangad ostavad Vene, Saksa, Rootsi ja USA aktsiaid, ütles Hansson. Ühispank on kolme viimase kuu jooksul peaaegu kolmekordistanud oma aktsiaportfelli, kasvatades selle 820 miljoni kroonini. Samas on Ühispanga omakapital võetud aktsiariskist üle kolmandiku võrra väiksem. Augustis teenis pank rekordkasumi 37 miljoni krooniga, olles samas kuu jooksul investeerinud aktsiatesse ligi 300 miljonit krooni. Ühispanga kapitaliturgude direktor Margus Kangro ütles panga aktsiaoste kommenteerides, et pank on alles nüüd hakanud aktsiaturul positsioone võtma ja loonud endale analüüsiosakonna. Tema sõnul moodustab panga spekulatiivne aktsiaportfell 4 protsenti panga varadest. See on ligi 400 miljonit krooni. Kolmandiku portfellist moodustavad Eesti ettevõtete aktsiad. Kangro ütles, et Eesti Panga uued nõuded ei raskendaks Ühispanga tegevust, sest pank on endale ise ranged nõuded seadnud. Ta lisas, et pank on võetud aktsiariski piisaval määral provisjoneeerinud. Ta ei nõustunud ütlema, kui suur on provisjoneerimise määr. Kangro ütles, et pangal pole plaanis väärtpaberiportfelli suurendada, vaid see efektiivsemalt tööle panna. Ühe anonüümseks jääda soovinud tipp-pankuri sõnul ei tegele Eesti Pank Ühispanga aktsiaostudega enne, kui rahvusvaheline reitingufirma Moody's on andnud hinnangu Eesti majandusele. Reiting saabub Eesti Panga andmetel septembrikuu jooksul. Kaja Kell Eesti Pangast ütles, et reiting ei mõjuta Eesti Panga suhtumist Ühispangaga seonduvasse. Ta ütles, et Eesti Pank jälgib endiselt hoolikalt, mis toimub väärtpaberiturul ja kuidas teostavad pangad oma väärtpaberioperatsioone. Tema sõnul pole keskpangal seni olnud põhjust ühe või teise panga tegevust kahtluse alla seada. Tallinna Panga aktsiaportfell ületab suuruselt veidi panga omakapitali. Panga kapitaliturgude direktor Martti Siimann ütles, et panga aktsiarisk on jaotunud Venemaa, Läti ja Leedu vahel. Samas ületab ka Forekspanga aktsiaportfell üle kolmandiku võrra omavahendeid. Hansapank on kolme kuu jooksul kahekordistanud oma aktsiaportfelli, mis moodustab kolmandiku panga omakapitalist. Hansapanga analüütik Mart Toevere kinnitas, et Hansapank on end börsikrahhide vastu kindlustanud. Ta ütles, et Hansapanga investeeringud aktsiatesse ei ületa teatud protsenti omakapitalist. Näiteks tohivad lühiajalised finantsinvesteeringud moodustada viiendiku omakapitalist ehk ligi 200 mln krooni. Toevere ütles, et suur aktsiarisk pangale otseselt kahju ei too. Kõrgema riskiga kaasneb sageli ka kõrgem tootlus, märkis ta.


Relvastatud mees ründas Türgis Ukraina konsulaati(1) Türgi võimude teatel üritas relvastatud mees, kellel oli väidetavalt kaasas ka pomm, teisipäeval siseneda Ukraina konsulaati Istanbulis. Konsulaadi turvamees tulistas sissetungijat ja haavas teda. Istanbuli kuberner Muammer Güler ütles, et pommirühm uurib mehel kaasas olnud kotti, milles on kaablid. Tõenäoliselt ei sisaldanud kott lõhkeainet, vahendab Reuters. Kuberneri sõnul elab 29-aastase mehe naine Ukrainas ning rünnaku motiiv tundub olevat pigem perekondlik kui poliitiline. Mees üritas Ukraina konsulaati tungida umbes kella 9 ajal hommikul ning hakkas huupi tulistama. Turvamees tulistas vastu ja haavas sissetungijat. Mees viidi haavatuna haiglasse ja tema seisund ei ole eluohtlik. Teisi kannatanuid ei ole.


source: fineweb

text: Renoveeritud aastal 2012, garanteerib Providence Homestay külalistele mõnusa viibimise Surabaya's äri või puhkuse eesmärgil. Linna keskus on vaid 1.0 Km kaugusel ja lennujaama jõuab 20 minutiga. Oma mugava asukoha tõttu pakub hotell lihtsat pääsu linna kohustuslike vaatamisväärsuste juurde. Providence Homestay teeb kõik endast oleneva, et teha külaliste olek mugavaks. Selleks pakub hotell parimat teenindust ja teenuseid. Hotelli parimate omaduste hulka kuuluvad: ühine salong/TV-ala, parkla, peretuba, toateenindus, WiFi . Providence Homestay õhkkond peegeldub igas numbritoas. LCD/plasmaekraaniga teler, jagatud vannituba, traadita internetiühendus (tasuta), kohvi/teekeedukann on vaid mõned võimalustest, mis on Sinu kasutuses. Pealegi, hotelli vaba aja veetmise info tagab, et Sul siinviibimise ajal ettevõtmistest puudu ei tuleks. Providence Homestay on Sinu sihtkoht Surabaya kvaliteetse majutuse otsinguil.


Madame Tussaud 2005 -- Raamatukoi raamatupood 300-leheküljeline ümbrispaberiga tavaformaadis ja kõvas köites raamat Madame Tussaud' vahakujude muuseumid või ka õuduste kabinetid manavad täies hiilguses ja elusuuruses meie silme ette kuningad ja kurjategijad, revolutsionäärid ja kurtisaanid, ajaloo ülevuse ja madaluse. Kuid kes oli see naine, kelle nimi on muutunud mõisteks? Marie Tussaud' noorusaastad möödusid Versailles's kuningas Louis XVI õe kunstiõpetajana. Ent revolutsioon purustas rajuhoona kogu senise idüllilise maailma ning Marie'l tuli teha oma giljotiini all hukkunud sõpradest surimaske. 1802. aastal avas ta 35 vahakujuga Londonis esimese näituse. Marie Tussaud' meenutused ja tähelepanekud loovad elava pildi tollest vapustavast ajastust ning ühest tarmukast naisest ajaloosündmuste keerises.


1) biolagunevad jäätmed on anaeroobselt või aeroobselt lagunevad jäätmed, eeskätt kalmistu, aia- ja haljastusjäätmed ning toidujäätmed;


source: wikipedia

text: Eesti Teaduste Akadeemia on Eesti teaduste akadeemia, praegu eelkõige personaalakadeemia, varem paljusid teadusasutusi otseselt juhtinud asutus, mille asutamisaastaks loetakse aastat 1938, mil asutati Eesti Teaduste Akadeemia. Akadeemia on järjepidevalt tegutsenud 1946. aastast, mil asutati Eesti NSV Teaduste Akadeemia, mille õigusjärglasena kannab 1989. aastast praegust nime. Eesti Teaduste Akadeemia juhtlause on ladinakeelne sentents "Facta non solum verba" (Teod, mitte üksnes sõnad). Akadeemia praeguses põhikirjas (kinnitatud 2013) öeldakse: "Eesti Teaduste Akadeemia on 1938. aastal Eesti Teaduste Akadeemia seadusega asutatud silmapaistvate teadlaste ja teiste loomeisikute ühendus, kelle ülesanne on arendada ja esindada Eesti teadust, aidata kaasa teadustulemuste rakendamisele Eesti huvides ning väärtustada teadust, teaduslikku mõtteviisi ja kultuuri Eestis." Praegu moodustavad akadeemia liikmeskonna akadeemikud ja välisliikmed. Varem jaotusid liikmed tegevliikmeiks ja korrespondentliikmeiks. Kuuluvus Akadeemia liikmeskonda on eluaegne. Akadeemia valib ise oma liikmeid. Eesti Teaduste Akadeemia president on Tarmo Soomere. Asepresidendid on Arvi Freiberg ja Mart Kalm. Eesti Teaduste Akadeemia annab välja teaduste akadeemia sõbra tiitlit. Eesti teaduste akadeemiate presidendid 1946–1950 Hans Kruus 1950–1968 Johan Eichfeld 1968–1973 Arnold Veimer 1973–1990 Karl Rebane 1990–1994 Arno Köörna 1994–2004 Jüri Engelbrecht 2004–2014 Richard Villems 2014. aastast Tarmo Soomere Akadeemia tegevliikmete, korrespondeerivate liikmete, akadeemikute ja välisliikmete loend Esimesed Eesti NSV Teaduste Akadeemia tegevliikmed olid Johan Eichfeld, Aksel Kipper, Paul Kogerman (oli ka Eesti Teaduste Akadeemia liige), Alfred Koort, Hans Kruus, Ferdinand Laja, Artur Luha, Ottomar Maddison, Jüri Nuut, Alma Tomingas, Nikolai Tomson, Juhan Vaabel, Voldemar Vadi ja Johannes Voldemar Veski ja korrespondeerivad liikmed Julius Aamisepp, Albrecht Altma, Harald Arman, Harald Haberman, Leo Jürgenson, Karl Orviku, Mihkel Pill, Oskar Sepre, Friedebert Tuglas ja August Vaga (kinnitatud Eesti NSV Ministrite Nõukogu poolt 5. aprillil 1946). 17. juunil 1951 valiti akadeemia tegevliikmeiks Nikolai Buzulukov, Arnold Humal, Aleksandr Kiur-Muratov, Feodor Klement, Gustav Naan, Joosep Saat ja Andrei Tšernõšov ja korrespondentliikmeiks Richard Antons, Aleksandr Dobrjanski, Johannes Heil ja Hilda Moosberg. 30. juunil 1954 valiti akadeemia tegevliikmeiks Paul Ariste, Harald Haberman, Johannes Heil, Karl Orviku ja August Vaga ja korrespondentliikmeiks Nikolai Alumäe, Richard Mahl ja Aarne Pung. 26. septembril 1957 valiti akadeemikuks Harri Moora ning korrespondentliikmeiks Ilo Sibul ja Arnold Veimer. 25. jaanuaril 1961 valiti akadeemikuiks Nikolai Alumäe, Richard Antons ja Harald Keres ja korrespondentliikmeiks Agu Aarna, Gunnar Kangro, Paul Kard, Arnold Kask, Oskar Kirret, Eerik Kumari, Grigori Kuzmin, Heinrich Laul, Viktor Maamägi, Eduard Päll, Hugo Raudsepp, Karl Rebane ja Artur Vassar. 30. septembril 1964 valiti akadeemikuks Viktor Maamägi ja korrespondentliikmeks Tšeslav Luštšik. 24. märts 1967 valiti akadeemikuteks Karl Rebane ja Arnold Veimer ning korrespondentliikmeks Ilmar Öpik. 21. mail 1969 valiti akadeemikuiks Aarne Pung ja Aleksander Voldek ja korrespondentliikmeiks Juhan Kahk ja Kalju Paaver. 30. märtsil 1972 valiti akadeemikuiks Ilmar Öpik ja korrespondentliikmeiks Olaf Eisen, Arno Köörna, Endel Lippmaa, Erast Parmasto ja Boris Tamm. 27. märtsil 1975 valiti akadeemikuiks Arno Köörna, Endel Lippmaa ja Boris Tamm ja korrespondentliikmeiks Mihhail Bronštein, Jaan Rebane, Hans-Voldemar Trass ja Mihkel Veiderma. 30. märtsil 1977 valiti korrespondentliikmeiks Hillar Aben, Vladimir Hižnjakov, Juhan Peegel, Anto Raukas, Karl Siilivask, Helle Simm ja Vello Tarmisto. 29. märtsil 1978 valiti akadeemikuiks Leo Jürgenson, Juhan Kahk ja Kalju Paaver ja korrespondentliikmeks valiti Viktor Palm. 3. aprillil 1981 valiti korrespondentliikmeiks Jaan Einasto, Raimund Hagelberg, Huno Rätsep ja Enn Tõugu. 14. juunil 1983 valiti akadeemikuiks Olaf Eisen ja Mihkel Veiderma. 14. detsembril 1983 valiti korrespondentliikmeiks Arvo Ots, Dimitri Kaljo, Ülo Lille ja Aleksander Panksejev. 24. juunil 1986 valiti akadeemikuiks Mihhail Bronštein, Jaan Einasto ja Erast Parmasto ja korrespondentliikmeiks Ülo Jaaksoo, Arnold Koop, Valdek Kulbach, Peeter Saari ja Gennadi Vainikko. 25. novembril 1987 valiti akadeemikuiks Hillar Aben, Raimund Hagelberg, Vladimir Hižnjakov, Viktor Palm, Anto Raukas, Jaan Rebane ja Enn Tõugu ja korrespondentliikmeiks Lembit Krumm, Georg Liidja, Artur Lind, Udo Margna, Andrus Pork ja Richard Villems. 4. aprillil 1990 valiti akadeemikuiks Olav Aarna, Jüri Engelbrecht, Juri Lotman, Jüri Martin, Loit Reintam, Mart Saarma ja Arved-Ervin Sapar. 9. jaanuaril 1991 valiti välisliikmeiks Valdar Jaanusson, Charles Gabriel Kurland, Matti Kuusi, Johannes Piiper, Päiviö Tommila ja Ivar Ugi. 31. märtsil 1993 valiti akadeemikuiks Ülo Lumiste, Ülo Lepik, Leo Mõtus, Raimund-Johannes Ubar, Pavel Bogovski, Ain-Elmar Kaasik, Valdur Saks, Ilmar Koppel, Viktor Masing ja Juhan Ross. 23. novembril 1994 valiti akadeemikuiks Jaak Aaviksoo, Harri Käär, Agu Laisk, Hans Küüts, Uno Mereste, Peeter Tulviste ja Haldur Õim. 14. detsembril 1995 valiti välisliikmeiks Carl-Olof Jacobson, Jaan Laane, Endrik Nõges, Michael Godfrey Rodd ja Henn-Jüri Uibopuu. 29. oktoobril 1997 valiti akadeemikuiks Ene Ergma, Rein Küttner, Jaak Järv ja Arvo Krikmann. 19. detsembril 2001 valiti akadeemikuiks Mart Ustav ja Lennart Meri. 18. detsembril 2002 valiti välisliikmeiks Richard R. Ernst, Gerard A. Maugin, Helmut Schwarz ja Endel Tulving. 17. detsembril 2003 valiti akadeemikuiks Enn Mellikov, Raivo Uibo ja Jaan Ross. 12. detsembril 2007 valiti akadeemikuiks Tarmo Soomere, Mati Karelson ja Jaan Undusk. 23. aprillil 2008 valiti välisliikmeiks Jaak Peetre, Grigori Mints, Matti Saarnisto ja Ilse Lehiste. 14. oktoobril 2009 valiti akadeemikuiks Arvi Freiberg ja Urmas Varblane. 8. detsembril 2010 valiti akadeemikuiks Enn Saar, Eve Oja, Enn Lust, Tarmo Uustalu, Martin Zobel, Eero Vasar, Andres Metspalu, Jüri Allik, Valter Lang ja Mart Kalm. 7. detsembril 2011 valis akadeemia üldkogu 7 uut akadeemikut: täppisteaduste alal – Martti Raidal materjalitehnika alal – Jakob Kübarsepp, arstiteaduse alal – Toomas Asser, biosüstemaatika ja ökoloogia alal – Urmas Kõljalg, keemia alal – Margus Lopp, keeleteaduse alal – Karl Pajusalu, muusika alal – Arvo Pärt. 5. detsembril 2012 valis akadeemia üldkogu 4 uut akadeemikut: kirjanduse alal Hando Runnel, täppisteaduste alal Ergo Nõmmiste, informaatika alal Jaak Vilo ning ajaloo alal Tõnu-Andrus Tannberg, välisliikmeteks valiti Alar Toomre, Steven R. Bishop, Pekka T. Männistö ja Juri Berezkin. 4. detsembril 2013 valis akadeemia üldkogu 4 uut akadeemikut: täppisteaduste alal Jaan Aarik, tehnikateaduste alal Andres Öpik, loodusteaduste alal Ülo Niinemets ja õigusteaduse alal Lauri Mälksoo. 7. detsembril 2016 valis akadeemia üldkogu 3 uut akadeemikut: kardioloogiaprofessori Jaan Eha, biorobootika professori Maarja Kruusmaa ja rahvakunsti uurija Anu Raua. 6. detsembril 2017 valis akadeemia üldkogu 2 uut välisliiget: Budapesti Tehnika ja Majandusülikooli rakendusmehaanika professori Gábor Stépáni ning Clarki Ülikooli psühholoogia ja Ålborgi Ülikooli kultuuripsühholoogia professori Jaan Valsineri. 5. detsembril 2018 valis akadeemia üldkogu 7 uut akadeemikut: Marco Kirm täppisteaduste alal, Jarek Kurnitski inseneriteaduste alal, Kalle Kirsimäe geoloogia alal, Anne Kahru ökotoksikoloogia alal, Tiit Tammaru inimgeograafia alal, Anu Realo kultuuriteaduste alal, Tiina Randma-Liiv ühiskonna- ja riigiteaduste alal 2. detsembril 2020 valis akadeemia üldkogu 3 uut akadeemikut: Krista Fischer matemaatika ja matemaatilise statistika valdkonnas, Veiko Uri metsanduse valdkonnas ja Elmo Nüganen teatrikunsti valdkonnas. 8. detsembril 2021 valis akadeemia üldkogu astronoomia ja astrofüüsika akadeemikuks Elmo Tempeli, kultuuriajaloo akadeemikuks Marek Tamme, rahvatervise akadeemikuks Maris Laane ning tehnika- ja arvutiteaduste akadeemikuks Dmitri Vinnikovi. 7. detsembril 2022 valis akadeemia üldkogu füüsika akadeemikuks Toomas Rõõmu, arvuti- ja tehnikateaduste akadeemikuks Dan Bogdanovi ning sotsioloogia akadeemikuks Ellu Saare. Akadeemikute ja välisliikmete nimekiri seisuga märts 2023 Ajalugu 1938–1940 1946–1990 Eesti NSV Teaduste Akadeemia asutati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määrusega: 1953. aastal valmis Tallinnas Estonia puiesteel uus Eesti NSV Teaduste Akadeemia Instituutide hoone ning 1954. aastal akadeemikute elumaja (Lenini puiestee 11/13/15). 1960 1960. aastatel oli Eesti NSV TA-s 3 osakonda: füüsikalis-tehniliste ja matemaatiliste teaduste osakond; keemilis-tehnoloogiliste ja bioloogiateaduste osakond; ühiskonnateaduste osakond. Nende osakondade koosseisus oli üle 20 teadusliku uurimise instituudi: Eesti NSV TA Majanduse Instituut, Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituut, Eesti NSV TA Keemia Instituut, Eesti NSV TA Geoloogia Instituut, Eesti NSV TA Küberneetika Instituut, Põlevkivi Tootmise ja Ümbertöötlemise Teadusliku Uurimise Instituut, Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut, Eesti NSV TA Ehituse ja Ehitusmaterjalide Instituut, Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituut, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut jt. Lisaks kuulusid Eesti NSV TA koosseisu veel mitmed asutused: TA Spetsiaalne Konstrueerimisbüroo (TA SKB) Tallinnas, TA SKB filiaal Tartus, Arvutustehnika Erikonstrueerimisbüroo EKTA, jt. Pildid Teaduste Akadeemia hoonest (Kohtu 6) Vaata ka Eesti Teaduste Akadeemia Energeetikakomisjon Eesti Teaduste Akadeemia Mereteaduste Komisjon Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjon Teaduste Akadeemia kirjastus Eesti Teaduste Akadeemia medal Eesti Teaduste Akadeemia Toimetus- ja Kirjastusnõukogu Eesti Akadeemiline Välisvahetuse Fond (Eesti TA juures) Eesti Teaduste Akadeemia Teaduslik Keskarhiiv (TATKA) Eesti Noorte Teaduste Akadeemia Viited Kirjandus Margus Maidla. Teaduste akadeemia – Eesti kollektiivne aju : 75 aastat – 75 akadeemikut. Tallinn: Incorp Holding OÜ 2014. ISBN 9789949336623 Välislingid Eesti Teaduste Akadeemia koduleht Estonica artikkel. akadeemia üldkirjeldus Akadeemikud peaksid võtma sihiks ajakirjanduse hõlvamise, president Toomas Hendrik Ilvese kõne Teaduste akadeemia üldkogu juubeliistungil 22. oktoobril 2008 Olaf Mertelsmann. Viimaks ometi üks teaduse ajalugu! Sirp, 12. jaanuar 2009 Vello Helk. Kuidas tähistab Eesti Vabariigi 90. aastapäeva Eesti Teaduste Akadeemia? Montaaž ENSV Ministrite Nõukogu koosolekust ENSV TA asutamise puhul Eesti teadusasutused Eesti teadusakadeemiad