text: Atóm je najmanjši del snovi, ki ga kemijsko ne moremo več razstaviti. Beseda izhaja iz stare grščine: : átomos - nedeljiv, iz a- - ne- + tomos - rez. Atomi so gradniki molekul in snovi kot take. Atomi se pri kemijskih reakcijah ohranjajo, že dobrih sto let pa je znano, da v resnici niso nedeljivi, ampak so sestavljeni iz še manjših delcev. Velikosti atomov so od 10 do 100 pm, v velikostnem razredu, kjer njihovega vedenja zaradi kvantnih pojavov ni mogoče napovedati z zakoni klasične mehanike. Atomi se lahko med seboj začasno povezujejo s kemičnimi vezmi in tvorijo spojine, kot so molekule in kristali. Ta sposobnost asociacije in disociacije je odgovorna za večino fizičnih sprememb, ki jih lahko opazujemo v naravi. Kemija je znanstvena veda, ki se ukvarja s preučevanjem teh sprememb. Zgradba atomov Podatomski delci Včasih so veljali atomi za nedeljive, zdaj pa vemo, da jih sestavljajo elektroni, protoni in nevtroni. Elektron je z daleč najlažji delec, ima negativen naboj in premajhen premer, da bi ga lahko izmerili z zdaj znanimi tehnikami. Do odkritja mase nevtrina je bil najlažji delec s pozitivno mirovno maso, ki so ga izmerili. V običajnih okoliščinah so elektroni vezani na pozitivno nabito jedro s privlakom, ki je posledica nasprotnega električnega naboja. Če ima atom več ali manj elektronov kot je njegovo atomsko število, postane kot celota negativno ali pozitivno nabit; nabitemu atomu pravimo ion. Protoni imajo pozitiven naboj in maso, 1836-krat večjo od elektrona (). Število protonov v atomu označujemo z njegovim atomskim številom. Protone poznamo od začetka 20. stoletja, ko je Ernest Rutherford odkril, da dušik, obstreljevan z delci alfa izvrže delec, po lastnostih enak jedru vodika. V objavi leta 1920 je jedro vodika opredelil kot podatomski delec in ga poimenoval proton. Nevtroni so brez električnega naboja in imajo maso ali 1.839-kratno maso elektrona. S tem so najmasivnejši od treh podatomskih delcev, toda vezavna energija jedra lahko njihovo maso zmanjša. Nevtroni in protoni, ki jim skupaj pravimo nukleoni, imajo podobne mere, približno (čeprav "površine" teh delcev ni mogoče natančno definirati). Nevtron je odkril angleški fizik James Chadwick leta 1932. V standardnem modelu fizike so elektroni pravi osnovni delci brez notranje zgradbe, protoni in nevtroni pa so sestavljeni iz osnovnih delcev kvarkov. V atomih sta dva tipa kvarkov, ki imata vsak del električnega naboja. Protoni so sestavljeni iz dveh kvarkov Gor (vsak z nabojem +) in enega kvarka Dol (z nabojem -). Nevtroni so sestavljeni iz enega kvarka Gor in dveh kvarkov Dol. To pojasni razliko v masi in naboju obeh delcev. Kvarke drži skupaj močna jedrska sila oz. močna interakcija, ki jo posredujejo gluoni. Protone in nevtrone pa drži skupaj ostanek močne jedrske sile, ki ima največji vpliv na kratki razdalji znotraj jedra. Gluon spada v družino umeritvenih bozonov, ki so nosilci osnovnih sil. Jedro Vsi vezani protoni in nevtroni v atomu tvorijo drobno jedro, imenujemo jih s skupnim imenom nukleoni. Premer jedra znaša približno femtometra, kjer je skupno število nukleonov. To je precej manj od premera atoma, ki je v velikostnem razredu 105 fm. Nukleone veže skupaj potencial s kratkim dosegom, ki mu pravimo ostanek močne jedrske sile. Na razdaljah, manjših od 2,5 fm, je ta sila mnogo močnejša od elektrostatske sile, zaradi katere se pozitivno nabiti protoni odbijajo med seboj. Atomi istega elementa imajo enako število protonov, ki mu pravimo atomsko število. Znotraj elementa se lahko spreminja število nevtronov, kar razlikuje izotope tega elementa. Vsota števila protonov in nevtronov določa nuklid. Razmerje med številoma nevtronov in protonov določa stabilnost jedra; nekateri izotopi so zaradi nestabilnosti podvrženi radioaktivnemu razpadu. Proton, elektron in nevtron spadajo v skupino fermionov. Fermioni ubogajo Paulijevo izključitveno načelo, ki preprečuje nerazločljivim fermionom hkrati zasedati enako kvantno stanje. To pomeni, da mora imeti vsak proton v jedru drugačno kvantno stanje od ostalih protonov, to velja tudi za nevtrone v jedru in elektrone v elektronskem oblaku. Jedro z neenakomernim številom protonov in nevtronov lahko z radioaktivnim razpadom preide v nižje energetsko stanje, v katerem se števili protonov in nevtronov bolj ujemata. Posledično so atomi z enakim številom obeh delcev odpornejši proti razpadu, pri čemer pa s povečevanjem atomskega števila medsebojni odboj protonov narašča delež nevtronov, ki omogočajo ohranitev stabilnosti jedra. Število protonov in nevtronov v jedru je možno spremeniti, kar pa zaradi močne jedrske sile zahteva zelo veliko energije. Do jedrske fuzije pride, ko se več atomskih delcev združi v težje jedro, to se zgodi denimo pri visokoenergetskem trku jeder. V jedru Sonca se denimo protona združita pri vnosu energije 3 to 10 keV, kar je dovolj, da presežeta medsebojni odboj in se zlijeta v eno jedro. Obraten proces je jedrska cepitev, ob kateri se jedro razdeli v dve lažji, običajno z radioaktivnim razpadom. Jedro je možno spremeniti tudi z obstreljevanjem z visokoenergetskimi podatomskimi delci ali fotoni, ki izbijajo nukleone. Če se med obstreljevanjem spremeni število protonov, nastane drug kemični element. Če je masa jedra po fuziji manjša od vsote mas ločenih delcev, se lahko razlika odda v obliki uporabne energije, na primer žarka gama ali kinetične energije delca beta. Ta pojav opisuje Einsteinova enačba ekvivalence masa-energija (), kjer je izguba mase in hitrost svetlobe. Ta primanjkljaj je del vezavne energije novega jedra. Fuzija jeder, s katero nastanejo večja jedra z nižjim atomskim številom od železa in niklja—okrog 60 nukleonov—je običajno eksotermna, torej odda več energije kot je je potrebne za zlivanje. Zaradi tega je fuzija v zvezdah verižna reakcija. V težjih jedrih se vezavna energija na nukleon v jedru zmanjšuje, kar pomeni, da je fuzija, pri kateri nastanejo jedra z atomskim številom približno 26 ali več in atomsko maso približno 60 ali več, endotermna. Taka jedra ne morejo nastajati v reakcijah, s kakršnimi se vzdržuje hidrostatično ravnovesje zvezde. Elektronski oblak Elektrone v atomu privlačijo protoni z elektromagnetno silo. Ta veže elektrone znotraj elektrostatične potencialne jame, ki obkroža drobno jedro. Elektron lahko ubeži le s pritokom energije od zunaj. Bližje jedra kot je elektron, večja je privlačna sila in s tem tudi energija, potrebna za ubeg. Tako kot drugi delci imajo elektroni hkrati lastnosti delca in valovanja. Elektronski oblak je območje znotraj potencialne jame, kjer vsak elektron tvori nekakšen tridimenzionalen stoječ val—valovno obliko, ki se ne premika v odnosu do jedra. Ta pojav opisuje atomska orbitala, matematična funkcija, ki določa verjetnost, da se bo elektron navidez nahajal na določeni lokaciji, ko ga izmerimo. Obstaja le določna diskretna (kvantizirana) množica teh orbital okrog jedra, vse ostale možne valovne oblike se hitro spremenijo v stabilnejšo obliko. Orbitale imajo lahko enega ali več prstanov ali vozlov, med seboj se razlikujejo po velikosti, obliki in orientaciji. Vsaka orbitala ustreza energetskemu nivoju elektrona. Elektron lahko preide na višji nivo tako, da absorbira foton z dovoljšnjo energijo. S spontano emisijo lahko v nasprotni smeri preide tudi na nižji nivo, pri tem pa odda razliko v energiji kot foton. Razlike v energiji, ki odgovarjajo razlikam v energiji kvantnih stanj, so značilne za določen atom; opazujemo jih lahko kot spektralne črte. Ionizacijska energija je energija, ki je potrebna za dodajanje ali odvzem elektrona, mnogo manjša je od vezavne energije nukleonov. Za izbitje elektrona v stacionarnem stanju vodikovega atome je potrebno le 13,6 eV energije, mnogo manj kot 2.23 milijona eV za razcep jedra devterij. Atomi so električno nevtralni, če imajo enako število protonov in elektronov, sicer so pozitivno ali negativno nabiti ioni. Elektroni, ki so najdlje od jedra, lahko prehajajo med sosednjimi atomi ali si jih sosednji atomi delijo. Na ta način se tvorijo kemične vezi in nastajajo molekule ali podobne spojine, kot so ionske ali kovalentne kristalne mreže. Lastnosti Lastnosti jedra Atome najprej razvrščamo po lastnostih jedra, glavna je število protonov ali vrstno število – po definiciji pripadata katerakoli dva atoma z enakim številom protonov istemu kemičnemu elementu. Atomi z enakim številom protonov in različnim številom nevtronov pa so izotopi istega elementa. Za primer, vsi vodikovi atomi imajo natanko en proton, obstajajo pa izotopi brez nevtronov (vodik-1 ali protij, ki je daleč najpogostejši), enim nevtronom (devterij), dvema nevtronoma (tritij) ali več. Vsi znani elementi tvorijo množico z naraščajočimi vrstnimi števili od enoprotonskega vodika do oganesona s 118 protoni. Vsi znani izotopi elementov z vrstnimi števili nad 82 so radioaktivni, čeprav je radioaktivnost bizmuta (83) praktično zanemarljiva. V naravi se na Zemlji pojavlja približno 339 različnih nuklidov, od katerih 252 (približno 74 %) ni podvrženih spontanemu razpadu, zato jih imenujemo stabilni izotopi. Teoretično je takih le 90, razpada nadaljnjih 162 pa le nikoli nismo zaznali, čeprav je energetsko to možno. Vsi so formalno opredeljeni kot »stabilni«. Še nadaljnjih 34 radioaktivnih nuklidov ima razpolovni čas daljši od 100 milijonov let in so dovolj stabilni, da so prisotni že vse od nastanka Osončja. Skupaj z 252 stabilnimi izotopi jih imenujemo prvobitni nuklidi. Preostalih 53 neobstojnih nuklidov se pojavlja v naravi kot produkt razpada primordialnih nuklidov (na primer radij iz urana) ali kot produkt visokoenergetskih pojavov, kot je obstreljevanje s kozmičnimi žarki (tako nastane denimo ogljik-14). 80 elementov ima vsaj po en stabilen izotop. Praviloma imajo elementi le peščico stabilnih izotopov, povprečje je 3,2. 26 elementov ima en sam stabilen izotop, največ – 10 – pa jih ima kositer. Elementi tehnecij (43), prometij (61) in vsi nad 83 nimajo stabilnih izotopov. Stabilnost izotopov je odvisna od medsebojnega deleža protonov in nevtronov, pa tudi obstoja določenih »magičnih števil« nevtronov ali protonov, ki predstavljajo zaprte ali izpolnjene kvantne ovojnice. Te ovojnice ustrezajo energetskim nivojem v modelu jedrnih ovojnic; napolnjene ovojnice, kot je polna ovojnica 50 protonov kositra, daje nenavadno stabilnost nuklidu. Od 252 znanih stabilnih nuklidov imajo le štirje liho število protonov in hkrati liho štedvilo nevtronov: vodik-2 (devterij), litij-6, bor-10 in dušik-14. Dodatni štirje lihi-lihi radioaktivni nuklidi, ki se pojavljajo v naravi, imajo razpolovni čas več kot milijardo let: to so kalij-40, vanadij-50, lantan-138 in tantal-180m. Večina lihih-lihih jeder je zelo nestabilnih in podvrženih razpadu beta, kar pripisujemo dejstvu, da so produkti razpada sodi-sodi in zato močneje povezani . Masa Veliko večino mase atoma prispevajo protoni in nevtroni jedra. Skupno število teh delcev (nukleonov) v atomu je masno število. Masno število je pozitivno celo število brez enote. Z njim opisujemo nukleone, na primer »ogljik-12« za izotop ogljika, ki ima šest protonov in šest nevtronov. Dejansko mirovno maso atoma pogosto izražamo z enotami atomske mase (dalton, Da). Ta enota je definirana kot dvanajstina mase prostega nevtralnega atoma ogljik-12, ki znaša približno . Najlažji nuklid, vodik-1, ima atomsko maso . Atom ima atomsko maso približno enako (razlika manj kot 1 %) mastnemu številu krat atomsko masno število. Za primer, masa dušika-14 je približno 14 Da, le ogljik-12 ima po definiciji maso točno 12 Da. Najtežji stabilni atom je svinec-208 z maso . Celo najtežji atomi so mnogo prelahki, da bi jih bilo praktično opisovati neposredno, zato v kemiji namesto tega uporabljajo mole. Mol atomov elementa ima določeno število atomov (približno ). Definicija mola povezuje enoto atomske mase (u) in kilogram: en mol elementa z atomsko maso 1 u ima maso približno 1 gram (0,001 kg). Po definiciji enote atomske mase ima atom ogljika-12 atomsko maso natanko 12 Da, torej mol atomov ogljika-12 tehta natanko 0,012 kg. Zgodovina Prvi so o zgradbi snovi razmišljali že stari Grki. Raznovrstne snovi, ki jih srečujemo v vsakdanjem življenju, so sestavljene iz posamičnih atomov, ki jih je vsega nekaj deset različnih vrst. Obstoj takšnih delcev so prvi predlagali v 6. stoletju pr. n. št. grški filozofi (Demokrit, Levkip in Epikur), vendar je predlog utonil v pozabo, dokler ga ni v 18. stoletju oživil Bošković, zares pa je zaživel, ko je John Dalton predlagal njegovo uporabo v kemiji. Bošković je svojo teorijo zasnoval na Newtonovi mehaniki in jo leta 1758 objavil pod naslovom Theoria philosophiae naturalis redacta ad unicam legem virium in natura existentium. V njegovi teoriji so atomi točke brez notranje zgradbe, ki med seboj delujejo z odbojnimi in privlačnimi silami, odvisno od razdalje. Dalton je s teorijo o atomih pojasnil, zakaj se plini vedno spajajo v celoštevilčnih deležih. Šele Amedeo Avogadro pa je v 19. stoletju začel pravilno razlikovati med atomi in molekulami. Prvi model atoma je postavil Joseph John Thomson, ki je odkril, da atomi niso nedeljivi, marveč so sestavljeni iz manjših delcev (elektronov). Dandanes lahko atome tudi eksperimentalno opazujemo. Elektroni se ne gibljejo po tirnicah,ampak si jih predstavljamo kot elektronski oblak,ki zapolnjuje prostor okoli jedra. Sklici Bibliografija Zunanje povezave Osnovni fizikalni koncepti Kemija


source: fineweb

text: So mehki, pecljati, benigni kožni tumorji, zato jih načeloma ni potrebno odstranjevati. Veliki so lahko od nekaj milimetrov do centimeter ali več. Najpogosteje so kožne barve, lahko pa so tudi svetlo ali temno rjave barve. Najpogosteje se pojavljajo v skupinah na vratu in pod pazduho, lahko pa tudi okrog oči, pod dojkami in v dimljah. Njihovo prepoznavanje je preprosto. Akne lahko prizadanejo ljudi vseh starosti in obeh spolov. V času pubertete, ko je izločanje hormonov povečano in so žleze lojnice bolj dejavne, se akne pojavljajo najpogosteje. Medtem ko ženski spolni hormoni nastanek aken celo nekoliko zavirajo, ga moški spolni hormoni spodbujajo, zato se v času pubertete dečki pogosteje srečujejo z aknami, kot deklice. V času spolne dozorelosti, ko se delovanje hormonov umiri, akne ponavadi izginejo, pri ženskah se lahko ponovno pojavijo okoli 40. leta, saj takrat začne upadati tvorba ženskih spolnih hormonov. Dermatitis pomeni »vnetje kože« in sam pojem ne opredeljuje vzroka ali izgleda sprememb. Atopijski dermatitis je relativno pogosta, kronična vnetna bolezen kože, glavni težavi sta srbež in ekcemi (področja pordele, rdečkaste, luščeče se kože, občasno z ranicami, včasih je koža na teh mestih groba, zadebeljena). Atopijski dermatitis (AD) se običajno razvije pri ljudeh, pri katerih je razvoj in funkcija celic vrhnjice kože spremenjena, imajo pa tudi nagnjenje k alergičnim odzivom, povezanim z imunoglobulini E. Pogosto se povezuje z drugimi alergijskim boleznim kot so astma, seneni nahod, alergijski konjunktivitis. Glavni simptom AD je občutljiva, reaktivna koža, ki se na mnoge dražljaje odzove s srbežem, rdečino in kasneje luščenjem. Tipičen znak AD je ekcem, poleg tega koža je precej dojemljiva za dodatne bakterijske in virusne okužbe. Značilna mesta ekcemov se spreminjajo glede na starost. AD se redko pojavi pred 3. mesecem starosti, pri teh zgodnjih oblikah so spremembe najbolj pogosto na lasišču, obrazu in izteznih delih zgornjih in spodnjih okončin, občasno pa tudi po trupu. Koža pod pleničkami je praktično vedno neprizadeta. Večji otroci imajo najpogosteje žarišča v pregibih komolcev in kolen, zapestij in gležnjev. V najstniških letih in kasneje ostajajo pogosta vnetja kože pregibov (komolčni, kolenski, vrat), včasih tudi obraza, vse pogostejše so tudi težave s kožo rok. Dermatitis in atopijski dermatitis zdravimo tudi v Dermatologiji Bartenjev - Rogl. V pomoč pri lajšanju težav s perioralnim in seboroičnim dermatitisom so vam na voljo tudi izdelki kozmocevtike Holy Land. Virusne bradavice so pogosta, običajno nenevarna virusna okužba kože, ki jo povzroči človeški papiloma virus (HPV), ki je prenosljiv s človeka na človeka. Posebej pri otrocih in mladostnikih je to ena izmed najpogostejših kožnih sprememb. Kljub temu, da so bradavice običajno majhne in ne predstavljajo nevarnosti za zdravje, so vseeno dostikrat moteče in si jih želimo odstraniti. KAKO SE OKUŽIMO? Virus se med ljudmi prenaša z dotikom (npr. z rokovanjem) in tudi posredno, po okuženih predmetih in tleh (npr. v telovadnicah in bazenih). Tveganje za okužbo jsicer ni veliko, vendar obstaja. Okužba je mogoča prej, če je površina kože poškodovana ali razmočena. Ne vemo, zakaj so nekateri ljudje za okužbo s HPV bolj dovzetni in zakaj nekateri ljudje bradavic nikoli nimajo. Verjetno je pri okužbi in trajanju bradavic poglavitnega pomena delovanje imunskega sistema. Ljudje, ki imajo okrnjeno delovanje imunskega sistema, imajo pogosto številne bradavice, ki jih je težko zdraviti. Zdravljenje ali odstranjevanje virusnih bradavic je način zajezitve okužbe, saj se virus, ki povzroča nastanek bradavic, ob drgnjenju ali praskanju razširi na druge dele telesa. Luskavica ali psoriaza je kronična dedna bolezen, ki v povprečju prizadane približno 1 - 4 % ljudi. Luskavico prepoznamo po značilnem vnetju in prehitrem razmnoževanju celic vrhnjice, ki se nato kopičijo na površini kože kot bolj ali manj debele obloge v obliki lusk belkasto-srebrne barve. Prizadane lahko vsak del kože, tudi lasišče in nohte. Kaj poleg genetsko pogojene imunske motnje povzroča luskavico, zaenkrat še ni znano, kljub temu pa poznamo nekaj dejavnikov, ki lahko sprožijo izbruh okužbe. Med "sprožilne" dejavnike uvrščamo različne bolezni (zlasti okužbe), uživanje določenih zdravil (antidepresivov, zdravil, ki znižujejo povišan krvni tlak, zdravil proti malariji) ter alkohola, psihični stres in tudi neposredne poškodbe kože (odrgnine, opekline). Zdravljenje luskavice je mogoče in je potrebno. Kljub temu, da je luskavica zaenkrat neozdravljiva bolezen, poznamo zelo veliko zdravil, ki pomagajo pri tovrstni bolezni. Luskavico zdravimo na tri načine: - lokalno (s pripravki, ki jih nanašamo na spremembe), - sistemsko (z zdravili, ki jih pojemo ali pa vnesemo v organizem drugače - injekcije) in - z obsevanjem z UV svetlobo. Več o luskavici vas vabimo, da si preberete na spletni strani www.luskavica.com. Vzrokov je več in še niso do konca pojasnjeni. Med njimi so: hormonske spremembe, prebavne motnje, prehranski vplivi (začinjena, vroča, mastna hrana) in zunanji fizikalni vplivi (mraz, vročina, veter). Vzrok za nastanek rozacee so lahko tudi nekatere bakterije na koži in pršice ter prekomerno izpostavljanje soncu in pomanjkanje dobrih bakterij v našem prebavnem traktu. Rozaca je vse do danes še neozdravljiva kožna bolezen, kljub temu pa vsaka rdečica ne pomeni bolezenskega stanja, zato je pomembno, da se ob pojavu težav posvetujete z dermatologom. Pogosto zastavljena vprašanja o rozacei Krčne žile na nogah ali kot jih tudi imenujemo - 'varice', nastanejo zaradi razširitve podkožnih ven, kar ne predstavlja zgolj estetskih neprijetnosti, temveč tudi zdravstvene težave. So le ena izmed motenj v delovanju venskega sistema, ki jim pravimo tudi kronične bolezni ven (KBV). Ljudje s krčnimi žilami pogosto občutijo utrujenost in napetost v nogah, ponoči se pojavljajo krči v mečih, okoli gležnjev se pojavijo srbeče in včasih tudi šekoče otekline, vnamejo se lahko povrhnje vene, z leti pa se koža obarva v rjavo v nekaterih primerih se lahko pojavi boleča razjeda (ulkus). Vzrok za nastanek krčnih žil leži v slabem vezivnem tkivu v venah nog. Pri ljudeh, ki nimajo krčnih žil, venske zaklopke v vrhnjih in globokih venah zagotavljajo pretok venske krvi proti srcu, medtem ko v primeru krčnih žil zaklopke v razširjeni veni več ne opravljajo svoje funkcije, zato se kri po globokih venah vrača le do dimelj, od koder se po povrhnjih venah vrača nazaj v golen. Zaradi povratnega toka krvi, ki se s tem oblikuj, kri zastaja v goleni, kar občutimo kot napetost v nogah. Slika 1: Slika 2: pravilen pretok krvi v veni nepravilen pretok krvi v veni zaradi venskega popuščanja Bolezni ven so kronične, zato se uspešno zdravijo predvsem s spremembami v nekaterih oblikah načina življenja. Priporoča se predvsem: - čim manj dolgotrajnega sedenja ali stanja na mestu, - izogibanje sedenju s prekrižanimi nogami, - več gibanja s stopali, dviganja nog, različne oblike aktivnosti večkrat na dan (hoja, počasen tek, kolesarjenje, plavanje), odsvetuje se igranje tenisa, nogometa, rokometa, košarke, - pri počitku imejte noge rahlo privzdignjene, - izogibanje toploti (sončenje, savna, ipd.), - hladne kopeli, - zmanjšanje telesne teže, uživanje več vlaknin, - izogibanje oblačilom, ki stiskajo področje nog. Med pogostejše načine zdravljenja krčnih žil štejemo: a) zdravljenje z zdravili, ki učinkovito zmanjšujejo simptome in znake kroničnega venskega popuščanja, b) kompresijsko zdravljenje (tudi v kombinaciji s sklerozacijo ven), pri katerem gre za pritisk na vene s povoji ali kompresijskimi nogavicami in s tem stisnemo razširjene vene ter pospešimo pretok krvi, c) kirurško zdravljenje, d) lasersko zdravljenje. Več o boleznih ven in praktičnih nasvetih za zaščito ven vas vabimo, da si preberete na spletni strani www.bolezni-ven.si. Pogosto zastavljena vprašanja o boleznih ven CELULIT Celulit poznamo vsi. Spremenjen videz kože, ki nekoliko spominja na pomarančno lupino je zelo pogost pojav, saj po puberteti prizadene veliko večino žensk na svetu. Najpogostejši je pri belkah, najmanj težav z njim pa imajo pripadnice rumene rase. Čeprav ni nevaren za zdravje, že desetletja ostaja estetska skrb številnih posameznic. Na nastanek celulita vpliva vrsta dejavnikov, najpogostejši med njimi so: Celulit se lahko pojavi na vseh predelih telesa, kjer je podkožnega maščevja nekaj več, najpogosteje pa ga zasledimo na stegnih, zadnjici, spodnjem delu trebuha, nadlakteh, ter pod brado – torej na mestih, kjer se maščoba nalaga po t.i. ženskem tipu. Nikakor pa pojavljanje celulita ni povezano z debelostjo. Ima ga mnogo vitkih žensk in zelo redki debeli moški. Seveda pa je tudi med ženskami velika razlika v izraženosti sprememb. Pri nekaterih je pomarančna koža opazna že ob bežnem pogledu, pri drugih pa jo izzovemo le, kadar nekoliko večjo kožno gubo stisnemo med dvema prstoma. Poleg zdrave prehrane in aktivnega načina življenja svetujemo izvajanje tretmajev, ki vam bodo pomagali pri odstranjevanju celulita. Zakaj se spremembe sploh pojavijo in od česa je odvisna stopnja izraženosti znanstvenikom še ni uspelo dokončno ugotoviti. Večina se jih strinja, da gre v osnovi za med spoloma različno zgradbo tkiva na meji med podkožjem in usnjico. Omenjena meja pri moških tudi po puberteti ostaja nežno valovita in neprekinjena, pri ženskah pa je na mnogih mestih prekinjena s skupki maščobnih celic, ki iz maščobnega tkiva podkožja silijo navzgor med vezivna vlakna v usnjici. Obenem prihaja do še ne povsem razumljenih sprememb v ožilju kože, vnetnega dogajanja in prekomernega zadrževanja tekočine v tkivu.


Jasnič je bil dolga leta visok funkcionar stranke DeSUS, leta 2013 pa je poskušal naslediti Karla Erjavca, vendar mu to ni uspelo. Erjavcu je takrat očital, da je “izgubil stik z realnostjo”, očital mu je tudi, da ne plačuje članarine, niti ji kot funkcionar – Erjavec je bil 2013 prav tako zunanji minister – ni odvajal predpisanih treh odstotkov plače. Pripeljalo je celo tako daleč, da sploh nista več komunicirala. Je pa istega leta za levičarsko glasilo Delo Jasnič priznal, da raje dela iz ozadja, torej po istem principu kot Kučan.


Informacije vam želimo ponuditi v vašem maternem jeziku ali jeziku, ki ga razumete. Pri tem je treba upoštevati vrsto informacij, ki jih iščete. Evropska unija ima 24 uradnih jezikov. Vrste informacij in jezikovna politika - Zakonodaja in ključni politični dokumenti Objavljeni v vseh uradnih jezikih EU. - Uradni dokumenti Na voljo so vsaj v jezikih, ki so bili uradni jeziki EU na dan objave dokumentov. Dokumenti, ki niso pravno zavezujoči, so v glavnem objavljeni v angleškem, francoskem in nemškem jeziku. - Splošne informacije Objavljene v vseh uradnih jezikih EU. - Nujne in trenutne informacije Najprej jih objavimo samo v enem jeziku – glede na ciljno skupino uporabnikov. Pozneje jih objavimo tudi v drugih jezikih glede na potrebe uporabnikov. - Posebne informacije (tehnične informacije, kampanje, javni razpisi) in novice/dogodki Na voljo so v omejenem številu jezikov ali samo enem jeziku – glede na ciljno skupino uporabnikov. Zakaj določena spletna stran ni na voljo v vašem jeziku Uporabniki portala EUROPA so včasih presenečeni, ko na portalu EUROPA ne najdejo določene strani v določenem jeziku. Prevod namreč še ni na voljo – to velja zlasti za države, ki so se EU pridružile v letih 2004, 2007 in 2013. Nekatere strani so na voljo samo v dveh ali treh jezikih ali celo v enem samem (običajno angleščini). Na splošno je število jezikov, ki so na voljo na portalu EUROPA, odvisno od naslednjih dejavnikov: - prevajanje – na voljo imamo samo omejeno število prevajalcev in omejen proračun za prevajanje (davkoplačevalski denar); - pomen– zakonodaja in dokumenti, ki so večjega javnega interesa, morajo biti javno dostopni, zato so na voljo v vseh uradnih jezikih. Drugi dokumenti se prevajajo samo v nekatere jezike (denimo korespondenca z nacionalnimi organi, organizacijami ali posamezniki); - stroškovna učinkovitost – da bi prihranili denar evropskih davkoplačevalcev, zelo specializirane strani, ki jih uporablja omejeno število bralcev, niso prevedene v vse jezike. Predvsem si prizadevamo zagotoviti, da so informacije na voljo hitro in učinkovito, čeprav jih bodo morali nekateri uporabniki strani zato brati v tujem jeziku; - nujnost – nekatere informacije je treba objaviti takoj. Besedilo najprej objavimo samo v enem ali nekaj jezikih (z upoštevanjem ciljne skupine uporabnikov) in pozneje dodamo druge jezike – vse naenkrat ali postopno; - tehnične omejitve – za urejanje spletišča z več kot 20 jeziki potrebujemo več zaposlenih in več denarja. Zaradi tega bo portal EUROPA vedno bolj uporabljal naslednji pristop: - vrhnje strani in podstrani spletišč bodo v vseh uradnih jezikih vsebovale razumljive in časovno neomejene informacije, namenjene splošni javnosti; - strani s kratkoročnimi in specializiranimi informacijami bodo običajno na voljo samo v nekaj jezikih – ali samo v enem – odvisno od obiskovalcev teh spletnih strani.


text: Psevdovektor Psevdovektor (tudi aksialni vektor) je količina, ki se obnaša kot vektor, vendar ne menja predznaka pri inverziji (spremembi predznaka) koordinat, kar pomeni zrcaljenje. To pomeni, da se transformira kot vektor pri pravih vrtenjih (vrtenje za poljuben kot okrog poljubne osi). Spremeni pa se mu predznak pri nepravih vrtenjih (transformacije, ki jih lahko obravnavamo kot pravo vrtenje zrcalne slike ali inverzija preko izhodišča, ki ji sledi pravo vrtenje). Za primerjavo: običajni vektor (polarni vektor) spremeni predznak, če opravimo inverzijo (spremenimo predznak) njegovih koordinat. Razen psevdovektorja poznamo še pravi vektor ali polarni vektor. Enostaven zgled psevdovektorja je vektorski produkt: Trojni produkt vektorjev , in pa je polarni vektor. Za vektorski produkt veljajo naslednja pravila: - Pri vektorskem produktu dveh psevdovektorjev dobimo kot rezultat tudi psevdovektor. - Pri vektorskem produktu polarnega vektorja in psevdovektorja pa dobimo polarni vektor. - Pri vektorskem produktu polarnega vektorja s polarnim vektorjem dobimo psevdovektor - Pri vektorskem produktu pseudovektorja s polarnim vektorjem dobimo polarni vektor Za skalarni produkt pa velja: - Skalarni produkt dveh polarnih ali dveh psevdovektorjev je skalar - Skalarni produkt polarnega in psevdovektorja pa je psevdoskalar Vektor hitrosti je polarni vektor, prav tako tudi vektor gibalne količine in vektor premika (če vektor premika delimo s časom-skalar, dobimo polarni vektor). Psevdovektorji so običajno povezani z vrtenjem. Zgledi psevdovektorjev[uredi | uredi kodo] Opombe in sklici[uredi | uredi kodo] - Stephen A. Fulling, Michael N. Sinyakov, Sergei V. Tischchenko (2000). Linearity and the mathematics of several variables. World Scientific. str. 343. ISBN 9810241968.


source: CulturaX

text: Trije pleteni kosi za modnost zdaj in poleti – Glitter.si V tako muhasto hladnem vremenu so ravno pleteni kosi verjetno še kako dobrodošla modna pridobitev, pa vendar ne ostanimo pri tistih debelih, zimskih primerkih, temveč se raje posvetimo tistim lahkotnejšim, ki so pravzaprav namenjeni prehodni, celo poletni sezoni. Ob tem ni nujno, da izbiramo le mini modele, temveč so dobrodošli tudi daljši, včasih pa kar oversize ali vsaj zelo ohlapni, seveda odvisno od posameznega kosa. Da bomo kar se da v koraku s trendi, predlagam, da se osredotočimo na nevtralne tone, tudi klasike, sploh belo in sivo, IN pa seveda ostajajo tudi pasteli, sploh v pink, zeleni in modri. Prav v pleteni različici so nas navdušile že pred nekaj sezonami, a vse kaže, da jih bomo kar pogosto videvale tudi to poletje. Delujejo zelo casual in udobno, zato jih tako tudi uporabljajmo in kombinirajmo. Mnoge jih nosijo v družbi bazičnih T majic ali slip topov, tudi crop topov, zaradi svoje vsestranskosti pa se lepo obnesejo tudi v posameznih ekstremih – poleti na plaži s kopalkami in spomladi, ali še raje v jeseni s pulijem, trenčem in škornji. Tudi letos prihaja v različnih modelih, prav pleteni pa zelo ženstveno in mladostno delujejo v obliki krajših, crop podobi ali celo v kroju, ki spominja na nedrček, medtem ko veliko pozornosti znova vzbujajo slip modeli. Super izgledajo v kombinaciji z ostalimi retro kosi, še posebej s širokimi kavbojkami in špagaricami. Lahka jopica Torej tista čisto tanka, skoraj prosojna, na gumbke in krojena do pasu. Gre za kos, ki bo prav ta hip dobro dopolnjeval tudi zgoraj omenjen pleten top, tokrat pa si lahko takšno jopico privoščimo tudi povsem samostojno, medtem ko bo v nadaljevanju vroče sezone ostala ravno pravšnja tudi za poletne večere.


text: Kum je osrednji vrh Kumljanskega hribovja. Je značilen vrh z dvema vrhovoma; na enem stoji TV oddajnik, na drugem pa planinski dom, cerkvica Sv. Neže in osamljen zvonik. Ker je najvišji vrh Zasavja in Dolenjske in ker se v lepem vremenu vidi »pol« Slovenije, mu nekateri pravijo zasavski Triglav. Izhodišče pohoda bo v vasi Dobovec, sicer pa na Kum vodijo številne druge poti. Nekaj jih je tudi za tiste kolesarje z malo več kondicije: cesta iz Trbovelj se namreč vzpenja 12 kilometrov, medtem pa se dvignete za skoraj 1000 metrov nadmorske višine. Cesta je do doma na vrhu skoraj v celoti asfaltirana. Nadaljuje se tudi dobrodelna nota akcije, s katero Pivovarna Laško za vsakega pohodnika, ki se na dan dogodka vpiše v planinsko knjigo, nameni 1 evro za nadaljnje uspešno delovanje lokalnega planinskega društva. Na osmih Zlatorogovih dogodkih se je zbralo nekaj manj kot štiri tisoč podpisov, seveda pa si želimo, da do konca akcije uspemo zbrati več podpisov kot v lanskem letu.


source: wikipedia

text: Newtonovi zakóni [njútnovi ~] so trije zakoni, s katerimi je angleški fizik Isaac Newton opisal gibanje teles. Predstavljajo temelj dinamike in klasične mehanike. Newton je zakone prvič formuliral v svojem znanem delu Matematična načela naravoslovja (Philosophiae naturalis principia mathematica), ki je izšlo leta 1687. Z orodji matematične analize, ki jih je razvil, ter s splošnim zakonom težnosti je Newton pojasnil Keplerjeve zakone gibanja planetov. Newtonove zakone je leta 1916 Albert Einstein s splošno teorijo relativnosti razširil na zelo velike hitrosti in močna polja. Newtonovi zakoni gibanja so: Če telo miruje ali se giblje premo enakomerno, nanj ne deluje nobena sila ali pa je vsota vseh sil, ki delujejo nanj enaka nič. Pospešek telesa je premo sorazmeren z rezultanto sil na telo in obratno sorazmeren z maso telesa. Če prvo telo deluje na drugo telo s silo, deluje to na prvo z enako veliko, a nasprotno usmerjeno silo (akcija reakcija). Prvi Newtonov zakon Prvi Newtonov zakon se včasih imenuje tudi zakon o vztrajnosti. Slednjega je prvi zapisal že Galileo Galilei, v svoji knjigi Dialogi, a ga je Newton umestil v širši kontekst mehanike. Galileo je trdil, da obstajata dve vrst gibanj: popolno in nepopolno. Pri popolnem gibanju na telo ne deluje nobena zunanja sila in je zato takšno gibanje premočrtno ali mirujoče; pri nepopolnem gibanju deluje na telo druga, zunanja sila. S tem sta Galilei in Newton ovrgla trditve Aristotela. Iz tega sledi, da je premo enakomerno gibanje edino nepospešeno gibanje, mirovanje pa je poseben primer premo enakomernega gibanja. Zakon se lahko splošneje formulira tako, da se telo giblje premo enakomerno, če je vsota vseh sil, ki deluje na telo, enaka nič. Ta zakon implicira, da na planete, ki krožijo okrog Sonca, deluje neka sila, saj je enakomerno kroženje pospešeno in ne premo gibanje. Ta problem je Newton rešil za Zemljo, kjer je podal popoln zakon, popolno enačbo in je uspel točno določiti in opisati silo, ki jo povzroča Zemlja. Prav to je bil Newtonov največji doprinos in se danes imenuje drugi Newtonov zakon. Drugi Newtonov zakon Najpomembnejši od treh zakonov se pogosto imenuje kar Newtonov zakon. Zapiše se ga z enačbo: Pri tem je sila, ki deluje na telo z maso m. Pod vplivom te sile se telo giblje s pospeškom . Sila in pospešek sta vektorja - pospešek ima smer sile. Newton je prvotno formuliral silo kot spremembo gibalne količine v danem času: Od tod se lahko izvede prva oblika, če se vstavi in se masa m s časom ne spreminja. Že zgoraj je bilo navedeno, da je Newton podal vse enačbe, s katerimi je možno opisati gibanje planetov in v primeru Zemlje je podal celoten zakon. Ni pa mu uspelo na splošno določiti in opisati sil, ki delujejo med telesi (z določeno maso) v prostoru. A vendarle je bil prepričan, da drži načelo, po katerem je akcija enaka reakciji. Danes se to načelo imenuje tretji Newtonov zakon. Tretji Newtonov zakon Znan je tudi kot zakon o vzajemnem učinku ali zakon o akciji in reakciji. Delovanje zakona si najlažje predstavimo z dvema drsalcema na ledu. Če prvi drsalec odrine drugega in s tem deluje nanj z določeno silo, bo tudi drugi drsalec deloval na prvega z enako, a nasprotno silo. Čeprav sta sili enaki, pa drsalca ob tem nimata nujno enakega pospeška. saj je pospešek vsakega drsalca (po drugem Newtonovem zakonu) obratno sorazmeren njegovi masi. Pomembno je, da se zavedamo, da sila in nasprotna sila ne delujeta na isto telo. Kot primer nepravilnega razumevanja tretjega Newtonovega zakona vzemimo knjigo, ki leži na mizi. Ker Zemlja privlači knjigo, je nasprotna sila v smislu tretjega Newtonovega zakona sila, s katero knjiga privlači Zemljo. Razlage, da je nasprotna sila sila, s katero miza deluje na knjigo, niso pravilne: tretji Newtonov zakon velja tudi, kadar mize ni, tako da rezultanta sil na knjigo ni enaka nič in knjiga ne miruje, temveč pospešeno pada proti Zemlji. Ker zaradi tretjega Newtonovega zakona tudi knjiga privlači Zemljo, se le-ta pospešeno giba proti knjigi, vendar je pospešek (zaradi drugega Newtonovega zakona) obratno sorazmeren masi Zemlje in zato zanemarljiv. Mehanika Fizikalni zakoni Isaac Newton 1687 v znanosti Kopernikanski obrat


text: Yangon International Hotel je bil obnovljen 2014, tako da bo bivanje v Yangon zagotovo prijetno. Hotel s 3 zvezdicami se nahaja 0.02 Km od mestnega vrveža in je na idealni lokaciji za raziskovanje znamenitosti in atrakcij mesta. Gostje hotela imajo možnost, da uživajo v ogledovanju zanimivih mestnih atrakcij: Narodni muzej, Ljudski park in trg, Malezijsko veleposlaništvo. Yangon International Hotel nudi svojim gostom najboljše usluge in storitve ter tako zagotavlja, da je bivanje pri njih resnično prijetno in udobno. Hotel ponuja obsežno paleto storitev, vključno z izposoja avtomobila, kavarna, 24-urna recepcija, ogledi, shramba za prtljago. V hotelu se nahaja 80 lepo opremljenih sob in vsaki je na voljo tudi tuš, dnevni časopis, satelitska/kabelska TV, televizija, posebej dolge postelje (> 2 metra). V hotelu so na voljo dodatne storitve, med drugimi tudi wellness, park, masaža, ki vam bodo prišle zelo prav po vznemirljivem dnevu. Zaradi svoje odličnosti in izjemne lokacije je Yangon International Hotel idealno izhodišče za prijetno bivanje v Yangon.


text: Machovo načelo [máhovo načélo] je v teoretični fiziki in še posebej v klasičnih gravitacijskih teorijah nejasna domneva, ki jo je prvi izrekel avstrijski fizik in filozof Ernst Mach leta 1893. Glasi se: »Vztrajnost poljubnega sestava je posledica medsebojnega delovanja tega sestava in ostalega Vesolja. Z drugimi besedami, vsak delec v Vesolju vpliva na vsak drug delec, oziroma oddaljena masa vpliva na bližnjo vztrajnost.« Načelo je po Machu leta 1918 imenoval Albert Einstein. V začetku je načelo zelo vplivalo na razvoj njegove splošne teorije relativnosti. V več ozirih je načelo v splošni teoriji relativnosti resnična izjava, ker pa je tako nejasna, jo je možno izreči na več različnih načinov. Takšna načela so machovska. Osnovno zamisel načela je pred Machom podal že irski filozof George Berkeley v svojem delu Načela človeškega znanja (The Principles of Human Knowledge) leta 1710. Opis načela V teoriji relativnosti obstaja osnovno vprašanje: če je vsako gibanje relativno, kako se lahko izmeri vztrajnost telesa? Izmeriti je treba vztrajnost glede na nekaj drugega. Kaj se dogaja v posebnem primeru, če se zamisli delec, ki je v Vesolju popolnoma sam? Lahko se upa, da bo še vedno obstajala neka predstava o njegovem stanju vrtenja. Machovo načelo včasih tolmačijo tako, da je v takšnih primerih stanje gibanja delca brez pomena. Z Machovimi besedami ima načelo obliko: »Raziskovalec mora čutiti potrebo po ... spoznanju o neposrednih zvezah, na primer mas v Vesolju. Lebdele bodo pred njim kot popoln vpogled v načela celotne snovi, od koder bodo na enak način izhajala pospešena in vztrajnostna gibanja.« Einstein je gledal na Machovo načelo z besedami: » ... vztrajnost izvira iz nekakšnega vzajemnega delovanja med telesi ...« V tem smislu se vsaj nekaj machovskih načel nanaša na filozofski holizem. Machov predlog se lahko vzame kot omejitev, da so gravitacijske teorije relacijske, oziroma machovske. Einstein je pripeljal načelo v glavni tok fizike med izdelavo splošne teorije relativnosti in tudi prvi skoval izraz Machovo načelo. Veliko razpravljajo ali je Mach res želel predlagati nov fizikalni zakon, saj ga nikoli ni nedvoumno navedel. Einstein je našel navdih pri Machu v njegovem delu Mehanika in njen razvoj (Die Mechanik in ihrer Entwicklung) iz leta 1883, kjer je filozof kritiziral Newtonovo zamisel o absolutnem prostoru in še posebej argument, ki ga je podal Newton, da bi podprl obstoj prednostnega opazovalnega sistema, kar se običajno imenuje »Newtonov argument vedra«. V svojih Matematičnih načelih je Newton poskušal pokazati, da je vedno moč odločiti ali se nekaj vrti glede na absolutni prostor z merjenjem navideznih sil, ki nastopajo, če se nekaj vrti absolutno. Če je vedro napolnjeno z vodo in se vrti, voda na začetku miruje. Nato se sčasoma gibanje sten posode poveže z vodo, ter ukrivi njeno gladino, ki se na robu vedra zaradi centrifugalnih sil dvigne. Newton je pojasnjeval, da takšen miselni preskus nazorno kaže, da centrifugalne sile nastopijo le kadar se voda vrti glede na absolutni prostor, ki ga tukaj predstavlja opazovalni sistem, povezan z Zemljo, oziroma še bolje, z oddaljenimi zvezdami. Ko se je vedro vrtelo glede na vodo, centrifugalne sile še niso nastopile, kar kaže na gibanje, še vedno glede na absolutni prostor. Mach je v svoji knjigi pojasnjeval, da preskus z vedrom kaže le, da kadar se voda vrti glede na vedro, centrifugalnih sil ni, in da ni mogoče vedeti kako bi se obnašala voda, če bi v preskusu neznansko povečali stene po globini in širini. V Machovi zamisli predstavo o absolutnem gibanju zamenja popolni relativizem, kjer ima vsako gibanje, enakomerno ali pospešeno, smisel le glede na druga telesa. Ni moč preprosto reči, da se vrti voda, temveč je treba navesti ali se vrti glede na vedro ali na Zemljo. Po tem pogledu je treba imeti navidezne sile, ki, kot zgleda, dovoljujejo razlikovanje med relativnimi in »absolutnimi« gibanji, za učinek posebne nesomernosti, ki se nahaja v krajevnem opazovalnem sistemu med telesi, ki se jih obravnava v gibanju, ter so majhna (kot vedra), in telesi, za katere se verjame, da mirujejo (Zemlja in oddaljene zvezde) in so veliko večja ter masivnejša. Ni jasno ali je Mach hotel oblikovati novo vrsto fizikalnega delovanja med masivnimi telesi. Ta fizikalni mehanizem bi lahko določil vztrajnost teles na način, da masivna in oddaljena telesa krajevnega Vesolja prispevajo največ k vztrajnostnim silam. Verjetno je Mach le predlagal »ponovni opis gibanja v prostoru kot izkustva, ki ne opredeljujejo izraza prostor«. Kar je gotovo je, da je Einstein podal Machovo navedbo v takšni obliki, ki je povzročila dolgo trajajočo razpravo. Machovo načelo niso nikoli razvili v kvantitativno fizikalno teorijo, ki bi pojasnila mehanizem, po katerem imajo lahko zvezde takšen učinek. Čeprav je Machovo načelo na Einsteina naredilo velik vtis in ga navdahnilo, Einsteinova opredelitev načela ni osnovna predpostavka splošne teorije relativnosti. Večkrat so poskušali formulirati teorijo, ki bi bila bolj machovska, vendar se nobena ni popolnoma obnesla. Takšna teorija je na primer Brans-Dickeova teorija. Machovo načelo v sodobni splošni teoriji relativnosti Einstein je pred zaključkom razvoja splošne teorije relativnosti našel pojav, ki ga je pojasnjeval kot dokaz Machovega načela. Pri tem se zaradi pojmovne preprostosti privzame, da se velika masna votla krogla vrti glede na nepomično ozadje. Opazovalni sistem v notranjosti krogle bo precesiral glede na nepomično ozadje. To je Lense-Thirringov pojav. Einstein je bil tako zadovoljen s to razlago Machovega načela, da je pisal Machu pismo, kjer je poudaril: »... izkaže se, da vztrajnost izvira iz nekakšnega vzajemnega delovanja med telesi, zelo podobno tvojemu premisleku o Newtonovem poskusu z vedrom ... Če zavrtimo [masivno votlo kroglo snovi] relativno glede na nepomične zvezde okrog osi, ki poteka skozi njeno središče, se v njeni notranjosti pojavi Coriolisova sila, oziroma ravnino Foucaultovega nihala vleče sem in tja (s praktično neizmerljivo majhno kotno hitrostjo).« Lense-Thirringov pojav vsekakor zadošča zelo osnovni in splošni predstavi, da »oddaljena snov vpliva na bližnjo vztrajnost.« Ravnino nihala ne bi vleklo sem in tja, če krogle ne bi bilo ali če se ne bi vrtela. Tako se lahko reče, da je Einsteinov stavek »vztrajnost izvira iz nekakšnega vzajemnega delovanja med telesi« pravilen skladno s pojavom. Še osnovnejše za problem je obstoj nepomičnega ozadja, ki ga je Einstein opisal kot »nepomične zvezde«. Sodobni strokovnjaki za relativistično fiziko vidijo zametke Machovega načela v problemu začetnih vrednosti. V bistvu je treba ločiti prostor-čas v rezine konstantnega časa. Ko se to naredi, se lahko Einsteinove enačbe polja razstavi v eno množico enačb, katerim mora odgovarjati stanje na vsaki rezini, in na drugo množico enačb, ki opisujejo gibanje med rezinami. Enačbe za posamezno rezino so eliptične parcialne diferencialne enačbe. V splošnem to pomeni, da se lahko opiše le del geometrije rezine, geometrija povsod drugod pa je dana z Einsteinovimi enačbami na rezini. V navezi asimptotičnega ravnega prostora so mejni pogoji dani v neskončnosti. Mejni pogoji za asimptotično ravno vesolje hevristično določajo sistem glede na katerega ima vztrajnost smisel. Z Lorentzevo transformacijo se lahko v oddaljenem Vesolju vztrajnost transformira. Glej tudi machovsko načelo inercialni opazovalni sistem absolutni prostor eter Newtonov argument vedra posebna teorija relativnosti Teorije gravitacije Ernst Mach 1893 v znanosti


text: Hitróst svetlôbe je osnovna fizikalna konstanta, ki podaja hitrost, s katero se svetloba in drugo elektromagnetno valovanje širi v praznem prostoru. Navadno se jo označuje z malo črko c (iz latinščine celeritas – hitrost). Sodobna definicija Vrednost hitrosti svetlobe v vakuumu je bila leta 1983 z definicijo metra postavljena na c = 2,99792458 m/s Hitrost svetlobe pri širjenju skozi medij in svetlobni zid Mala črka c označuje konstantno hitrost svetlobe v vakuumu, ki je hkrati tudi najvišja možna hitrost, s katero lahko nek delec potuje po Vesolju. Vendar hitrost svetlobe ni vedno enaka c-ju, saj svetloba navadno potuje skozi različne snovi oz. medije, npr. skozi zrak ali vodo. Svetloba se skozi različne medije širi različno hitro, a počasneje kot v vakuumu. Prehod svetlobe iz enega medija v drugega je tudi vzrok za lom svetlobe, ki nastane, ko se svetlobi spremeni hitrost zaradi prehoda med dvema različno gostima snovema. Iz tega izhaja, da je možno potovati hitreje kot svetloba v nekem mediju, pri čemer ne presežemo hitrosti c-ja. Na primer, svetloba se skozi vodo širi le z 75% hitrosti c-ja. Nek delec (npr. elektron) pa lahko skozi vodo potuje z večjo hitrostjo kot 75% c-ja, a še vedno počasneje kot c (npr. lahko potuje z 90% hitrosti c-ja). V tem primeru bi ta delec prebil svetlobni zid, pri čemer njegova hitrost ne bi bila večjo od c-ja in s tem ne bi kršili zakona, ki pravi, da je hitrost svetlobe v vakuumu največja možna hitrost v Vesolju. Zgodovinski pregled meritev hitrosti svetlobe Bacon, Kepler in Descartes so še verjeli, da je hitrost svetlobe neskončna, kakor je trdil že Aristotel. Ibn Sina in al-Haitham sta v 11. stoletju trdila, da je hitrost svetlobe, čeprav zelo velika, končna, zato se vsak dogodek opazuje šele nekaj časa po tem, ko se zgodi. Beeckman (1588–1637) je trdil, da mu je uspelo izvesti poskus, ki je kazal na to, da je hitrost svetlobe končna, vendar mu je Descartes nasprotoval, češ da se to nikakor ne sklada z njegovo filozofijo. Beeckman je leta 1629 predlagal poskus, kjer bi se opazoval odboj topovskega bliska z zrcala, oddaljenega 1 miljo (1,6 km). Galilei je leta 1638 poskusil meriti svetlobo tako, da je pomočnika z laterno poslal na bližnji grič in mu naročil, naj posveti s svojo svetilko, ko vidi luč. Takšna meritev zahteva merjenje časa vsaj na 10 μs točno, kar v tistem času še ni bilo izvedljivo. Descartes je 11. oktobra 1638 v pismu Mersennu zavračal Galilejevo zamisel poskusa, kljub temu pa so člani akademije iz Firenc leta 1667 še enkrat neuspešno poskusili izvesti meritev po Galilejevo z lanternami oddaljenimi 1 miljo. Hooke je pojasnil negativni rezultat podobno kot Galileo in pokazal da dotedanje meritve niso dokazale neskončne hitrosti svetlobe, ampak le, da mora biti zelo velika – nekje med 36.000.000 km/s in neskončnostjo. Prvo razmeroma stvarno oceno za hitrost svetlobe je leta 1675 in 1676 v Parizu izmeril danski astronom Rømer z merjenjem mrkov Jupitrovih lun. S točnim merjenjem mrkov Jupitrovih lun Ia in Ganimeda je znal napovedati, kdaj bo nastopil naslednji mrk. Opazil je, da do mrka pride 11 minut pred izračunanim časom, kadar sta Zemlja in Jupiter na isti strani Sonca, in 11 po njem, kadar sta na nasprotnih straneh. Iz tega je Rømer dobil za oceno c = 2 a.e./22 minut = 2,20 m/s. Leta 1672 je Cassini v Bologni s paralakso Sonca izmeril astronomsko enoto 139 m in z njo hitrost svetlobe 2,11 m/s. S kombinacijo izmerjene astronomske enote in Rømerjeve meritve je Huygens ocenil hitrost svetlobe na 2000 Zemljinih polmerov na minuto, kar je 2,1260 m/s. Tudi Newton je sprejel končno hitrost svetlobe. V svoji knjigi Optika (Opticks) iz leta 1704 je navedel vrednost 33,2 Zemljinih polmerov na sekundo, kar da 2,1175 m/s. Ni znano ali je ocenil hitrost iz Rømerjevih meritev ali drugače. Bradley je leta 1725 v Oxfordu z zvezdno aberacijo Eltanina, γ Zmaja dobil vrednost za hitrost svetlobe 3,0856 (2,98 ) m/s. Katera meritev je bila bolj točna, so takrat seveda težje ocenili. Za največjo zakasnitev satelitov je Rømer navedel 22 minut, za najmanjšo pa 20. Bradley pa je izmeril odklon 18,5". Zvezdno aberacijo sta temeljito proučevala Struve in Nyrén. Bošković je navajal v svoji teoriji sil iz leta 1758 veliko hitrost (po njem točkaste) svetlobe, saj je navedel, da porabi svetloba za pot od Sonca do Zemlje, ki so jo cenili na približno 20.000 Zemljinih polmerov, čas 1/8 ure (~ 450 s), kar da hitrost svetlobe 2,8347 m/s. V letu 1849 je francoski fizik Fizeau poskusil določiti hitrost svetlobe tako, da je svetlobni blisk poslal skozi režo v vrtečem se zobatem kolesu na oddaljeno zrcalo, od koder se je odbil in še enkrat potoval skozi zobato kolo. Priprava je danes znana kot Fizeaujevo kolo. Pri dovolj nizkih hitrostih vrtenja kolesa se svetlobni žarek vrne dovolj hitro, da gre skozi isto režo, skozi katero je bil poslan. Z naraščanjem hitrosti vrtenja zobatega kolesa pa žarek ne more več skozi odprtino, ker se je kolo medtem zasukalo za polovico razdalje med režama. Pri še večjih hitrostih žarek spet pride skozi kolo, ki se je medtem zasukalo tako, da ga prepusti naslednja reža. Če poznamo razdaljo med režami in razdaljo do zrcala ter hitrost vrtenja zobatega kolesa, lahko izračunamo hitrost svetlobe. Fizeau je dobil vrednost 3,13 m/s. Fizzeajevo metodo je izpopolnil njegov sodobnik Foucault, ki je zobato kolo nadomestil z vrtečo se zrcalno prizmo. Medtem, ko žarek potuje do oddaljenega zrcala in nazaj, se zrcalna prizma zasuka za določen kot in žarek se od nje odbije pod drugim kotom. Iz tega kota in poznani razdalji do oddaljenega zrcala in hitrosti vrtenja prizme je leta 1850 Foucault izračunal za hitrost svetlobe 2,98 m/s, kar je zelo blizu točni vrednosti. Foucault je svojo metodo izpopolnjeval skozi naslednjih 50 let. Njegova zadnja meritev iz leta 1926 znaša 2,99796 m/s. Michelson in Morley sta leta 1887 poskušala z Michelsonovim interferometrom izmeriti, kako je hitrost svetlobe odvisna od hitrosti etra. Interferometer s polprepustnim zrcalom razdeli svetlobo na dva žarka, ki potujeta do zrcal v pravokotnih smereh, se odbijeta in spet združita. Oba žarka interferirata. Ker sta žarka potovala v pravokotnih smereh, torej tudi različno glede na eter, bi se moralo poznati, če bi bila hitrost svetlobe v enem in drugem kraku različna, saj je enemu pomagalo še gibanje Zemlje skozi eter. Michelson in Morley nista ugotovila nobene merljive razlike. Njun rezultat je posledično pokopal teorijo etra, posebna teorija relativnosti, natančneje adicijski izrek za hitrost pa je dokončno razložil, zakaj je hitrost svetlobe v obeh krakih enaka. Preglednica meritev hitrosti svetlobe Povzeto po , razen kjer ni drugače navedeno. Sklici Viri Fizikalne konstante Astronomske konstante


Hiša vrstna, Ljubljana, Moste Polje, Dobrunje | Nepremičnine in novogradnje na enem mestu. Stanovanja, hiše, poslovni prostori, zemljišča, investicije in luksuzne nepremičnine na enem mestu. Hiša vrstna Ljubljana, Moste Polje, Dobrunje, Cena: 129.000,00 € ogledan: 1.541 PH10271KZ Dve minuti vožnje od ljubljanske obvoznice, v mestni četrti Dobrunje, prodamo dve stanovanji, ki v naravi skupaj predstavljata vmesno vrstno hišo. Možen je tudi nakup samo enega dela. Pritlično stanovanje v velikosti 104,2m2 predstavlja nedokončan prostor, stanje stanovanja je primerljivo s III.gradbeno fazo. Mansardno trisobno stanovanje pa je bilo do konca izdelano, vendar potrebuje osvežitev. Stanovanjema oziroma hiši pripada zunanja drvarnica v velikosti 15m2, kletni prostor in souporaba skupnih prostorov ter dvorišča. Lastniki imajo že več let dodatno v uporabi tudi večjo zelenico in vrt, ki pa ni lastniško. Hiša je potrebna celovite adaptacije. Lokacija omogoča hiter dostop do ljubljanske obvoznice, v neposredni bližini se nahaja postaja mestnega avtobusa in sprehajalne poti. V bližini so tudi vrtec, osnovna šola, trgovina, bari, restavracija, picerija, lekarna, zdravstveni dom in pot na sv. Urha. Hiša dvostanovanjska Ljubljana, Center, Center (ZAČETEK ROŽNE DOLINE - BLIŽINA CANKARJEVEGA DOMA) velikost: 177,44 m2


Rabljeni John Deere 1550 kmetijski kombajni naprodaj na spletnem portalu Mascus Vi ste tu: Mascus Slovenija > Kmetijska mehanizacija in oprema > John Deere > John Deere 1550 Rabljeni stroji znamke John Deere 1550 iz kategorije kmetijski kombajni naprodaj. John Deere 1550Splošno stanje (1-5): 4, Delovna širina: 550, Izhodna moč motorja: 224.3, Ure separatorja: 1585, Ohranjenost profila sprednjih pnevmatik: 50%, Ohranjenost profila zadnjih pnevmatik: 50%, Velikost sprednjih pnevmatik: 23.1-30, Velikost zadnjih pnevmatik: 16.9-24, Dodatna oprema: Avtomatsko vodoravna kosilnica Poljska, pl, Horodło John Deere 1550Ure separatorja: 2800, Tip vlečnega pogona: Dvokolesni pogon John Deere Moissonneuse batteuse JOHN DEERE WTS 1550Ohranjenost profila sprednjih pnevmatik: RearTyreCondition%, Velikost sprednjih pnevmatik: RearTyreSize 2005 1.765 h Tu je popoln seznam oglasov z John Deere 1550 kmetijski kombajni znamke John Deere 1550, ki so naprodaj. Oglase lahko primerjate med sabo. Samo označite jih, tako da kliknete kvadrat levo od oglasa in izberete eno od zgornjih možnosti. Obiskujte Mascus redno, saj se novi oglasi z rabljenimi John Deere 1550 kmetijski kombajni in drugo kmetijsko mehanizacijo objavijo dnevno. Najbolj priljubljene podkategorije so: traktorji, kombajni, prikolice, tovornjaki in stroji za seno in krmo.


Storitve – Page 2 – Mega Forum Cena za brezskrbno selitev Selitev je običajno povezana z raznimi skrbmi in stresom, še posebej, če gre za kakšen večji projekt. Posebne težave lahko prinašajo mednarodne selitve, pri katerih je treba poleg prevoza opreme v tujino poskrbeti še za cel kup povezanih opravkov. Najlažje se teh skrbi znebimo tako, da za selitev izkoristimo pomoč strokovnjakov, ki cel postopek močno olajšajo. To so seveda selitveni servisi, ki se spoznajo tudi na selitve v tujino ali druge zahtevnejše selitve, predvsem pa v končni fazi zagotovijo povsem brezskrbno selitev. A za to bo treba seveda plačati. Koliko bo stala selitev? Žal ima vsak selitveni servis cenik oblikovan nekoliko po svoje, večinoma pa točne cene ni mogoče podati kar vnaprej. Nekateri selitveni servisi imajo objavljene okvirne cene za določene storitve, a te cene so le osnovna ocena. V primeru enostavnejših selitev je tudi to dovolj – če ponuja na primer selitveni servis cenik za prevoz opreme glede na čas ali razdaljo, lahko to uporabimo za dokaj točen izračun. Seveda v tem primeru ne moremo pričakovati drugih storitev od teh, ki so vključene v oceno. Običajno selitveni servis v takšnih ponudbah vključuje vozilo in selitvene mojstre, obračuna pa se čas. Za mednarodne selitve ali podobne zahtevnejše projekte pa se cena skoraj vedno postavi na podlagi točnih želja naročnika, veliko je odvisno tudi od detajlov. Seveda bo za selitveni servis cenik v primeru zahtevnejših selitev nekoliko dražji in na to se je treba pripraviti. Še posebej, če gre za težji ali občutljivejši tovor, morda kakšne dragocene izdelke, ter seveda mednarodne selitve na dolge razdalje, ki so že same po sebi poseben izziv. V končni fazi se je treba zavedati, da za selitveni servis cenik ne postavlja le cene za dejansko storitev, temveč s tem plačujemo predvsem za čas in brezskrbnost, ki jo prinaša strokovna pomoč na tem področju. Posted on 05/11/2018 05/07/2018 Categories Storitve Posted on 04/17/2018 04/09/2018 Categories Storitve Storitve ljubljanskih avtoservisov Zahtevnejši vozniki imajo z avtoservisi veliko opravka. Čeprav se serviserjem običajno kar se da izogibamo in se v delavnico zapeljemo le v primeru, da imamo z jeklenim konjičkom kakšne težave ali pa je ravno napočil čas za kakšne obvezne vzdrževalne posege in preglede, obstaja še veliko razlogov za obisk servisa. Ti veljajo predvsem za zahtevnejše voznike, ki želijo docela zagotoviti odlično pripravljenost svojega vozila. Prav njim so namenjene določene storitve, ki jih nudijo ljubljanski avtoservisi. Avtooptika združuje pomembne in koristne storitve, ki so sicer priporočljive za prav vsakega voznika, celo za tiste, ki se le redko vozijo. Seveda pa moramo za to, da bi lahko te storitve kar se da dobro izkoristili, tudi vedeti, kaj pravzaprav je avtooptika. Ljubljana te storitve nudi pri različnih serviserjih, tako pa se točna ponudba lahko tudi nekoliko razlikuje. V osnovi pa gre v vsakem primeru za prilagoditev podvozja avtomobila. Podvozje je ob uporabi vozila izpostavljeno velikim obremenitvam in obrabi, posledično se lastnosti podvozja spreminjajo, to pa vpliva na mnoge druge lastnosti vožnje in vozila. Avtooptika Ljubljana predstavlja idealno rešitev, saj združuje storitve, ki optimizirajo podvozje in zagotovijo idealne vozne lastnosti ter optimalno varčnost in učinkovitost vozila. Tako zahtevni kot manj zahtevni vozniki pa bodo ljubljanske avtoservise obiskali takrat, ko bo potrebna menjava gum. Ljubljana ima tudi v tem primeru cel kup raznolike ponudbe. A tudi tu se splača zapeljati v zanesljivo delavnico, kjer bodo za naš avto poskrbeli izkušeni in zaupanja vredni strokovnjaki. Čeprav menjava gum ni posebej zahteven postopek, seveda ni vredno tvegati. Od menjave so odvisne vozne lastnosti, življenjska doba pnevmatik in nenazadnje tudi varnost na cesti. Prav zato je za menjavo gum Ljubljana najboljša možnost, saj v mestu lahko najdemo odlične strokovnjake. Na tem področju se splača zahtevati nekaj več, saj bomo le tako zagotovili dolgoročno zadovoljstvo. Posted on 04/10/2018 04/09/2018 Categories Storitve Čeprav so strokovni predmeti pogosto dobrodošla osvežitev učne snovi v primerjavi s splošnimi predmeti, ki le redko povsem ustrezajo interesom učencev, pogosto pride tudi do določenih težav. Lahko da je za to kriv posamezen predmet, ki je preveč zahteven, lahko pa da je neuspeh pri osvajanju učne snovi posledica pomanjkljivega truda na strani učenca. Kakorkoli, pojavile se bodo težave, ki jih je pametno čim prej rešiti. Ena možnost so inštrukcije. Kateri strokovni predmeti povzročajo največ težav? To lahko sklepamo iz povpraševanja in ponudbe inštrukcij. Zelo pogoste so na primer inštrukcije elektrotehnike, kar niti ni tako presenetljivo, glede na to, da gre za dokaj priljubljen in še vedno precej splošen predmet, ki se pojavlja na mnogih srednješolskih, višješolskih in visokošolskih programih. Inštrukcije elektrotehnike je moč najti v praktično vsakem večjem naselju, gotovo pa v vseh univerzitetnih mestih. Precejšnjega povpraševanja so deležne tudi inštrukcije statistike, kar spet lahko povežemo s pogostim pojavljanjem tega predmeta na različnih izobraževalnih stopnjah. Pravzaprav se ravno statistika pogosto pojavlja tudi na programih, ki na prvi pogled s temi vsebinami nimajo veliko povezave. Če k temu dodamo še relativno zahtevnost predmeta, so inštrukcije statistike razumljivo precej iskane. Tako inštrukcije elektrotehnike kot inštrukcije statistike so običajno zelo učinkovite. Gre namreč za predmeta, ki ju je možno poučevati na različne načine, tako da se izkažejo prednosti različnih inštruktorjev. Podajanje učne snovi na nov način lahko odpre pot lažjemu razumevanju, predvsem inštrukcije elektrotehnike pa omogočajo zelo veliko svobode pri poučevanju s pomočjo praktičnih primerov. Seveda tudi inštrukcije statistike vključujejo razne naloge in projekte, ki služijo hitrejšemu in boljšemu razumevanju teoretičnih konceptov. Inštrukcije seveda predstavljajo le eno izmed možnih rešitev v primeru težav pri strokovnih predmetih. Pogosto je dovolj že to, da učenec prilagodi svoj delovni ritem in učenju nameni nekaj več pozornosti. Včasih pa bo treba iskati še druge rešitve. Posted on 04/09/2018 Categories Storitve


text: V Severna Goa se nahaja Nova De Goa, ki je na odlični lokaciji za raziskovanje tega živahnega mesta. Center mesta je oddaljen samo 8.0 Km in do letališča je samo 60 minut. Gostje hotela imajo možnost, da uživajo v ogledovanju zanimivih mestnih atrakcij: Plavajoče igralnice Panjim , Cerkev Panjim, 18 June Road Panjim Tržnica. Nova De Goa nudi svojim gostom najboljše usluge in storitve ter tako zagotavlja, da je bivanje pri njih resnično prijetno in udobno. Med najboljšo dodatno ponudbo hotela sodi: sobna postrežba, bar, restavracija, Wi-Fi na javnih mestih, parkirišče. V hotelu se nahaja 14 lepo opremljenih sob in vsaki je na voljo tudi televizija, klimatska naprava, satelitska/kabelska TV, ventilator, balkon/terasa. V hotelu je na voljo več relaksacijskih možnosti, med drugimi park, ki so namenjene oddihu in počitku. Zaradi svoje odličnosti in izjemne lokacije je Nova De Goa idealno izhodišče za prijetno bivanje v Severna Goa .


Sončni kolektorji: značilnosti, uporaba in delovanje | Zeleni obnovljivi viri energije P sončni kolektorji Toplotni kolektorji, poznani tudi kot sončni toplotni kolektorji, so sestavni del solarnih toplotnih inštalacij. Sončni kolektor je vrsta sončne plošče, ki je odgovorna za zajemanje sončnega sevanja in njegovo pretvorbo v toplotno energijo. Zato se ta vrsta obnovljive energije imenuje sončna toplotna energija. V tem članku vam bomo povedali vse, kar morate vedeti o sončnih kolektorjih, njihovih značilnostih in uporabi. 1 Kaj so sončni kolektorji 2 Vrste sončnih kolektorjev 3 Sestavni deli sončnih kolektorjev Kaj so sončni kolektorji Namen te vrste sončnih kolektorjev je pretvorba energije: sončno sevanje, ki ga doživlja solarni modul, se pretvori v toploto. V nekaterih vrstah solarnih toplotnih naprav je ta toplota uporablja se za proizvodnjo pare in pridobivanje električne energije, vendar to ni funkcija sončnega kolektorja. Po drugi strani pa imajo fotovoltaične plošče zmožnost ustvarjanja električne energije neposredno v obliki enosmernega toka. Fotovoltaični paneli so nepogrešljiv element v fotovoltaičnih solarnih instalacijah. S fizičnega vidika sončni kolektorji uporabljajo termodinamiko za pretvorbo energije. Nasprotno pa fotovoltaične plošče za pretvorbo sončne energije ne uporabljajo zakonov termodinamike, temveč električni proces. Obstaja veliko vrst sončnih kolektorjev. Uporabljeni sončni kolektor bo odvisen od njegovega namena. Če želimo na primer bazen spomladi ogreti na temperaturo 25-28 stopinj Celzija, potrebujemo preprost sončni kolektor, saj temperatura okolice zlahka doseže ta red velikosti ali celo višjo. Po drugi strani pa, če želimo tekočino segreti na temperaturo 200oC, potrebujemo koncentracijski sončni kolektor, ki zbira sončno sevanje in ga prenese v majhno količino tekočine. Trenutno na solarnem trgu lahko ločimo naslednje vrste sončnih kolektorjev: Ploščati ali ploščati sončni kolektorji. Ta vrsta sončne plošče zajema sončno sevanje, ki ga površina prejme za segrevanje tekočine. Učinek tople grede se pogosto uporablja za zajemanje toplote. Sončni kolektorji za zajemanje sončnega sevanja. Ta tip kolektorja zajame sevanje, ki ga prejmemo na relativno veliki površini, in ga skozi ogledalo koncentrira na manjšo površino. Sončni kolektor z vakuumsko cevjo. Ta sončni kolektor je sestavljen iz sklopa valjastih cevi, sestavljenih iz selektivnih absorberjev, ki se nahajajo v sedežu reflektorja in jih obdaja prozoren stekleni valj. Pri nizkotemperaturnih solarnih aplikacijah se uporabljajo predvsem ploščati sončni kolektorji. Ko je temperatura delovne tekočine pod 80oC, se šteje, da se sončna energija izvaja pri nizkih temperaturah, kot so ogrevanje bazena, priprava tople sanitarne vode in celo ogrevanje. Te plošče se lahko uporabljajo brez ali brez steklenega pokrova, odvisno od uporabe. Sestavni deli sončnih kolektorjev Standardni sončni kolektor je sestavljen iz naslednjih elementov: Zamašek: Pokrov sončnega kolektorja je prozoren, lahko pa tudi ne. Običajno je iz stekla, čeprav se uporablja tudi plastika, ker je cenejša in enostavnejša za rokovanje, vendar mora biti posebna plastika. Njegova funkcija je minimiziranje izgub zaradi konvekcije in sevanja, zato mora imeti najvišjo možno sončno prepustnost. Prisotnost pokrova izboljša termodinamično zmogljivost solarnega panela. Zračni kanal: Je prostor (praznina ali praznina), ki ločuje podlogo od vpojne plošče. Upoštevana bo pri izračunu njegove debeline, da se uravnotežijo izgube zaradi konvekcije in visoka temperatura, ki se lahko pojavi, če je preozka. Vpojna plošča: Vpojna plošča je element, ki absorbira sončno energijo in jo oddaja tekočini, ki kroži po cevovodu. Glavna značilnost plošče je, da mora imeti visoko absorpcijo sončne energije in nizko toplotno sevanje. Ker navadni materiali ne izpolnjujejo te zahteve, se za doseganje najboljšega razmerja absorpcija/emisija uporabljajo kombinirani materiali. Cevi ali cevi: Cevi so v stiku z absorpcijskimi ploščami (včasih zvarjenimi), da maksimalno izmenjujejo energijo. V primeru cevi se tekočina segreje in vstopi v akumulacijski rezervoar. Izolacijski sloj: Namen izolacijske plasti je pokriti sistem, da se izognemo in zmanjšamo izgube. Ker je izolacija najboljša, mora imeti izolacijski material nizko toplotno prevodnost, da se zmanjša termodinamični prenos toplote navzven. Akumulator: Akumulator je neobvezen element, včasih je sestavni del solarnega panela, v teh primerih se običajno nahaja neposredno nad ali v neposrednem vidnem polju. V mnogih primerih baterija ni del solarne plošče, ampak toplotnega sistema. Sončni kolektorji se uporabljajo predvsem za oskrbo s toplo vodo in ogrevanje ali za proizvodnjo električne energije. Pri zbiralnikih tople vode za gospodinjstvo in ogrevalnih zbiralnikih rezervoar za vodo shranjuje sanitarno vodo v stiku s tekočino skozi tuljavo. Tuljava omogoča tekočini, da prenese shranjeno toplotno energijo v vodo, ne da bi kontaminirala vodo. To vodo lahko uporabljamo kot toplo vodo za gospodinjstvo (80 % vgrajenost), lahko pa jo uporabimo tudi za dopolnitev talnega ogrevanja prostora (10 % vgradnje). Termalni solarni paneli lahko zagotovijo veliko količino tople vode, Toda zaradi nestabilnosti sončne energije ne morejo popolnoma nadomestiti običajnih načinov ogrevanja. Sončni kolektorji, ki se uporabljajo za proizvodnjo električne energije, morajo toplotni izmenjevalnik segreti do vretja. Ko tekočina zaključi termodinamično fazno spremembo in vstopi v plinsko fazo, se pošlje v termoelektrično turbino., ki pretvarja gibanje vodne pare v elektriko. Ta tip sistema se imenuje solarna termodinamika in zahteva veliko prostora za namestitev sončnih kolektorjev in neprekinjenega sonca. Primeri teh rastlin so bili nameščeni v puščavi. Pri definiranju in montaži solarnih toplotnih inštalacij je treba upoštevati, da morajo biti sončni kolektorji razporejeni v skupinah. Te skupine sončnih kolektorjev vedno morajo biti sestavljene iz enot istega modela in razporejene čim bolj enakomerno. Obstajata dve osnovni možnosti ali tipa za združevanje dveh ali več kolektorjev: serijski ali vzporedni. Poleg tega je mogoče območje zbiranja vode konfigurirati z združevanjem dveh skupin, kar imenujemo združena ali hibridna vezja. Upam, da boste s temi informacijami izvedeli več o sončnih kolektorjih in njihovih značilnostih. Celotna pot do članka: Zeleni obnovljivi viri » Obnovljiva energija » Fotonapetostna sončna energija » Sončni kolektorji Vrste onesnaženja vode


Velikosti: velikosti so standardne, od S do XL


Socialna akademija » Tudi v letošnjem letu tečaj popotniške španščine Če te španščina zanima in navdihuje, če planiraš potovanje v Španijo ali Latinsko Ameriko, ali če ti ne gresta iz glave Despacito in Danza Kuduro beri dalje ... 4. septembra bo na Socialni akademiji brezplačna uvodna ura začetne španščine (17:00 – 17:45). Obisk ni pogoj za udeležbo na celem tečaju, je pa obvezna prijava na www.jezikovno-mesto.com/prijava V septembru bo potekal intenzivni začetni tečaj popotniške španščine v treh modulih na stopnji A1. Tečaj bo intenziven. V enem mesecu bomo znali toliko kot se ponavadi nauči v enem letu. Lahko se udeležiš vseh modulov ali le posameznega. Modul 1a (60 EUR) 5., 6., 11., 12., 13. septembra predstavljanje sebe in drugih, v taksiju, v metroju, v kavarni, naročanje zajtrka, mesto, stavbe, navodila za pot, barve, številke, vprašanja, države in narodnosti, slavne osebe Modul 1b (60 EUR) 18., 19., 20., 25., 26. septembra v tapas baru, hrana in pijača, pribor, opis jedi, sedanjik (pravilni glagoli), nakupovanje oblačil, daril in spominčkov, praznovanja in običaji, ura, dnevi, meseci, odpiralni časi, znamenitosti Modul 1c (60 EUR) 27., 28., 29. septembra in 2., 3. oktobra prevozna sredstva, nakupovanje vozovnice, sedanjik (nepravilni glagoli), prtljaga, nastanitev v hostlu Če si se tečaja po programu “Mi vida loca” že udeležil/a, se lahko udeležiš le tistega modula, ki ti glede na predelana poglavja manjka. Prav tako, če imaš predznanje, si izberi modul, ki obsega vsebino, ki ti manjka. Ure konverzacije v španščini za vse, ki že imate stopnjo A1 ali več bodo v septembru ob četrtkih 17:00-18:30. Vsebina in zahtevnost bo prilagojena vsakemu posamezniku glede na predznanje. Cena za 8 ur je 40 EUR. Prijavi se na: www.jezikovno-mesto.com/prijava Več info: www.jezikovno-mesto.com/spanscina Tags: jezikovno mesto, Popotniška španščina, španščina, Tečaj španščine


Objavil admin 01/10/2018 0 Komentar (ji) Nasveti in triki, Preden razmišljate o nakupu kaminske peči, vam priporočamo, da se obrnete in posvetuje z lokalnim dimnikarjem. Ta navodila je potrebno upoštevati za zagotovitev varnega in zanesljivega obratovanja kaminske peči. Svetovalci našega podjetja Vam bomo z veseljem odgovorili na vsa vprašanja o tej temi. V bistvu, je potrebno upoštevati naslednje smernice za pripravo kaminske peči: Upoštevati je potrebno 20 cm odmik od zadnje in tudi 20 cm odmik od stranske stene. V kolikor uporabljate Harkove priključne cevi so te razdalje že strukturno določene. Potrebni odmiki in razdalje že zagotovljeni. Pri vnetljivih tleh kakor so (preproga, laminat, les, PVC, linolej, itd) je obvezna ustrezna zaščito pred iskramjem ali izpadu žerjavice. To je zelo enostavno mogoče doseči z podložno ploščo iz negorljivega materiala posebnega stekla, jekla, granita ali podobnim negorljivim materialom. V največ primerih se uporablja steklena kaljena podložna plošča. To negorljivo površino je potrebno izmeriti od kurišča kaminske peči vsaj 50 cm na prednjo stran in 30 cm levo in desno po širini kaminske peči. Če je kaminska peč postavljena v nizkoenergijski hiši je potrebno zagotoviti dovajanje zunanjega zraka za zgorevanje. To je potrebno tudi v primeru, da imate v prostoru prisilno prezračevanje ali kuhinjsko napo. V takih okoliščinah je morda potrebno načrtovati kaminsko peč z neodvisnim izgorevanjem od prostorskega zraka.


Kinodvor je partner mednarodnega projekta Film v bolnici – Kinodvor Danes je blagajna odprta od 15:15 do 21:00 (odprto še 05:25, tel: 01 239 22 17). sreda, 16. 12. 2020 / Kinobalonove novosti, Sporočila za medije Kinodvor je partner mednarodnega projekta Film v bolnici Z letošnjim decembrom pričenjamo sodelovanje v mednarodnem projektu Film v bolnici, ki je za svoje nadaljevanje prejel podporo programa Ustvarjalna Evropa – MEDIA. Namen projekta je otrokom in mladim, ki se zdravijo v bolnišnicah, omogočiti dostop do kakovostnih filmskih in filmsko-vzgojnih vsebin preko vzpostavitve novih spletnih platform. Mednarodni projekt Film v bolnici poteka od leta 2017, ko so svoje znanje in izkušnje na področju filmske vzgoje združili partnerji iz treh evropskih držav: JEF (Belgija), BUFF Malmö Film Festival (Švedska) in Djeca susreću umjetnost (Hrvaška). Tem se zdaj pridružujejo še trije novi partnerji Il Nuovo Fantarca (Italija), Packmagic (Španija) in Kinodvor (Slovenija). S širitvijo v nove države in vzpostavitvijo treh novih nacionalnih filmskih platform bo projekt s kakovostnimi filmsko-vzgojnimi vsebinami dosegel večje število otrok in mladih, ki se zdravijo v bolnišnicah po Evropi. Z razširjenim mednarodnimi partnerstvom pa se pomembno širi tudi raznolikost vključenih filmskih vsebin. Šest nacionalni filmskih platform bo v letu 2021 ponudilo dvanajst evropskih celovečernih in šestdeset kratkih filmov za mlada občinstva različnih starostnih skupin. Na ta način bo projekt omogočil dostopnost do kakovostnih kulturnih vsebin ranljivim skupinam otrok in mladih. Poleg samega ogleda filmov pa bodo partnerji skupaj razvijali tudi dodatne filmsko-vzgojne vsebine, ki bodo izkušnjo filma okrepile in jo približale skupinskemu ogledu filma v kinu. Sem sodijo filmski uvodi, posnetki ali prenosi pogovorov s filmskimi ustvarjalci, interaktivne igrarije, kvizi in druga spletna orodja za komentiranje, deljenje in povezovanje z vrstniki v drugi evropskih državah. Za Kinodvor sodelovanje v mednarodnem projektu Film v bolnici predstavlja izjemno priložnost za nadaljnji razvoj dolgoletnega partnerstva s Pediatrično kliniko UKC Ljubljana in Zavarovalnico Triglav, pokroviteljem Kinodvora, v okviru katerega smo tudi letos otrokom in mladim omogočili ogled dveh izbranih filmov iz programa Kinobalon na ekranu njihovih bolnišničnih sob. Več o letošnjem “obisku” Pediatrične klinike si lahko preberete tukaj. Projekt Film v bolnici je na razpisu EACEA 23/2019 prejel 60.000 evrov, nosilec projekta je hrvaška organizacija Djeca susreću umjetnost. Več informacij o projektu je objavljenih na mednarodni spletni strani projekta in spletni strani programa Ustvarjalna Evropa. petek, 18. 02. 2022 Mednarodna spletna platforma, ki prinaša filmski svet otrokom in mladim v bolnicah. 30. novembra bomo otrokom, ki se zdravijo v ljubljanski Pediatrični kliniki podarili kino. Danes je blagajna odprta od 15:15 do 21:00 (odprto še 05:25).


text: Pitagora Pitagora (tudi Pitagoras) [pitágora/pitágoras] (starogrško Πυθαγόρας: Pitagóras), starogrški filozof, matematik in mistik, * okoli 570 pr. n. št. otok Samos, Jonija, Grčija, † okoli 495 pr. n. št. Metapont. Iz poznih Pitagorovih življenjepisov sicer ni mogoče ugotoviti skoraj ničesar, kar bi bilo zgodovinsko gotovo. Domnevno je bil sin premožneža Mnesarchosa. Vsebina Življenje[uredi | uredi kodo] Pitagora je bil Talesov sodobnik. Že v mladih letih naj bi zaradi ostre, samodrške vladavine samoškega vladarja Polikrata zapustil Samos. Označili bi ga lahko za verskega odpadnika, ki je Samos zapustil, da bi drugod ustanovil sektaško kolonijo. Zdi se, da se je s Samosa preselil v dorsko kolonijo Kroton v južni Italiji, ki je veljala za eno najbolj najbolj veličastnih v tistem delu sveta. To naj bi bilo leta 529 pr. n. št. Ustanovil je šolo, ki je doživela velikanski uspeh, saj je pitagorejsko sporočilo prinašalo nov, mistični in asketski pogled na življenje. Najbrž je šola kmalu dobila opazno politično moč, kar je povzročilo upor. Napadli naj bi stavbo, v kateri je šola imela sedež, in umorili naj bi skoraj vse najpomembnejše člane bratovščine. Učil naj bi se pri Anaksimandru ali celo pri Talesu. Živel in se učil naj bi se tudi v Egiptu in potoval po Vzhodu, toda o njegovih poteh nimamo trdnega dokaza. Zaradi čaščenja, ki so ga učenci izkazovali Pitagoru, so se o njem začele spletati številne legende, tako da so se zgodovinske poteze njegovega lika kmalu zabrisale.[1] Delo[uredi | uredi kodo] Pitagoro izvedenci preučujejo, da bi spoznali tako izvor sodobne znanosti, ki ga lahko iščemo v njegovih matematičnih dognanjih, kot splošno grško razmišljanje, ki ga zasledimo v njegovih gastronomskih nagnjenjih.[2] Pitagorejska šola si kot cilj ni zastavila znanstvenih raziskav, ampak uresničitev določene oblike življenja, v skladu s katero znanstveno raziskovanje ni bilo cilj, ampak sredstvo. Njegovo delo je sicer nemogoče ločiti od ostalih pitagorejcev, ker Pitagora sam ni napisal ničesar. Tudi domnevno njegove knjige, Tri knjige in Zlati verzi, so skoraj zagotovo ponaredki s konca antike ali iz prvih stoletij krščanske dobe.[3] Bil je versko-nravni prenovitelj in je bil eden prvih, ki je odločno zavrgel nauk hilozoistov, ki so imeli za svetovno načelo snov in niso delali razlike med njo in silo, on pa je postavil načelo, da je za gibanje, razčlenjevanje in oblikovanje v vesoljstvu odločilno le matematično število. Matematika[uredi | uredi kodo] kjer sta a in b kateti, c pa hipotenuza. To je verjetno najbolj znan pojem iz celotne geometrije. Posplošila sta ga Hipokrat in Evdoks. Prvi ga naj bi po Evdemu celo dokazal pred Evdoksom. Za pravokotni trikotnik ga je dokazal Evklid v Elementih. Uporabljali so ga že Egipčani v 6. stoletju pr. n. št. Pitagora je učil, da sta število in mera bistvo stvari. Znana so njegova števila. Raziskoval je prijateljska števila. V sorodstvu števil 220 in 284, ki sta križno enaki vsoti svojih deliteljev, je videl prispodobo človeškega prijateljstva. Težko je reči, kaj je bila zasluga samega Pitagore in kaj so naredili njegovi številni učenci, še posebno pa Filolaj. Vsako število od 1 do 10 je zanj pomenilo posebno značilnost vesoljstva. Najvažnejše številke so mu bile 1, 2, 3, 4, saj je njih vsota število 10, desetica pa mu je predstavljala skladnost kozmosa.[4] Pitagorejci so prvi odkrili, da se ne more izraziti z razmerjem dveh števil. Tako ne obstaja ulomek, naj bo še tako zapleten, ki bi dal zmnožek 2, če ga množimo s samim seboj. To je dokazal tudi Evklid. Pitagora je številke videl v oblikah, zato še danes uporabljamo izrazoslovje, kot je »na kvadrat« ali »na kubik«. Fizika[uredi | uredi kodo] Akustika[uredi | uredi kodo] Kot matematik se je ukvarjal tudi z akustiko in zvokom. Spoznal je, da je višina glasu ob isti napetosti strun obratno sorazmerna z njihovo dolžino. Odkril je, da se strune na glasbilih oglašajo višje, če jih skrajšamo. Odkril je tudi, da se lahko višina tona preprosto primerja z dolžino strune. Če je bila, na primer, struna dvakrat daljša od druge, je bil zvok, ki ga je oddajala, ravno za oktavo nižji. Če je bilo razmerje strun 3/2, se je slišal glasbeni interval, imenovan kvinta, in če je bilo razmerje 4/3, je bilo slišati kvarto. Ton je bil višji tudi, če so struno bolj napeli. S filozofskim razglabljanjem o glasbi je našel tako imenovano harmonijo sfer - učil je, da se deset svetov na nebu stalnic med ubranim zvenenjem suče drug okoli drugega, da pa človeško uho te čudovite godbe ne sliši.[4] Po zaslugi teh opažanj je proučevanje zvoka edino poglavje v fiziki, kjer se grški pogledi niso spremenili do danes. Iz teh proučevanj je izhajalo njegovo prepričanje, da temelji vse stvarstvo na številih in njihovih razmerjih. Astronomija[uredi | uredi kodo] Pitagora je prvi spoznal, da sta zvezdi Danica (Phosphorus) in Večernica (Hesperus) ena zvezda. Po tem so ji nadeli ime Afrodita, danes pa jo poznamo kot planet Venero. Prvi je tudi opazil, da Lunin tir ne leži v ravnini Zemljinega ekvatorja, ampak leži poševno nanj. Prvi je trdil, da je Zemlja okrogla. Prvi je tudi opozoril, da se Sonce, Luna in takrat znani planeti ne gibljejo z nepremičnimi zvezdami, ampak gredo vsak po svoji poti. Tako se je rodila misel, da so poleg nebesne krogle, ki jo je vzel Anaksimander, potrebne še dodatne krogle za različne planete. Število krogel za opis gibanj planetov je pri različnih avtorjih pozneje 700 let naraščalo, dokler se jih ni Kepler znebil. Prehranjevanje[uredi | uredi kodo] Pitagorova verska načela so upoštevali tudi pri prehranjevanju. Njegovo osrednje vodilo je bilo koncept metempsihoze, kar pomeni transmigracija duše, ki lahko po smrti preide z enega na drugega človeka ali z osebe na žival. Zato je nasprotoval božjemu darovanju živali in je zagovarjal uporabo dišav in začimb. Začimbe so bile potemtakem povezava z nebesi, medtem ko fižol, zlasti bob, povezava s Hadesom, podzemljem. Zlasti zastran oblike teh rastlin, ki so jih pitagorejci videli kot nekakšno lestev iz podzemlja.[2] Živali so delili po koristnosti. Medtem ko so prašiče in koze označili za škodljive okolju in dovolili prehranjevanje z njimi, so za, na primer, ovce in vole menili, da so koristni, ker dajejo volno oziroma pomagajo pri obdelavi polj, zato je bilo uživanje njih mesa prepovedano. Tako je Empidokles iz Akragasa po sloviti zmagi na olimpijskih igrah leta 496 pr. n. št. zavrnil božje darovanje goveda in je namesto tega sežgal sliko vola, ki so jo naslikali z uporabo olja in zelišč. Pitagorejci so verjeli, da je prehranjevanje sestavni del etike. Vpliv[uredi | uredi kodo] Kombinacija matematike in teologije, ki se je začela s Pitagoro, je zaznamovala filozofijo v Grčiji, v srednjem veku in v sodobnem času, vključno, z denimo, Kantom. Orfeizem pred njim je bil podoben azijski mističnosti. Toda tako Platon kot Sveti Avguštin, Tomaž Akvinski, Descartes, Spinoza in Leibniz so predstavniki intimne zmesi med religijo in razumom, moralne aspiracije ob spogledovanju z logiko večnega, kar izvira od Pitagore in loči intelektualistično teologijo Evrope od omenjenega azijskega misticizma. Možno je oceniti, da je tudi platonizem v osnovi pitagorejski.[5] Opombe in sklici[uredi | uredi kodo] - Reale, Giovanni (2002): Zgodovina antične filozofije, - 1. del, Studia humanitatis, Ljubljana, str. 72 - Davies, Norman (1997): Europe - A History, Pimlico, London, str. 109. - Reale, Reale (2002): Zgodovina antične filozofije, - 1. del, Studia humanitatis, Ljubljana, str. 71 - Sovré, Anton (2002): Stari Grki, Slovenska matica, Ljubljana, str. 157 - Russell, Bertrand (2002): History of Western Philosophy, Routledge, London, str. 56. Glej tudi[uredi | uredi kodo] - pitagorejska trojica - pitagorejska koma (akustika) - pitagorejska kupa - Seikilova pesem - seznam starogrških filozofov - seznam starogrških matematikov - seznam starogrških mistikov Zunanje povezave[uredi | uredi kodo] |Poglejte si besedo pitagora v Wikislovarju, prostem slovarju.|


Združene države Amerike, 2006, S 7, E 12 Ekipa s težavo razume Michaela Kepplerja, ki je postal član ekipe med Grissomovo odsotnostjo. Preiskovalci raziskujejo primer umora neznanega dekleta, ki bi bila lahko žrtev serijskega morilca.


text: Aritmétična fúnkcija f(n) je v teoriji števil funkcija, določena za vsa pozitivna cela števila in zavzema vrednosti v množici kompleksnih števil. Z drugimi besedami, aritmetična funkcija je zaporedje kompleksnih števil. Najbolj pomembne aritmetične funkcije so aditivne in multiplikativne. Pomembna operacija na aritmetičnih funkcijah je Dirichletova konvolucija. Aritmetične funkcije je moč raziskovati z Bellovimi vrstami. Zgledi Članka o aditivnih in multiplikativnih funkcijah vsebujeta nekaj zgledov aritmetičnih funkcij. Tu je podanih nekaj zgledov funkcij, ki niso ne aditivne ne multiplikativne: c4(n) – število načinov razporeditve n kot vsota štirih kvadratov nenegativnih celih števil, kjer razlikujemo med različnimi razvrstitvami seštevancev. Na primer: 1 = 12+02+02+02 = 02+12+02+02 = 02+02+12+02 = 02+02+02+12, zato c4(1)=4. P(n), particijska funkcija – število razporeditev n kot vsota pozitivnih celih števil, kjer razvrstitev seštevancev ni pomembna. Na primer: P(2 · 5) = P(10) = 42 in P(2)P(5) = 2 · 7 = 14 ≠ 42. π (n), število praštevil – število praštevil manjše ali enako danemu številu n. Na primer: π(1) = 0 in π(10) = 4 (praštevila pod 10 so 2, 3, 5, in 7). a0(n) – vsota praštevil, ki delijo n, včasih označena kot sopfr(n) (Some of the prime factors with repetition). Na primer: a0(20) = a0(22 · 5) = 2 + 2+ 5 = 9. . ω(n) – število različnih praštevil, ki delijo n. Na primer: ω(1) = 0 in ω(20) = 2. Različni praštevili, ki delita 20, sta 2 in 5. a1(n) – vsota različnih praštevil, ki delijo n, včasih označena kot sopf(n). Na primer: a1(1) = 0, a1(20) = 2 + 5 = 7. . M(n), Mertensova funkcija – vsota Möbiusovih funkcij. Λ(n), von Mangoldtova funkcija – enaka ln p, če je n celoštevilska potenca praštevila p, drugače pa 0. Funkcije in preslikave Specialne funkcije Teorija števil


76d Kdo je Manca? Manca je pa ena deklca, ki jo veseli Esperanto, potovanja, štopanje, Loveparade, nore, nove in odštekane zadeve, Silva mind control method in komunikacija v alfi, hrana in vegetarijanstvo, rožice, njena psička črna chow-chow Grace, kava, kava in še enkrat kava, pa turistični rally, pa še kaj bi se našlo pa se trenutno ne spomnem. Aja, masaža nog:) In potem? Potem pa si želi v Italijo, govoriti italijansko, vmes pa še na Japonsko mal pogledat, pa v Tibet in nekam kjer je veliko snega. Ali pa na Jamajko in živeti od lova rib, sončenja, poležavanja, branja knjig. Predvsem nekam kjer ne poznajo besede stres. Pa do takrat? Do takrat pa bomo delali, se učili, govorili v beti, obupavali in bili srečni, se veselili materializma in počeli družbeno sprejemljive stvari in gradili na družbenem statusu. Leva slika, Čačak, maj 2002. Od leve proti desni: Manca, Asly, Clayton, Ilina, Tomislav, Višnja. Na desni sliki, Manca v službi. Vmes pa... "Every day in every way I am getting better, better and better." E-mail: Manca Silva Mind Control Method Esperanto Hospitality Club Love Parade - The click of Love Če ne veš kam bi se dal/a in bi rad/a počel/a kaj zanimivega: Sledi sankanje predvidoma januarja, februarja 2003 Kopali smo se v Čatežu Šli smo na Triglav 10 0


Novi Xbox prihaja v dveh izvedbah, ena bo naprodaj za 300 evrov – Tehnozvezdje Matjaž Ropret • 8. septembra 2020 ob 17:15 Microsoft prihajajočo igralno konzolo Xbox Series X, ki se bo zoperstavila Playstationu 5, napoveduje že nekaj časa. Danes pa je prvič potrdil ugibanja, da bo istočasno v prodajo poslal tudi cenejši in manjši Xbox Series S, ki naj bi za tristo evrov ponujal igranje pri ločljivosti 1440p in 120 sličicah na sekundo. Glavna tekmeca prihodnje generacije (X in PS5) naj bi ponujala igranje pri pravi ločljivosti 4K in celo 120 sličicah na sekundo. Ali pa v 8K, seveda z manj sličicami na sekundo. Aktualne konzole ne enega ne drugega ne zmorejo zares, temveč se večinoma pretvarjajo, da je slika 4K, čeprav jo izrisujejo z manj pikami. Toda za uživanje v 4K-igričarstvu bo treba odšteti 500 ali mogoče celo 600 evrov, natančnih cen še ne poznamo, za 120 fps pa bo treba tudi kupiti ustrezen televizor. Takih, ki podpirajo osveževanje 120 Hz pri 4K, spremenljivo frekvenčno osveževanja in imajo priključek HDMI 2.1, ki omogoča prenos tovrstne slike, pa je za zdaj zelo malo. Sony poleg »pravega« PS5 pripravlja še različico brez optičnega pogona, kar je Microsoft že imel v tej generaciji. In tak bo tudi Xbox Series S. To bo najmanjši Xbox doslej, s sprednje strani bo velik za približno malo več kot dva (igralna) krmilnika. Še vedno naj bi bil sposoben poganjati vse igre, ki bodo prilagojene za naslednjo generacijo (nekatere naj namreč ne bi bile združljive z družino Xbox One), vendar pri nižji ločljivosti (1440p), obenem pa bo omogočal tudi napredno senčenje (Ray tracing) in predvajanje video vsebin v 4K. Slednje je seveda že štiri leta možno pri modelu One S. Konzola bo v ZDA stala 300 dolarjev (brez davka), v Veliki Britaniji pa 250 funtov, zato lahko upravičeno domnevamo, da bo cena v nam bližnjih državah okrog 300 evrov. Na voljo naj bi bila, tako kot Series X, nekje od 10. novembra naprej. Cena bo tako že v izhodišču nižja kot je bila pri One S in verjetno bo kmalu padla še za kakšnih 50 evrov ali pa bodo na voljo kompleti z več igrami za osnovno postavko. Potencialni kupci bodo morali premisliti zgolj dvoje – ali konzolo (dovolj) uporabljajo tudi kot predvajalnik filmov in drugih vsebin na ploščkih (UHD) blu-ray ter DVD in koliko jim pomeni, da igre tečejo v dejanskem, ne zgolj umetno pridobljenem 4K. Morda bodo po Series S posegali tisti, ki ga bodo priključili na monitor ali na televizor FHD. Oba nova Xboxa bosta sicer imela tudi rahlo spremenjeni krmilnik, ki bo imel nekoliko drugačne tipke in tudi povsem novo za neposredno deljenje vsebin (posnetkov zaslona in drugega). Naj bi se pa to tipko dalo nameniti tudi kakšni drugi funkciji.