text: Euroopa Ülemkogu (inglise keeles European Council, prantsuse keeles Conseil européen) on üks seitsmest Euroopa Liidu institutsioonist, mis koosneb Euroopa Liidu liikmesriikide riigipeadest või valitsusjuhtidest, Euroopa Ülemkogu eesistujast ja Euroopa Komisjoni presidendist. Samuti osaleb ülemkogu kohtumistel Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja. Euroopa Ülemkogu loodi 1974. aastal toonase Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide riigipeade ja valitsusjuhtide mitteametliku arutelufoorumina. Ametliku staatuse sai see 1992. aastal Maastrichti lepinguga. 2009. aastal sai Euroopa Ülemkogust Lissaboni lepinguga üks Euroopa Liidu seitsmest institutsioonist. Euroopa Ülemkogu eesistuja on alates 1. detsembrist 2019 Charles Michel. Tegevuspõhimõtted Euroopa Ülemkogu on strateegiline institutsioon, mis määrab kindlaks Euroopa Liidu üldise poliitilise tegevuskava. Ülemkogu kohtumistel võetakse vastu järeldused, milles on välja toodud käsitletud mureküsimused ja nende lahendamiseks rakendatavad meetmed. Ülemkogul ei ole seadusandlikku võimu, see ei võta vastu Euroopa Liidu õigusakte ega pea nende üle läbirääkimisi. Õigusaktide algatamise ainuõigus on Euroopa Liidus Euroopa Komisjonil, kuid Euroopa Ülemkogu võib anda komisjonile tõuke seadusandliku poliitika kujundamiseks või selle muutmiseks. Euroopa Ülemkogu kohtumisi, mida nimetatakse sageli ka Euroopa Liidu tippkohtumisteks, juhatab Euroopa Ülemkogu eesistuja ja need peavad toimuma vähemalt kaks korda iga kuue kuu tagant. Otsused tehakse enamasti konsensuse alusel, välja arvatud juhul, kus Euroopa Liidu alusleping nõuab ühehäälset või kvalifitseeritud häälteenamusega otsust. Euroopa Ülemkogu eesistuja ja Euroopa Komisjoni president hääletusel ei osale. Euroopa Ülemkogul on kolme tüüpi kohtumisi: korralised, erakorralised ja mitteametlikud. Kuigi ka mitteametlikud kohtumised kavandatakse 1,5 aastat ette, ei võeta nende lõpul vastu ametlikke järeldusi, vaid laiemad ja mitteametlikud lausungid valitud poliitilistel teemadel. Erakorralised kohtumised lõpevad alati ametlike järeldustega, kuid neid kohtumisi ei kavandata tavaliselt ette pikemalt kui üks aasta. Näiteks toimus erakorraline ülemkogu sügisel 2001, kui koguneti arutama Euroopa Liidu reaktsiooni 11. septembri terrorirünnakutele. Kuni 2017. aastani toimusid Euroopa Ülemkogu kohtumised Brüsselis Justus Lipsiuse hoones, mis on ühtlasi Euroopa Liidu Nõukogu ja selle peasekretariaadi ametlik asukoht. Alates 2017. aastast sai Euroopa Ülemkogu ja Euroopa Liidu Nõukogu tippkohtumiste kohaks Lipsiuse hoonest idas asuv kolmest majast koosnev Europa hoone. Euroopa Liidu strateegiline tegevuskava 27. juunil 2014 Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu korralisel kohtumisel lepiti kokku viies prioriteetses valdkonnas, millele Euroopa Liit peaks aastatel 2014–2018 teravdatud tähelepanu pöörama. See kava sai aluseks nii Euroopa Ülemkogu kui ka teiste Euroopa Liidu institutsioonide töö kavandamisel. Need prioriteetsed valdkonnad olid: töökohtade loomine, majanduskasvu ja konkurentsivõime suurendamine; kodanike kaasamine ja kaitsmine, eriti võitlus vaesuse ja sotsiaalse tõrjutusega; Euroopa Liidu energiaturu väljakujundamine koos säästva ja taskukohase energia tagamisega; julgeoleku- ja õigusalase koostöö tõhustamine, erilise tähelepanuga rändel, organiseeritud kuritegevusel ja terrorismil; Euroopa Liidu aktiivne osalemine maailma asjades, selleks ühise välis-, julgeoleku- ja kaitsepoliitika tõhustamine. Ajalugu Euroopa Majandusühenduse riigipeade ja valitsusjuhtide esimesed mitteametlikud tippkohtumised toimusid veebruaris ja juulis 1961 (vastavalt Pariisis ja Bonnis). Need said alguse Prantsusmaa presidendi Charles de Gaulle'i pahameelest, et eurointegratsioonis olid liiga suure sisulise rolli haaranud riikideülesed institutsioonid, nagu Euroopa Komisjon. Regulaarseks need kohtumised siiski veel ei kujunenud. Esimene olulist rolli etendanud tippkohtumine toimus juba pärast de Gaulle'i ametist lahkumist detsembris 1969 Haagis, kus otsustati liitumiskõnelustele kutsuda Ühendkuningriik, Taani, Norra ja Iirimaa. Samuti otsustati sellel kohtumisel laiendada eurointegratsiooni, pannes aluse ühisele välispoliitikale ning majandus- ja rahaliidule. Selgema kuju võtsid tippkohtumised aastatel 1974–1988. Detsembris 1974 Pariisis toimunud tippkohtumisel jõuti Prantsusmaa presidendi Valéry Giscard d'Estaingi algatusel kokkuleppele, et Euroopa juhtimis- ja majanduskriisi lahendamiseks on vaja rohkem poliitilist sisendit tipptasandil ja regulaarseid kohtumisi. Lepiti kokku, et valitsusjuhid (või riigipead) hakkavad kohtuma kolm korda aastas. Esimene uute põhimõtete järgi peetud tippkohtumine toimus Dublinis 10.–11. märtsini 1975, kui Iirimaa oli Euroopa Majandusühenduse Nõukogu eesistuja. 1987. aastal mainiti tippkohtumist esimest korda ametlikus lepingus (ühtses Euroopa aktis), ametliku staatuse sai see 1992. aastal Maastrichti lepingus. Aastatel 1975–1995 peeti keskmiselt kolm kohtumist aastas, kuid 1996. aastal tõsteti aastaste kohtumiste arv minimaalselt neljani. Perioodil 2008–2014 ületati seda miinimumi tublisti, keskmiselt peeti seitse kohtumist aastas. 2002. aastal fikseeriti Euroopa Ülemkogu asukohana Brüssel. Mõningaid Euroopa Ülemkogu kohtumisi on peetud Euroopa Liidu ajaloo pöördepunktideks, näiteks: 1969 Haag – ühine välispoliitika ja Euroopa Majandusühenduse laienemine; 1974 Pariis – Euroopa Ülemkogu loomine; 1985 Milano – valitsustevahelise konverentsi moodustamine, mis viis ühtse Euroopa aktini; 1991 Maastricht – kokkulepe Maastrichti lepingu osas; 1992 Edinburgh – Strasbourgi säilitamine Euroopa Parlamendi asukohana; 1993 Kopenhaagen – kohtumise tulemusel jõuti Kopenhaageni kriteeriumideni; 1997 Amsterdam – kokkulepe Amsterdami lepingu osas; 1998 Brüssel – osa liikmesriike otsustas üle minna eurole; 1999 Köln – deklaratsioon Euroopa Liidu relvajõudude vajalikkusest; 1999 Tampere – kokkulepe Euroopa Liidu institutsioonide reformi osas; 2000 Lissabon – Lissaboni strateegia heakskiitmine; 2002 Kopenhaagen – kokkulepe, mis viis mais 2004 Euroopa Liidu laienemiseni; 2007 Lissabon – kokkulepe Lissaboni lepingu osas; 2009 Brüssel – Euroopa Ülemkogu esimese eesistuja ametisse nimetamine; 2010 Brüssel – kokkulepe Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi asutamiseks. Nii oli Euroopa Ülemkogu olemas juba ammu enne seda, kui see sai Lissaboni lepingu jõustumisel ametlikuks Euroopa Liidu institutsiooniks. Euroopa Ülemkogu mõiste võeti ametlikult esimest korda kasutusele Euroopa Liidu lepingu artiklis 15. Lissaboni leping eristas Euroopa Ülemkogu lõplikult eraldi institutsioonina Euroopa Liidu Nõukogust ja lõi Euroopa Ülemkogu eesistuja ametikoha. Olles välja kasvanud Euroopa Liidu Nõukogust, järgis Euroopa Ülemkogu varem sama süsteemi, kus eesistujaks oli igal aastal üks liikmesriik. Kui Euroopa Liidu Nõukogus püsib rotatsioonisüsteem siiani, siis Euroopa Ülemkogul on 2009. aastast üksikisikust eesistuja, kes ei ole samas ühegi riigi juht. Eesistuja ametiaeg on kaks ja pool aastat ning sama inimest võib tagasi valida ainult ühe korra. Novembris 2009 valiti ülemkogu esimeseks eesistujaks Belgia peaminister Herman Van Rompuy, kes uuele ametikohale asudes lahkus valitsusjuhi ametist. Tema volitused jõustusid koos Lissaboni lepingu jõustumisega 1. detsembril 2009. Volitused ja funktsioonid Euroopa Ülemkogu on Euroopa Liidu institutsioon, mille funktsioon on Lissaboni lepingu kohaselt "anda liidule selle arenguks vajalik tõuge ning määratleda selle üldised poliitilised sihid ja prioriteedid". Põhimõtteliselt paneb ülemkogu paika Euroopa Liidu poliitilise tegevuskava ja seetõttu peetakse seda ka eurointegratsiooni mootoriks. Kuigi ülemkogul ei ole eurointegratsiooni soodustamiseks mingeid ametlikke volitusi, on tal riigijuhtidest liikmeskonna tõttu sellele protsessile suur mõju. Kuna Euroopa Ülemkogu liikmeteks on Euroopa Liidu liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid, esindab see liikmesriikide täidesaatvat võimu ja seetõttu on sellel suur mõju mitmele olulisele poliitikavaldkonnale, näiteks välis- ja julgeolekupoliitikale. Ülemkogul on ka õigus ametisse nimetada mitmeid tippametnikke: Euroopa Ülemkogu eesistuja, Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Keskpanga president. Ühtlasi esitab ülemkogu Euroopa Parlamendile kinnitamiseks Euroopa Komisjoni presidendi kandidaadi. Euroopa Ülemkogu saab mõjutada poliitika- ja õigusvaldkondade kavandamist, Euroopa Komisjoni koosseisu, Euroopa Liidu Nõukogu eesistumise roteerumist liikmesriikide seas, Euroopa Liidu liikmesuse peatamist ja hääletamissüsteemide muutmist niinimetatud üleminekuaja klauslit kasutades. Kuigi Euroopa Ülemkogul ei ole otsest seadusandlikku võimu, eksisteerib teatud valdkondades niinimetatud "hädapiduri protseduur"; see tähendab, et Euroopa Liidu Nõukogus hääletusel vähemusse jäänud riik, mis tunneb, et uus seadusandlus rikub tema õigussüsteemi või sotsiaalkindlustussüsteemi aluspõhimõtteid, võib nõuda vastava seaduse suunamist aruteluks Euroopa Ülemkogusse. Koosseis Euroopa Ülemkogu koosneb Euroopa Liidu liikmesriikide riigipeadest või valitsusjuhtidest, lisaks on selle hääleõiguseta liikmed Euroopa Ülemkogu eesistuja ja Euroopa Komisjoni president. Vastavalt aluslepingutele on liikmesriigi juhil vajaduse korral õigus kohtumisele kaasa kutsuda valdkonda tundev minister, komisjoni presidendil aga vastava valdkonna eest vastutav komisjoni liige. Kui varem oli selline praktika tavaline, siis Euroopa Liidu liikmesriikide arvu kasvust tingitud ülemkogu liikmete arvu kasvu tõttu rakendatakse seda viimastel aastatel harvem. Kohtumistele võib vastavalt vajadusele kutsuda ka teisi ametiisikuid. Sageli osaleb Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, kelle osalemine on ette nähtud ka aluslepingus. Enne kohtumise algust annab ülevaate Euroopa Parlamendi seisukohtadest Euroopa Parlamendi president. Finantsküsimuste arutamise ajaks kutsutakse kohale tavaliselt Euroopa Keskpanga president. Kohtumiste juures viibib ka Euroopa Liidu Nõukogu peasekretär, kes vastutab kohtumiste organisatsiooniliste aspektide ja protokollimise eest. Lisaks osaleb kohtumistel inimesi, kes teevad oma tööd kulisside taga ja keda enamasti kohtumisruumi ei lubata. Erandiks on kaks delegaati iga riigi kohta, kelle ülesanne on vahendada oma riigipeale või valitsusjuhile kohtumise ajal uut informatsiooni. Nupuvajutusega saavad ülemkogu liikmed küsida nõu oma riigi alaliselt esindajalt Euroopa Liidu juures. Selle infovahetuse eest kannavad hoolt kohtumise kõrvalruumis asuvad Antici rühma liikmed (riikide alaliste esindajate abid). Kohtumistele on lubatud ka tõlgid, sest Euroopa Ülemkogu liikmed võivad rääkida kohtumistel oma keeles. Kuna aluslepingutes ei ole täpselt määratud, kas konkreetset riiki peab esindama ülemkogus riigipea või valitsusjuht, võib mõnes riigis tekkida raskusi otsustamisel, kumb neist peaks Euroopa Ülemkogu kohtumistel osalema. Euroopa Parlamendi liikmena väitis Alexander Stubb, et Soome president ei peaks ülemkogu kohtumistel osalema, sest Soome välispoliitika eest vastutab peaminister. Kui Stubbist oli 2008. aastal saanud välisminister, ei võimaldatud tal osaleda Gruusia sõja puhul kokku kutsutud erakorralisel ülemkogul, sest seal soovisid osaleda nii Soome president kui ka peaminister. Nii jäi Stubb kohtumisest kõrvale vaatamata sellele, et ta oli ühtlasi Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni peasekretär. Probleeme oli samal kohtumisel osalemisega ka Poolas, kus president Lech Kaczyński ja peaminister Donald Tusk kuulusid eri parteidesse ning neil oli erinev nägemus, kuidas tekkinud kriisile reageerida. Mitmel korral on sama olukord tekkinud ka Rumeenias, kus president Traian Băsescu soovis aastatel 2007–2008 ise peaminister Călin Popescu-Tăriceanu asemel ülemkogul osaleda. Uuesti kerkis see probleem üles 2012. aastal Băsescu ja uue peaministri Victor Ponta vahel. Eesistuja Euroopa Ülemkogu eesistuja valivad ametisse ülemkogu liikmed kvalifitseeritud häälteenamusega kaheks ja pooleks aastaks. Sama isiku võib valida eesistujaks maksimaalselt kaheks ametiajaks ehk kokku viieks aastaks. Eesistuja peab pärast iga ülemkogu kohtumist esinema aruandega Euroopa Parlamendi ees. Euroopa Ülemkogu eesistuja ametikoht loodi Lissaboni lepinguga. Enne seda roteerus eesistumine liikmesriikide juhtide vahel koos Euroopa Liidu Nõukogu eesistumisega. See ajutine, roteeruv eesistumine ei toonud endaga kaasa mingit täiendavat täidesaatvat võimu. Peamiselt oli seda ametit pidava isiku ülesandeks ülemkogu kohtumiste ettevalmistamine ja juhatamine, samuti võis ta esindada Euroopa Liitu välissuhtluses. Eesistujad 2009–2014 Herman Van Rompuy (Belgia) 2014–2019 Donald Tusk (Poola) 2019–... Charles Michel (Belgia) Eesistuja kabinet Kuigi Euroopa Ülemkogu on vastavalt Lissaboni lepingule eraldi Euroopa Liidu institutsioon, ei ole sellel oma administratiivset personali. Euroopa Ülemkogu ja selle eesistuja vajaduste eest kannab hoolt Euroopa Liidu Nõukogu peasekretariaat. Euroopa Ülemkogu eesistujal on siiski olemas oma isiklik büroo ehk kabinet, kuhu võib kuuluda kümneid nõunikke ja sekretäre. Esimese eesistuja Herman Van Rompuy personaliülem oli endine Belgia karjääridiplomaat parun Frans van Daele. Samuti töötasid tema olulisemate nõunikena endine Ühendkuningriigi parlamendiliige Richard Corbett, Ungari diplomaat Zoltán Martinusz, endine kõrge euroametnik Odile Renaud-Basso ja Van Rompuy kauaaegne pressiesindaja Dirk De Backe. Teise eesistuja Donald Tuski kabinetti juhatas Poola jurist ja endine kõrge riigiametnik Piotr Serafin. Tuski peanõunik välispoliitika küsimustes oli eestlane Riina Kionka ja majandusküsimustes prantslane Jean-Pierre Vidal. Tuski vanemnõunik poliitika ja kommunikatsiooni alal oli Poola endine poliitik Paweł Graś. Liikmed Tabelis on Euroopa Ülemkogu liikmed seisuga 10. juuli 2023. Praegu kuulub Euroopa Ülemkogusse neli riigipead: Küprose, Leedu, Prantsusmaa ja Rumeenia presidendid. Kõiki teisi riike esindavad ülemkogus valitsusjuhid. Erakonnad Peaaegu kõik Euroopa Ülemkogu liikmed kuuluvad mõnda oma riigi erakonda, need erakonnad kuuluvad aga omakorda Euroopa parteidesse. Euroopa parteid korraldavad sageli enne ülemkogu kohtumist nende koosseisu kuuluvate ülemkogu liikmete kohtumise. Siiski tuleb meeles pidada, et Euroopa Ülemkogu liikmed esindavad eelkõige liikmesriike, mitte erakondi. Otsuste langetamisel arvestavad ülemkogu liikmed eelkõige rahvuslikke ja riiklikke huve, kuigi kahtlemata mõjutab poliitiline ideoloogia nende otsuseid ja valikuid (näiteks Euroopa Ülemkogu eesistuja või Euroopa Komisjoni presidendi kandidaadi valikul). Allpool esitatud tabelis on ära toodud igasse Euroopa parteisse kuuluvate Euroopa Ülemkogu liikmete arv ja nende osakaal ülemkogus. Parempoolsel kaardil on näidatud ülemkogu liikmete erakondlik kuuluvus riikide kaupa. Andmed on esitatud seisuga 3. august 2022. Asukoht ja kohtumised Euroopa Ülemkogu kohtumised toimuvad tavaliselt neli korda aastas Brüsselis. Traditsiooniliselt kestavad kohtumised kaks päeva, kui aga päevakorras on pikemaid vaidlusi põhjustavad küsimused, siis ka kauem. Ülemkogu esimene alaline eesistuja Herman Van Rompuy püüdis suruda kohtumised kokku ühte päeva. Kuni 2002. aastani roteerus kohtumispaik Euroopa Liidu liikmesriikide vahel, tavaliselt toimus kohtumine selles riigis, mille käes oli parajasti eesistumine. Nice'i lepingule lisatud 22. deklaratsioonis oli aga öeldud, et alates 2002. aastast peab üks Euroopa Ülemkogu kohtumine igal eesistumisperioodil toimuma Brüsselis ja kui Euroopa Liidu liikmete arv jõuab 18 riigini, peavad kõik kohtumised edaspidi toimuma Brüsselis. Aastatel 2002–2004 toimusid Brüsselis pooled ülemkogu kohtumistest ja alates 2004. aasta Euroopa Liidu laienemisest on kõik korralised kohtumised toimunud Brüsselis. Mõned erakorralised kohtumised on siiski toimunud väljaspool Brüsselit, tavaliselt selles riigis, mille käes oli parajasti eesistumine. Näiteks kohtuti 2003. aastal Roomas ja 2005. aastal Londonis. Brüsselis kasutas Euroopa Ülemkogu 2017. aastani Justus Lipsiuse hoonet, kus asus ka Euroopa Liidu Nõukogu. Lipsiuse hoonest idas renoveeriti kolmest majast koosnev Europa hoone, millest sai 2017. aastal Euroopa Ülemkogu ja Euroopa Liidu Nõukogu uus tippkohtumiste paik. Otsust pidada kõik kohtumised ühes kohas mõjutasid mitmed tegurid, peamiselt logistilised (mida suuremaks kasvas Euroopa Liidu liikmesriikide arv, seda keerulisemaks muutus kohtumiste organiseerimine, eriti väiksematel liikmesriikidel) ja turvalisusega seotud küsimused (Belgia politseil on laialdased kogemused suurte meeleavaldustega toimetulekuks). Samuti võeti arvesse seda, et Brüsselis on olemas vajalikud, spetsiaalselt sisustatud ruumid ülemkogu liikmetele ja ajakirjanikele. Alaline asukoht Brüsselis rõhutab ka seda, et Euroopa Ülemkogu on üks Euroopa Liidu institutsioonidest, mitte lihtsalt iseseisvate riikide juhtide tippkohtumine nagu G20. 2007. aastal tekkis kohtumispaiga küsimuses vaidlus Belgia ja Portugali valitsuste vahel. Portugal soovis, et Lissaboni leping allkirjastataks Portugali pealinnas Lissabonis, kuid Belgia võimud ei soovinud luua pretsedenti ja nõudsid, et korraline aastalõpu kohtumine leiaks tavapäraselt aset Brüsselis. Kompromissina toimusid lepingu allkirjastamine, ametlik fotosessioon ja ametlik õhtusöök Lissabonis ning pärast seda sõidutati osavõtjad Brüsselisse, kus algas ametlik ülemkogu istung. See kutsus esile keskkonnakaitsjate rühmituste protestid, kes heitsid ülemkogule ette silmakirjalikkust: ühelt poolt nõuavad riigijuhid süsinikuemissiooni vähendamist, kuid teiselt poolt lendavad sama tippkohtumise raames kahe Euroopa linna vahet. Sama kriitikat on tehtud Euroopa Parlamendi aadressil, mis sõidab regulaarselt Brüsselist istungeid pidama Strasbourgi. Seni puudub plaan hakata korraldama kohtumisi mujal kui Brüsselis, välja arvatud vääramatust jõust tingitud põhjustel. Näiteks Belgia lennujuhtide streik jaanuaris 2012 oleks peaaegu lõppenud Euroopa Ülemkogu mitteametliku kohtumise üleviimisega Luxembourgi. Euroala tippkohtumised Aastatel 2010–2011 pidasid mitmed euroala riikide riigipead ja valitsusjuhid erakorralisi kohtumisi Euroopa võlakriisi teemal. Oktoobris 2011 lepiti kokku, et nad hakkavad edaspidi regulaarselt kohtuma kahel korral aastas, korraldades vajaduse korral ka täiendavaid erakorralisi kohtumisi. Need kohtumised toimuvad tavaliselt Euroopa Ülemkogu kohtumiste lõpul ja järgivad sama ülesehitust (ka neid kohtumisi juhib Euroopa Ülemkogu eesistuja ja neil osaleb Euroopa Komisjoni president), kuid nendel osalevad ainult eurot kasutavate Euroopa Liidu liikmesriikide riigipead või valitsusjuhid. Vaata ka Euroopa Ülemkogu eesistuja Euroopa Liidu Nõukogu Euroopa Nõukogu Viited Välislingid Euroopa Ülemkogu koduleht Ülemkogu


source: fineweb

text: Sa oled siin Põhja-Läti (Vidzeme) Vidzeme mitmekesine loodus pakub hulgaliselt võimalusi rahulikeks jalutuskäikudeks kivisel mererannal, samuti paadimatkadeks ja suusatamiseks. Siin saab imetleda looduse suursugusust ja ilu ning tunda iidset väge, mis voolab tänaseni läbi iidsete losside ja vanade linnatänavate. Loodus Vidzeme rannik on ainus rändrahnudega rannik Lätis. Vidzemes on ka Läti kõrgeim mägi Gaizinš. Gauja Rahvuspargist lookleb läbi Läti pikim jõgi Gauja, mille kaldal on Läti suurim koobas Gūtmaņala, samuti on seal müütilised männimetsad ja rannakaljud, nende hulgas muljet avaldav Sietiņiezis. Põhja-Vidzeme Biosfäärikaitsealal hõlmab maalilisi Salaca rannaalasid ja selle ümbrust Burtnieksi järvest Vidzeme rannikuni. Vidzeme linnad Vidzeme rannikul paiknevad Saulkrasti, Ainaži ja Salacgrīva. Linnade vaikus võimaldab katkematult lõõgastuda ning kiviseid kaldaid ja kaljusid nautida. Juuli alguses kaluritepäeval elavdavad randa suitsukalalõhn, laadad ja kontserdid. Gauja Rahvuspargi linnad on rikkad keskaegse arhitektuuri ning Gauja jõe orule iseloomulike kaunite maastike ja küngaste poolest. Riiast 40 kilomeetri kaugusel asuv Sigulda on Läti ilusamaid linnu. Unustamatud vaated Gauja orule avanevad köisraudteelt, mis ühendab kahte jõekallast. Cēsis loob oma keskaegse lossi ja pargiga romantilise meeleolu. Cēsise vanalinna munakivitänavad on säilitanud oma keskaegse paigutuse, seal on vanad punase kivikatuse, kinniste hoovide ja renoveeritud fassaadiga majad. Huviväärsused Vidzeme on piirkond, kus asuvad Läti vanimad lossimäed, lossid ja mõisamajad. Need on pärit erinevatest ajaloo perioodidest: Liivi ordu lossi maalilised varemed Cēsises, barokne Dikli loss Valmiera lähedal ja Āraiši järvelinnus, ainulaadne arheoloogiline monument, mis kirjeldab IX ja X sajandi latgalite elu. Palju huvitavaid vaatamisväärsusi võib leida Līgatnes, kus Gauja jõel sõidab puupraam ja mille loodusradadel võib kohata Läti metsloomi. Līgatne rehabilitatsioonikeskuses hoiab salajane Nõukogude punker nõukogudeaegseid mälestusi ja tekitab külmavärinaid. Üks huvitav atraktsioon Vidzemes on Läti ainus kitsarööpmeline raudtee, Gulbene–Alūksne liin, millel sõidavad tänaseni reisijad. Aktiivne puhkus Vidzeme on suurepärane sihtkoht aktiivse puhkuse harrastajatele. Looklev Gauja jõgi ja Amata kärestikud kutsuvad paadisõitjaid, kallastelt võib näha muljet avaldavaid kaljusid ja teisi loodusimesid. Matkarajad jõgede ääres on suurepärased kohad jalutamiseks, lõõgastumiseks ja looduse vaatlemiseks. Jalgratturid võivad sõita Gauja Rahvuspargi teedel, linnades või mööda kivist randa Salacgrīvast Tūjasse. Sigulda tuuletunnelis Aerodium saate nautida hingematvat lendu, sealsamas lähedal saavad ekstreemseiklejad proovida oma julgust benji-hüppega Sigulda köisraudteelt otse Gauja jõe kohal. Talvel tehakse Sigulda, Cēsise ja Valmiera ümbruses suusaradu Segu ajaloost, loodusimedest ja põnevatest tänapäeva meelelahutusvõimalustest teevad Vidzemest ihaldatava reisisihtkoha nii peredele, paaridele kui ka eakatele.


source: CulturaX

text: Mangeni lüpsilauda KMH | Adepte Mangeni PM lüpsilauda kompleksi ja biogaasijaama KMH Kõo vallas Koksvere külas OÜ Mangeni PM lüpsilauda kompleksi ja biogaasijaama rajamise keskkonnamõju hindamise (KMH) aruanne on Keskkonnaameti poolt 16.12.2013 kirjaga PV 6-7/13/9082-11 heakskiidetud. KMH aruande avalik väljapanek toimus septembris 2013. KMH on algatatud Kõo Vallavalitsuse 25.02.2013. a korraldusega nr 47 projekteerimistingimuste taotlusele. KMH programm on kiidetud heaks Keskkonnaameti Pärnu-Viljandi regiooni 10.07.2013 kirjaga nr PV 6-7/13/9082-4. Kavandatava tegevuse eesmärgiks on Koksvere külla uute kaasaegsete laudahoonete ning lüpsikompleksi ehitamine 1500-le lüpsilehmale. Samuti soovitakse sõnnikukäitluse korraldamiseks ja biokütuse tootmiseks rajada laudakompleksi juurde biogaasijaam. Kavandatud tegevuse asukohana on KMH aruandes kaalutud nii praeguse Mangeni farmi territoorium (kat nr 35701:002:1401) kui ka Siimani farmi territoorium (kat nr 35701:002:1720). Tegevuse arendajaks on: OÜ Mangeni PM (Aini, Kõo küla, Kõo vald, Viljandi maakond, 70501; kontaktisik: Meelis Venno, e-post meelis.venno@k-agro.ee, tel 5092241). Projekteerimistingimuste ja ehitusloa väljastamise otsustajaks on: Kõo vallavalitsus (Kõo küla, Kõo vald, Viljandi maakond, 70501; kontaktisik: Rein Vahtra, e-post rein@koo.ee, tel 4378554). KMH järelevalvajaks ja hilisemaks keskkonnakompleksloa väljastajaks on: Keskkonnaameti Pärnu-Viljandi regioon (Paala tee 4, 71014 Viljandi, tel: 435 5610, e-post viljandi@keskkonnaamet.ee). KMH juhteksperdiks on Rein Ratas (KMH0066), kelle juhtimisel viib KMH läbi OÜ Adepte Ekspert (Pärnu mnt 21, Tallinn, 10141; kontaktisik: Piret Toonpere, e-post piret@adepte.ee, tel 5059914). Kavandataval tegevusel puudub oluline riigipiiri ülene mõju ja mõju Natura 2000 võrgustiku aladele. Mangeni lüpsilauda KMH aruanne (heakskiidetud versioon) Alternatiiv I (tegevus Mangeni farmi alal) ehitusprojekti eelprojekti asendiplaan ja illustreeriv lahendus kaardil Alternatiiv II (tegevus Siimani farmi alal) ehitusprojekti eelprojekti asendiplaan ja illustreeriv lahendus kaardil


source: wikipedia

text: Aleksander VI, ladinapäraselt Alexander VI (katalaani keeles Roderic Llançol i de Borja, hispaania keeles Rodrigo de Llançol-Borja y Borja, itaalia keeles Rodrigo Borgia [rodr'iigo b'ordža]; 1. jaanuar 1431 Xàtiva, València kuningriik – 18. august 1503 Rooma, Paavstiriik) oli 214. paavst. Ta valitses aastatel 1492–1503. Rodrigo de Llançol-Borja y Borja sündis València kuningriigis Xàtivas alamaadliku Joffré de Llançoli (või Joffré de Borja i Escrivà) ja Isabel de Borja kuuelapselises peres viienda lapsena. Kui Rodrigo ema vend sai 8. aprillil 1455 Calixtus III nime all paavstiks, hakkas Rodrigo kasutama ema perekonnanime Borja (Borgia). Ta õppis Roomas ja siis Bologna ülikoolis õigusteadust ning sai doktorikraadi. Kui ta onu sai paavstiks, siirdus Rodrigo Borja tema teenistusse, täites tähtsaid ülesandeid. Borja viibis 18. oktoobrist 16. novembrini 1456 Itaalias Bolognas. Märtsis 1458 vahendas ta Calixtus III ja Aragóni kuninga Alfonso V vahel peetud läbirääkimisi. Pärast Calixtus III surma taandus Borja mõneks ajaks poliitikast, kuid 1459 reisis ta koos Pius II-ga Mantova kongressile. Ta viibis 1460. aastani Sienas, kuna paavst oli tauninud tema eluviise ja pöördus tagasi Rooma alles detsembris 1461. 1464 siirdus ta Pius II kaaskonna koosseisus Anconasse, et osaleda ristisõjas, kuid paavsti surma tõttu jäi sõjaretk ära. 1469 saatis Borja Saksa-Rooma keiser Friedrich III-t reisil Itaalias. 1473. aastal Hispaaniast Itaaliasse tagasipöördumisel sattus Borja merehätta, mille käigus sattus ohtu tema elu. Borja kohtus 14. jaanuaril 1475 Terracinas Napoli kuninga Fernando I-ga ja tuli koos temaga Rooma. 1476 suvel lahkus Borja katku tõttu Roomast Viterbosse, siirdus sealt Narnisse ja siis edasi Folignosse. 1489 siirdus ta koos paavstiga Ostiasse. 1492 korraldas ta Roomas härjavõitluse, millega ta tähistas Granada vallutamist. Borja ordineeriti 1468 diakoniks, 30. oktoobril 1471 preestriks ja seejärel piiskopiks. 21. märtsil 1478 liitus ta Püha Vaimu vennaskonnaga. Juunis 1462 korraldas Borja Viterbos Kristuse Ihu püha tähistamist. Ta lasi ehitada Pienza piiskopipalee ja püstitada Calixtus III-le hauasamba. Ta kirjutas 2 traktaati kanoonilisest õigusest. Borja teenis kuurias 5 paavsti ajal, omandades palju haldusalast kogemust, mõju ja rikkust. Kardinal Borja osales kardinalide kolleegiumi mõjuka liikmena 5 konklaavil 1458–1492. Enne teda oli enne paavstiks saamist osalenud veel enamatel konklaavidel vaid Honorius IV. Kardinal Borja kroonis 1471 paavstiks Sixtus IV. "Catholic Encyclopedia" ja kirikuajaloolase John Norman Davidson Kelly järgi peeti teda tollal üheks rikkaimaks kardinaliks. Eraelu Nagu paljudel teistelgi renessansiaja prelaatidel, ei olnud Borja elukombed kaugeltki laitmatud. Oma lapsi armastas ta väga, kuid oma eluviiside tõttu sai ta väga karmi noomituse Pius II-lt, kes sai paavstiks pärast Calixtus III-t 1458. Rodrigo paljudest armusuhetest oli kõige pikaajalisem suhe Vannozza (Giovanna) dei Cattaneiga (sündinud 1442), kes oli olnud 3 korda abielus. Nende suhe algas 1470. aasta paiku ja Vannozza sünnitas Borjale mitu last, kelle Borja tunnistas omaks. Need olid Giovanni, hilisem Gandia hertsog (sündinud 1474), Cesare (sündinud 1475 või 1476), Lucrezia (sündinud 1480) ja Goffredo (Gioffre) (sündinud 1481 või 1482). Borjal olid veel lapsed Jirolama, Isabella ja Pedro Luis, kelle emad ei ole teada. Enne paavstiks saamist kardinal Borja kirg Vannozza vastu mõnevõrra vähenes ja too elas hiljem avalikkusest tagasitõmbunult. Vannozza koha Rodrigo armastatuna täitis ilus Giulia Farnese (hüüdnimega Giulia Bella), kelle abikaasa kuulus Orsinide suguvõssa. Giulia vend Alessandro Farnese (Paulus III) pühitseti kardinaliks. Rodrigo armastus Vannozzaga saadud laste vastu ei vähenenud ja määras kogu tema elu. Ta kulutas nende peale suuri summasid ja tegi nad mõjukateks aukandjateks. Rodrigo de Borja lapsed Pier Luigi Borgia (Pedro Luis Borja) (ema teadmata) Jirolama Borgia (ema teadmata) Isabella Borgia (ema teadmata) Cesare Borgia (ema Vannozza dei Cattanei) Giovanni Borgia (Juan Borja) (ema Vannozza dei Cattanei) Lucrezia Borgia (ema Vannozza dei Cattanei) Gioffre Borgia (ema Vannozza dei Cattanei) Laura Borgia (ema Giulia Farnese) Giovanni Borgia (ema Giulia Farnese) Rodrigo Borgia (ema Giulia Farnese) Ametid 1444 Xàtiva vaimulik 1445 Valencia sakristaan 1448 Valencia, Barcelona ja Segorbe kapiitlite kanoonik 1449 Culera pastor 1449 Alzira vikaar 1449 Xàtiva chantre 10. mai 1455 apostellik notar 3. juuni 1455 Santa María de Xàtiva dekaan 20. veebruar 1456 – juuni 1458 San Nicola in Carcere kardinaldiakon, (avaldati 17. septembril 1456, pühitseti ametisse 17. novembril 1456) 21. august 1456 Vercelli San Andrea hospidali rektor detsember 1456 – 26. november 1457 legaat Anconas 1. mai 1457 – 11. august 1492 kiriku asekantsler 11. detsember 1457 – 9. märts 1459 paavsti vägede generalissimus 1457 – 30. juuni 1458 Gerona administraator 30. juuni 1458 – 9. juuli 1492 Valencia piiskop (asus ametisse 21. juulil 1458) Juuni 1458 – 30. august 1471 Santa Maria in Via Lata kardinaldiakon märts 1463 – august 1471 kardinal-protodiakon 1467–1472 Urgelli piiskop ja Andorra kaasvürst (amet vaieldav) 30. august 1471 – 24. juuli 1476 Albano kardinalpiiskop 23. november 1471 – 24. oktoober 1473 legaat Hispaanias 8. jaanuar 1472 – 15. mai 1472 camerlengo 24. juuli 1476 – 11. august 1492 Porto kardinalpiiskop 25. juuni 1477 – 4. oktoober 1477 legaat Napolis 8. juuli 1482 – 11. august 1492 Cartagena administraator 22. juuli 1483 – 11. august 1492 kardinalide kolleegiumi dekaan 1483 Santa Maria Maggiore basiilika ülempreester 26. august 1485 – august 1485 Sevilla peapiiskop 9. oktoober 1489 – 11. august 1492 Mallorca piiskop 1491 – 11. august 1492 Egeri administraator 9. juuli 1492 – 11. august 1492 Valencia peapiiskop Ta oli Subiaco, Vallidigne, Aggere, Santa Maria la Real de Nájera, Santa Maria di Monteagu, Santa Maria di Rivopullo ja San Filippo Fargala kloostrite abt commendam Ta oli Saksa ordu protektor. 1492. aasta konklaav Aleksander VI valiti paavstiks 11. augustil 1492 hommikul kell 7 ja krooniti 26. augustil. Ta võttis nime Aleksander III järgi. Aleksander VI oli kolmas ja viimane hispaanlane, kes sai paavstiks. 6.–11. augustil 1492 toimunud konklaavil osales 23 kardinali. See oli esimene konklaav, mis toimus Sixtuse kabelis. Konklaavist on andmeid paavstliku tseremooniameistri Johann Burchardi kirjeldusest ja Aleksander VI esimeste otsuste kaudu. Olulist teavet selle konklaavi kohta on lisanud ajaloolaste Ludwig von Pastori ja Peter De Roo uurimused. Ajaloolase Francis Burkle-Youngi järgi oli paavst Innocentius VIII surma järel kolm tõenäolist kandidaati Pühale Toolile: kardinalid Borja, Milano fraktsiooni juht Ascanio Maria Sforza Visconti ja Prantsuse fraktsiooni juht Giuliano della Rovere (pärastine Julius II). Della Rovere puudusteks peeti tema poliitilist mõju Innocentius VIII ajal ja Prantsusmaa toetust. Kardinalid Maffeo Gherardi ja Federico Sanseverino ei olnud ametisse pühitsetud, kuid olid ametisse määratud, sellepärast tegi Sforza nende nimed kardinalide kolleegiumile teatavaks ja neil lubati konklaavil osaleda. Rahutuste vältimiseks Roomas määrasid kardinalid korda tagama kaks prefekti. Kunagi varem ega hiljem ei ole paavstivalimistel kulutatud nii suuri summasid häälte ostmisele. Borjal, kellel oli suur varandus, õnnestus osta kõige rohkem hääli, sealhulgas Sforza oma. Juba Innocentius VIII viimaste päevade ajal saatsid Itaalia valitsejad oma saadikud Rooma, et mõjutada konklaavi. Konklaavi tulemusest olid eelkõige huvitatud Milano hertsog ja Napoli kuningas. Napoli kuningas toetas esmalt della Roveret ja saatis Rooma oma väejuhi Virginio Orsini, et veenda Colonnasid della Roveret toetama, kuid kaks päeva hiljem lasi kuningas oma saadikule teatada soovist toetada kardinale Jorge da Costat ja Pedro González de Mendozat (viimane puudus konklaavilt). Napolis kaaluti veel kardinal Giovanni Battista Zeno toetamise võimalusi. Stefano Infessura andmetel oli Borja ööl enne konklaavi algust viinud muuladega 4 koormat hõbedat Ascanio Sforza paleesse. Konklaavi avajutluse pidas kardinal Bernardino Lopez de Carvajal. Enne hääletusvoore toimus häälte ostmine, mille jaoks della Roverel oli kaasas 300 000 tukatit Prantsusmaa kuningalt ja Genovalt. Borja pakkus Sforzale asekantsleri ametit, paleed, Nepi lossi ja Erlau piiskopkonda. Kardinal Giovanni Battista Orsinile pakkus Borja Ancona legaadi ametit, Monticelli ja Soriano kindlust ning Cartagena administraatori ametit. Kardinal Giovanni Colonnale pakkus ta Subiaco kloostrit; kardinal Antoniotto Pallavicinile lubas ta anda Pamplona piiskopkonna; kardinal Giovanni Michieli määrata Palestrina kardinalpiiskopiks; kardinal Giovanni Giacomo Schiaffinatile anda Ripolta kloostri; kardinali Paolo Fregoso määrata Campagna legaadiks. Esimene voor peeti 8. augustil, kus hääli said lisaks Oliviero Carafa ja da Costa. Teine voor toimus 9. augustil ja kolmas voor 10. augustil, kus Borjal jäi puudu vaid üks vajalik hääl. Konklaavi tulemuse määramisel sai otsustavaks kardinal Sforza veenmistöö väsinud kardinal Gherardiga 10. augusti hilisööl, keda veendi toetama Borjat. 11. augusti hommikul peetud voorus sai Borja Ludwig von Pastori andmetel 15 häält, kuid De Roo versiooni järgi oli tema valimine olnud üksmeelne. 1471. aasta konklaavil osalenud kardinalid Girolamo Basso della Rovere Rodrigo de Borja y Borja Oliviero Carafa Lorenzo Cibo de' Mari Giovanni Colonna Giovanni de' Conti Jorge da Costa Paolo Fregoso Maffeo Gherardi Giovanni de' Medici Giovanni Michiel Giovanni Battista Orsini Antoniotto Pallavicini Ardicino della Porta Domenico della Rovere Giuliano della Rovere Federico di Sanseverino Raffaele Sansoni Riario Giovanni Battista Savelli Giovanni Giacomo Schiaffinati Ascanio Maria Sforza Visconti Giovanni Battista Zeno Francesco Todeschini-Piccolomini Itaalia sõjad Napoli kuningas Ferrante I jätkas kardinali della Rovere toetamist ka pärast paavstivalimisi, mistõttu Fernando suhted paavstiga halvenesid. Detsembris 1492 saatis Fernando suhete parandamiseks Rooma oma poja Frederico, kes vaatamata suurejoonelistele pidustustele sai leige vastuvõtu osaliseks. Suhted halvenesid veelgi, kui Fernando läänistas Virginio Orsinile Kirikuriigi koosseisus olnud Cervetri ja Anguillara, mille Aleksander VI määras oma pojale Giovanni Borgiale, kellest sai Gandia hertsog. Paavsti poliitikat kritiseeris kardinal della Rovere. Della Rovere tundis, et Rooma oli muutunud talle ohtlikuks, kindlustas end esmalt oma Ostia piiskopkonnas Tiberi suudmes ja siirdus seejärel Prantsusmaale. Ferrante I kavandas Kirikuriigi vastu sõda ning sõlmis liidu Firenze, Milano ja Veneetsiaga. Paavst moodustas omakorda 25. aprillil 1493 Napoli-vastase liidu. Fernando pöördus abipalvega Hispaania poole, kuid Hispaania ei tahtnud paavstiga suhteid rikkuda, soovides saada õigust vastavastatud Ameerikale. Hispaania vahendustegevuse tulemusena jäi sõda ära. Kokkuleppe järel sõlmiti paavsti poja Gioffre Borgia abielu Napoli printsessi Sanchaga. 25. jaanuaril 1494 suri Napoli Ferrante I ja paavsti nõusolekul kroonis kardinal Juan de Borja Llançol de Romaní 8. mail 1494 Napoli uueks kuningaks Alfonso II. Olukorra muutis keeruliseks see, et Napoli trooni nõudis Prantsusmaa kuningas Charles VIII, keda kardinal della Rovere veenis tungima Itaaliasse, et kokku kutsuda kirikukogu ja tagandada ametist paavst. Alfonso II pretendeeris omakorda Milano hertsogkonna valitsejaks. Charles VIII vägede sissetungiga Itaaliasse algasid 1494 Itaalia sõjad. Aleksander VI suutis osava diplomaadina vältida prantslaste tungimist Rooma ja linna rüüstamist. Paljud Rooma ja Kirikuriigi suguvõsad, eriti Orsinid ja Colonnad, toetasid prantslasi. Colonna suguvõsa pooldajad hõivasid Ostia. Paavst moodustas 31. märtsil 1495 ametlikult türklastevastase, tegelikult prantslaste-vastase Püha Liiga. 6. juulil 1495 toimunud Fornovo lahingu järel pöördus Charles VIII tagasi Prantsusmaale, sest paavst keeldus talle Napolit läänistamast. Juunis 1497 saatis paavst Cesare Borgia legaadina Napolisse kroonima kuningaks Federicot. 1499. aastal tungis Itaaliasse Louis XII, kes nõudis endale Milanot ja Napolit. Paavst sõlmis 1501 kuningaga lepingu, mille järgi ta tühistas Louis XII abielu ja saatis Cesare Borgia Prantsusmaale legaadiks. Kuningas andis Cesare Borgiale Valentinois' hertsogi tiitli ja lubas sõjalist abi Romagna vallutamiseks. 27. juunil 1501 tagandas Aleksander VI ametist Napoli kuninga ning kinnitas Napoli kuningriigi alade jaotamise Hispaania ja Prantsusmaa vahel. Augustis 1503 kavandas Cesare Borgia uut sõjaretke Itaalias, kuid tema haigestumise ja paavsti surma tõttu jäi see ära. Suhted türklastega Juunis 1493 külastas Roomat Osmanite riigi saadik, sest Roomas viibis sultani vend, kes pretendeeris Osmanite riigi troonile. Paavst saatis 22. mail 1501 Poola kuningale Jan I-le ja Ungari kuningale Ulászló II-le kirjad Osmanitega peetava sõja asjus. Aleksander VI olevat Itaalia sõdade ajal pöördunud sõjalise abi saamiseks Türgi sultani poole. Suhted Hispaaniaga 4. mail 1493 avaldatud bullas "Inter caetera" tunnustas Aleksander VI Hispaania ja Portugali vahelist demarkatsioonipiiri. 7. juunil 1494 sõlmisid Hispaania ja Portugal Aleksander VI vahendusel Tordesillase rahulepingu, millega need riigid jagasid isekeskis kogu maailma (peale Euroopa) ära. Ta andis mõlema riigi valitsejale kontrolli avastatud alade üle. Suhted Veneetsiaga Aleksander VI saatis 1500 nuntsiuseks Veneetsiasse Angelo Leonini, keda peetakse esimeseks nuntsiuseks selle ameti kaasaegses mõistes. Sisepoliitika Aleksander VI valitsusaja algust iseloomustas range kohtumõistmine ja distsiplineeritud valitsemine, mis erines eelmiste paavstide aegsest anarhiast, ja suur väline hiilgus. Ta taastas Kirikuriigis korra ja Itaalia sõdade tulemusena kärpis Rooma aadli võimu, mille käigus ta kõrvaldas aadli privileegid. Paavsti soov saada kardinalidelt nõusolekut Benevento, Terracina ja Pontecorvo liitmiseks Gandiaga tõi kaasa vaid kardinali Piccolomini protesti. Aleksander VI püüdis kärpida Kirikuriigi väikevürstide sõltumatust. Eriti karmiks kujunes võitlus Orsini suguvõsaga, kes pidi paavstile maksma 50 000 kuldfloriini. 1502 surus Cesare Borgia maha Orsinide kavandatud vandenõu tema vastu, mille järel Cesare lasi hukata Oliverotto da Fermo ja Vitellozzo Vitelli. Aprilliks 1503 jäi Orsinide kätte vaid Bracciano kindlus, mistõttu nad palusid vaherahu. See oli esimene kord ajaloos, kui paavst oli kogu Kirikuriigi suveräänne valitseja. Aleksander VI sisepoliitikat määras Cesare Borgia, kes 25. novembril 1499 hõivas Imola, 1502 Camerino ja Senigallia. Borgiate poliitikaga seostatakse mürgitamisi arseeniga (cantarella). 1911. aasta Encyclopædia Britannica järgi lasid Borgiad võõrandada mitme mõjuka isiku, sealhulgas kardinali Giovanni Battista Ferrari varanduse. Igaüht, keda peeti piisavalt rikkaks, süüdistati mõnes õigusrikkumises, millele järgnes kas vangistus või mõrv, mis omakorda tõi kaasa vara konfiskeerimise. Neid kahtlustati kardinali Giovanni Michieli mürgitamises. Atentaadid Stefano Infessura järgi tehti paavstile 1492. aastal mõne kuu jooksul 220 atentaati, kuid Infessura paavstikriitika tõttu ei peeta seda usaldusväärseks faktiks. Suhted kiriku institutsioonidega Aleksander VI määras kiriku asekantsleriks kardinal Ascanio Maria Sforza Visconti. Ta kavandas kloostrite ja ordude reformimist. Ta lubas 1497 seoses oma poja Giovanni Borgia surmaga teostada kuuriareformi, määrates selleks ametisse vastava komisjoni. Ta jagas apostelliku signatuuri Signatura gratiae’ks ja Signatura iusticae’ks. Ta moodustas apostellikus kantseleis sommista ametikoha. Ta sätestas, et paavstipalee sakristaaniks peab olema augustiinlasest eremiit. 1492 keelas ta kardinalidel tunnustada suveräänide protektoraati. 1501 tunnustas ta Jeanne de Valois' rajatud annuntsiatsiooni ordut ja määras Gabriel Nicolai selle ülemaks. Ta lubas Juan de la Pueblal rajada frantsiskaanide koguduse. 1501 ühendas ta kontseptsionistide Neitsi Maarja pärispatuta saamise kongregatsiooni benediktiinidega. 1493 tunnustas ta minimi ordut ja 1501 avaldatud entsüklikas "Ad ea quae circa decorem" kinnitas ta minimi ordu reeglid. Ta muutis 1492 Kristuse rüütlite rüütliordu ilmalikumaks, kuna ordu liikmed ei suutnud järgida tsölibaati. Koos konkubiinidega elamise asemel tunnustas ta ordu liikmete abiellumist. 1492 määras ta Alcantara rüütliordu eluaegseks suurmeistriks Hispaania kuninga. 1497 tunnustas ta tsistertslaste püha Bernardi kongregatsiooni Toscanas ja Lombardias. Ta tunnustas 1494 Maximilian I rajatud Püha Georgi vennaskonda. 13. juulil 1495 andis ta indulgentse Roosipärja vennaskonnale. Liturgilised otsused Aleksander VI saatis 1493 Hispaania kuningannale Isabel I-le kuldroosi. Ta käskis 1497 sulgeda Iirimaal Patricku purgatooriumina tuntud koopa. 1499 andis ta loa Skara piiskopkonnas püha Bryniolphi reliikviate translatsiooniks. Ta andis Quimperi katedraalile indulgentse. 1500. aastat tähistati juubeliaastana. Teoloogilised vaidlused 1495 puhkes paavstil teoloogiline vaidlus dominikaani Girolamo Savonarolaga. Savonarola oli 1490 hakanud Firenzes pidama apokalüptilisi jutlusi, milles ründas vaimulikkonna sekulariseerumist. 25. juulil 1495 nõudis paavst Savonarola tulemist Rooma, kuid Savonarola keeldus, tuues põhjuseks halveneva tervise ja teda ähvardavad ohud. 8. septembril 1495 keelas paavst Savonarolal jutlustamise ja määras tema käsutuses oleva San Marco kloostri taas dominikaanide Lombardia kongregatsiooni alluvusse, kuid 16. oktoobril tühistati kloostri staatus kongregatsiooni alluvuses, samas ei tohtinud Savonarola seni jutlustada, kuni Roomas oli vastav uurimine lõpule viidud. 7. novembril 1496 moodustas paavst Rooma ja Toscana dominikaani kloostritest kongregatsiooni ja määras kardinali Oliviero Carafa selle vikaariks. Aleksander VI ekskommunikeeris Savonarola 12. mail 1497. 20. veebruaril 1503 keelas ta teoloogilistes vaidlustes oponentidel üksteist ketserluses süüdistada. Kanoniseerimine ja suhted pühade inimestega Aleksander VI kanoniseeris 1494 Canterbury Anselmi. Milano Veronica sai 1494 Kristuselt ilmutuse koos teatega Aleksander VI-le. Paavst külastas 1495 Rieti Colombat. Uus piiskopkond Aleksander VI asutas 10. detsembril 1492 Hispaanias Granada peapiiskopkonna. Suhtumine juutidesse James Carrolli järgi suhtus Aleksander VI juutidesse heatahtlikult. Kui 1492 aeti juudid Hispaaniast välja, saabusid 9 tuhat juuti Kirikuriigi piiridele ja paavst lubas neil Kirikuriigis elada. 1497 lubas ta Kirikuriigis elada Portugalist välja aetud juutidel ja 1498 Provence’ist välja aetud juutidel. 1. juunil 1500 nõudis Aleksander VI türklastega peetava sõja rahastamiseks 1/20 kogu maailmas elavate juutide varast. Misjon Aleksander VI lähetas 24. juunil 1493 frantsiskaani Bernard Buili Christoph Kolumbuse Ameerika-reisile. Kiievi metropoliit Josef Soltan kirjutas 1500 paavstile, soovides saada paavstilt kinnitust oma metropoliidiametiks. Aleksander VI kultuuriloos Aleksander VI lasi taastada Castel Sant’Angelo. Ta lasi Vatikanis rajada Aparttamento Borgia ja mitu ihukaardi hoonet. Ta lasi ehitada Roomas Sapienza hooned. Ta kindlustas Torre di Nona. 1500 alustati Santa Maria dell' Anima kiriku ehitamist. Ta lasi rekonstrueerida Santa Maria Maggiore basiilika. Ta lasi korrastada Borgo Nuovo. Ta oli Donato Bramante, Michelangelo, Pinturicchio, Constantinos Lascarise, Aldo Manuzio ja Pomponio Leto patroon. 1. juunil 1501 kehtestas ta tsensuuri reeglid Kölnis, Mainzis, Trieris ja Magdeburgis. Ta rajas 13. aprillil 1499 Alcalá ülikooli. Paavstile meeldisid muusika ja teater, ta soodustas draama arengut Roomas. Onupojapoliitika Aleksander VI kavandas paavstina oma lastele mõjukaid abielusobinguid. Kirikuajaloolase John Norman Davidson Kelly järgi kavatses paavst läänistada oma sugulastele suured alad Kirikuriigist, kuid see jäi tema surma tõttu teostamata. Oma pojale Giovanni Borgiale soovis paavst anda lääne Kirikuriigist ja Napoli kuningriigist, näiteks Cervetri ja Anguillara. Giovanni abiellus Hispaania printsessiga ja sai 1497 Benevento hertsogiks, kuid tapeti. Mõrva korraldamises kahtlustati Cesare Borgiat. Paavsti vanim poeg Pier Luigi Borgia oli abiellunud Kastiilia kuninga väljaspool abielu sündinud järeltulijaga. Lucrezia Borgia kihlati esmalt veneetslase Gasparo da Procidaga, ent kui isa sai paavstiks, siis kihlus tühistati ning 12. juunil 1493 abiellus Lucrezia Pesaro isanda Giovanni Sforzaga. Laulatus toimus Vatikanis enneolematu suursugususega, kuid mees tunnistati hiljem impotentseks, et abielu saaks lahutada. Lucrezia abiellus 21. juulil 1498 Bisceglia hertsogiga ja oktoobris 1501 Ferrara hertsogiga. Johann Burchard kirjeldab Ferrara hertsogi pulmade ajal peetud pidustusi, muuhulgas 30. oktoobril 1501 toimunud kastanite pidusööki, mis on läinud pornograafia ajalukku. Paavsti äraolekul täitis Lucrezia Borgia 1501 regendi kohuseid. Seksuaalne lodevus Paavst Aleksander VI oli tuntud ka seksuaalse lodevuse poolest: ta olevat ühe öö jooksul tellinud 50 prostituuti. Cesare Borgia õppis Pisa ülikoolis ja määrati 17-aastaselt Valencia peapiiskopiks ja kardinaliks, kuid loobus hiljem nendest ametitest. Ta abiellus Navarra printsessi Charlotte d’Albret’ga. Paavsti paljud sugulased said kardinalideks või kinnitati tähtsatesse ametitesse kirikus. Aleksander VI kardinalideks saanud sugulased Cesare Borgia Jaime Serra i Cau Juan de Borja Llançol de Romaní Juan Castellar y de Borja Pedro Luis de Borja Llançol de Romaní Francisco Lloris y de Borja Francisco de Borja Kardinalide pühitsemised Aleksander VI pühitses oma valitsemisajal 43 kardinali 10 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Paulus III. Lisaks 14 itaallasele said kardinalideks 19 hispaanlast, 6 prantslast, 1 inglane, 1 poolakas, 1 sakslane ja 1 ungarlane. konsistoorium 31. augustil 1492 Juan de Borja Llancol de Romaní konsistoorium 20. septembril 1493 Jean Bilhères de Lagraulas Cesare Borgia Giuliano Cesarini Ippolito I d'Este Domenico Grimani Alessandro Farnese (Paulus III) Fryderyk Jagiellończyk Bernardino López de Carvajal Bernardino Lunati John Morton Raymund Pérault Giovanni Antonio Sangiorgio konsistoorium mais 1494 Luigi d'Aragona konsistoorium 16. jaanuaril 1495 Guillaume Briçonnet konsistoorium 21. jaanuaril 1495 Philippe de Luxembourg konsistoorium 19. veebruaril 1496 Juan de Borja Llançol de Romaní Juan de Castro Juan López Bartolomé Martí konsistoorium 17. septembril 1498 Georges I d'Amboise konsistoorium 20. märtsil 1500 Amanieu d'Albret Pedro Luis de Borja Llançol de Romaní Diego Hurtado de Mendoza y Quiñones konsistoorium 28. septembril 1500 Tamás Bakócz Francisco de Borja Marco Cornaro Giovanni Battista Ferrari Gianstefano Ferrero Pietro Isvalies Ludovico Podocathor Jaime Serra i Cau Antonio Trivulzio Juan de Vera konsistoorium 31. mail 1503 Jaime de Casanova Juan Castellar y de Borja Adriano da Castello Francisco Desprats Niccolò Fieschi Francisco Lloris y de Borja Melchior von Meckau Francisco de Remolins Francesco Soderini Aleksander VI ja Eesti Aleksander VI oli kardinalina Saksa ordu protektor. Paavst kinnitas 24. detsembril 1494 Saksa ordu privileegid. 1496 saatis Ermlandi piiskop Lukas Watzenrode paavstile supliigi Saksa ordu privileegide asjus. Saksa ordu kõrgmeister Friedrich von Sachsen saatis alates 25. veebruarist 1500 paavstile palvekirju, milles palus paavsti Kuramaa piiskopi ja Saksa ordu ülemprokuraatori ametissemääramise osas. Aleksander VI määras 1500 Tartu praostiks Johann von Schönbergi. 20. aprillil 1501 saatis Saksa ordu kõrgmeister Sachsen paavstile palvekirja Kuramaa piiskopi ametissemääramise asjus. 16. mail 1502 saatis Saksa ordu kõrgmeister Sachsen paavstile palvekirja, milles palus tunnustada Liivi ordu maameistri saadiku avaldust. 31. juulil 1503 saatis Saksa ordu kõrgmeister paavstile palvekirja seoses Samlandi piiskopi ametissemääramisega. Liivimaa suhted Venemaaga Septembris 1494 kirjutas Liivi ordu maameister paavstile ja palus temalt luba pidada sõda Moskoovia vastu. Liivi ordu maameister teatas 18. mail 1496, et paavsti juures arutati ristisõja korraldamist Moskoovia vastu. Aleksander VI andis 22. juunil 1496 täieliku patukustutuse kõikidele kristlastele Rootsis ja Liivimaal, kes lähevad venelastega sõdima ja sõjas langevad. 22. septembril 1496 palus Saksa ordu kõrgmeister Johann von Tiefen paavstilt abi sõjaks venelaste vastu. Detsembris 1498 saatis paavst kirja Moskva suurvürstile Ivan III-le, milles ta taunis Liivimaa saadikute ja kaupmeeste vangistamist. Hansalinnadele saadetud kirjas kurtis paavst venelaste rünnakute pärast Liivimaa vastu. 28. aprillil 1501 manitses paavst Liivi ordu maameistrit osutama abi Leedu suurvürstile võitluses venelastega. 29. detsembril 1501 saatis Saksa ordu kõrgmeister paavstile palvekirja, milles soovis ristisõja korraldamist Liivimaale tunginud venelaste vastu. 10. septembril 1502 viibis Saksa ordu prokuraator paavsti juures audientsil seoses Moskooviaga seonduvate probleemidega. Ametisse määramised Aleksander VI kinnitas 6. märtsil 1493 Tallinna piiskopiks Nikolaus Roddendorpi ja 20. märtsil 1499 Tartu piiskopiks Johannes III von der Rope. Tagasiastumiskavatsus Catholic Encyclopedia andmeil soovis Aleksander VI pärast oma poja Giovanni Borgia surma 1497 tagasi astuda. Surm Aleksander VI suri 18. augustil 1503 kella 16 paiku pärastlõunal ja maeti 19. augustil Vatikani basiilika Santa Maria delle Febri kabelisse. 30. jaanuaril 1610 maeti tema säilmed ümber Santa Maria in Montserrato kirikusse. 21. augustil 1889 maeti tema säilmed selles kirikus taas ümber. Tema surma põhjuseks on kirikuajaloolane John Norman Davidson Kelly pakkunud malaariat, Salvador Miranda ajurabandust. Catholic Encyclopedia vahendab paavsti tseremooniameistri Johann Burchardi kirjeldust paavsti viimastest päevadest, mille järgi oli paavst 6. augustil 1503 koos Cesare Borgiaga einestanud kardinali Adriano da Corneto villas ning viibisid õhtul kaua väljas. 12. augustil kella 15 paiku tõusis paavstil palavik ja ta pidi jääma voodisse. Tal lasti aadrit ja 17. augustil anti paavstile ravimeid, kuid see tegi tema olukorra halvemaks. Burchardi kirjeldatud paavsti surnukeha kiire lagunemine andis hiljem alust kuuldusteks paavsti mürgitamisest, et kardinal Corneto kokk olevat mürgitatud veiniga karikad ära vahetanud. Burchard ei maini mürgitamist. Ferrara saadik kirjutas neil päevil Ferrara hertsogile: "Polnud imestada, et paavst ja hertsog olid haiged, sellepärast, et peaaegu kõik olid Roomas haiged halva õhu (mürgise sooõhu) tõttu" ("per la mala condictione de aere"). Hinnangud Aleksander VI kohta on ajalookirjanduses erinevaid hinnanguid. Kuigi tema eluviise on kritiseeritud, on teda peetud heaks administraatoriks. Tema kõige suuremaks paheks peeti tol ajal hoopis tema Hispaania päritolu. Aleksander VI ajal kirjeldas tseremooniameister Johann Burchard Roomat: "Rooma kubises Hispaania seiklejatest, palgamõrtsukatest, prostituutidest ja nuhkidest. Karistamatult pandi toime mõrvu ja röövimisi. Altkäemaksude vastu lubati linna ketsereid ja juute. Paavst ise loobus häbitult välisest siivsusest ning elas puhtilmalikku ja ebamoraalset elu. Ta tegeles jahi, tantsimise ja teatrietendustega. Üks tema kaaslasi oli sultani Bayezid II pantvangina kinnipeetav vend." Paavsti tseremooniameistri Johann Burchardi kirjeldust "Liber Notarum" on ajaloolaste seas peetud üldjuhul usaldusväärseks. Soodsamalt on temast kirjutanud Marie-Joseph Ollivier teoses "Le Pape Alexandre VI et les Borgia" ja Andrea Leonetti oma teoses "Papa Alessandro VI secondo documenti e carteggi del tempo". Paavsti kaasaegset Stefano Infessurat on peetud liiga kriitiliseks, kes on tuginenud eelkõige levinud kuuldustele kui tegelikele faktidele. Aleksander VI kõige karmimateks kriitikuteks said Julius II ja Viterbo Egidio. Kriitilise hinnangu on talle hiljem andnud kardinal Joseph Hergenröther oma teoses "Kirchengeschichte". Lucca peapiiskop Gian Domenico Mansi on märkinud, et kergem on vaikida kui sellest paavstist mõõdukalt kirjutada. Paavsti kohta käivaid hinnanguid on vaaginud Henri de l'Epinois oma artiklis ajakirjas "Revue des questions historiques" (1881, XXIX, 147), Matagne samas ajakirjas (1870 ja 1872) ning Alfred von Reumont. Borja elas kardinalina üldiselt tagasihoidlikult, kuid elas toredas palees ja mõnikord demonstreeris suurt rikkust. Tema käitumine oli meeldiv ja tema välimus oli kütkestav. Catholic Encyclopedia rõhutab, et Aleksander VI soovis poliitiliselt keerulistes tingimustes säilitada Kirikuriigi sõltumatust, artiklis märgitakse tema majapidamise suursugusust ja kirge kaardimängu vastu, kuid mõõdukust söömisel ja joomisel. Francesco Guicciardini on väitnud, et Aleksandris olid kombineeritud toores ettenägelikkus, veenmisoskus ning oskus ja võime tulla toime ka keeruliste olukordade lahendamisega. Niccolò Machiavelli on "Valitsejas" tema kohta öelnud, et Aleksander VI "näitas edukamalt kui ükski paavst enne teda, kuidas Püha Isa võib end raha ja jõu abil maksma panna... Ja ehkki Aleksandri eesmärgiks polnud Kiriku, vaid Cesare Borgia ülendamine, kasvatas tema tehtu ometigi Kiriku vägevust... Aleksander VI ei teinud eales muud ega mõelnud iial muule kui inimeste petmisele ja leidis alati mõne käsualuse, kelle peal seda teha. Pole eales elanud inimest, kes oleks olnud temast agaram teisi veenma, kinnitanud tugevamate vannetega mingi asja õigust ning ise sellest vähem kinni pidanud; ometigi läksid tema pettused alati korda, sest ta oli maailma selle küljega hästi tuttav." Aleksander VI käsitlemine kultuuris Kirjandus Näidendid Barnabe Barnes kirjutas 1606 näidendi "The Devil's Charter". Filmid Aastal 1922 esilinastus Richard Oswaldi film "Lucrezia Borgia", kus Aleksandri osas oli Albert Bassermann. Aastal 1935 esilinastus Abel Gance film "Lucrèce Borgia", kus Aleksandri osas oli Roger Karl. Aastal 1968 esilinastus Osvaldo Civirani film "Lucrezia Borgia, l'amante del diavolo", kus Aleksandri osas oli Leon Askin. Aastal 1990 esilinastus Lorenzo Onorati film "Lucrezia Borgia", kus Aleksandri osas oli Renato Pusiol. 2006. aastal esilinastus Antonio Hernándeze film "Los Borgia", kus peaosas oli Lluís Homar. Samal aastal esilinastus Cristoph Schrewe film "The Conclave", kus Aleksandri osas oli Manu Fullola. Seriaalid Aastal 1977 näidati seriaali "Les Borgia ou le sang doré", kus Aleksandri osas oli Julien Guiomar. Aastal 1981 näidati BBCs seriaali "The Borgias", milles peaosas oli Adolfo Celi. Aastail 1998–2003 näidati Kanadas komöödiaseriaali "History Bites", milles on episoode Aleksander VI kohta. Aastatel 2011–2012 näidatakse Showtime'i kanalitel seriaali "The Borgias", mille peaosas on Jeremy Irons. Eestis esilinastus seriaal 13. jaanuaril 2012 kanalil Sony Entertainment. Viited Allikad Friedrich Georg von Bunge: Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten. Johann Burchard: Liber Notarum. Paolo Cappelli: Diarii. Aleksander VI dokumendid. Kirjandus Volker Reinhardt: Aleksander VI Borgia. Deemonlik paavst, Kunst 2006. ISBN 9949-407-85-0 Välislingid Artikkel Aleksander VI kohta (inglise keeles) Artikkel 1911 Encyclopedia Britannicast (inglise keeles) Artikkel Aleksander VI kohta (inglise keeles) 1492. aasta konklaav (inglise keeles) 1492. aasta konklaav (inglise keeles) Aleksander VI määratud kardinalid Aleksander VI suguvõsa Artikkel Alcántara rüütliordust (inglise keeles) Artikkel annuntsiatsiooni ordust (inglise keeles) Artikkel augustiinlastest (inglise keeles) Artikkel Calixtus III kohta (inglise keeles) Artikkel frantsisklastest (inglise keeles) Artikkel Julius II kohta (inglise keeles) Artikkel juubeliaastast (inglise keeles) Artikkel juutidest (inglise keeles) Artikkel kardinal Cornetost (inglise keeles) Artikkel kontseptsionistidest (inglise keeles) Artikkel kuninganna Isabelist (inglise keeles) Artikkel minimi ordust (inglise keeles) Artikkel Savonarolast (inglise keeles) Artikkel tsistertslastest (inglise keeles) Artikkel Venemaast (inglise keeles) Paavstid Hispaania katoliku piiskopid Sündinud 1431 Surnud 1503


Seda kasutatavat Galil automaadi sihikul, vähemalt miskit sarnast. Ega radioaktiivsus pea alati ohtlik olema, kõik oleneb kogusest.


text: Kuidas kaitsta ala ebaseaduslikust tungimisest? | Teleone Kuidas kaitsta ala ebaseaduslikust tungimisest? Kuidas kaitsta teritoorium ebasaeduslikust sisenemisest ? Paljude ettevõtete ülesanne on kontrollida teritooriumi ja kaitsta seda ebaseaduslikest ning soovimatutest sissetungimiste eest. Teritoorium võib olla piiratud aiaga visuaalselt või piiratud ainult kaardil. Põhjuseid miks sissepääs teritooriumile on keelatud võib olla mitmeid: Väärtused, mida saab varastada Ohtlik tööstlus Eesmärgid on äridel erinevad. Näiteks, parklate jaoks - on vältida vargusi ja sõidukite kahjustamist. Logistikaettevõtetele - ennetada transpordi kahjustamist, kontrollida sissetulevat / välja minevat transporti jne Üldiselt soov vältida "võõra" inimest ettevõttes on küllaltki selge. Kuid kuidas seda teha? Mõiste "sõber või vaenlane" Sisenemise keeld "võõrastele" Sissetungi tuvastamine - Passiivne süsteem Standartne kasutamise meetodid nüüd: Vibratsiooni andur tehases Avamise andur aknad või uksed Kõikidel nendel meetoditel on omad plussid ja miinused. Andurid üldiselt täidab ülesannet leida, kuid liikumise ja vibratsiooni võivad tehitada mitte anult soovimatud külastajad, vaid ka loomade liikumine, linnud, kuul Jne. Videokaamerad võimaldavad teil näha täpselt, mis toimud kohapea avastamiseks, kuid siin tekivad kaks uut probleemi: Tuleb jälgida kaamerat Vajadus heale nähtavusele on valgustus Paljude uuringute järgi, inimene ei ole võimelike tõhusalt tuvastada ohtu video pealt rohkem kui 29 minutit. Isegi väga vastutusrikas valvur ei suuda keskenduda kogu aeg oma vahetuse jooksul. Siin tuleb appi video analüütika: Liikumisanduri süsteem on täna isegi odavates valvekaamerates. Kuid vaatamata selgele statistika paranemisele, kohati lihtsaim analüütika isegi raskendab probleemi avastamist. Liikumisandrui video pilt on samuti kaugel ideaalist, päeva jooksul süsteem tekitab keskmiselt 100 kuni 1000 valehäireid: ta reageerib väiksema muudatusele pildis (valgustuse muutused, tsükliline esemete liikumine, nagu põõsaste liikumine tuulest. Teine probleem on järelevalve valdkonnas öösel ja halva nähtavuse korral. Ilmne lahendus: paigaldada lisavalgustus teritooriumil. Kõik see lahendab probleemi osaliselt: valgustus nõuab lisakulusid ja ei ole väga hea vihma või udu korral. Lisaks pimedas valguse käes kaamera vaateväljas vähem valgustatud objekt on tunduvalt halvemini nähtav. Vasakul: pilt on termokaameralt (inimene peidus puu taga), paremal pildil tavaline kaamera (hereda valgustuse tõttu, pole isegi puud näha). Teine lahendus võib olla kaamera infrapuna valgustusega. Väiksel teritooriumil võib see olla ainus lahendus, kuid suurel teritooriumil see ei toimi. Keskmise võimsusega valgustus ulatud (10-15 meetrit) ning et täielikult katta territoorium on tarvis väga palju valgustus tehnikat. Sellisel juhul, hereda valgustuse probleem jääb samaks. Samuti valgustus (tavaline või infrapuna) meelitab putukaid, mis kiiresti saastada kaamera objektiivi ja halvenab nähtabust, ning lisandab liikumist pildil ning tekitab uusi valehäireid. Vasakpoolne pilt kaamerast infrapuna valgustusega. Vaatenurk on väga piiratud, pealegi võib näha lendavaid putukaid. Keskel pilt normaalselt valvekaameralt kõrge kontrastsusega. Paremal - pilt termokaameralt. Sissetungi vältimiseks - aktiivsed süsteemid Kaasaegsed süsteemid ei saa ainult tõhusalt tuvastada häiret, aga ka vältida sissetungi. kuidas see täpsemalt nii on ? 1. Termokaamera kasutamine. Termokaamerad või passiivne infrapuna kaamerad on üks moodsamaid videovalve vahendeid. Nad ei vaja valgustust ja reageerivad inimese soojuse peale (infrapunakiirgust). Vaatamata oma kõrgele hinnale, paljudes olukordades termokaamera valik ei ole ainult tõhus pimedas, vaid ka säästab paigaldust. Suure avastamise hulga tõttu on vaja neid 3 korda vähem, nad ei nõua vagustust (vastavalt pole vajadust kulutada valgustuse paigaldusele ning tulevikus elektri kuludele) 2. Videoanalüütika kasutamine. Kaasaegsed videoanalüütika süsteemid võivad vähendada kulusid videojälgimis personali pealt ning automatiseerida protsessi. Minimaalsete vale häirete tõttu, ei häiri operaatoreid tegelikusest ohust. Minimeerida vale häireid võimalikuks tänu kogenud video töötlemis algoritmile, samuti ühendades kõik saadaval olevad andurid võimaldavad tuvastada ohtu veelgi täpsemalt. Lisaks videoanalüütika süsteemile saab ühendada valgus ja heli sireene, mis käivitud automaatslet, samuti reguleerida reaktsioon sissetunglile (näiteks kõne politseile, instruktsioon operaatori ekraanil või e-post turva ülemustele). Samuti sissetungi ajal saab automaatselt sulgeda uksi või tõkesid, peatada masinad jne. Õigesti seadistatud sissetungi tuvastav süsteem avastab võimaliku ohtu määratud alal, et oleks aega reageerimiseks reaalse ohu korral. Samuti süsteem võimaldab teil eraldada alad mis ei nõua häiret - näiteks jalakäiate tee teie teritooriumi kõrval. Sellisel juhul teritootiumi kaitsmine kaasaegsete vahenditega mitte ainult kaitseb seda efektiivsemalt vaid ka säästab täiendava personali ja valgustuse pealt.


Ühekordne vibreeriv peeniserõngas - Vibes.ee Avalehele > Meestele (masturbaatorid, pumbad, nukud..)>Peeniserõngad vibratsiooniga>Ühekordne vibreeriv peeniserõngas Ühekordne vibreeriv peeniserõngas Silikonist peeniserõngas, millel on sees väike vibraator. Vibreerimisega kasutamiseks on rõngas mõeldud vaid korra kuna patareid pole vahetatavad. Sisse/välja-lülitusnupp, vibratsiooniaeg umbes 30 minutit. Omadus väga elastne https://vibes.ee/et/peeniserongad-vibratsiooniga/171-hekordne-vibreeriv-peeniserongas-4024144563951.html 171 Ühekordne vibreeriv peeniserõngas https://vibes.ee/284-large_default/hekordne-vibreeriv-peeniserongas.jpg 2.95 2.95 EUR InStock /Home/Meestele (masturbaatorid, pumbad, nukud..)/Peeniserõngad vibratsiooniga
Silikonist peeniserõngas, millel on sees väike vibraator. Vibreerimisega kasutamiseks on rõngas mõeldud vaid korra kuna patareid pole vahetatavad. Sisse/välja-lülitusnupp, vibratsiooniaeg umbes 30 minutit.
Patareid sees

Värvus: roosa
 You2toys 2014-08-25 Satisfyer Mighty One'il on suurem kõdistiosa, mis annab hea kontakti partneriga ja aitab füüsiliselt stimuleeritda. Lisaks on lelul tugev vibratsioonimootor, mis on lisaks kõigele juhitav ka Satisfyer apiga.mugav taaslaadimine usb-kaabliga veekindel IPX7 valmistatud kehasõbralikust silikoonist saab juhtida ja...


Veritsus 13.11.17 / Naistehaigused Ebakorrapärased veritsused on SOS pillide sage kõrvaltoime. Veritsus peale SOS pilli võtmist algab sageli 1 nädala jooksul ja vereerituse hulk võib olla erinev ( määrimisest kuni menstruatsioonitaolise veritsuseni). Veritsus kestab tavaliselt kuni nädal ja järgmist menstruatsiooni on oodata 4 nädala pärast. 1.5 nädalat tagasi sai läbi menstruatsioon. Ligemale nädal on pidev veritsus, ilma et oleks valusi köhus vöi allpool. Verejooks ei jää seisma. Kohati tuleb palju, siis ... Kui teil on väga rohke veritsus, siis on soovitav pöörduda EMO-sse. Kui veritsus on keskmine, siis võib paluda ka perearstilt retsepti sümptomaatiliseks raviks Cyclocaproni tablette, ...


text: Alvin I. Goldman (sündinud 1938) on USA filosoof. Sai doktorikraadi Princetoni ülikoolist. Oli 2002. aastani Arizona ülikooli filosoofiaprofessor ja teadur kognitiivteaduse alal. Töötab alates 2002. aastast Rutgersi ülikoolis. On olnud Filosoofia ja Psühholoogiaseltsi ning Ameerika filosoofiaühingu Vaikse ookeani divisjoni president. Tema põhilised uurimisvaldkonnad on epistemoloogia, vaimufilosoofia ja kognitiivteadus. Ta on kirjutanud ka metafüüsikast, poliitika- ja õigusteooriast ning teadusfilosoofiast. Epistemoloogias on ta pooldanud kausaalset teadmisteooriat (artikkel "A causal account of knowing"), relevantsete alternatiivide lähenemist teadmisele ja religabilismi õigustusteoorias. Raamat "Epistemology and Cognition" ("Epistemoloogia ja tunnetus") 1986) uurib epistemoloogia ja kognitiivteaduse vahelisi seoseid. Raamat "Knowledge in a Social World" ("Teadmine sotsiaalses maailmas"; 1999) väljendab tõele orienteeritud sotsiaalse epistemoloogia kontseptsiooni ja näitab, kuidas tõe poole püüdlemist võivad edendada hea inimestevaheline argumenteerimine ja hästi projekteeritud avaliku kommunikatsiooni tehnoloogiad ja institutsioonid. Jutt on teadusest, õigusest, demokraatiast ja haridusest. Raamatusse "Pathways to Knowledge" ("Teed teadmiseni"; 2002) on koondatud uuemad artiklid episteemilisest internalismist, aprioorsest volitusest (warrant), filosoofilistest intuitsioonidest ja usaldusest ekspertide vastu. Goldman kirjutab raamatut inimesetundmise simulatsiooniteooriast, ühendades vaimufilosoofiast, arengupsühholoogiast ja kognitiivsest neuroteadusest pärit lähenemisi. Raamatud "A Theory of Human Action" ("Inimtegevuse teooria"; 1970) "Values and Morals" ("Väärtused ja moraal"; toimetaja koos Jaegwon Kimiga; 1978) "Epistemology and Cognition" ("Epistemoloogia ja tunnetus"; 1986). "Liaisons: Philosophy Meets the Cognitive and Social Sciences" ("Sidemed: Filosoofia kohtub kognitiiv- ja sotsiaalteadustega"; 1992) "Philosophical Applications of Cognitive Science" ("Kognitiivteaduse filosoofilised rakendused"; 1993) "Readings in Philosophy and Cognitive Science" ("Lugemine filosoofiast ja kognitiivteadusest"; toimetaja; 1993 "Knowledge in a Social World" ("Teadmine sotsiaalses maailmas"; 1999) "Pathways to Knowledge: Private and Public" ("Teed teadmiseni: privaatne ja avalik"; 2002) Välislingid Foto, praegune aadress, tähtsamad publikatsioonid Foto, viimased artiklid Publikatsioonide nimekiri Ameerika Ühendriikide filosoofid Sündinud 1938


text: Hirm Allikas: Vikitsitaadid - Nimeta alati asju nende õige nimega. Hirm nime ees suurendab hirmu asja enda ees. - Hirm seisneb füüsilistel impulssidel. Füüsiline ei ole tähtis. - Kõige laostavam element inimese meeles on hirm. - Kollektiivne hirm stimuleerib karjainstinkti ning toodab julmust nende vastu, keda karja liikmeks ei peeta. - Hirm nähtamatute asjade ees on seeme igale religioonile. - Hea sõna ja revolriga võite saavutada palju rohkem kui ainult hea sõnaga.


Ise tehtud. Hästi tehtud.: Martsipanikattega toorjuustutort ehk kuidas ma ennast ületasin Poja aastaseks sünnipäevaks tuli teha tort, mis on elu esimese sünnipäeva vääriline :) Vaadates Nami-nami foorumist, milliseid šedöövreid Eesti usinad emad oma koduköökides lastele sünnipäevaks valmistavad, oli mu esimene reaktsioon, et mul ei jää muud üle, kui leida osav ja hea käega kondiiter ning temalt üks tort tellida. Siis harjusin veidi mõttega ja kusagil kuklas hakkas tekkima idee see väljakutse ikkagi ise vastu võtta. Ikkagi kolmanda poja esimene päris sünnipäev! Tea, kas keegi kuskil kuulis mu muremõtteid, aga ühel õhtul sattusin Maitseelamused blogisse, kus oli olemas selline absoluutselt geniaalne ja suurepärane step-by-step õpetus. Ma olen pisarateni tänulik selle blogi perenaisele. Mitu lollust jäi seetõttu arvatavasti tegemata, et mul oli abiks "puust-ette-punaseks" õpetus. Vedas veel sellega, et sain kasutada martsipani värve, mis on 100% looduslikud ja väga ilusate värvitoonidega. Lühidalt, ettevalmistused võisid alata. Tordi põhjaks tegin küpsetatud toorjuustu-laimi koogi. Kuna sõbrapäeva küpsetamata toorjuustu tordil kippus mõne aja möödudes martsipan vesiseks minema, siis valisin kuivema pinnaga koogi ja otsustasin küpsetatud toorjuustuga koogi kasuks. Koogi põhja läks ca 200 grammi purustatud Digestive küpseid segatuna 50 gr sulavõiga. See segu tuleks siis paberiga voodertatud lahtikäiva 28 cm läbimõõduga tordivormi sisse suruda. Katteks läks vaja 400 grammi toorjuustu, 400 grammi kohupiimapastat (Alma kohupiimatoru vaniljega oli minul), 4 muna, 1 spl tärklist, 1 dl suhkrut, 2 laimi mahl ja riivitud koor. Kuna mul oli kodus just üks hästi mõnusalt küpseks saanud mango, siis tükeldasin ka selle ära ja tegin püreeks ning lisasin täidisesse. Sega toorjuust, suhkur ja kohupiim. Lisa ükshaaval munad ja sega. Siis laimimahl ja -koor, tärklis. Lõpus lisasin veel mangopüree ka. Kalla täidis vormi ja küpseta 180 kraadi juures umbes 1 tund ja 20 minutit. Kui kook küps, pane ta külma. Soovitavalt üleöö, siis tõmbab ta oluliselt tahkemaks. Seest nägi see kook välja selline: Martsipan tuleb rullida ümmarguseks (minul kulus 200 grammi Kalevi mandlimartsipani, rullisin seda küpsetuspaberil kuhu oli saputatud alla tuhksuhrut. Pildi, mille soovisin tordile teha, olin eelnevalt joonistanud küpsetuspaberile, selle paberi panin lahtirullitud martsipanile peale ja vajutasin õrnalt kontuurid pintslivarrega läbi paberi martsipanile. Paber tuli ära võtta ja siis algas maalimistöö. Tegelikult oli mõnus! Töö käigus hakkas mulle see tegevus vägagi meeldima :) Tuleb tunnistada, et martsipan on väga mõnus materjal, millele joonistada. Marmorjas pind annab värvile mõnusaid varjundeid ja on hästi soe materjal. Kui olin oma keeleots-suunurgast-väljas nikeramise lõpetanud, libistasin martsipanikatte ettevaatlikult suurele tardrikule ja viisin külma. Järgmisel päeval ühendasin tordi ja katte, küljed kaunistasin vahukoorega. Ei saa salata, et tundsin rahulolu, et torti siiski tellima ei läinud. Lisaks maitses tort väga hästi, kõik lapsed sõid oma tükid ka lõpuni (kes kunagi pidanud lapse sünnipäeva ja pärast olnud sunnitud kokku korjama suuremal arvul veidi näksitud torditükke ja neid prügikasti loopima, see teab, millest ma räägin) Järgmisel korral teen mõned asjad teisiti - pildi joonistasin veidi liiga suure, seega läks osa joonistusest kaduma ja osa nimest kippus küljele jääma. Tordi proovin varem viimistleda - seekord kippus pidu enne algama ja seetõttu lõppviimistulesga tordist väga head pilti polegi (tegelikult oli süüdi tuisk, ei hakanud ise poodi minema ja olin sõltuv sellest, millal mulle poest vajalikud ained tuuakse). Labels: koogid kohupiimaga, kook, lastele, martsipan, toorjuust, tort, tähtpäev Palju õnne! Ja väga uhke tort. Ma märkan teatavat sarnasust armsa sünnipäevalapse ja torti kaunistava tegelase vahel:D 19. veebruar 2010 23:53 Tänud, Mari-Liis! Sarnasus, muide, ei ole juhuslik ;) 20. veebruar 2010 00:28 tõsiselt suur ettevõtmine, ma otsustasin lõpuks homseks mia sünnaks heidi park'i käest tordi tellida 20. veebruar 2010 08:46 Maarja, juba ette õnnesoovid. Veebruar on populaarne sünnipäevakuu :) Mis number tordi peale teil kirjutada tuleb? 20. veebruar 2010 09:04 Õnnesoovid edastet :) Aitüma. 20. veebruar 2010 20:09 Järgmisel aastal teen ma ka ikka ilusa ja pildiga tordi :) 21. veebruar 2010 10:40 Väga vahva, et minust abi oli :) Pilt on Sul küll suurepäraselt õnnestunud! Hilinenud õnnesoovid sünnipäevalapsele! Millised need kasutatud värvid täpsemalt on ja kust neid saada võiks? 21. veebruar 2010 13:03 Sünnipäevalaps tänab õnnesoovide eest. qsti - martsipanivärvide idee sain Kalevi töötoast, kus keskmise poisi sünnipäeva pidasime ja martsipani maalisime. Sealt õnnestus mul välja nuiata üks värvikomplekt (paraku küll kasutamiseks, seega pean ülejäänud värvid tagasi viima). Värvid on muidugi superhead! Kahju, et neid kuskilt osta pole võimalik. 21. veebruar 2010 17:30 Seal töötoas oli raudselt juhendajaks Külli Mihkla :) Mind ka just huvitas et kust sa need värvid said, aga näed, oleks teadnud et ta neid laenutab oleks ammu plaanind isegi lapsele ilus pilt tordile teha ...P.S. Külli mu sugulane :) 22. veebruar 2010 20:00 Ega seal vist ametlikku väljalaenamise teenust ei ole. Kui sugulane tööl, siis on suht suur tõenäosus, et õnnestub välja smugeldada :) Väga mõnusad värvid on igal juhul, nendega lausa lust joonistada. Mulle tehti veel kiirkoolitus ka enne kui kätte anti. 22. veebruar 2010 21:10


text: Pidulik teelesaatmine toimub Paide kiriku tagusel platsil kell 10, esimene peatus on kell 11 Sargveres. Kauplusauto hakkab teenindama Paide, Väätsa, Roosna-Alliku, Kareda, Koigi ja Imavere valla elanikke. Möödunud aasta novembrini teenindas maainimesi Järva Tarbijate Ühistu, kes lõpetas aga teenuse pakkumise. Uus teenusbuss on väiksem, seal käib teenindamine luugi kaudu. Homsel pidulikul teelesaatmisel allkirjastavad vallavanemad koostöölepingu ning esineb Teet Tihvani puhkpilliorkester. Kaspar Pokk Kuma raadio


President Ilves Ameerika Häälele: Venemaal toimub täpselt see, mis filmis „Ristiisa“(131) President Toomas Hendrik Ilves võrdles intervjuus Ameerika Hääle ukraina teenistusele olukorda Venemaal filmiga „Ristiisa“ ja nimetas Vene režiimi autoritaarseks kapitalismiks. „Ma arvan, et me puutume kokku uue probleemiga: inimesed on hakanud nüüd aru saama sellest, millest ma olen kogu aeg rääkinud, et kapitalismi olemasolu riigis ei tähenda liberaalse demokraatia olemasolu. Ja üks eksiarvamustest, mis tuli veel 90. aastatest, ajast pärast seda, kui Nõukogude Liit ja kommunism kokku varisesid, on see, et kui teil on vaba turg, siis tuleb teile liberaalne demokraatia. Ja nagu selgus, pole see nii. Loomulikult oleks sellest võinud rääkida ka märgatavalt varem, sest on näiteid sellisest kapitalismist, mis eksisteerib suurepäraselt oligarhilise kontrolli all. Natsi-Saksamaa on hea näide. See, et kasutati mõistet „natsionaalsotsialistid“, ei tähendanud midagi, sellest hoolimata oli see oligarhiline ühiskond. Selline kapitalism õitses Mussolini ajal. See, mida me näeme praegu Venemaal, on autoritaarne kapitalism, kus riik ja mafioosne kapitalism omavad tihedaid suhteid. Riik kaitseb neid, kes on lojaalsed, annab neile häid lepinguid,“ rääkis Ilves. Ilvese sõnul saab ta seda selgitada sellega, et on „Ristiisa“ autori Mario Puzo koolkonna järgija. „Jõulude ajal tõmbasime me pojaga iTunesist „Ristiisa“ - ma arvan, et ta ei olnud siis veel seda filmi vaadanud, mina vaatasin „Ristiisa“ juba 30 aastat tagasi – see on täpselt, täiesti täpselt see, mis seal toimub,“ ütles Ilves. Ilves puudutas ka Vene propaganda teemat. „Ma arvan, et me oleme viimase aasta või pooleteise jooksul selle küsimusega alles tegelema hakanud,“ ütles Ilves. „Kuni selleni ainult naerdi, ei olnud mingeid otseseid tagajärgi. Aga nüüd on mõned inimesed nii palju uskuma jäänud, et süüdistavad neid, kes olid Maidanil, fašismis. Sellest algaski probleem ja me oleme alles selle algstaadiumis. Ma arvan, et me saame sellest varem või hiljem aru. Ka mina ise püüan seda kõike omale tunnistada. Milleni me oleme jõudnud? Euroopa Liidus on Suurbritannia, Eesti, Taani ja Leedu võtnud ühise seisukoha ja otsustanud, et on vaja võtta tarvitusele meetmed selle propagandaga võitlemiseks Euroopa Liidu tasemel. Ühe riigi tasemel on sellisele propagandale ja valele vastuseismine ebaefektiivne.“ See leht on trükitud DELFI internetiväravast Aadress http://www.delfi.ee/archive/article.php?id=71302231


EL on valmis võimaluseks, et 12. aprillil realiseerub kokkuleppeta stsenaarium Kuna võimalus, et Ühendkuningriik lahkub Euroopa Liidust 12. aprillil kokkuleppeta, muutub järjest tõenäolisemaks, viis Euroopa Komisjon täna lõpule oma ettevalmistused kokkuleppeta stsenaariumiks.0ea7 Vastusena peaminister Theresa May taotlusele nõustus Euroopa Ülemkogu (artikkel 50) neljapäeval, 21. märtsil lükkama Ühendkuningriigi liidust lahkumise kuupäeva 2019. aasta 22. maile, tingimusel et Ühendkuningriigi Parlamendi Alamkoda kiidab väljaastumislepingu heaks hiljemalt 29. märtsil 2019. Kui alamkoda ei ole väljaastumislepingut selleks ajaks heaks kiitnud, on Euroopa Ülemkogu nõustunud tähtaega pikendama kuni 12. aprillini 2019. Sellisel juhul oodatakse Ühendkuningriigilt, et ta annab enne nimetatud kuupäeva teada oma edasistest plaanidest. Kokkuleppeta stsenaarium Kokkuleppeta stsenaariumi puhul saab Ühendkuningriigist igasuguste üleminekumeetmeteta kolmas riik. Sellest hetkest lõpeb kõigi liidu esmaste ja teiseste õigusaktide kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes. Puudub ka väljaastumislepinguga ettenähtud üleminekuperiood. On ilmselge, et see põhjustab märkimisväärseid probleeme nii kodanikele kui ka ettevõtetele. Eriolukorda ja valmisolekut käsitlevad seadusandlikud meetmed Praeguseks on komisjon esitanud 19 seadusandlikku ettepanekut. Euroopa Parlament ja nõukogu on 17 ettepanekut vastu võtnud või heaks kiitnud. Praegu käib kõigi nende ametlik vastuvõtmine Euroopa Parlamendis ja nõukogus. Ülejäänud kaks ettepanekut vormistatakse hiljem. Sotsiaalkindlustusõigused Kui isik on kasutanud oma vaba liikumise õigust enne Ühendkuningriigi EList väljaastumist, säilivad tema õigused, mille ta on omandanud Ühendkuningriigis enne väljaastumist (muu hulgas seoses kindlustusperioodi, füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise või residentsusega). Brexitiks valmistumist käsitlevad teated Euroopa Komisjon on avaldanud 90 sektorispetsiifilist teadet Brexitiks valmistumise kohta. Neis on antud üksikasjalikke juhiseid Brexitist mõjutatud sektoritele.


008000 Tervise kaitse on kõigi ELi õigusaktide ning põllumajandus-, loomakasvatus-, ja toidutootmissektorites kehtestatud standardite eesmärk. Kogu ELis kohaldatav ulatuslik õigusaktide kogum hõlmab kogu toiduainete tootmise ja töötlemise ahelat ELis, samuti ka imporditavaid ja eksporditavaid kaupu. ELi riigid rakendavad ühtlustatud standardeid ja kehtestavad kontrolle nende jõustamiseks. EL kontrollib nende õigusaktide ja kontrollide kohaldamist ja tõhusust ning võimaldab teemakohaseid koolitusi pädevatele ELi ja rahvusvahelistele ametiasutustele. ELi toiduohutuspoliitika ja meetmed keskenduvad neljale peamisele kaitsevaldkonnale: Euroopa Toiduohutusamet (EFSA) esitab sõltumatud riskihindamised ja teaduslikud nõuanded ELi toiduohutusstandardite koostamiseks.


text: Julius Aamisepp (1. september (vkj 20. august) 1883 Harjumaa, Kloostri vald, Karilepa, Karlepa-Tõnu talu – 19. jaanuar 1950 Jõgeva) oli eesti sordiaretaja, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1946). Elukäik Aastatel 1893–1897 õppis Vasalemma algkoolis, 1897–1900 Paldiski kroonualgkoolis, 1902–1903 Haapsalu linnakoolis. Sattus sõdurina Peterburi. Aastal 1905 heideti ta revolutsioonilise tegevuse pärast sõjaväekoolist välja. Aastatel 1905–1906 oli vangis Peeter-Pauli kindluses. Sõjaväeteenistusse jäi 1907. aastani, hiljem oli politseilise valve all. Seejärel õppis ta sõjaväe elektrotehnika koolis Peterburis ning aastatel 1911–1912 läbis ta põllutööministeeriumi põllutöödepartemangu linnukasvatuse instruktorite kursused Peterburis. Aamisepp oli oma erialal iseõppija ning luges põhiliselt venekeelset kirjandust. Nimetati 1946 Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks juurviljade aretuse alal. 1947. aastal sai põllumajandusdoktoriks. Teadustegevus Julius Aamisepp alustas kartuli sordiaretust kloonvaliku teel (1907) ja kartulisortide võrdluskatseid (1908) juba isatalus Karilepa Tõnul. Kuue aastaga aretas ta kartulisordist "Imperaator" esimese eesti kartulisordi "Kalevipoeg", mille saagikus ületas "Imperaatori" 58% võrra. Esimese maailmasõja ajal oli ta 1914–1916 Tallinnas suurtükiväe ametnik. Ta aitas 1917 moodustada eesti rahvuslikke väeosasid. Töötas 1920–1950 Jõgeva Sordiaretusjaamas (Jõgeva Sordikasvanduses) osakonnajuhatajana. Oli 1919–1921 ajakirja Väikeloomakasvataja toimetaja, 1923–1930 ajakirja Aed toimetaja, Eesti Kartulikasvatajate Ühingu (1926–1929 Kartulikasvatuse Edendamise Toimkond) asutajaid ja 1926–1940 selle esimees. 1947–1950 Eesti NSV Ülemnõukogu saadik. Julius Aamisepp on aretanud 43 kartuli-, 20 herne-, 14 õunasorti ning põldoa-, söödapeedi-, söödanaeri, sibula, karusmarja-, musta sõstra, punase sõstra, pirni- ja ploomisorte. Tema kõige tuntum kartulisort on "Jõgeva kollane". Aamisepp kogus Jõgevale ühe suurema kartulikollektsiooni maailmas (1500 sorti koos teisenditega, kokku umbes 3000 säilikut). Korraldas kartuliseemnekasvatust, algatas seemnekartuli ekspordi Lõuna-Euroopasse. Tegutses ka linnu- ja väikeloomakasvatuse ning ühistegevuse alal. Raamatud 1925 Kanakaswatus põllumehe tuluallikana, Tallinn 1926 Kartul loomatoiduna, Tartu 1926 Kuidas kartulikaswatust tõsta ja selle kasutamist korraldada, Tallinn 1926 Paremad kartuli sordid, Tallinn 1926 Paremad loomatoidu juurwilja sordid, Tallinn 1928 Ettevõtte söötjuurvilja kasvatus (koos August Ojaga), Tallinn 1930 Kuidas tõsta kartulikasvatuse tulukust?, Tallinn 1930 Seemnekartuli lõikamine ehk poolitamine, Tallinn 1930 Soo- ja mineraalmaal kasvanud kartuli saagi ja selle väärtuse võrdlev hinne, Jõgeva 1931 La pomme de terre d'Estonie (Eesti kartul) 1931 Die Methodik des Feldversuches mit Kartoffeln in Eesti (Estland) (Välikatse metoodika kartulitega Eestis), Jõgeva 1931 Kartoffelbau in Eesti (Estland) (Kartulikasvatus Eestis), Jõgeva 1931 Varajase kartuli kasvatamine, Tallinn 1933 Jõgeva kartulisordid "Kalev" ja "Kungla";"Kalev" und "Kungla" - die Kartoffel-Neuzüchtungen der Saatzuchtanstalt Jõgeva, Tartu 1933 Omamaa suhkrutööstuse loomise võimalustest ja suhkrupeedi sortide võrdluskatsete tulemustest, Tartu 1934 Jõgeva kartulisordid välismaa katsejaamade andmeil; Kartoffel-Neuzüchtungen der Saatzuchtanstalt Jõgeva in d. Versuchen der ausländischen Versuchsstationen, Tartu 1936 Meie kartul piirituse ja tärklisetööstuse seisukohalt; Den Stärkegehalt der Kartoffelknollen beeinflussende faktore im Zusammenhang mit der Sortenwahl zu technischen Zwecken in Estland 1936 Seemnekartul lootusrikka eksportainena, Tallinn 1937 Jõgeva roheline söögihernes; Die neue Speiseerbsensorte "Grüne von Jõgeva", Tartu 1937 La patata para siembra de Estonia: su cultivo y calidad (Eesti seemnekartuk: selle kultiveerimine ja kvaliteet, Tallinn 1937 La pomme de terre de semence d'Estonie: sa culture et ses qualités (Eesti seemnekartuk: selle kultiveerimine ja kvaliteet, Tallinn 1938 Seemnekartuli kasvatamine ja sortimine, Tallinn 1939 Võrdlevaid uurimusi kartulisortidega Eestis: kokkuvõtteid katsetulemustest Sordiaretus- ja Katseinstituudis Jõgeva Sordikasvandus 1923-1938; Vergleichende Untersuchungen mit Kartoffelsorten in Estland: Zusammenfassungen von Versuchsergebnissen des Selektions- und Versuchsinstituts in Jõgeva, Tartu 1940 Jõgeva kartulisordid Kratt ja Näkk; Kratt und Näkk - die Kartoffel-Neuzüchtungen des Selektions- und Versuchsinstituts in Jõgeva, Tartu 1940 Väetuskatse söögihernega; Düngungsversuche mit Speiseerbsen, Tartu 1946 Külviajakatse söögihernega Jõgeva Sordiaretuse Instituudis 1933-1939, Tartu 1946 Juhend kartulipõldude tunnustajaile: kartulitaime morfoloogilised tunnused ja sortide kirjeldus, Tartu 1946 Jõgeva uued kartulisordid võrrelduna paremate välissortidega, Tallinn 1946 Võrdlevaid uurimusi hernesortidega Jõgeva Sordikasvanduses 1932-1940, Tartu 1947 Herne keemise kestus ja vahendid selle lühendamiseks, Tartu 1947 Kartuli õite murdmise mõju mugulasaagile Jõgeva Sordikasvanduses 1928-1932, Tartu 1948 Kartuli seemnemugulate eelidandamine saaki tõstva tegurina, Tartu 1949 Väliste kasvutegurite mõjust kartuli pärilikkusomaduste muutumisele, Tartu Tunnustus 1945 Eesti NSV teeneline teadlane 1946 Eesti NSV Teaduste akadeemia korrespondentliige 1947 Nõukogude Eesti preemia 1948 Stalini preemia Isiklikku Tema vanemad olid Siim Aamisepp ja Liisa Aamisepp (neiuna Vrager). Ta abiellus 1917. aastal Anna Marie Volmeriga. Ants Aamisepp, Ilmar Aamisepp ja Valve Jaagus on Julius Aamisepa lapsed. Kirjandus Heino Kiik. Dr. Julius Aamisepa teaduslikust pärandist, Tallinn 1959. Välislingid Ohvitseride andmekogu Eesti põllumajandusteadlased Eesti sordiaretajad Ühistegevuskoja liikmed Sõjavägede Staabi koosseis Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed Sündinud 1883 Surnud 1950


text: Tõenäoliselt ajaloo suurima maksupettuse korraldajad pääsesid arvatust palju kergemalt - Tänane leht Briti pankurid Martin Shields ja Nicholas Diable 18. märtsil Bonni piirkondlikus kohtus otsust ootamas. Saksamaal ei tohi kohtus inimeste nägusid pildistada. FOTO: Thilo Schmuelgen/Reuters/Scanpix/fotomontaaž Kaks endist Londoni pankurit mõisteti Saksamaal hiljuti tingimisi vangi ja ühele neist määrati 14 miljoni euro suurune rahatrahv. Tegemist oli esimese kohtulahendiga suures maksudest kõrvalehiilimise skeemis, mida Prantsusmaa ajaleht Le Monde nimetas sajandi rööviks ning Mannheimi ülikooli ettevõtlusmaksustamise professor Christoph Spengel suurimaks maksupettuseks Euroopa ajaloos. Kunagised investeerimispankurid Martin Shields ja Nicholas Diable hiilisid koos sadade pankurite, juristide ja investoritega aastatel 2006–2011 kõrvale maksudest ning Euroopa riikide riigikassadel jäi saamata kokku 55 miljardit eurot. Kõige suuremast maksulaekumisest jäid ilma Saksamaa (30 miljardit eurot) ja Prantsusmaa (15 miljardit eurot). Peale Euroopa riikide ulatus maksudest kõrvalehiilimise süsteem Austraaliani välja.


Huvitavad tsitaadid | Tõnu Õnnepalu kodulehekülg Tõnu Õnnepalu on öelnud...: Me ju tegelikult, ükskõik kui usklikud, ükskõik kui filosoofid, ei tea, mis see surm on. Kuid selle mittemiski äratundmise ees, enne seda on vist igaühel kohutav hirm. Muide, nii kaua kui ma mäletan, olen ma ennast tundnud ikka ühesugusena, ühesuurusena, ikka sellesama minana. Aga eks see, kellena sind võetakse, ole ka su enda teha, vähemalt natuke. Aga ma arvan, et puhtalt Vabadussõja võidumonumendi püstitamiseks on lihtsalt liiga hilja. See pole enam siiras. Vabadussõda ennast ei mäleta enam keegi. Tsitaadid raamatutest... “Flandria päevik”: “Piiririik”: Inimesed on ikka nii: kui sa oled õnnetu, siis nad põgenevad, nagu hullu koera eest. See nakkab! Aga kui sa oled õnnelik ega hooli kellestki, siis on nad hakkamas, nagu kärbsed meepoti ümber... “Printsess”: Iga aasta on nagu elu. Kõik käib ringiratast, aga miski ei kordu. Kõik inimesed saavad jälle võõraks. Sa võid neid uuesti tundma õppima, aga juba kui uusi inimesi... Ma teadsin, et isegi asjad jäävad võõraks, aga nendega on jälle tutvust teha lihtsam kui inimestega. “Kevad ja suvi ja”: Unes nägin armastust. Hoidsin sellest arglikult ja õndsalt kinni. Elus pole teda niigi palju hoida saanud. Pole osanud. Pole olnud juhust Reelika (15:19:37) :


27. oktoober 2010 Haigestumine ülemiste hingamisteede viirusnakkustesse püsis 42. nädalal madalal tasemel 42. nädalal (18-24 oktoober 2010) haigestus ülemiste hingamisteede viirusnakkustesse kokku 3578 inimest ehk 266,9 inimest 100 000 elaniku kohta, neist 47 protsenti olid lapsed. Loe edasi 14. oktoober 2010 Ülemiste hingamisteede viirusnakkustesse haigestumine 40. nädalal 40. nädalal (04. – 10. oktoober) haigestus ülemiste hingamisteede viirusnakkustesse kokku 3645 inimest ehk 272 inimest 100 000 elaniku kohta, neist laste osakaal oli veidi üle 46 protsendi. Loe edasi 13. oktoober 2010 Vaktsineerimissoovitused Hadži ja Umrah`i palveränduritele Miljonid islamiusulised kogunevad novembris palverännakule Mekasse. Võimalike epideemiate ennetamiseks on Saudi Araabia tervishoiuministeerium kehtestanud palverännakus osalejatele kindlad tervisekaitsenõuded ja...Loe edasi 06. oktoober 2010 Alanud on uus gripihooaeg 2010/2011 Terviseameti poolt tellitud värskest gripiuuringust selgus, et alanud gripihooaja eel plaanib end kindlasti gripi vastu vaktsineerida vaid kolm protsenti elanikest. Ülejäänud inimesed loodavad pääseda gripist korralikult käsi...Loe edasi 16. september 2010 Soovitame reisijatel kaitsta end hepatiidi vastu Algas elanikkonna hepatiidialane teavituskampaania, mida rahastab GlaxoSmithKline Eesti OÜ ning mille eesmärgiks on pöörata reisijate tähelepanu vaktsineerimise olulisusele enne lähemate ja kaugemate välisriikide külastamist. Loe edasi 10. september 2010 Enteroviirusmeningiiti haigestumine Eestis Eestis on käesoleval aastal 10. septembri seisuga registreeritud kokku 51 enteroviirusmeningiidi haigusjuhtu, neist 18 haigusjuhtu on lisandunud juulis ja augustis Viljandimaal. Teistes maakondades haigestumise tõusu täheldatud...Loe edasi 07. september 2010 Poliomüeliit ehk lastehalvatus WHO Euroopa regioonis, uuendatud 07.09 04. septembri 2010 seisuga on Tadžikistanis registreeritud 456 laboratoorselt kinnitatud polioviiruse metsiku tüve I tüübi poolt põhjustatud lasteahalvatuse juhtu, neist 19 on lõppenud surmaga.Loe edasi Näidatakse artikleid 393 kuni 399 (Kokku: 435)


text: Kuidas kasutada GIF-i Snapchatis, isegi kui vihkate rakenduse uut värskendust - Uudised snapchat3Krediit: Thomas Trutschel / kaasautor / Getty Images Mõned nädalad tagasi, Snapchat avaldas olulise värskenduse see jättis kasutajad pettunud, segadusse ja võib-olla natuke ka vihane . Sellest ajast alates on rakendus välja andnud väiksemaid värskendusi, mis on hallatavad ja mida on tore kasutada. nagu Snap Store - ja nad lasid just täna teise välja. Tundub, et rakendus on Instagrami raamatust lehe välja võtnud, sest nüüd saate oma klõpsudele lisada GIF-faile. Kuidas aga kasutada GIF-i Snapchatis? Lubame, et selle välja selgitamine pole nii keeruline kui suur värskendus. Kuigi rakenduse ümberkujundamine oleks võinud sujuda, peame ütlema, et oleme selle uue värskenduse üsna suured fännid. Väiksemate liikuvate piltidega pilte on lõbusam redigeerida kui teksti ja tavaliste vanade kleebistega (kuigi ka need on ikka lahedad!). Samuti pole puudust GIFidest, mille vahel valida. Snapchat tarnib GIF-e Giphy.com-i kaudu, kust leiate sõna otseses mõttes kõik otsitavad GIF-id. Kuid kõigepealt oleks ilmselt kasulik välja mõelda, kuidas täpselt GIF-i Snapchatis kasutada. Siin on mõned lihtsad juhised: 1. samm: tehke foto või video. Esimene asi, mida peate tegema, on veenduda, et olete selle Snapchati värskenduse saanud. Kontrollige oma App Store'i, et teada saada, kas teil on Snapchati jaoks värskendusi saadaval, ja kui jah, siis värskendage seda! Kui ei, minge rakendusse. Seejärel alustage foto või video tegemisest - ükskõik mille valite. 2. samm: vajutage nuppu Kleebised. snapchat2.jpgKrediit: autor Kui olete foto või video, mille soovite välja saata, leiate selle jaoks sobivaima GIF-i. GIF-failid leiate jaotisest Kleebis. Kleebiste leidmiseks vaadake oma foto paremal küljel olevat tööriistariba - see on väike pilt, mis näeb välja nagu ruudukujuline Post-It märkus. miks ma alustaksin menstruatsiooni varakult 3. samm: otsige soovitud GIF-i. Kui olete jaotises Kleebised, on teil kolm võimalust. Võite lihtsalt sirvida teile näidatud valikut, mis on lihtsalt selle päeva populaarsed GIF-failid, ja leida juhuslik. Või äkki on teil midagi konkreetset silmas pidada. Kui jah, klõpsake ekraani ülaosas asuval otsinguribal ja otsige seda. Lõpuks võite vaadata rohkem võimalusi Kleebiste ekraanil Giphy jaotises. 4. samm: puudutage selle lisamiseks. Kui leiate soovitud GIF-i, ei saa see olla lihtsam: puudutage seda lihtsalt oma fotole või videole lisamiseks. 5. samm: lohistage ümberkorraldamiseks. Lõpuks saate oma GIF-i teisaldada nii, nagu soovite. Puudutage seda ja hoidke sõrme all, et see ekraanil ringi lohistada ja asetada sinna, kuhu soovite. Kui see teid enam ei huvita, lohistage see lihtsalt prügikasti. milline on parim tampoonibränd algajatele See uus funktsioon on väga lõbus ja muudab teie lood kindlasti värvikamaks ja põnevamaks. See on veel üks viis Snapchati värskenduse omaksvõtmiseks.


Eetikanõukogu: avalikud teenistujad on osa arutlevast ühiskonnast - Eesti - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt 27. märts 2015, 15:32


text: EP valimiste eel: Suurbritannias on üks suurimaid võitjaid euroskeptiline partei | ERR | Valimised Suurbritannia lipp (Foto: AFP/Scanpix) Suurbritannia puhul tuleb eraldi huvitavana märkida, et Gibraltaril peeti esimesed EP-valimised 2004. aastal, ehkki territoorium oli ka eelnevalt osa Euroopa Liidust. Põhjus oli osaliselt vähene valijate arv, vaid pealt 20 000 valijaga Gibraltar oleks ka ühe mandaadi puhul olnud umbes 30 korda üleesindatud. Euroopa Inimõiguskohuse otsusega liideti Gibraltar Inglismaa Edela valimisringkonda. Kuna ükski Gibraltari partei valimistel ei osalenud, valisid gibraltarlased kandidaate Suurbritannia parteinimekirjadest. Mandaadid jaotatakse Inglismaal, Šotimaal ja Walesis D'Hondti jagaja alusel, Põhja-Iirimaa on ainult EP-valimiste jaoks muudetud eraldi üheks valimisringkonnaks, kus jaotamisele läheb kolm kohta. Valimiskünnis puudub. Valimisõigus on kõigil vähemalt 18-aastastel EL-i kodanikel, kes on Suurbritannia residendid. Erinevalt tavalistest valimistest Suurbritannias, on lordidekoja liikmeil õigus hääletada. Kandidaate saavad üles seada parteid, lisaks on 5000 naela suurune deposiit. Suurbritannias iseloomustas valimiskevadet üha kasvav rahuolematus poliitikutega ning usaldamatus poliitilise süsteemi vastu tervikuna. Kõigi parteide juhid väljendasid tugevat tahet tegutseda antud pretsedenditu olukorra leevendamiseks. Rahulolematusest kriisini viisid paljastused kõigi erakondade parlamendiliikmete kuluhüvitistest, millest suur osa läks luksuskaupade või -teenuste katmiseks, mis ärritas tõsiselt paljusid, kellest suur osa seisis silmitsi majandusraskustega. Leiboristid, kes olid 2005. aasta üldvalimistel võitnud üle poole kohtadest, ei olnud just kiita seisus. Rahvas ei olnud rahul peaminister Gordon Browni tegutsemisega kriisi leevendamisel ning üha jõulisemalt hakkasid esile kerkima konservatiivid ning teised poliitilised jõud. Arvestades kõike seda ning ka üldist brittide euroskeptilisust, kerkisid esile mitmed uued jõud, näiteks üleeuroopaline Libertas või ka Vandemeeste Kogu (sõltumatutest kandidaatidest koosnenud populistlik parteidevastane koalitsioon) ning vasakpoolne ametiühingute toetusega No2EU – Yes to Democracy. Lisaks uutele võistlesid kohtade nimel ka vanemad tegijad, nagu näiteks Inglismaa ja Walesi Rohelised, Šotimaa Rohelised, Roheline Partei Põhja-Iirimaal, Šoti Sotsialistlik Partei, Briti Iseseisvuspartei (UKIP) ja paremäärmuslik Briti Rahvuspartei (BNP). Teispool Iiri merd oli valijatel võimalik näidata esimest korda oma tegelikku toetust Demokraatlikule Unionistide Parteile (DUP), mis otsustas 2007. aastal Sinn Féiniga võimu jagada. Parteiprogrammides ja valimismaterjalides keskendusid erakonnad nii Euroopa kui ka siseriiklikele küsimustele. Kui leiboristid tõid esile vajadust hoida tugevaid rahvusvahelisi sidemeid näiteks kas või töökohtade loomise jaoks, siis konservatiivid väljendasid oma vastuseisu Lissaboni leppele ja euro kasutuselevõtule, ehkki lubasid teha koostööd EL-is keskkonnaalastel teemadel. Liberaaldemokraadid keskendusid suuresti Tööparteiga samadele Euroopa-teemadele ja ründasid konservatiive nende isolatsiooni sattumise pärast Euroopas, eeskätt Konservatiivse Partei kava irduda Euroopa Rahvapartei – Euroopa Demokraadid fraktsiooni ridadest Euroopa Parlamendis. Siseriiklikes küsimustes ründas Liberaaldemokraatlik Partei leiboristide valitsust. Väiksemad ja uuemad erakonnad ning liikumised keskendusid peamiselt, ehkki mitte ainult, EL-i teemadele. Sarnaseid tendentse võis näha ka väljaspool Inglismaad. Šotimaal keskendus Šoti Rahvuspartei (SNP) majanduslangusest väljumisele ja töökohtade loomisele. Ka Walesis oli majanduskriis peateemaks. Sarnaselt SNP-le nõudis sealne Plaid Cymru Londoni keskvõimult suuremat võimujagamist. Põhja-Iirimaal oli tähtsaim teema võimujagamislepe, ehkki ka majanduskriis ja kuluhüvitiste skandaal olid kampaaniakaardil. EP-valimistega samal päeval peeti Inglismaal kohalikke valimisi, mistõttu keskendusid paljud erakonnad oma kampaanias siseriiklikele teemadele, tõmmates sellega Euroopalt tähelepanu. Ligi kaks kolmandikku valijaist märkis Guardiani ja ICM-I küsitluses, et langetab oma valikud siseriiklikke teemasid silmas pidades. Siiski tuleb tähele panna seda, et ehkki erakondadel on raske valijaid mobiliseerida, ei ole Briti valijaskond Euroopa Liidu suhtes ükskõikne või ebamäärane. Vastupidi, Suurbritannia on ühenduse üks euroskeptilisemaid riike, kus negatiivne kuvand EL-ist on tugevalt jõus. 2009. aasta jaanuari YouGov küsitlus näitas, et 64 protsenti vastanuist nõudis põhjalikku muutust Suurbritannia suhetesse Euroopa Liiduga. Sama polli kohaselt toetas vaid 22 protsenti brittidest Suurbritannia jäämist EL-i liikmeks. See omakorda on kasulik anti-political establishment parteide, nagu UKIP ja BNP jaoks. EP-valimised oli katastroof valitsevale Tööparteile, mis sai sajandi kesisema valimistulemuse, mõnes ringkonnas jäädi tahapoole koguni rohelistest. Tulemused näitasid leiboristide domineerimise lõppu Walesis ning võimu suurt langust Šotimaal. Valimiste suurim võitja on ilmselt euroskeptiline UKIP eesotsas Nigel Farage'iga, kes tegi mullu kohalikel valimistel oma senise ajaloo parima tulemuse ja suuresti euroskeptiliste valijate tõttu, kes enamasti olid hääletanud Konservatiivse Partei poolt, kuid kes on pettunud erakonna EL-i poliitikas. EP-valimistel peaks seega erakond võitma 19 kohta. Aprilli alguses pidas Farage maha tulised teledebatid, millest just tema Briti ajakirjanduse hinnangute kohaselt enim tulu peaks saama. Osa poliitikavaatlejaist ei pea võimatuks, et UKIP võidab ka valimised kohtade arvult. Enim kohti peaks PollWatchi kohaselt võitma aga Tööpartei, mis suurendab oma mandaatide arvu 26-le. Konservatiivid kaotavad hääli peamiselt UKIP-ile ning peavad loovutama ilmselt senisest 25 kohast kaheksa.


text: Warda Al-Jazairia Warda sündis Prantsusmaal; tema ema oli pärit Liibanonist ja isa Alžeeriast. Ta alustas laulmist 11-aastasena ning sai Alžeeria isamaalisi laule lauldes peagi tuntuks. Pärast abiellumist 1962. aastal keelas abikaasa tal laulmise. 1972. aastal esines ta keelust hoolimata president Houari Boumédiène'i palvel Egiptuse orkestri saatel, ning abielu purunes. Seejärel pühendus Warda muusikale.