European Commission - PRESS RELEASES - Press release - ELi audiitorite sõnul tuleb LIFEi ülesehitust ja rakendamist parandada Luxembourg, 17. jaanuar 2014 ELi audiitorite sõnul tuleb LIFEi ülesehitust ja rakendamist parandada Täna avaldatud Euroopa Kontrollikoja aruandes kutsutakse Euroopa Komisjoni üles suurendama programmi LIFE mõjusust, parandades edukate keskkonnaprojektide tulemuste levitamist ja taastootmist. „LIFE projektide tulemuste levitamine ja taastootmine on ilmselgelt ebapiisav ning see vähendab märkimisväärselt programmi võimet toimida keskkonnamuutuste katalüsaatorina, mis on programmi üldine eesmärk,” ütles aruande eest vastutav kontrollikoja liige Jan Kinšt. ELi keskkonnapoliitika on integreeritud liidu peamiste poliitikavaldkondadega, nagu struktuurifondid ja ühine põllumajanduspoliitika. LIFE (L’Instrument Financier pour l’Environnement) ja eelkõige selle keskkonnaosa kujutab endast spetsiifilist rahastamisvahendit, mille eesmärk on olla parimate tavade väljatöötamise ja vahetamise platvorm ning algatada ja kiirendada muutusi ELi keskkonnapoliitikas. Selle mõjususe määrab seetõttu suuresti see, kas rahastatavad projektid on keskkonnamuutuste katalüsaatoriteks või mitte. Programmi haldab komisjon otse. Viimane programm LIFE hõlmas perioodi 2007–2013 ning selle projektide rahastamise keskmine aastaeelarve oli 239 miljonit eurot, mis moodustab vähem kui 1,5% ELi hinnangulisest keskkonnakulude kogusummast. Auditiga leiti, et puudub mehhanism, mille abil suunata napid vahendid varem väljavalitud eesmärkide täitmiseks. Seetõttu ei ole häid projekte piisavalt palju, et soodustada olulist edasiminekut ELi keskkonnapoliitikas. Ka suunavate riiklike eraldiste olemasolu takistas parimate projektide väljavalimist, kuna see tähendas, et projekte ei valitud mitte üksnes nende väärtuse, vaid ka päritoluriigi järgi. ELi audiitorid märgivad, et komisjon ei põhjendanud projektide valikut piisavalt ja isegi kui osa toetust saanud projektidest saavutavad positiivseid tulemusi, ei täitnud programm oma peamist rolli – tagada projektide tulemuste mõjus levitamine ja taastootmine. Toimetajatele: Eriaruanne nr 15/2013 kannab pealkirja: „Kas programmi LIFE keskkonnaosa on olnud mõjus?”. Aruandes uuriti, kas keskkonnaosa ülesehitus ja rakendamine aitasid kaasa programmi mõjususele. ELi audiitorid auditeerisid aastail 2005–2010 rahastatud projekte ning külastasid selleks komisjoni asjaomaseid talitusi ja viit liikmesriiki kõige rohkem LIFE programmist toetust saavate liikmesriikide hulgast (Saksamaa, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia ja Ühendkuningriik), kelle kulud moodustasid 55% LIFE programmi eelarvest ja 15% selle projektidest. Kokkuvõttes leidis kontrollikoda, et programmi LIFE keskkonnaosa ei toiminud mõjusalt, kuna see ei olnud piisavalt hästi üles ehitatud ja rakendatud. Oma leidudele tuginedes esitab kontrollikoda järgmised soovitused: uues LIFE programmis ettenähtud mitmeaastaste tööprogrammide koostamisel peaksid seadusandjad võimaldama komisjonil ja liikmesriikidel piirata toetuskõlblikke taotlusi teatavate strateegiliste prioriteetidega ning seada rahastatavatele projektidele selged, konkreetsed, mõõdetavad ja saavutatavad eesmärgid. Piiratud arvu prioriteetide seadmine teatud aastateks ühtlustaks valikuprotsessi, keskendaks jõupingutused konkreetsetele küsimustele ja lihtsustaks programmi mõju hindamist. Uut LIFE programmi käsitleva komisjoni ettepanekuga lõpetatakse traditsioonilistele projektidele riiklike eraldiste andmine, kuid säilitatakse geograafiline tasakaal integreeritud projektide puhul. Selle rakendamisel peaks komisjon tagama, et integreeritud projektid valitakse vastavalt nende väärtusele, ning geograafiline tasakaal ei tohiks rikkuda taotlejate võrdsete võimaluste põhimõtet. Komisjon peaks parandama projektivaliku hindamisvorme ja nõudma hindajatelt eraldi hinnangute ja punktide andmist projektide põhiaspektidele (nt ettepaneku uuenduslikkus või näitlikkus, kavandatud levitamismeetmete kvaliteet, tulemuste taastootmise väljavaade): see parandaks valikuprotsessi kvaliteeti ja läbipaistvust ning tagaks, et valitud projektidel on kõige suurem potentsiaal aidata kaasa programmi eesmärkide saavutamisele. Komisjon peaks tõhustama oma programmijuhtimise vahendeid ja kaaluma nõuetekohaste ühiste väljundi- ja tulemusnäitajate ning projekti tasandi kontrolliteabe süsteemi kehtestamist, et hõlbustada asjakohast järelevalvet programmide üle. Nii palju kui võimalik, peaksid näitajad olema asjakohased, heakskiidetud, usaldusväärsed, lihtsad ja töökindlad. Komisjon peaks parandama deklareeritud personalikulude mõistlikkuse hindamist, eriti võrreldavate projektide puhul, kasutades paremini järelevalve käigus kogutud teavet. Seda oleks pärast võimalik paremini kasutada, et lihtsustada ülemääraste kulutuste kindlakstegemist. Komisjon peaks nõudma, et nii projektide rakendamise etapis koostatavad järelevalverühma vahehindamise aruanded kui ex post kontrollikäikude aruanded sisaldaksid kriitilist analüüsi toetusesaaja pakutud levitamis-, jätkusuutlikkus- ja taastootmismeetmete ning nende võimalike takistuste kohta. Komisjon peaks kaaluma, kuidas paremini soodustada projektide tulemuste levitamist ja taastootmist erasektori toetusesaajate poolt, kes soovivad kaitsta oma ärihuve. Komisjon peaks kaaluma, kuidas nõuda toetusesaajatelt pärast projekti lõpetamist lihtsa ja ajakohastatud teabe esitamist elektrooniliselt (selle kohta, kas projekt on veel jõus, kas ta on leidnud järgimist ning kui jah, siis kui mitu korda). See võimaldaks komisjonil tõhusalt parandada järelteavet programmi mõjususe kohta. Kontrollikoda on varem auditeerinud LIFE-Looduse projektide jätkusuutlikkust ja komisjonipoolset juhtimist eriaruandes nr 11/2009, mis on kättesaadav aadressil: http://www.eca.europa.eu/en/Pages/BrowsePublications.aspx?k=&ty=Special Report&y=2009


VEEBRUARIS ESINEB TALLINNAS ATEENA COLD-WAVE DUO SELOFAN – MuusikaPlaneet Selofan on nüüdseks saanud Kreeka alternatiivmuusika skeene peamiseks edasiviivaks jõuks, kes on oma kaheksa tegutsemisaasta jooksul avaldanud kuus kauamängivat albumit, loonud tumedale minimalistlikule muusikale spetsialiseerunud plaadifirma FABRIKA RECORDS ning mini-festivali ja isegi muusikariistade- ja plaadipoe Ateenas. Dueti muusikaliseks edasiviivaks jõuks on unistavatest saksofoniosadest kootud retrokompositsioonid, trummimasina läbilõikav rütm, klassikaline “new wave” bassiliin ja vastupandamatu Joanna võrgutav vokaal, mis kõlab nii inglise, saksa kui kreeka keeles. “Selofan pidi algselt esinema uue linnafestivali GROM raames, kuid meil on siiralt hea meel, et olenemata elu keerdkäikudest saame bändi siiski Eestisse esinema tuua. Selofani muusikaline stiil on just selline post-punk, mis mind isiklikult viimase aasta jooksul palju inspireerinud on,” lisab Damn.Loudi promootor Karl Korts. Selofan astub üles 26. veebruaril 2021 Sveta Baaris. Piletid on müügil Ticketeris ning Sveta Baaris. Sildid: Damn.LoudFABRIKA RECORDSKarl KortsSelofan Järgmine uudis BEATRICE & BEEBILÕUST AVALDASID ÜHISE LOO “TAGI MIND” Eelmine uudis TÄNAVUSE STATION NARVA FESTIVALI PEAESINEJAD ON RONI SIZE, MOUSE ON MARS JA ICEAGE


Õpilaste terror võib kooli sulgeda(59) Haridus- ja teadusministeeriumi koolikorralduse osakond teeb minister Tõnis Lukasele ettepaneku sulgeda Saaremaal kurja kuulsust kogunud Orissaare internaatkool.“Meil on pilt selge: see kool tuleb sulgeda,” kinnitas ministeeriumi koolikorralduse osakonna nõunik Ants Eglon. Tema sõnul tuleks kooli probleemsed õpilased saata edasi õpilaskodudesse, põhikoolist välja langenud õpilaste eriklassidesse üle Eesti, kirjutab Eesti Päevaleht. Orissaare internaatkool, kus on praegu ametlikult hingekirjas 40 13–17-aastast õpilast, on juba aastaid pidevate korrarikkumisprobleemide küüsis vaevelnud, lisaks on ka koolihoone halvas seisukorras. Ida-Saare juhtivkonstaabli Hillar Peegli sõnul on nad sel õppeaastal saanud kooli väljakutseid tihti lausa mitu korda päevas. Peamised rikkumised on alkoholi ja tubaka tarbimine ning omamine. Karistuseks määratakse noorukitele raha trahv kuni 600 krooni, mis jääb enamasti siiski tasumata, lisandudes korrarikkujate üha kerkivale võlakoormale. “Figureerivad viis-kuus noorukit, kelle näod on meile juba tuttavad,” märkis Peegel, kes tõdes, et ka politseinikele hakkab olukord muutuma masendavaks. Alustatud on juba ka üks kriminaalasi seoses ühe tüdruku peksmisega teise tüdruku poolt. Pika probleemide nimekirja tõi välja ka aasta eest kooli külastanud õiguskantsler Allar Jõks: alustades individuaalsete õppekavade puudumistest ning lõpetades eluohtlike duširuumidega, kust võib saada elektrilöögi. Enamiku kooliellu süüvinud spetsialistide, kaasa arvatud kooli enda juhtkonna arvates, saavad probleemid alguse sellest, et Orissaarde saadetakse kokku õpilasi, kes sinna ei kuulu. Seal õpivad koos nii erivajadustega lapsed, keda direktori kohuse- täitja Rainer Helde nimetab õrna psüühikaga indigolasteks, ning koolikohustust mittetäitvad, tõsiste käitumisprobleemidega lapsed, kes on sinna kokku saadetud koolidest üle Eesti. “Meie pedagoogid saavad hakkama erivajadustega lastega, aga mitte nende bravuuritsejatega, kes segavad kogu kooli õppetööd,” nentis Helde. Helde sõnul on koolil kavas nõustamiskomisjonide otsused uuesti üle vaadata ning neile sobimatud lapsed koolist ära saata. Samal ajal nõustub Helde, et kui järgmine aasta maja remontima ei hakata, on sulgemine ainuke lahendus, sest sellistes oludes pole enam võimalik jätkata. “Sellist tondilossi teist ei leia!” Haridusministeeriumi nõuniku Ants Egloni sõnul on sulgemise korral kavas lapsed hajutada 38 üldhariduskooli juurde loodud õpilaskodudesse, kus on kohti ligi 700 lapsele. “Enam pole vaja sellist kontsentratsiooni tekitada,” märkis ta. Seaduse järgi saab Orissaare internaatkooli ministri otsuse langetamisel sulgeda alles järgmisel õppeaastal. Endine minister Mailis Reps rääkis küll kooli võimalikust remondist, mis oleks läinud juba tollal maksma kõvasti üle 50 miljoni krooni, kuid ei langetanud oma valitsemisajal ei remondi- ega sulgemisotsust. Praegune minister Tõnis Lukas ei soovinud eile veel oma otsust kommenteerida. Nõunik Toomas Kalmuse sõnul tutvub ta ettepaneku materjalidega ning teeb otsuse seejärel. See leht on trükitud DELFI internetiväravast Aadress http://www.delfi.ee/archive/article.php?id=17170391


source: wikipedia

text: Johannes Aavik (26. november (vkj) / 8. detsember 1880 Randvere küla, Laimjala vald, Saaremaa – 18. märts 1973 Stockholm) oli eesti keeleteadlane. Elulugu Johannes Aavik sündis Laimjala valla vallakirjutaja Mihkel Aaviku (1844–1909) pojana. Isa vend, Kuressaare kaupmees Jakob Aavik (Joosep Aaviku isa) ostis Mihklile Kuressaarde maja. Johannes Aaviku isa asus sinna elama koos abikaasa Ann Aaviku (1849–1918) ja laste Aadu, Liisi ja Juuliga. Johannes Aavik elas oma vanematekodus Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi õpilasena aastatel 1898–1902 ja hiljem, aastatel 1919–1926 samas (kuid siis juba Saaremaa Eesti Segagümnaasiumius ja alates 1922. aastast Saaremaa Ühisgümnaasiumis) eesti keele õpetajana töötades. Kuressaare gümnaasiumis sai alguse Aaviku huvi emakeele vastu, samuti alustas ta seal prantsuse ja ladina keele õppimist. Keeleõpinguid jätkas ta Tartu Ülikoolis, Nižõni Ajaloo- ja Filoloogiainstituudis ja Helsingi Ülikoolis. Viimase lõpetas ta filoloogiakandidaadi kraadiga. Johannes Aavik töötas hiljem keeleõpetajana Jaltas, Tartus, Kuressaares. Ta töötas ka Postimehe toimetuses. Aastail 1926–1934 oli ta gümnaasiumiõpetaja ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor, 1934. aastast haridusnõunik (koolide peainspektor), 1940–1941 kirjastuses toimetaja. Alates sügisest 1940 elas Aavik Nõmmel. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus tegutses Stockholmis arhiivitöötaja, tõlkija ning keeleartiklite ja kooliraamatute autorina. Aastail 1960–1962 oli ta Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liige (valiti 2086 häälega). Ta suri Stockholmis ja maeti sealsele Metsakalmistule. Haridus 1894–1902 Kuressaare Poeglaste Gümnaasium 1902–1903 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskond 1903–1905 Nižõni Ajaloo- ja Filoloogiainstituut 1906–1910 Helsingi Ülikool, lõpetas filoloogiakandidaadina (arvestati 1920. aastal ümber filoloogiamagistriks) Töökohad 1910–1911 Jalta Aleksandri gümnaasiumi prantsuse keele õpetaja 1912–1914 Postimehe toimetuse liige 1914–1920 Tartu Kommertskooli õpetaja 1919–1922 Tartu Ülikooli eradotsent 1920–1926 Saaremaa Ühisgümnaasiumi õpetaja 1926–1933 Tartu Ülikooli eesti keele lektor 1926–1933 Tartu tütarlaste ja poeglaste gümnaasiumi õpetaja 1933–1937 Tartu Ülikooli eradotsent 1938–1940 Tartu Ülikooli dotsent 1934–1940 Haridus- ja Sotsiaalministeeriumi nõunik, koolide peainspektor 1940–1941 Kirjastuse toimetaja 1944–1945 Uppsala Ülikooli assistent 1945–1952 Stockholmi Ülikooli assistent 1952–1955 Rootsi riigi stipendiaat Looming Aavikule kuulub tähelepanuväärne koht eesti tänapäeva kirjakeele kujundamises. 1912. aastal algatas ta keeleuuendusliikumise; oma programmi põhiteesid esitas ta artiklis "Tuleviku Eesti-keel" ("Noor-Eesti" IV albumis). Aavik propageeris kirjakeele forsseeritud arendamist ja keele ilu printsiipi ning sellega esindas ta keelekorralduse radikaalsemat suunda. 1912–25 esitatud uuendusettepanekud sõnavara rikastamise, morfoloogia (i-mitmus, i-superlatiiv jpm) ning süntaksi eestipärastamise kohta leidsid rohkem poolehoidu kui tema hilisemad soovitused. Aavik tõi kirjakeelde arvukalt laensõnu (eeskätt soome keelest), murdesõnu ja uudistuletisi, tema kunstlikult loodud uutest tüvisõnadest on eesti keele põhisõnavara hulka jõudnud umbes 30 (näiteks relv, veenduma, embama, evima, laip, mõrv, roim, laup, lünk, meenutama). Ortograafias soovitas Aavik võtta saksapärase ü asemel kasutusele soomepärane y. Aavik propageeris oma ettepanekuid brošüürides ja artiklites, loengute ja ettekannetega, kasutas uusi sõnu ja vorme ilukirjanduslikes tõlgetes soome, prantsuse ja inglise keelest (Juhani Aho, Guy de Maupassant, Paul Bourget, Edgar Allan Poe jt). Ta toimetas ajakirju Keeleline Kuukiri (1914–1916) ja Keeleuuendus (1925–1926), avaldas "Uute sõnade sõnastiku" (1919), "Uute ja vähem tuntud sõnade sõnastiku" (1921), "Keeleuuenduse äärmised võimalused" (1924), ning "Eesti õigekeelsuse õpiku ja grammatika" (1936). Ta oli üks aktiivsemaid Noor-Eesti liikmeid, selle rühmituse albumites ilmusid tema keele- ja kirjandusartiklid, tõlked, värsikatsetused ja 1909. aastal estetistliku programmiga esseelaadne jutustus "Ruth" (varjunime J. Randvere all). Ta on avaldanud kriitilis-poleemilised tööd "Eesti luule viletsused" (1915), "Puudused uuemas eesti luules" (1922), saatesõnu tõlketeostele ja käsitlusi rahvaluulest. Välismaal tõlkis ta peamiselt soome (Aino Kallas) ja vene (Ivan Turgenev) kirjandust. Teoseid Eesti kirjakeele täiendamise abinõudest (1905) J. Randvere. "Ruth". Käsikiri prantsuse keeles 1908; trükis eesti keeles autori tõlkes 1909 J. Randvere. "Ruth". Lühendanud ja eessõna Mati Unt; kujundanud Ruth Huimerind, Jüri Lõun, Anneliis Aunapuu. Johannes Aaviku Selts. Tallinn 2000 "J. Randvere "Ruth" 19.-20. sajandi vahetuse kultuuris" (artiklid). Koostaja Mirjam Hinrikus. Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2006, 336 lk Keele kaunima kõlavuse poole. Eesti Kirjandus 1912, lk 451–484 Eesti rahvusliku suurteose keel (1914) Eesti kirjakeelse stiili arenemise järgud. Noor-Eesti V, Tartu 1915, lk 216–229 Eesti luule viletsused (1915) Keel ja kirjandus – Sõna. Tartu 1918, lk 72–78 Uute sõnade sõnastik (1919) Uute ja vähem tuntud sõnade sõnastik (1921) Puudused uuemas eesti luules. Eesti Kirjandus nr 7–12/ 1921; 1–3, 5, 7, 8, 9/ 1922 Puudused uuemas eesti luules (1922) Vastuväited Vasso Silla värsiehituse reformi asjus. Eesti Kirjandus nr 7/ 1923 Keeleuuenduse äärmised võimalused (1924) Keeleuuenduse praegune seisukord ja väljavaated. Looming nr 3/ 1927 Kirjanduslik ühekülgsus. Olion nr 5/ 1930 Eesti keele labastamise vastu. Looming nr 8/ 1931 Kuidas suhtuda "Kalevipojale" (1933) Eesti õigekeelsuse õpik ja grammatika (1936) Keeleuuendus, keelevead, keelehalbused. Looming nr 6, 7/ 1936 Võõrsõnad ja halb purism. Looming nr 9/ 1937 Õpetus uute sõnade loomiseks. Uus Eesti nr 295, 27. oktoober 1938, lk 6 "Rahvustunde nõrkusest Eestis" (eri aastate kirjutisi; saatesõna: Rein Kruus). Loomingu Raamatukogu 50/ 1988 2003. aastal avaldati ajakirjas Looming katkendeid Aaviku päevikutest, mis heidavad valgust tema isiksusele. "Keeleuuenduse lõpmatu kurv" (Anu Lambi lavakava Aaviku tekstide põhjal). Loomingu Raamatukogu 35/ 2006 "Ideepe. Johannes Aaviku ideede päevik". Koostaja ja peatoimetaja Helgi Vihma. 2010 Tunnustus 1938 – Valgetähe III klassi teenetemärk 1940 – Eesti Kirjanduse Seltsi auliige Mälestuse jäädvustamine 19. juunil 1992 avati Johannes Aaviku vanematekodus Kuressaares Saaremaa Muuseumi filiaalina Johannes ja Joosep Aaviku Majamuuseum. 26. septembril 1992 asutati Tallinnas Nõmmel Johannes Aaviku Selts. Seltsi juhib Helgi Vihma. Viited Kirjandus "Üheksa aastakümmet. Pühendusteos Johannes Aavikule". Koostanud Helgi Vihma ja Karl Mihkla. Eesti Raamat, Tallinn 1971, 380 lk 1990 Aaviku ja Friedebert Tuglase kirjavahetus. Koostanud Helgi Vihma Virve Raag. "The Effects of Planned Change on Estonian Morphology". Acta Universitatis Upsaliensis, Studia Uralica Upsaliensia 29. Uppsala 1998. 156 lk Helgi Vihma. "Johannes Aavik ja eesti keeleuuendus: bibliograafia 1901–1996". Johannes Aaviku Selts, Tallinn 2000, 511 lk Helgi Vihma. Põgenik Johannes Aavik (Johannes Aaviku põgenikuelust Nõmmel, Uppsalas ja Stockholmis). Keel ja Kirjandus 2005, nr 11, lk 913–919 Kadri Vider. "Eesti esimene keeletehnoloog". Sirp, 24. märts 2008 Antoine Chalvin. "Johannes Aavik et la rénovation de la langue estonienne". ADEFO/L'Harmattan, Pariis 2010, 334 lk Johannes Aavik. Päevaraamat 1916-1929. Saaremaa Muuseumi Toimetised 8. Tartu: Ilmamaa 2014. ISBN 9789985775103 Kaarina Rein. Lukiaan, Tartar, paimendama: Johannes Aaviku valikud antiikkirjanduse eestindamisel. Tõlkija hääl 2022, nr X, lk 74–90 Välislingid Haud Stockholmi Metsakalmistul. Rootsi keeles Eesti keeleteadlased Eesti viiuldajad Eesti majaomanikud Eesti kirjanikud Eesti tõlkijad Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud Eesti Teadusliku Instituudi õppejõud Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liikmed Helsingi ülikooli vilistlased EYS Veljesto liikmed Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid Eestlased Rootsis Stockholmi Metsakalmistule maetud Sündinud 1880 Surnud 1973


source: fineweb

text: Uuendatud: 09.05.2013, kell 15:33 Scoutspataljoni ülem on major Andrus Merilo Postiaadress: Scoutspataljon Rae põik 1 76806 Paldiski Erinevalt teistest väeosadest ei ole Scoutspataljonis ajateenijaid. Kogu isikkoosseis koosneb kaadrikaitseväelastest. Scoutspataljon on 1. jalaväebrigaadi koosseisus olev professionaalse väljaõppega iseseisvaks lahingutegevuseks võimeline kiirreageerimisvõimekusega manööverüksus. Scoutspataljoni kõikide allüksuste, nii jalaväekompanii, staabi- ja tagalakompanii kui ka lahingutoetuskompanii prioriteet on eelkõige arendada erialaseid ja lahingulisi oskusi, kuid vähemtähtis ei ole ka füüsiline ettevalmistus ja keeleõpe. Elatakse remonditud kasarmus – korralikud toad, WCd, pesemisvõimalused, igal korrusel olmeruumid vaba aja veetmiseks. Scoutspataljonis on ka raamatukogu ja sõdurikodu. Pataljon organiseerib pidevalt nii kino-, teatri- kui ka muuseumikülastusi. Pidevalt korraldatakse väeosa tutvustavaid presentatsioone Paldiski elanikele, lisaks tehakse koostööd Läänemaa skautide malevaga. Pataljonis on jõusaal, lisaks sellele on võimalik kasutada Paldiski gümnaasiumi võimlat ja staadioni ning Scoutspataljonis teenijad saavad käia tasuta Keila tervisekeskuses ujumas. Pataljonis on ka sõjalis-sportlikeks harjutusteks mõeldud takistusriba. Asutati 21. detsembril 1918 Taasasutati 29. märtsil 2001 Eesti riik oli Vabadussõja puhkedes äärmiselt organiseerimata riigikaitsega, puudus ka riigiaparaat. Rahvas oli samal ajal surmani tüdinud kõikvõimalikest sundmobilisatsioonidest, rekvisitsioonidest, sõjast ja kannatustest. Nii oli päris ootuspärane, et valitsuse väljakuulutatud üldmobilisatsiooni suhtuti leigelt. 1918. aasta novembris tuli noore mehena Ameerikasse rännanud, seal jõukaks saanud ja Filipiinidel elades skautlikust liikumisest vaimustunud Henry Reissar välja ainulaadse ideega. Reissar pöördus Eesti sõjaministeeriumi poole ettepanekuga, et ta loob omal kulul väeosa Eesti Vabariigi kaitseks. 17. detsembril 1918 kirjutatigi lepingule alla. Formeerimiskohaks valis Reissar talle tuttava Viljandi, kuhu grupp ohvitsere koos algse relvastusega 19. detsembril saabus. Juba järgmisel päeval võisid viljandlased lugeda kuulutustulpadelt üleskutset astuda põneva nimega väeossa „Scouts”. Esimesel jõulupühal sai skautide koduks Viljandi loss, kus Henry Reissar esimesena Eesti kaitseväes vabatahtlikud vannutas. Energilised juhid eesotsas kapten Friedrich Pinkaga, hea varustus, ainulaadsed eraldusmärgid USA eeskujul, veidi salapärane nimi – kõik see ümbritses skaute algusest peale mingi kuulsuseoreooliga ja andis meestele löögiväeosas hädavajaliku üleolekutunde nn polgumeeste (mobiliseeritute) suhtes. Pataljoni taasasutamise aastapäeval toimub Skautspartakiaad, lisaks toimuvad kaks korda aastas pataljoni laskevõistlused ja rännakud. Traditsioon on ka suvealguse orienteerumine ja pataljoni grillpidu ning pataljoni aastapäeva ball. E pluribus unum logol tähendab „üks paljudest”, tähistades Vabadussõja võitlejate valmisolekut alati üksteise eest seista, olla üks paljudest, ent ometi üks, ühtne ja raudne rahvas. Põdra pea sümboliseerib valvsust, erksust ja kiirust. Ehatäht põdra pea kohal räägib Scoutspataljoni võitlejate sihikindlusest, alalisest valmisolekust ja alistamatusest. Eesti Skautide Ühing annetas Scoutspataljoni taasloomise kolmandal aastapäeval, 29. märtsil 2004 pataljonile lipu. Lipp kujundati vastavalt ajaloolisele lipule. Lipu üks pool on sinimustvalge, teisel küljel on sõjameeste kaitsepühaku kujutis – Püha Jüri valge hobuse seljas, tapmas lohet. Ratsaniku kilbiks on Scoutspataljoni embleem. www.mil.ee lehe loomisel on peetud silmas, et siin avaldatav info oleks kättesaadav ja kasutatav võimalikult paljudele inimestele.