Tarča Tarča: Serija padlih sodb in skrušena pravica Visoko zastavljeni procesi so globoko padli. Nekaterim sodiščem ob pritožbi razveljavijo preko četrtine sodb. Občutek pravičnosti pa je vse slabši. Tarča Kako (ne)pravilno se je KPK lotila Janše? Zakonodaja, po kateri se je Komisija za preprečevanje korupcije lotila predsednikov političnih strank, pušča številne interpretacije. Po oceni vrhovnega sodišča je bila tista, ki jo je uporabil Goran Klemenčič napačna. Tarča "Kako razpada slovenska pravica?" Tarča Odpravljeno poročilo KPK v primeru Janša Tarča Janc: Kako se je dražil drugi tir? Zakaj je iz predinvesticijske vrednosti 809 milijonov evrov cena izgradnje drugega tira narasla na 1,4 milijarde evrov? Kdo vse je že imel interes vlagati v slovenske tire in kako (če sploh) bomo našli nove investitorje? Tarča Brankovič: Popotovanje od Kopra do Divače Kako ozko grlo je obstoječi železniški tir iz Kopra do Divače. Naša ekipa se je po 45 kilometrski progi peljala skupaj s strojevodjo Slovenskih železnic in potovala dobro uro. Zakaj? Odgovor v prispevku. Tarča Popotovanje od Kopra do Divače Tarča Brankovic: (Ne)zanesljive bilance Kako je mogoče, da luknje v bančnem sistemu, težke na stotine milijonov, pred mednarodnimi revizorskimi hišami ni odkril nihče, se sprašujejo tudi domači revizorji? Pomembno vprašanje pa je tudi, ali so slovenske banke zdaj dobri gospodarji, glede na to, da so nasedle naložbe slabi banki odstopili po likvidacijskih cenah in zdaj izgubljajo denar, ko slaba banka za njih iztrži bistveno več. Tarča Janc: (Slaba) Banka Slovenije? Kako je potekalo polnjenje bančne luknje? Kdo in kdaj se je dogovarjal, kako je lahko prišlo do tako velikih razlik v ocenah stanja in kaj je bilo prej: bančna luknja in zato razlastitev podrejenih obvezničarjev, kot pravijo v Banki Slovenije, ali pa je bila najprej odločitev o brisanju podrejenih obveznic, bančna luknja pa izračunana tako, da je bil izbris možen, kot trdijo kritiki? Tarča Je bil izbril podrejenih obveznic res nujen, da je Slovenija pridobila državno pomoč? Tarča Bodo revizorji odgovarjali za bančno luknjo? Tarča »TARČA: Tinina pot na vrh« 28 let smučarske vztrajnosti, padci in vzponi. O najboljši smučarki smo se pogovarjali z njeno mamo, prvim trenerjem in športnim psihologom.


HEAT, DAMP AND ROUGH HANDLING RUINS AMMUNITION == MUZIKA i SLIČNO == Modri Kot, ob 21.00 Na naslednjih KOGA BRIGA? si obetamo krajših predstavitev umetniške produkcije posameznic_posameznikov ter skupinske refleksije odprtih tem, predstavljenih del ipd. Želimo se tudi spoznati med seboj ter se podpirati v naših individualnih raziskovanjih, najbrž pa se bo iz oblaka posamičnosti tudi izluščil kakšen skupni konglomerat v mišljenjskem ali produkcijskem smislu. Vabljene_i vse_i, ki delujete - vizualno, z besedami, z zvokom, telesom, prostorom, koncepti in mislimi.... (Smo koga pozabile_i? Pridite in nam to povejte ter se nam pridružite). Prostor je namenjen kvalitetnemu druženju zato pa ne toleriramo nikakršnih retoričnih neprijaznosti, nasilja vseh vrst, egotripov in podobnih močeradov. Te bomo na ravni pogovora medsebojno regulirale_i ter v prostoru vzpostavljale_i varen prostor za artikulacijo naših senzibilnih umetniških dušic tudi zaradi tega, ker v izobraževalnem sistemu takega prostora ne dobimo, ker se premalo povezujemo med sabo in delujemo individualistično, čeprav tega morda sploh nočemo. Gala Hala, ob 21:00 TRILLITY a.k.a. DJ svirka: COOKIE + BOR$ALEANO >>> Vabimo vas na celovečerno ekskurzijo v svet umazanega juga, kjer bo poskrbljeno za dobro odmerjeno dozo zaprašenih memphis rap kasetnih posnetkov, narezanih chopped & screwed dobrot ter recikliranega phonka. Music policy: phonk / trap / chopped n screwed / memphis rap Vstop prost! Par Brulček, ob 21.00 Koncert: Albert Kerekes & The Story Twisters z unikatnimi glasbenimi zgodbami. >> Zasedba prihaja iz Nizozemske kjer so se na pobudo Alberta Kerekeša zbrali štirje profesionalni glasbeniki. Zasedba nastopa izključno z avtorskimi kompozicijami in aranžmaji. Večino idej za glasbo črpa iz dejavnikov našega vsakdana kot so naprimer budilka, cerkveni zvonovi in opazovanja čustev v nas samih. Zasedajo: Albert Kerekeš - saksofon, Maja Matić - klavir, Dejan Hudoklin - el. bas, Anže Mikulan - bobni Ljubljanski Grad, ob 20.30 Koncert ORKESTRA RUSKIH LJUDSKIH INŠTRUMENTOV NEKRASOV, ki deluje pod okriljem Ruske radiotelevizije in velja za nacionalno dragotino, ter je bil ustanovljen decembra leta 1945. Vodili so ga izvrstni ruski dirigenti, med drugim Vladimir Fedosejev in Nikolaj Nekrasov, po katerem se je orkester tudi poimenoval. "Toplina in melodičnost godal, bogata izraznost solističnih inštrumentov in izvajalska iskrenost, prepletena z do popolnosti izbrušeno virtuoznostjo, se zlivajo v neponovljivo esenco, ki je zvočna vizitka orkestra." Dirigent: Andrej Šljačkov ; Solistka: Nadežda Tokareva, violina Brezplačne vstopnice lahko prevzamete na prodajnih mestih Ljubljanskega gradu in na spodnji postaji vzpenječe ter na sedežu Imago Slovenia, Gornji trg 16, Ljubljana. == KINO === Kino Gledališče Bežigrad 17.00 HOTEL TRANSILVANIJA 3 Kino Gledališče Bežigrad 19.00 MAMMA MIA! SPET ZAČENJA SE 21.10 MAMMA MIA! SPET ZAČENJA SE Kinodvor 18.00 Marley >>>> Edini film o Bobu Marleyju, ki ga je avtorizirala njegova družina, je ultimativni filmski dokument o življenju, delu in zapuščini enega najvplivnejših glasbenikov 20. stoletja. Oskarjevec Kevin Macdonald (Zadnji škotski kralj, Državniške igre) s pomočjo javnosti doslej neznanega gradiva in skozi pogovore s tistimi, ki so mu bili najbliže, naslika intimen portret človeka za legendo. == INTERLOKALNO == Koper, festival Poletje z biseri 2018 >>> NEW SWING QUARTET (letos praznujejo petdeseto obletnico glasbene kariere) Izola, Hangar Bar: koncert SAMUELA BLUESA (KLUBSKI MARATONEC RADIA ŠTUDENT 2018 !!!) >>> Samuel Blues ali Samo Pivač je čisto preprost fant, ki razoroži ljudi s svojo iskreno in dostopno držo, na odru pa naravnost osupne s preobrazbo v izjemnega glasbenika in vokalista. Z mojstrskim preigravanjem kitarskih bluesovskih riffov, z raskavim glasom in izjemno odrsko prezenco premakne popolnoma nevedna ali čisto izostrena bluesovska ušesa. Glasbi se posveča z dušo in telesom že vse življenje. Kranj, letno gledališče Khislstein >>> Glasbeni večeri pod grajsko lipo: Klemen Slakonja z orkestrom = RAZPRODANO !!! Sziget, Budimpešta, Madjarska >>> KENDRICK LAMAR, koncert Piazzale Castello, Videm, Laška >>> JOAN BAEZ, koncert


4000 Govorimo o skritih sobah, kjer se dogajajo spolne zlorabe otrok, in iz katerih otroci sami ne morejo pobegniti. Pomagamo jim lahko samo odrasli. Skriti escape room predstavlja samo eno izmed takšnih sob, pri čemer smo za kratek čas odprli vrata resničnega prostora, v katerem je Amadea v otroštvu doživljala dolgoletno spolno zlorabo. Rešitev Skritega escape rooma, ki je obiskovalcem odklenila vrata, je hkrati prvi korak do resnične rešitve. In to je klic na številko 080 28 80, ki vam v primeru suma ali vedenja, da otroka spolno zlorabljajo, zagotovi strokovno pomoč in podporo. Slovenske, evropske in svetovne statistike so zelo zaskrbljujoče in pomembno je, da se tega zavedamo. V 85 % primerov je namreč storilec član otrokove ožje ali širše družine ali nekdo, ki ga otrok pozna in mu zaupa.* A 62 % žrtev molči. Če veste ali sumite, da otroka spolno zlorabljajo, ste verjetno edini, ki mu lahko pomagate. Pokličite 080 28 80, kjer vam bodo strokovnjaki iz Združenja proti spolnemu zlorabljanju svetovali in ponudili strokovno in čustveno podporo. * Vir: podatki Združenja proti spolnemu zlorabljanju. Ljudje podcenjujemo pogostost spolnih zlorab in imamo napačne predstave o tem, kako potekajo in kdo so storilci, kar jim omogoča lažje nadaljevanje zlorab, te pa tako pogosto ostanejo prikrite in nekaznovane. Kar lahko storimo takoj, je, da po svojih močeh razširimo glas in delimo video Skriti escape room, ki ozavešča o problematiki, vzpodbuja žrtve, da spregovorijo in javnosti predstavi prvi korak do rešitve. Delite video Skriti Escape Room in pomagajte čimprej zaustaviti spolne zlorabe. Spolna zloraba otroka je vedno načrtovan proces. Storilci izberejo ranljivejše otroke in zgradijo nadzor nad otrokovo okolico ter sistem vzdrževanja tega nadzora. Nato na začetku ustvarijo naključne trenutke intimnejših telesnih stikov z otrokom, npr. v igri z žgečkanjem. Storilci vedno zlorabijo zaupanje otroka in si z govorjenjem o ljubezni ter različnimi prefinjenimi oblikami manipulacij zagotavljajo njegovo vdanost in čustveno odvisnost. Ko je žrtev ujeta v zlorabljajočo situacijo, začne storilec zadovoljevati svoje potrebe. Storilec otroku na različne načine vzbuja občutke krivde za to, kar se dogaja. Otrok pa nato s temi groznimi občutji in v strahu ter upanju nemočen sodeluje s storilcem in prevzema odgovornost za njegovo in svoje vedenje. Zato molči. Spolne zlorabe so redko povezane s fizičnim nasiljem in relativno redko s spolnimi odnosi – kar pa ne pomeni, da so na kakršenkoli način manj škodljive in grozljive. Najpogosteje gre za kombinacijo različnih oblik zlorabljanja, od golote in otipavanja do drugih načinov kršitve spolne nedotakljivosti otroka. Pri tem se moramo zavedati, da tudi najmanjši dogodki v zvezi z nedotakljivostjo otrokovega telesa za vedno ostanejo v telesnem spominu. Spolna zloraba je najokrutnejše in najbolj zapleteno človeško izkustvo, ki pomeni izdajo otrokovega prvinskega zaupanja in bistva otroštva. Zato jo je potrebno takoj ustaviti.Kako lahko pomagamo ? Le manjši del storilcev je pedofilov, torej oseb s spolnim nagnjenjem do otrok. V večini primerov gre za zadovoljevanje potreb po moči, dominanci in nadzoru, zato je storilec lahko vsak, ženska ali moški, ne glede na versko prepričanje, kulturo, družbeni status in višino prihodkov. Ker so storilci najbolj motivirani, da spolne zlorabe ostanejo skrite in lahko nadaljujejo z njimi, moramo biti resnično pozorni, saj se lahko dogajajo praktično pred našimi očmi. V 85 % primerov je storilec član širše ali ožje družine ali pa ga otrok pozna in mu zaupa. * Vir: podatki Združenja proti spolnemu zlorabljanju. Pri tako zaskrbljujočih statističnih podatkih moramo imeti vedno v mislih, da je čisto vsak otrok lahko žrtev spolne zlorabe. Otroci izjemno težko – če sploh – povedo, da so bili zlorabljeni. In starši so lahko zadnji, ki izvedo. Raziskave kažejo, da spregovori samo 38 % otrok. Vsako leto je na svetu 150 milijonov deklet in 73 milijonov fantov žrtev spolne zlorabe. Po podatkih EU-ja je do 18. leta starosti spolno zlorabljena že vsako tretje dekle in vsak peti fant, po podatkih slovenske raziskave pa vsako peto dekle in vsak sedmi fant.* V Sloveniji bi se glede na te podatke moralo razkrivati bistveno večje število spolnih zlorab otrok, kot jih je razkritih. Opažamo pa, da zadnja leta v Sloveniji število kazenskih ovadb drastično upada. Kar pa žal ne drži za število spolnih zlorab. * Vir: podatki Združenja proti spolnemu zlorabljanju. Vir podatkov: Ministrstvo za notranje zadeve (MNZ) Če otrok na kakršenkoli način spregovori o tem, kaj trpi, mu moramo brez dvomov takoj verjeti. Otroka pa moramo razumeti in zaščititi tudi brez razkritja zlorabe, preko znakov in simptomov, ki jih kaže. Prepoznavanje znakov in simptomov je odvisno od odgovornih in usposobljenih odraslih, pri čemer vam lahko strokovno svetuje, usmeri in pomaga Združenje proti spolnemu zlorabljanju. Zato v primeru suma spolne zlorabe brez odlašanja takoj pokličite 080 28 80, kjer vam bodo strokovnjaki brez predsodkov prisluhnili in vam svetovali. Če vam je na začetku lažje napisati kot povedati, nas kontaktirajte prek elektronske pošte spolna.zloraba@siol.net. Če se tudi vi strinjate, da so spolne zlorabe otrok najhujši zločini, ki jih je potrebno izkoreniniti, s podpisom podprite kampanjo. Posebna izjava V kampanji je bila uporabljena besedna zveza »escape room« ali soba pobega. Ob tej priložnosti UNICEF Slovenija pojasnjuje, da se v vse bolj priljubljenih igrah "soba pobega" ali "escape room" doma in v tujini, ne dogaja nič strašnega, nasilnega ali grozljivega, iz njih lahko vsak pobegne. »Soba pobega« ali »escape room« je resničnostna igra, v kateri ekipa igralcev z medsebojnim sodelovanjem, komunikacijo, logičnim razmišljanjem in spretnostjo skupaj rešuje raznolike naloge, ob tem razvija pozitivne vrednote ter timske kompetence ter se ob tem predvsem - izvrstno zabava. Vir podatkov v članku: Združenje proti spolnemu zlorabljanju Če sumite spolno zlorabo brez odlašanja takoj kontaktirajte strokovno pomoč in podporo. PON-ČET: 9:00-17:00, PET: 9:00-15:00


Malo resnosti. Čas je. | MLADINA.si Prejšnji teden je premier z mrkim izrazom na obrazu, v temni obleki z žalno kravato, stopil pred kamere in objavil dramatično gospodarsko napoved za leto 2009. Člani strateškega sveta so bili šokirani, ekonomska stroka je izrazila dvome, ministri in vladni svetovalci so kot običajno pohiteli s protislovnimi izjavami. Dan kasneje je vlada v parlamentu branila rebalans proračuna na starih optimističnih postavkah, Pahor pa je napovedal zgodovinske reforme, tretji protikrizni paket. Dva dni kasneje v Celju o vsem skupaj malce podvomi predsednik republike in dramolet ta torek na prvem sestanku zaključi krizna skupina ministrov, kar zaokrožuje uradno potrditev slovenske recesije. Opozicija molči, ker očitno nima česa povedati. Skupni imenovalec je jasen in skrb zbujajoč. Nekredibilnost političnih elit, pomanjkanje pravih rešitev in nesposobnost oblikovanja učinkovitega protikriznega menedžmenta. Ustavimo se najprej pri dramatičnem obratu napovedi gospodarske rasti vladnega Umarja, ki je končala pri negativni 4-odstotni rasti BDP. Nekatere druge napovedi, na primer BS, so blažje in predvidevajo padec za 2 odstotni točki BDP, MDS za en odstotek in podobno. Toda modelske napovedi v razmerah velikih asimetričnih informacij in neobvladljivih tveganj nimajo velikega pomena. Zato bi bilo veliko pametnejše od velikih razprav, ali je napoved Umarja dobra ali slaba, takšno interpretacijo sprejeti kot uradno in zavezujočo. Pomembnejši so namreč ukrepi in odgovori ekonomske politike na različne scenarije, manj pa gre za ciljanje pravih napovednih vrednosti v letu zgodovinsko neprimerljivih politično-ekonomskih pretresov. Od tod dalje sta pomembna dva sklepa. Vladni rebalans proračuna nima nobenega pomena. Temelji na napačnih predpostavkah pozitivne rasti, zato precenjuje prihodke in napačno razlaga možnosti dohodkov in proračunski saldo. Vlada bi ga morala nemudoma umakniti, pripraviti nov proračun in vključiti veliko radikalnejše varčevalne in spodbujevalne ukrepe, če želi ostati v naslednjih dveh letih v znosnih negativnih okvirih vseh štirih blagajn javnih financ. Vladni argument, da omogoča protikrizno delovanje in da bo pripravila nov rebalans s tretjim krogom ukrepov, nima posebne teže. Dejansko bodo vsi novi protikrizni ukrepi zahtevali rebalans v svoji izvedbeni fazi, zato bi morala pripraviti proračun v obliki scenarijev in dinamičnega medletnega prilagajanja. Za nameček v sedanjem rebalansu še vedno prevladuje logika samodejnih stabilizatorjev, vlada očitno lovi mejne vrednosti maastrichtskih fiskalnih kriterijev, hkrati pa nima jasnih predstav, kaj je središčna os njenih ekonomskih politik. Fiskalna sposobnost države je bistveno nižje od vladnih pričakovanj, toda očitno niti vlada niti socialni partnerji tega niso pripravljeni sprejeti in upoštevati. Vlada je očitno do sedaj zasledovala defenzivno taktiko in parcialne pristope. Šele tretji paket ukrepov očitno zadeva široko fronto kratkoročnih in dolgoročnih ukrepov, predvsem pa stavi na strukturne politike in obeta celovitejši pristop. Toda ta vlada ima za krizne razmere očitno prirojeno usodno napako. Ne zna komunicirati svojih rešitev, ne zmore pripraviti strateškega protikriznega dokumenta in ne obvladuje kriznega menedžmenta. Tretji krog ukrepov je zato nova predstava starih težav, čas za popravne izpite pa se brezpogojno izteka. Kako naj vlada postane kredibilna, če naj bi bili zgodovinski ukrepi narejeni v naslednjih štirinajstih dneh, danes pa jih ne zna niti našteti. In če že govoriči o posameznih ukrepih, ki zadevajo pokojninsko in zdravstveno reformo, pa druge zaposlitvene in plačne pravice zasebnega in javnega sektorja, dejansko zgolj po nepotrebnem ustvarja reformne nasprotnike med socialnimi partnerji. Pahor postaja tudi na reformnem področju neznosen Janšev klon. Janševe reforme so bile koherentnejše, toda reformisti so pogoreli v prvem spopadu s socialnimi partnerji, ker so jih razlagali kot socialni diktat in ne kot socialni sporazum. Smo korporativistična država in paradoks brez primere bo, ko bo tudi levosredinska vlada pogorela v spopadu s sindikati. Gasparijeva prva napoved novega reformnega paketa je zato velik komunikacijski in politični nesporazum. Ekonomska vsebina, ki je tudi še ni, bo tako povsem drugotnega pomena. Poudariti pa bi morala pet stebrov. Vračanje zaupanja v finančni sektor, kompleksno pomoč izvoznim podjetjem, spodbujanje podjetništva, reformo socialne države in zagon investicijskega cikla. Nov socialni sporazum je sredstvo za dosego teh ciljev. In za nameček to celo ni osrednji problem. Večina slovenskih ukrepov deluje trenutno horizontalno, kot v mirnodobnih časih. Bistvo sedanjega pristopa pa je učinkovit krizni menedžment, ki postaja celo osrednja konkurenčna prednost spoprijema s krizo. In to ni samo slovenski problem. Celo razvite administracije, kot je ameriška, imajo krizni menedžment razvit samo za vojaške namene, ko je ogrožena nacionalna varnost. Sedaj pa gre za civilno, finančno, gospodarsko in socialno krizo in zmeda je popolna, doma in v tujini. Toda Slovenija je majhno, odprto in menedžersko obvladljivo gospodarstvo in ima idealno možnost za preboj. Zato potrebujemo jasno opredeljen krizni načrt, cilje, strategije, politike, projekte in ukrepe. Bistveni so selektivni vertikalni ukrepi in horizontalna komunikacija. Pomembne so informacije in fleksibilne intervencijske ekipe, centralizacija ukrepanja in oblikovanje operativnega centra za vodenje protikriznih ukrepov. Seveda to hkrati pomeni, da povečujemo odgovornost, gojimo kulturo sodelovanja in zaupanja, oblikujemo ali spoštujemo zakonska pooblastila in skrbimo za poslovno kontinuiteto. Kajti ta zgodba se konča s podjetniškim prestrukturiranjem in novim vedenjem državljanov kot potrošnikov. Rooseveltov pristop v letih 1936-1939, Marshallov povojni plan, dobra praksa Merklove in Kitajske so popotnica operativnim rešitvam. Trenutno vlada slabo razume značaj in globino krize, nima protikriznih strategij, zelo je nerodna pri izvedbi in katastrofalno komunicira. To je tudi rakov vrstni red možne ozdravitve. Če smo že obsojeni nanjo in so opozicijske alternative še slabše. Recesija je čas sprememb, toda brez kredibilnosti ni rešitve. Vlada jo trenutno razprodaja. V imenu koga?


K sosedu in nazaj // Non-kino // Gala hala ob 21.00: DAYS N’ DAZE @ LETNI VRT DIY folk pankerji Days N Daze, ki so svojo glasbo označili kot “H-Town Thrashgrass”, se bodo premierno ustavili v Sloveniji na odru Gala hale. Predskupina: We The Heathens Vstopnina: 6 € v predprodaji; 8 € na dan dogodka. Gala hala ob 23.59: WAVE RIDERS! Electroclash, leftfield techno, lo-fi house. Wave Riders ne bodo skušali nadomestiti vaših dopustov na morju. Ponudijo pa vam lahko kakovostno druženje ob skrbni selekciji electro, synthwave, techno in elektroclash glasbe. Vstopnina: prost vstop z vstopnico za concert Days N Daze, 3 € ostali Jalla Jalla gostuje ob 20.00: Rules // Hr + the Truth // Hr/Srb Tokrat nas bosta obiskala dva hrvaška benda. Rules štiri članska hc/punk zasedba iz Zagreba in The Truth hc/punk bend iz Hrvaške. Kot običajno ne bo tiho. Rules so umazani FLAG hardcore punka, ki se v teh dneh precej spogleduje z umazanimi rock riffi in standardnimi hitrimi tupa tupa ritmi. Energično in maksimalno posvečeno cilju (preberite Play To Destroy). The Truth sestavljajo člani, ki živijo v Zagrebu ali v Kraljevu. Hitra hardcore punk stara šola, ki se aktivno bori proti tenzijam in neumnosti na "sceni". Kino Šiška ob 20.00: Poletje v Šiški, PI Nadarjena glasbenica Pi, znana tudi kot Ivana Picek oziroma pevka priljubljene zasedbe Pridjevi, velja za eno najizvirnejših in najobetavnejših hrvaških avtoric mlajše generacije. S priznanim lanskim prvencem Časna lubanjska Pi v slogu CocoRosie ali Grimes vabi v svojo simpatično okultno deželo skrivnostne simbolike, fantastičnih pripovedi, planin in gozdov, po katerih se vijejo eterične vokalne in instrumentalne meglice. V živo se ji pridruži sestrična Antonija, elektro-vileniški dvojec pa vas bo zagotovo začaral. Poletje v Šiški je niz brezplačnih večernih koncertov, s katerimi vam v Šiški pomagamo pregnati poletno mrtvilo. Ob lepem vremenu se bomo z osvežilno pijačo v roki ohlajali na letnem vrtu Kavarne Kina Šiška, v primeru, da nam jo zagode dež, pa bomo v glasbi uživali udobno nameščeni na kavče v našem preddverju. Vstop prost. Dobimo se pod Škucem (festival poteka od 20. do 29. julija) Koncerti, predstave, performensi, modna revija, filma, razstavi, ulična čitalnica, ustvarjalne delavnice, Knjižnica pod krošnjami ter Škuceva tržnica. Vsak dan: Škuceva tržnica: Prodaja knjig Založbe ŠKUC in Centra za slovensko književnost po znižanih cenah, promocijskih materialov ter Ulična čitalnica Knjižnica pod krošnjami sobota, 21. – nedelja, 22. julij, vsak dan od 15. ure dalje v Galeriji Škuc in atriju Program za danes: 15.00 – Ustvarjalno2 in Poletne ustvarjalnice: Modra fotografi 1ff8 ja, ustvarjalno delavnico za mlade in otroke vodi Jasna Klančišar 18.00 – Teater v galeriji: Začarani čajnik, lutkovno pripovedna predstava v izvedbi Pripovednega gledališča gdč. Bazilike 18.30 – Poletne ustvarjalnice: Haiku, ustvarjalno delavnico za otroke in mlade vodi Mateja Mahnič 20.00 – Muzika na Starem trgu: Jarc Gregorin trio, blues / rock 22.00 – Filmska projekcija: Usodni telefon, celovečerni film (1987), režija: Damjan Kozole, produkcija: ŠKUC, koprodukcija: Filmoteka 16 Več: http://www.skuc.org/dobimo-se-pred-skucem-2/ Poleti v NUK: Zaključek Festivala Poleti v NUK 2018 – Lea Sirk ob 21.00 uri Lea Sirk – vokal, klavir Sara Lamprečnik – spr. vokal Lucija Marčič – spr. vokal Aleš Ogrin – klaviatura, keybass Janez Skaza – kitare, spr. vokal Tomi Purich – bobni Vstopnina: 10 € K4 od polnoči: K4DNB w/ Particular.Minds, Spencah, Klepetz MAIN: Particular.Minds (AT) Spencah Klepetz Klub K4 je zajelo ultravijolično valovanje poletne klubske sezone, pred katerim ne pomaga noben faktor. Najmočnejši ga bomo odrejvali tudi v poletni vročini in to kar dvakrat tedensko. Za švic bodo zadolženi večinoma domači rezidenti, ki ga bodo tenstali vse od techna, housa, electra in tja do drum & bassa. Vstopnina: 5 € / 7 € Bar Prulček ob 21.00: Thomas Diarra & LesAmis Thomas Diarra iz Burkina Fasa je Slovenijo prvič obiskal poleti 2015. Kot profesionalni glasbenik se je tudi pri nas takoj začel glasbeno udejstvovati in nastopati. Ker se od takrat vsako pletje vrača v Slovenijo, je tudi krog svojih glasbenih prijateljev razširil in iz ljubezni do glasbe ter želje po ustvarjanju je nastal projekt ThomasDiarra & LesAmis – glasbena skupina, ki publike nikoli ne pusti hladne; ki pretežno igra Thomasove avtorske komade, hkrati pa repertoar širi z novimi in novimi pesmimi. Zares zanimiv glasbeni kolaž, fusion, "melange" ... jazz, blues, mandingo, ritmi vroče Afrike. Vstop prost. // Izven // Wkrwglca | Elvis Jackson, Bad Copy, Repetitor, Jegulja, Despite Exile, ŠAJZERBITERLEMON @ Plešivica pri Sežani, Plešivica // Pro-kino // Kinoteka počiva. Kinodvor: 18.45 / Mala dvorana: Whitney Houston, Nick Broomfield, Rudi Dolezal 21.00 / Mala dvorana: Grace Jones, Sophie Fiennes 21.30 / Ljubljanski grad: Iztrebljevalec 2049, Denis Villeneuve, tj. Film pod zvezdami Komuna: 18.30: Ljubiti Pabla 20.45: Oceanovih 8


1/2 Hiše- -Stanovanje 2.etaža, Zasavska, Dol pri Hrastniku, 4-sobno, 115 m2,GARAŽA z doplač. - oddam


source: fineweb

text: Nad Bohinjsko Bistrico na razglednem gričku Rebro leži pokopališče vojakov padlih v 1. svetovni vojni. Na njem je označenih 285 grobov vojakov, ki so umrli v dveh bistriških bolnišnicah. Umrle vojake so pokopavali v letih 1915 - 1917. Leta 1945 so na pokopališču postavili kamnit spomenik. DOSTOP: Po cesti, ki vodi iz Bohinjske Bistrice proti vasi Ravne. Od odcepa ceste do pokopališča vodi označena steza. Peš hoje je približno 20 minut.


Hasselblad stellar II: Kompaktni fotoaparat višjega cenovnega razreda | CityMagazine Hasselblad Hasselblad stelar II Z Hasselblad stelar II kompaktnim fotoaparatom z možnostjo brezžične povezave lahko ostanemo povezani povsod. Vrhunske fotografije, ki jih ustvarimo z ločljivostjo 20 milijonov slikovnih pik, 3,0-palčnim zaslonom in 3,6x optično povečavo, lahko s tehnologijama NFC in Wi-Fi enostavno in neposredno povežemo s pametnim telefonom, tabličnim računalnikom in osebnim računalnikom. Fotoaparat prihaja tudi z naprednim premazom proti bleščanju, se ponaša z multifunkcionalnim vmesnikom za namestitev bliskavice in mikrofona ter je enostavno zasnovan tako, da zajame jasne slike v skoraj vsaki svetlobi. Luksuznega fotoaparata višjega cenovnega razreda – zanj bomo odšteli 1650 evrov – pa ne odlikuje zgolj napredna tehnologija, zamika nas namreč tudi zaradi svojega zapeljivega videza. Fotoaparat iz oljčnega, orehovega ali tropskega lesa z dodatkom karbonskih vlaken je namreč pravi zbirateljski kos. Trendi svetovnega medmrežja, ki jih nikoli ne bomo pozabili #internet Tablica N1 – Nokia ”na” Androidu fotoaparat · NFC · wifi Tablica N1 – Nokia ”na” Androidu


1f45 DANES spletni dogodek na naši spletni strani in FB profilu petek, 26. marec, ob 12. uri Ob nedavni izdaji knjige »Manager da sem? Sem.«, avtor je Gregor Dražil, kustos MGLC, pripravljamo spletno video predstavitev, v kateri osvetljujemo zanimivosti iz življenja in dela umetnostnega zgodovinarja in promotorja slovenske sodobne umetnosti Zorana Kržišnika. Vabljeni k ogledu! Naprej v preteklost je spletna akcija Skupnosti muzejev Slovenije, ki poteka med 22. in 28. marcem. Delavnica za osnovnošolce in srednješolce (od 10. leta naprej) sobota, 27. marec, 10.00–12.00, brezplačno Ustvarjalna delavnica je del spremljevalnega programa razstave Invader, Grafike na papirju, v sodelovanju z Alternative Ljubljana. Foto: Urška Boljkovac. Arhiv MGLC. Priučili se boste nove spretnosti izdelovanja pikslastega mozaika, na kratko pa bomo predstavili tudi zgodovinsko ozadje mozaične umetnosti. Pod izkušenim mentorstvom mozaičarja Vasilija Gogova bomo s pomočjo šablonskih grafik sestavili kompozicijo, ki bo primerna za prav vsako domačo steno. 23. do 28. marec od torka do nedelje Prijazno vabljeni_e tudi k nam, kjer si lahko ogledate sveže odprto razstavo Sonje Vulpes, Limbo, ter vedno aktualnega Invaderja na razstavi Grafike na papirju. Prost vstop za študente ob predložitvi veljavne študentske izkaznice.


Upravljavec prav tako ne odgovarja za nobeno škodo, ki bi Uporabniku ali katerikoli drugi osebi nastala zaradi ali ob obisku Spletnih strani ali uporabi Aplikacije, ne glede na razlog nastanka škode, razen v primeru, ko je nastala škoda posledica velike malomarnosti ali naklepnega ravnanja Upravljavca.


Razsrediščenje Metelkova mesto: Gala hala ob 21:00: BOLLYWOOD DJ Shanti Priya Shanti Priya vam bo na topel avgustovski večer postregla z zimzelenimi melodijami indijske filmske industrije, Bollywooda. Nikoli postarani hiti od 50ih do 90ih prejšnjega stoletja vas bodo popeljali v čarobno vzdušje indijskih chaishopov in puščavskih avtobusnih postaj, kjer le-ti še danes hreščijo iz prašnih tranzistorjev. Vstop prost! *v primeru slabega vremena se dogodek prestavi Izven: Galerija ŠKUC 12:00 – 20:00: Knjižnica pod krošnjami ex KUD: ex Trnfest 20:00-22:00 BIG BAND GB's LAB Big bend GB’s LAB je dolgoletna želja njihove vodje in dirigentke Gordane Buh Žgajner, profesorice flavte, diplomirane koncertne glasbenice ter edine ženske dirigentke big bendov v Sloveniji in sosednjih državah. Zasedbo sestavljajo izjemni glasbeniki z diplomami predvsem tujih jazz akademij, ponudili pa vam bodo izvrsten, predvsem zabaven glasbeni repertuar, ki ga drugi big bendi le redko izvajajo. Predstavili bodo inštrumentalni program, v drugem delu koncerta pa se jim bosta pridružili vokalistki Maja Ajdič-MAYA in Sandra Feketija na spremljevelnem vokalu. 23:00-01:00 Polnočni jazz club Gajo Mestni muzej ob 20:30: Festival Imago Sloveniae: Lana Kuščer & Dongni Xie Klasična glasba Lana Kuščer, flavta Dongni Xie, klavir Flavtistka Lana Kuščer se je rodila v Ljubljani in že kot učenka zablestela na državnih tekmovanjih mladih glasbenikov Slovenije (TEMSIG), saj je trikrat zapored osvojila prvo nagrado. Flavto je študirala najprej na Akademiji za glasbo v Ljubljani, pozneje pa se je odločila za nov študijski začetek na londonskem Kraljevem glasbenem kolidžu, kjer je tudi diplomirala. Izobraževanje je nadaljevala pri Mosheju Aronu Epsteinu na Visoki šoli za glasbo in gledališče v Hamburgu in pri Tokeju Lundu Christiansenu na Danski kraljevi glasbeni akademiji v Københavnu, kjer je magistrirala z odliko. Kot štipendistka doktorskega študija poučuje na Univerzi Severnega Teksasa. Med njenimi tekmovalnimi dosežki omenimo nagradi na italijanskem mednarodnem tekmovanju Per giovani strumentisti in na tekmovanju Elise Meyer v Nemčiji. Leta 2013 je solistično debitirala v newyorški Carnegiejevi dvorani. Zatem je koncertirala v Kennedyjevem centru v Washingtonu, v dvorani Bostonskega simfoničnega orkestra, v Jonesovi dvorani v Houstonu in drugih uglednih ameriških dvoranah oziroma kulturnih centrih. V londonski Westminstrski palači (zgradba parlamenta) je muzicirala pred princeso Ano, nastopila je tudi ob obisku papeža Janeza Pavla II. v Sloveniji. Recitale je imela v Sloveniji, Avstriji, Nizozemski, Nemčiji, Danski, Franciji, Portugalski, Italiji, Veliki Britaniji, Japonski in ZDA. Na Glasbenem festivalu v Sarasoti (Florida, ZDA) je junija letos skupaj s Carol Wincenc in Jeffreyem Kahaneom izvedla Bachov Koncert za dve flavti in glasbilo s tipkami. Kot orkestrska glasbenica je bila angažirana med drugim v münchenskem Orkestru z Jakobovega trga in v komornem Klasičnem koncertnem orkestru, sodelovala je tudi z Londonskim simfoničnim orkestrom in orkestrom Angleške narodne opere. Trenutno je članica Simfoničnega orkestra iz Richardsona (Teksas, ZDA), v tej sezoni pa sodeluje tudi z Novim svetovnim simfoničnim orkestrom. Dongni Xie se je rodila na Kitajskem. Klavir se je začela učiti pri petih letih, prvi samostojni recital pa je imela pri dvanajstih. Izobraževala se je na konservatoriju v Šanghaju, na Peabodyjevem konservatoriju v Baltimoru ter na Univerzi Južne Kalifornije. Izpopolnjevala se je pri znanih pianistih, kot so Richard Goode, Dominique Weber, Robert Levin, Robert McDonald, John Perry, Boris Slucki in Fu Cong. Trenutno je vpisana na doktorski študij na Univerzi Severnega Teksasa. Pianistka je dobitnica zlatih medalj na tekmovanju mladih glasbenikov Teksasa, na mednarodnem tekmovanju Odyssiad in na Ameriškem glasbenem tekmovanju; nagrajena je bila še na številnih drugih mednarodnih tekmovanjih za pianiste oziroma mlade glasbenike. Nastopala je po Evropi, Aziji in ZDA, med drugim v palači Fontainebleau, v dvorani magistrata v Gijónu (Španija) in v Umetnostnem centru Wallis Annenberg v Los Angelesu. Jeseni leta 2017 je kot solistka v Gershwinovem Klavirskem koncertu odprla sezono Simfoničnega orkestra iz Boulderja (Colorado, ZDA). Brez vstopnine Hostel Celica ob 21:00: Sozvočja sveta – Time Travel Andraž Mazi, brenkala Damir Mazrek, tolkala Motivacija za projekt Time Travel v katerem glasbenika ovekovečita trenutek in ga popeljeta skozi čas, je zasnovana na okostju zvočnih sessionov in ujetih trenutkov, ki jih glasbenika skozi nenehni ustvarjalni proces zvočno ter kompozicijsko razvijata. Njuna skupna ljubezen je raziskovanje raznih glasbenih tradicij, zato glasba popelje skozi razne občutke svetovnih glasbenih izročil, hkrati pa nas prizemlji v trenutek. Svoj osebni glasbeni izraz obenem povezujeta z raziskovanjem že omenjenih glasbenih tradicij, tudi oddaljenimi od svojega primarnega navdiha, kot so denimo maroška trans zbujajoča zvrst gnawa, arabski maqam, zahodnoafriški mandingue ter nenazadnje indijska klasična glasba. Tradicionalni in hkrati urban zvok dosegata z mešanico široke palete tradicionalnih glasbil. V pestro zvočno sliko pa dodajata prvine hiphopa, funka in jazza, ki skupaj z uporabo elektronskih učinkov vzbujajo občutek šamanske zamaknjenosti in sugestivnost večplastne godbe, kar izziva občutek brezčasja ali vsečasja. Sledil bo Celični jam. Brez vstopnine Tobačna ob 21:00: Poletna 10ka v Tobačni #7, stand up Vstopnina: Prostovoljni prispevki Onkraj: Škofja loka: Sokolski dom ob 18:00: Bralnica: Revija Nič in projekt Novi literati Avtorja Urban Pirc in Toni Mlakar bosta predstavila drugo številko Revije nič. Gre za avantgardno-literarno-grafično-satirični projekt, produkt dveh relativno mladih Ločanov, ki počasi osvaja našo deželo. S povezovalcem bodo spregovorili o procesu ustvarjanja, tegobah in pozitivnih izkušnjah, odlašanju in smehu. Hkrati z Revijo nič bodo člani društva Grable predstavili še eno od svojih literarnih aktivnosti, in sicer projekt Novi literati. Namenjen je spodbujanju literarnega u 1000 stvarjanja in vzpostavitvi platforme, ki bo združevala in povezovala vse mlade in neuveljavljene pisce na lokalni in širši sceni. Novo mesto, atrij LokalPatriot: Festival Jazzinty 20:00 Mladi raziskovalci: Subconscious.Rituals Luka Zabric, alt sax Jasna Kolar, bari sax Jan Lovšin, trobenta Urban Megušar, violončelo Miha Gantar, klavir, vodja 21:00 JD Walter Group JD Walter Group je mednarodna zasedba, sestavljena iz študentov Prins Claus konservatorija v Groningenu na Nizozemskem in JD Walterja. JD je znan kot pionir uporabe efektov na vokalu in svetovno znan pedagog in vokalist, z izkušnjami po ZDA, Evropi in Aziji. V projektu s študenti Prins Claus konservatorija predstavlja svoje skladbe na moderen in svež način, ki poslušalca zanesejo v svet improvizacije in igre med člani zasedbe. JD Walter, glas, efekti Austeja Žvirblyte, glas Diego Hervalejo Sanchez, klaviature Quique Ramirez, bobni Domen Bohte, bas Vstop: 2€ Štanjel: Poletni Štanjel 19:00 Predstavitev knjige "Zakaj ti - kako krotim svoj ego" z avtorjem Davidom Stepančičem, ki ga bo k pogovoru povabila Martina Kafol // 20:30 Večerni koncert zasedbe KOMBO C Šola in zasedba KOMBO C - Šola Zlatka Kaučiča delujeta v okviru KUD-a Zvočni izviri pri ZKD Nova Gorica po programu, ki ga je Zlatko Kaučič priredil posebej za svoje varovance, mlade glasbenike iz vse Slovenije, z namenom ustvarjati glasbo zunaj klišejev sodobne popularne produkcije in na oder Zvočnih izvirov pripeljati spontanost, ustvarjalnost in čistost glasbe. Intenzivni program združuje tehniko, improvizacijo, igranje avtorske glasbe, osvajanje koncepta harmonije ter skupinsko delo v Kombovih zasedbah. Glasba, ki nastaja, je ustvarjalna in teži k multidirekcionalnosti – zmožnosti obvladovanja vseh glasbenih jezikov. Kombo C je letošnji zmagovalec festivala Rock Vizije. Zasedba: Ajk Vremec, el. Kitara Anton Lorenzutti, el. Kitara Tilen Kravos, el. Kitara Timi Vremec, el. Bass Robi Erzetič, tolkala Tomi Novak, tolkala Zlatko Kaučič, um. vodja Vstopnina: 5 eur Nova Gorica: Grad Kromberks ob 21:00: Bratko Bibič & Dedley Woodleybears Harmonikar in skladatelj Bratko Bibič je v novo epizodo »Kabineta čudes Brutka Bimbiča« povabil dva glasbenika in glasbenico mlade generacije, živeče in delujoče v Avstriji. S harmonikarjem in sladateljem Paulom Schuberthom redno (so)delujeta v petnajstčlanskem harmonikarskim orkestru Die Wiener Ziehharmoniker od njegove ustanovitve leta 2009, ko prvič skupaj z Ottom Lechnerjem in Hansem Dietchem izvedeta cover komada skupine Iron Butterfly »In-a-gadda-da-vida«. S saksofonistko Victorio Pfeil, s katero Schuberth sicer igra v »trio akk:zent«, in z violinistom češkega rodu Tomášem Novákom, s katerim nastopata v duetu, so formirali trio Dedley Woodleybears posebej zaradi gostovanja v slovenski epizodi avgusta 2015, kjer so koncertirali v Ljubljani, Izoli, Laborju in Novem mestu. Izvajajo koncertni program Bibičevih izbranih novih in ozelenelih »domišljijskih filmsko pripovednih« »zmešanih venčkov«, iz stilsko raznovrstnega koncertnega nabora vseh članov tria Dedley Woodleybears pa zajemajo avantgardni jazz, »novo glasbo«, eksperimentalno svetovno glasbo, kritične delavske pesmi, niso pa jim tuje turške, slovaške, makedonske ljudske pesmi in improvizacije. Skratka, glasbeniki ne presenečajo le spoštovane publike, temveč tudi sami sebe, kar so na začetku leta 2017 dokazali tudi na gala zatvoritvenem koncertu 17. edicije enega največjih evropskih festivalov harmonikarske glasbe 2000 , dunajskega Akkordeon Festival Vienna. Bratko Bibič – harmonika Paul Schuberth – harmonika Victoria Vicy Pfeil – saksofoni Tomáš Novák – violina Hangar Bar ob 20:00: Luka Zavišič trio pianist Luka Zavišič (3 Big Band Orchestra, Pizza Connection, JazzLessNess, etc.) basist Erik Čebokli (Trkaj, Mate Brodar, David Mateechea, Tornado, Toxine, etc.) Aljoša Bolje (JazzLessNess, 3 Big Band Orchestra, Pizza Connection, The Muffin men, Temepra band, TRY – John Mayer Tribute, Greenship, etc.) na bobnih. Vodja skupine sklada in skupaj z ritem sekcijo izvaja lastne kompozicije ter igra priredbe skladb znanih jazz in fusion avtorjev (Chick Corea, Marcus Miller, Miles Davis, Dizzy Gillespie, Snarky Puppy, Shaun Martin, Billy Cobham, Herbie Hancock in drugi), katere izhajajo iz različnih glasbenih zvrsti. Trio je septembra 2015 izdal svoj prvi album. simbolična vstopnina. Koper: Poletni gledališki večeri 2018 Martinčev trg ob 20:00: Lesena Peč gledališka predstava Janeza Jalena, v režiji Davida Ahačiča Kulturno društvo Kruh Križe Vstopnina: 3 eur Kinoteka: na počitnicah Kinodvor: 18:30 Whitney, Kevin Macdonald / Velika Britanija, ZDA / 2018 / 122' Intimen, ganljiv in presenečenj poln dokumentarni portret pop ikone Whitney Houston, po domače “Nippy”, je z uradnim pooblastilom pevkine družine zrežiral oskarjevec Kevin Macdonald (Marley). Film, ki je nedavno doživel svetovno premiero v Cannesu, v Kinodvor prihaja kmalu po lanskoletnem dokumentarcu Nicka Broomfielda Whitney Houston (Whitney: Can I Be Me). Mala dvorana: 18:45 Grace Jones: Bloodlight and Bami, Sophie Fiennes / Velika Britanija, Irska / 2017 / 116' Po filmskih izletih s Slavojem Žižkom (Perverznežev filmski vodnik, Perverznežev vodnik po ideologiji) nas Sophie Fiennes odpelje na ekscentrično popotovanje s še eno popkulturno ikono. Kinodvorišče ob 21:00: Ne skrbi, peš ne bo prišel daleč (Don't Worry, He Won't Get Far on Foot), Gus Van Sant / ZDA / 2018 / 113' Gus Van Sant je po avtobiografiji kultnega ameriškega karikaturista Johna Callahana posnel topel in humoren film o zdravilni moči umetnosti.


Test: Naravni repelenti neuspešno odganjajo komarje - Njena.si 30. jul. 2019 | V.M. Test: Naravni repelenti neuspešno odganjajo komarje Naravni repelenti, Dreamstime Ameriška potrošniška organizacija je testirala učinkovitost eteričnih olj pri zaščiti pred komarji. Rezultati niso spodbudni. Trend priprave domačih, naravnih pripravkov je v vzponu, ljudje kakopak raje posegamo po manj škodljivih različicah. Tudi ko beseda nanese na komarje, se zdi reševanje nevšečnosti z naravnimi repelenti iz eteričnih olj odlična izbira. A na Zvezi potrošnikov Slovenije opozarjajo, da slednji le niso tako učinkoviti, kot bi si želeli. Pravzaprav se nahajajo na samem dnu lestvice učinkovitosti. Foto: Profimedia - Nadležni komarji so tu. Kot pojasnjujejo, so njihovi sodelavci iz ameriške potrošniške organizacije Consumer Reports izvedli obsežen preizkus sredstev za zaščito pred piki komarjev. »Rezultati razen pri tistih izdelkih, ki so vsebovali izvleček OLE z učinkovino PMD, niso bili spodbudni, saj so se vsi tovrstni izdelki znašli na dnu lestvice učinkovitosti. Izvajalci testa so tudi opozorili, da so olja lahko pridobljena ali neposredno iz rastlin ali pa sintetično, kar je ceneje, torej oznaki `naraven ́ ne gre vedno zaupati. Opozorili bi tudi na to, da so eterična olja med pogostejšimi povzročitelji alergij, zato velja previdnost pri njihovi uporabi, še posebno pri otrocih.« Foto: fotografija Profimedia - aromaterapija, nosečnica, noseča ženska, eterična olja Kaj barva posteljnine pove o vas


source: CulturaX

text: Končal se je 11. ljubljanski festival kulturno-umetnostne vzgoje Bobri Prirediteljica festivala: Mestna občina Ljubljana; izvršni producent: Slovensko mladinsko gledališče; koproducent: Kinodvor; glavna pokroviteljica: Zavarovalnica Triglav S predstavo Plesni stroj BUM BAM v produkciji Slovenskega mladinskega gledališča in Centra urbane kulture Kino Šiška se je pretekli petek, na kulturni praznik,v Kinu Šiška sklenil že 11. ljubljanski festival kulturno-umetnostne vzgoje Bobri, ki je letos potekal v znamenju teme ples-gib-telo. Občinstvo so pred začetkom nagovorili župan Mestne občine Ljubljana Zoran Janković, direktor CUK Kino Šiška Simon Kardum in bober Bor (animacija Maja Kunšič). Obiskovalci so predstavo po koncu nagradili z lepim aplavzom. Režirala jo je Tjaša Črnigoj, dramaturginja je bila Andreja Kopač, na odru pa so se zvrstili številni vrhunski slovenski profesionalni plesalci Anamaria Bagarić, Katja Kolarič, Tina Habun, Neža Blažič, Tina Valentan, Ivan Mijačević, Ana Pandur Predin & PK Flamenko, Maša Kagao Knez & Murat, Žigan Krajnčan & Gašper Kunšek aka Alien Express in Plesna šola Scena;v živo so jih spremljali glasbeniki Marko Brdnik, Robert Jukič in Gašper Peršl, povezovala sta jo Maja Kunšič (bober Bor) inDaniel Petković. V preddverju dvorane Katedrala je bila na ogled razstava fotomobilov, ki so jih pod mentorstvom Urške Boljkovac ustvarili učenci OŠ Riharda Jakopiča, ki so bili del letošnje ekipe Bobrovih mladih oči. Projekt je nastal v sodelovanju s Centrom urbane kulture Kino Šiška, pri pripravi razstave sta sodelovali tudi Tanja Skale in Barbara Lapuh. Številni obiskovalci so se v Centru urbane kulture Kino Šiška zadržali do poznega večera, saj so se otroci po prireditvi lahko zabavali na delavnicah, ki so jih pripravile mentorice iz združenja Sezam ter Javnega zavoda Mala ulica, ter plesali s plesalkama Evin Hadžialjević in Alenko Herman. Dogodek je finančno podprla Zavarovalnica Triglav. Dan pred sklepno prireditvijo, 7. februarja ob 15. uri, je v preddverju velikega odra Lutkovnega gledališča Ljubljana potekala okrogla miza z naslovom Kitchen Table (Kuhinjska miza), na kateri so se izbrani najstniki pogovarjali o predstavah, ki sosi jih ogledali na festivalu, in o sodobnih pristopih v gledališču in umetnosti, namenjenih mladim. Okrogla miza je bila del projekta Bobrove mlade oči inmednarodnega projekta T.E.E.N. (Theatre European Engagement Network – Evropska mreža za vključevanje v gledališče), ki ga podpira program Ustvarjalna Evropa. Za pedagoge v vrtcih in šolah in vse tiste, ki radi plešemo in se gibamo, so organizatorji skupaj s priznanimi slovenskimi plesnimi pedagoginjami za trenutke, ko nam bo zmanjkalo idej ali pa bomo ravno iskali nove, pripravili knjižico Namig za gib – Zbirka predlogov za delavnice ustvarjalnega giba. Dostopna je na povezavi: http://www.bobri.si/namig-za-gib.html. Bobri so se spet pridružili mednarodnemu projektu Small size dnevi – Malčki v gledališču, v okviru katerega so se od 25. do 27. januarja po vsem svetu zvrstili številni dogodki, namenjeni najmlajšim. Na letošnjem festivalu je triinsedemdeset producentov pripravilo sto šestdeset dogodkov, ki se jih je lahko udeležilo nekaj manj kot petnajst tisoč obiskovalcev. Prireditve so bile večinoma povezane z vodilno temo ples-gib-telo (s poudarkom na sodobni umetnosti). Prek različnih umetniških zvrsti so bili predstavljeni načini in možnosti za ustvarjalno izražanje z gibom oziroma s plesom, različne oblike nebesedne komunikacije in medsebojnega sodelovanja, v širšem pomenu pa tudi gibanje misli,besed, zvokov, slik, predmetov ... Organizatorji so z obiskom in izvedbo festivala zelo zadovoljni. Obiskovalci so prireditve izredno lepo sprejeli in kljub številnim boleznim so bile dobro obiskane. Številni od njih si tudi v prihodnje želijo podobnega programa, ki bi vseboval veliko vsebin, povezanih s plesom in gibom. Letošnji festival je tako pokazal, da so obiskovalci, tako mlajši kakor starejši, željni novih, inovativnih, vsebin, tudi nebesednih, sodobnih in včasih nekoliko zahtevnejših. Pretekla medijska sporočila s podatki o številu prireditev in obiskovalcev so na voljo na strani: http://www.bobri.si/mediji.html.


source: wikipedia

text: pH je merilo za koncentracijo oksonijevih ionov v raztopini, in s tem posledično za njeno kislost ali alkalnost. Pojem pH je uvedel danski kemik Søren Peder Lauritz Sørensen. Kratica pH je zložena iz Potenz (nemško potenca) in kemijske oznake za vodik, H: Faktor pH je definiran kot: Pri tem je [H3O+] molarna koncentracija oksonijevih ionov (pogosto zapisano tudi [H+]). pH se navadno izraža kot brezrazsežno število med 0 in 14. Raztopine s pH manjšim od 7 so kisle, pri 7 nevtralne in nad 7 bazične. Glej tudi Henderson-Hasselbalchova enačba Kislinsko-bazna kemija Enote kemijskega merjenja Brezrazsežne količine


text: Očarani materializem | Eurozine Pred časom sem se s prijateljem pogovarjal o veri. Soglašala sva, da sva oba ateista. Toda on je pristavil: "Jaz sem judovski ateist." Če bi se tudi jaz hotel opredeliti na tak način, bi moral reči: Sem luteranski ateist. Taka je neposredna omejitev ateizma. Beseda "ateist" je sama po sebi zanikanje: ne-bog. Poleg tega se je ateist osvobodil ustaljenega verovanja, običajno tistega, ki prevladuje v kulturi, ki je zaznamovala njegovo otroštvo in mladost. Ateizem je na prvi pogled podoben negativu fotografije, ki po vernikovem prepričanju prikazuje svet. Neverujoči je seveda neverujoči tudi v odnosu do drugih ver. Sam nič bolj ne verujem v Alaha ali Višnuja kot v krščanskega Boga. Res pa se še nikoli nisem znašel pred izbiro, ali naj iščem vero v Koranu ali v Vedah. Večna težava ateizma je, da se kaže izključno kot negacija. Govori samo o tem, v kaj ne veruje, ne pa o tem, kaj pozitivno predstavlja. Zato se ateizem zdi siv in pust. Vera slika naše življenje v močnih barvah, išče pomene v čudovitih zgodbah, razlika med prav in narobe pa je zasidrana zunaj sveta ljudi; ateist, nasprotno, trdi, da je resnica o svetu precej banalna, in gleda na svete spise kot na eno izmed zvrsti književnosti, na moralo pa kot na povsem človeško zadevo. Poskusil bom orisati ateizem, ki ni videti puščoben in ni nestrpen in slep za estetske in kulturne vrednote religij kot antagonistični ateizem. V zadnjih letih je izšlo nekaj navdihujočih ateističnih izpovedi, predvsem Bog kot zabloda1 angleškega biologa Richarda Dawkinsa in Traité d'athéologie2 francoskega filozofa Michela Onfrayja. Ob koncu bom spregovoril o svojem mnenju o njiju. Neposredni razlog za Dawkinsovo in Onfrayjevo knjigo je oživitev religije, ki je v zadnjih desetletjih zelo očitna tako rekoč po vsem svetu. Danes je politika prežeta z verskimi občutji in prepričanji na način, kakršnega vsaj moja generacija še ni videla. Predsednik ZDA George W. Bush je znova rojeni kristjan in ne izpusti niti ene priložnosti, ko lahko utemelji svoje politične odločitve s sklicevanjem na Boga. Islam je postal politična moč na svetovnem prizorišču. Celo za kitajsko državo postaja religija vedno večji problem, saj je ni mogoče vriniti v uradno ideološko zlitino kapitalizma in komunizma. Vse očitnejša prisotnost religije v politiki se ujema z veliko predanostjo ljudi različnim verskim gibanjem. Nove duše osvajata predvsem dve veri: islam in krščanstvo. Različne veje islama se širijo v različnih delih sveta; tu je poudarek predvsem na sunitski veji salafizma. A največji val uspeha je zajahala veja krščanstva, imenovana pentekostalizem. Njena moč ne narašča le v Združenih državah, ampak še bolj v Latinski Ameriki in Afriki. Če bi se trenutni binkoštni val uspeha nadaljeval, bi bile do leta 2050 tri četrtine človeštva vključene v to ali ono obliko krščanstva.3 In nedvomno je pentekostalizem tisti, ki predstavlja dinamično silo v tem razvoju, medtem ko na primer Katoliška cerkev, ki je videti tako trdna, izgublja pomen. Uspešna gibanja minulih desetletij znotraj krščanstva in islama imajo veliko skupnih imenovalcev. Poglavitni med njimi je neomajno prepričanje o nepogrešljivem bistvu njihove vere, pa tudi nekakšen antiintelektualizem, ki se kaže v njihovem odporu do krščanske ali islamske teologije (kalam) in do akademskih stremljenj nasploh. Pri svojem širjenju sta obe močno odvisni od novih medijev, kot sta televizija in internet. Obe tudi ustrezata isti tendenci znotraj sodobne sekularizacije: religija se bolj in bolj razbremenjuje kulture, v kateri je bila nekoč zasidrana, in pridobiva nove pripadnike, ki živijo v povsem drugačnih kulturnih okoliščinah od tistih, ki so prevladovale v nekdanjih okvirih teh ver. Glede na zmagoslavje nekaterih verskih gibanj v zadnjih desetletjih se je pojavilo mnenje, da težnja k naraščajoči sekularizaciji v sodobnem razvoju slabi; najbolj znan primer tega mišljenja najdemo v knjigi ameriškega sociologa in teologa Petra L. Bergerja z ustreznim naslovom Desekularizacija sveta.4 Obstaja pa tudi nasprotna interpretacija, ki pravi, da smo vstopili v novo in še močnejšo fazo sekularizacije; institucije, kot sta šola in politika, ki so bile v času modernizma še varne, izgubljajo privilegiran položaj, vera pa ob tem postaja individualno zatočišče v realnosti brez preizkusnega kamna. Pomemben zagovornik te teorije je francoski strokovnjak za islam Olivier Roy, na primer v knjigi La laïcité face à l'Islam.5 Težki besedi "sekularizacija" Berger in Roy očitno pripisujeta različna pomena. Nimam namena razglabljati, kako najbolje definirati ta izraz; pač pa se bom dotaknil pogledov Bergerja in Roya na trenutno stanje, saj po mojem mnenju imenitno dopolnjujeta drug drugega. Največ pozornosti pa bom posvetil neki drugi besedi, ki je pri diskusiji o modernizmu enako bistvena, namreč besedi "razčaranost", pa tudi njenemu nasprotju, "ponovni očaranosti".6 Prvo sta kot nemško Entzauberung skovala Max Weber in na nekoliko drugačen način Franz Rosenzweig ter je vse od druge svetovne vojne igrala pomembno vlogo v diskusijah o razvoju moderne družbe. Zamisel, da je v sami modernosti nekakšna uročenost, vsaj kot Weber uporablja to besedo, se je pojavila že zgodaj in tu bom rekel, da je ta teorija zelo upravičena. Enako prepričano pa bom tudi zatrdil, da je njena uporabna vrednost danes bolj omejena in zato manj v nasprotju z vrsto uročenosti, kakršno očitno občutijo pripadniki novorojenega pentekostalizma ali islama. V podobi sveta, ki drsi v vedno globljo očaranost z vero, je ena velika in pomembna izjema: Evropa. V večini evropskih držav, zlasti tistih v okviru Evropske unije, se zdi, da dekristjanizacija poteka nespremenjeno. V večini območij je napredovanje pentekostalizma zgolj marginalno, in če se islam v resnici krepi, je tako v glavnem zaradi priseljencev iz držav, kjer je to prevladujoča religija. Širjenje obeh se seveda kaže v enakih vzorcih kot na drugih celinah; v globalnem smislu pa je vendarle najpomembnejša zajezitev tega napredovanja. Največji mednarodni raziskavi verskih nagnjenj in praks pri ljudeh – v Evropi European Values Survey in globalno World Values Survey – nedvoumno kažeta naslednjo podobo: Evropa je veliko bolj dekristjanizirana kot drugi deli sveta, kjer se je krščanstvo zelo razširilo, druge religije pa ne zapolnjujejo praznine, ki jo je za seboj pustila dekristjanizacija. Hkrati je Evropa zadnjih deset, petnajst let doživljala nenavadno, obnovljeno zanimanje za tradicionalna teološka vprašanja pri mnogih uglednih intelektualcih, ki so sicer povezani s protiverskimi ali vsaj neverskimi tokovi. To nista že omenjena Onfray in Dawkins, ki se s svojimi ateističnimi razpravami zdita tipična. To so prej Jacques Derrida, Alain Badiou, Jürgen Habermas, Slavoj Žižek, Giorgio Agamben in še mnogi drugi, ki so napisali pomembna dela o religiji na splošno in posebej o krščanstvu. Več se jih je odkrito izreklo za ateiste ali vsaj agnostike; Habermas je po vzoru Maxa Webra izjavil, da je, ko gre za religijo, "nemuzikalen".7 Vendar pa vsi kažejo opazno pozitivno zanimanje za številne verske izraze našega časa in preteklosti. Njihov namen ni nasprotovati religioznemu verovanju, ampak ga razumeti in razumeti njegovo inherentno moč. Njihova pozornost je v veliki meri namenjena političnemu potencialu v religioznem verovanju. Ni pa ta pozornost usmerjena prvenstveno v pentekostalizem ali salafizem, ampak bolj v intelektualno zmernejšo in etično uravnoteženo vero. Slavoj Žižek takoj zavzame skrajno in praviloma idealno stališče, ko pravi, da sta krščanstvo in marksizem edina resna izzivalca prevladujočega militantnega neoliberalizma našega časa.8 Pretirano bi bilo trditi, da so evropski intelektualci podvrženi enaki prevzetosti nad religijo, kot jo odkrito izkazujejo najuspešnejša verska gibanja tega časa. Kljub temu pa je mogoče zaznati očaranost, ki pripada isti zgodovinski situaciji. Situacijo navadno označujemo z nizom izrazov s predpono "post", na primer postmoderen, postsekularen, postkrščanski. Prav znotraj te situacije seveda skušam predstaviti, kakšen bi lahko bil pozitivni ateizem, porojen iz očaranosti nad bogastvom našega sveta in življenja. Izgubljena in spet najdena očaranost Besedo Entzauberung so uporabljali pisatelji v 18. in 19. stoletju v poetičnih pravljicah o ljudeh, ki so se rešili kakega prekletstva ali uroka. Lahko bi rekli, da je bila Trnuljčica, ko jo je prinčev poljub zbudil iz tisočletnega spanja, entzaubert. Ko Max Weber govori o spremembah v družbi in mišljenju v sodobnem času, to besedo predela v tehnični izraz. Implikacija, ki ji jo pripisuje, je v resnici še natančnejša. Vključuje tudi legitimnost družbenih dejanj. Po Webru obstajata v glavnem dva načina upravičevanja človekovega obnašanja. Eden je magijsko, drugi razumsko upravičevanje. Pri magijskem se izognemo nekaterim ravnanjem, ker po ljudskih predstavah vodijo v nesrečo ali pogubo, in raje izberemo dejanja, ki obetajo srečo in božjo naklonjenost. Razumsko utemeljevanje ne vključuje nikakršnih nadčloveških ali nezemeljskih sil. Nakazuje izključno zaznavne posledice, ki jih kakršno koli dejanje lahko povzroči, prednosti, ki jih prinaša, in slabosti, ki jih lahko prinesejo njegove alternative. Magijske in razumske spodbude po Webrovem mnenju dejansko predstavljajo končni točki zvezne lestvice, po kateri bi lahko razporedili dane utemeljitve. Po njegovi teoriji je Evropa zadnjih nekaj stoletij vztrajno drsela proti razumskemu koncu.9 Webrov koncept je doživel dober sprejem in je danes del standardnega repertoarja pri razjasnjevanju, kako se moderna resničnost razlikuje od tiste, ki jo bremeni tradicija. Povezan je z weberjansko tezo o racionalizaciji in natančneje nakazuje, da je procese, za katere je prej veljalo, da so podvrženi tvegani igri nerazložljivih sil, zdaj mogoče obvladovati z razumskim znanjem. Na pozitivni strani ta premik pripelje do manjšega strahu pred neznanim, na negativni pa do tega, da fantastično in mamljivo podleže suhemu kalkuliranju in duhamorni rutini. Že bežen pogled na današnji čas nam izda, da njegova izguba očaranosti ni absolutna. Še vedno obstaja tržišče za horoskope, kristale in tarot. Celo pri pomembnih politikih lahko naletimo na vraževerna prepričanja o sreči in smoli. Vendar zlahka ugotovimo, da se skoraj vsakdo nazadnje zanese na sodobno racionalno razmišljanje. Ljudi morda res pomirja misel, da v potniških letalih ni trinajste vrste. A ko poletijo v nebo, je tisto, čemur v končni fazi zaupajo, vendarle hladna, racionalna tehnologija. In tudi ni nujno, da bi morali tehnologijo in naravoslovje ali sodobno življenje sploh označevati z besedama "suho" ali "hladno". Nasprotno, tako uporabnike kot opazovalce lahko navdajo z blaženostjo in zamaknjenostjo ter v njih vzbudijo nenasitno željo po znanju. V širšem smislu lahko prežmejo ljudi z občutkom ugodja ob obetu stalnega napredovanja, ki jim bo izboljšalo življenje. Že v tridesetih letih 20. stoletja je Martin Heidegger govoril o očaranosti modernega časa. Sodobna človeška bitja so pod urokom tehnologije in njenih nenehnih novosti. Da, obsedena so s prepričanjem, da je zagotovo mogoče vse izračunati, uporabiti in upravljati.10 Toda Heideggerjevo razmišljanje se očitno ne uresničuje, saj je vzniknilo iz zanj značilne nenaklonjenosti do eksaktne znanosti in tehničnega računstva. Toda njegov koncept je lahko dragocen tudi brez te programsko negativne naravnanosti. Modernistična očaranost je v sedanjem konceptu napredka kot takega. V 19. in 20. stoletju je ogromno ljudi, tudi takih na oblasti, zajelo prepričanje, da se naše življenje izboljšuje. Najprepričljivejši optimizem, ki ga je imenitno izrazil matematik in politik Jean Antoine Condorcet ob koncu 18. stoletja, je napovedoval napredek na tako rekoč vseh področjih, vključno z moralo in umetnostjo, in trdil, da obstaja tesna povezava med izboljšavami na različnih področjih življenja. Zdajšnja očaranost nad takim razumevanjem korenini v človekovem prepričanju, da bodo današnji nerešeni problemi po zaslugi razvoja jutri rešeni. Tak pogled je pripeljal do precejšnje lahkomiselnosti ne samo glede tehnološkega razvoja, ampak tudi glede različnih oblik eksperimentiranja z družbo. V upanju, da bo tok napredka na neki točki rešil naše probleme, smo vzeli hipoteko na prihodnost. Minula desetletja so v tem pogledu pomenila premik. Manj ljudi si dovoli verjeti predpostavkam o tako in drugače boljši prihodnosti. Nasprotno, zbirajo se temni oblaki. Preroki sodnega dne so od nekdaj tu. In ne samo, da jih je vedno več; njihove mračne napovedi zdaj temeljijo na trdnem znanju, na primer o uničevanju okolja. Kot smo bili priča, je neomadeževani optimizem glede napredka zahteval, da se vse integralne komponente življenja in družbe združijo v istem procesu. V resnici se je kmalu izkazalo, da ta konstrukt ne drži vode. Nacistična Nemčija in Sovjetska zveza sta združevali strogo diktaturo in gospodarski, tehnološki in znanstveni napredek. Danes je dober primer tega Ljudska republika Kitajska. Veliki razvojni načrt, ki so ga nekoč zagnali razsvetljenski filozofi, torej očitno ni bil ulit v enem kosu. Lahko bi rekli, da ima trdno komponento – trdno razsvetljenstvo –, sestavljeno iz znanosti (vsaj eksaktne), tehnologije, ekonomije in sodobne racionalne administracije; ti elementi so res tesno povezani. Na teh področjih se je razvojni proces ohranil. Nesporno jasno nam je, da so današnji računalniki boljši od včerajšnjih in da jih bodo jutrišnji prekosili. Od vsake subvencionirane raziskave se bolj ali manj pričakuje, da bo prinesla pomemben znanstveni preboj. Ekonomistom se zdi samoumevno, da je BDP vsako leto višji. Če ni, mora biti nekaj narobe. Znotraj tega trdnega razsvetljenstva, če nanj gledamo ločeno, modernistična očaranost ostaja; česar ni mogoče rešiti danes, bo lahko rešeno jutri. Obstajajo pa tudi mehki deli razvoja, kjer nobenega koraka ni mogoče imeti za samoumevnega ali naravnega. Klasični razvojni optimisti se v svoji veri v moralno rastoče človeštvo zdijo naivni. Še bolj nenavadno pa je prepričanje, da bi morala umetnost dosegati vedno nove zmage – kdo presega Danteja ali Shakespeara? Politika ima še vedno svoje razvojne optimiste, ki so prepričani, da je zmagoslavje demokracije nekaj naravnega. Hkrati pa se začenjajo kopičiti znamenja, da se demokracija, tudi kjer je že davno ustaljena, sooča z novimi, težkimi izzivi, ki vodijo v naraščajočo negotovost glede prihodnosti. Najbolj nenavaden pa je spremenjen pogled na religijo. Dolgo je prevladovalo mišljenje, da modernost in religija ne gresta skupaj. Ko je družba postajala sodobnejša, bi morala verska prepričanja izginiti. Kazalo je, da jih bodo povsem zamenjala znanstvena, potrebe ljudi po čaščenju in smislu naj bi zadovoljevala umetnost. Danes se tako pojmovanje zdi zastarelo. Religija ima v mnogih delih sveta tako močan vpliv kot že dolgo ne. Pogosto ji delajo družbo skrajno sodobne stvari – uspešno se širi z novimi mediji, mnogi njeni navdušeni pripadniki se izobražujejo v tehnologiji ali naravoslovju, očitna je njena povezanost z globalno ekonomijo. Tu je upravičeno govoriti o ponovni očaranosti nad modernim svetom. To nikakor ni v nasprotju s prevzetostjo nad skrajno modernostjo samo. Nasprotno, oboje se lahko na pogled harmonično združi. Kot značilen primer te sinteze na najvišji ravni bi lahko navedli Georgea W. Busha. Predsednikova vera, da sta ekonomija in tehnologija sposobni premagati sedanje in prihodnje težave, ni nič manjša od njegove vere v Boga. Religija očitno zadovoljuje pomembne potrebe v svetu, o katerih pogosto govorimo kot o postmodernih, pa tudi poznomodernih; meni je ljubša druga oznaka. A katere so te potrebe? Običajno se omenjata potreba po kontekstu in pomenu ter – z njo tesno povezana – človekova potreba, da najde ali sreča nekaj, kar je večje od njega. V tej luči je smiselno pogledati tudi na fascinacijo z religijo med evropskimi intelektualci. Religija je postala izziv tudi zanje. Tudi če se ji sami ne predajajo, jo prepoznavajo kot nekaj, kar je treba obravnavati z globoko iskrenostjo. Religiozni antiintelektualizem Politične posledice na novo prebujene religioznosti postajajo tema vedno več knjig; nemara najobsežnejša med njimi je z 800 stranmi knjiga Political Theologies, ki vsebuje dolgo vrsto študij o zgodovinskih in sodobnih problemih.11 Toda tu se ne nameravam toliko posvečati njenim političnim vprašanjem, ampak intelektualnim, med katerimi lahko zaznamo dve nasprotujoči si tendenci. Ena zadeva bolj ali manj ekstenziven antiintelektualizem, druga pa je resna, intelektualno odgovorna razprava o odnosih med religijo in sekularno filozofijo, religijo in sodobno znanostjo ter religijo in poznomoderno družbo. Jürgen Habermas, ki si je pridobil osrednje mesto v bolj filozofsko usmerjeni razpravi o religiji, je v obsežni zbirki esejev Zwischen Naturalismus und Religion prepoznal dve nasprotujoči si usmeritvi sedanje dobe: na eni strani uspešen val verskih ortodoksij, na drugi močno težnjo k naturalizmu brez zadržkov, ki trdi, da je psihološko življenje človeštva izključno stvar fiziologije možganov, njegovo vedenje pa preprosto emanacija njegove genske sestave.12 Drugo usmeritev, h kateri se bomo v sklepu še vrnili, sprejema znatno tanjši sloj družbe kot verske ortodoksije, vendar ima pomembno družbeno vlogo. Poleg tega tako rekoč vsakdo pride v stik z njo, kadar potrebuje zdravniško pomoč in nego. Na tem področju se lahko naturalizem izkaže kot idealen pomočnik ekonomski racionalizaciji. Človeško bitje postane pri obeh nič več kot objekt. Lahko se vprašamo, ali je izraz "ortodoksija", ki ga uporablja Habermas, res najprimernejši za gibanja, ki so danes kritična do vere v znanosti. Seveda niso povezana z različnimi cerkvami, predvsem v vzhodni Evropi, ki veljajo za ortodoksne, in tudi ne spominjajo na ortodoksije 17. stoletja v zahodni Evropi. Resda težijo k pobožnosti, vendar to počnejo s povsem drugimi orodji kot aristotelizem, ki so ga razvili jezuiti, kalvinisti in luteranci pred nekaj sto leti. Alternativni izraz zanj, ki je postal precej bolj priljubljen, je fundamentalizem. Pa tudi njegovi ustreznosti je mogoče oporekati. Pogosto se uporablja v širšem in precej bolj nedoločnem smislu, zato je dobil skrajno žaljiv, polemičen prizvok.13 Teološko rečeno izraz "fundamentalizem" izvorno nakazuje neskrajšano dobesedno interpretacijo in zato ni primeren niti za salafizem niti za pentekostalizem. Vodilo salafistov je prvobitni islam, pentekostalistov pa izvorni binkošti. Nobeni veji ne gre za natanko tisto, kar beseda pomeni, ampak za trdnejši temelj. V angleščini so razmišljali o izrazu foundation.14 Pogosto z njim označujejo filozofske poskuse, da bi našli trden temelj za človeško znanje, in v tem primeru bi ga lahko razširili tako, da bi pokril območje religije, čeprav ne povsem ustrezno. Izraz "fundamentalizem" bo ob izjemno pogosti rabi gotovo ostal najobičajnejši izraz, s katerim je moč zajeti izdaten del verskega razvoja v našem času. Toda kdor koli ga uporablja, naj ne pozabi na njegovo nezadostnost. Salafisti stremijo nazaj k začetnim stopnjam islama. Ob podpori Mohamedovega hadisa zatrjujejo, da je islam kot nauk in načelo dosegel popolnost v času prvih treh generacij vere (Mohamed in njegovi sodobniki predstavljajo prvo). Na vse poznejše dodatke je treba gledati kot na popačenja in odmike. To je eden od razlogov, zakaj islamsko teologijo, kalam, zavračajo, saj vidijo, da uvaja v islamske nauke tuje, platonske in aristotelske elemente. Drugi, širši razlog pa je odpor do vsega, v čemer je mogoče videti intelektualno dlakocepstvo. Islam mora biti preprost, odločen in ne odprt za dialektične dvoumnosti. Skoraj odveč je dodati, da ima sodobni salafizem pomembno politično vlogo tako znotraj najbolj tradicionalnih islamskih držav kot po vsem svetu. Ta vloga ni nedvoumna – salafizem zajema veliko več različic od tistega, kar sta predstavljala Osama bin Laden in Al Kajda –, je pa velika. Salafisti so, ideološko rečeno, antimodernisti, vendar svoje sporočilo širijo ob pomoči moderne tehnologije. Televizija in internet sta tudi njim enako domača pripomočka kot pentekostalistom. Oboji so dosegli globalno razširjenost ob pomoči teh medijev. V enem pomembnem oziru pa se muslimanski pogled razlikuje od krščanskega, namreč v odnosu do kapitalizma. Salafisti gledajo nanj kot na izraz zahodne duhovne revščine in grešnosti, svetovno binkoštno gibanje pa je skoz in skoz prežeto s kapitalistično mislijo. Svoje številne cerkve normalno upravlja kot korporacije, po načelu maksimalnega dobička, in v enakem duhu gleda na finančno uspešnost posameznika kot na znamenje božje naklonjenosti. Če je kdo kljub predani veri še vedno reven, sta za to možna dva razloga: ali njegova vera ni dovolj močna, ali pa je kaj narobe s cerkvijo, kateri pripada. Binkoštne cerkve v Afriki se množijo v prvi vrsti z delitvijo; nenehno se trudijo za še večjo pobožnost in še več ekstatične pridigarske dejavnosti.15 Površnemu opazovalcu bi se lahko zdelo, da je pentekostalizem usmeritev, ustvarjena za bogate in uspešne. Res je, da je to vera, ki ji pripadajo George W. Bush in mnogo njegovih kolegov. Toda njena uspešnost jepredvsem rezultat velikanske priljubljenosti, ki jo uživa med nižjimi družbenimi sloji. Rastoči slumi v svetovnih prestolnicah so najboljše gojišče za evangeljsko krščanstvo, pa tudi za salafizem. Industrializem s svojo podivjano urbanizacijo je nekoč povzročil hitro sekularizacijo. Socializem je delno zapolnil praznino, ki je ostala za religijo. Danes pa, kot poudarja Mike Davis, "populistični islam in binkoštno krščanstvo (in v Bombaju Shivayev kult)" zapolnjujejo isti prostor, ki sta ga pred sto leti zapolnila socializem in anarhizem.16 Tako je v Združenih državah Amerike pod zadnjo Bushevo administracijo nova evangeljska ideja dosegla vrhunec moči in svetovni razcvet. Fundamentalistični misli je dovoljeno upravičiti ne le krvavo vojno v Iraku, ampak tudi zakonodajo, ki zadeva raziskovanje matičnih celic. Ime "Darwin" je dobilo v razpravah v Ameriki poseben pomen. Sam predsednik Bush v intervjujih izraža občutek, da bi morali v šolah v ZDA učenci poslušati poleg evolucijske teorije tudi različico biblijske teorije stvarjenja krščanske desnice, znane kot "inteligentni načrt".17 Ta teorija priznava evolucijsko v predpostavki, da je življenje na Zemlji nastajalo precej dlje kot en teden. Po drugi strani pa podpira trditev, da so življenjski procesi tako zapleteni, da je edino logično poiskati inteligentnega stvarnika. Z razumskega stališča je utemeljitev "inteligentnega načrta" zelo zelo šibka. Podporniki, ki imajo nekaj podlage v naravoslovju, ne pridejo do objav v znanstvenih revijah, ker so njihovi prispevki prepolni dvomljivih sklepanj ali nejasnih matematičnih razmišljanj. Očitno je tudi, da teh zagovornikov ne zanima v prvi vrsti vpliv na znanstvene, ampak bolj na širše, javne diskusije. Zavedajo se, da je velik sloj ameriške družbe, ki v političnem smislu nosi oznako desničarski, zelo vpliven, in to izrazito tudi v pomembnih ustanovah, kot so šole, knjižnice in do neke mere množična občila. "Inteligentni načrt" tako ne premore nikakršne znanstvene ali kakršne koli splošne intelektualne kredibilnosti.18 Popolnoma drugače pa je z oživitvijo krščanstva, ki jo simbolizira predvsem novi val pentekostalizma in ki predstavlja izziv (v omejenem smislu) za znanstveno misel in za realnost, ki se potrjuje s tistim, do česar lahko človeško razmišljanje pride samo, in ničimer drugim. Ostra kritika pentekostalizma ne leti na intelektualno vsebino, ampak na tveganje dehidracije življenjskega duha, do katerega lahko intelektualizem pripelje. Biblijske zgodbe postavlja nasproti svetu, ki se lahko zdi siv in razumsko hladen, svetu, ki sam od sebe ne pušča prostora veselju do življenja in še dosti manj ekstazi, ki je v binkoštnem gibanju tako pomembna. Ali lahko ta razumski svet ponudi kako moralno vodstvo, ni jasno, gotovo pa so v njem vprašanja, kaj je dobro in kaj zlo, kaj prav in kaj narobe, stvar diskusij, v katerih ne moreš nikoli upati na dokončen izid. Kdor si želi stvari preprosto in nedvoumno razumeti, se ob taki odprtosti ne bo dobro počutil. In kaj je v tem dobrega v zvezi s trpljenjem, žalovanjem in smrtjo? Salafizem ne postavlja čisto enake vrste izzivov – ekstaza ni njegov ideal –, njegova kritika strogo razumskega razmišljanja pa je podobna. Namesto neskončnega razpredanja ponuja trdne smernice in odločno vero. Egiptovski pisatelj Sayyid Qutb je za salafizem zdaj že klasični vir navdiha. Qutb, ki je bil leta 1966 pod režimom Gamala Abdela Naserja usmrčen, je bil razmišljajoči nasprotnik tako kapitalizma kot komunizma. Svet je zgolj površinsko razdeljen na vzhodni in zahodni blok, je zapisal leta 1949. Oba bloka se borita samo za vpliv v svetu in trgovinske prednosti, ne zaradi idej in prepričanj. V resnici sta oba težkokategornika na isti strani meje, oba prežeta z istimi materialističnimi nagnjenji, na drugi strani pa je islam. Kljub temu pa Qutb ni zanikal, da je islam kompatibilen s sodobno tehnologijo. Samo zahodne vrednote predstavljajo smrtno grožnjo. Materialni dobiček brez zvestobe izvornim zapovedim islama ne more biti življenjski cilj. K tem prišteva tudi skrb za dobro drugih: v muslimanski skupnosti, ki ji je Qutb pripadal in za katero mora biti še zmerom najpomembnejši mislec, obstaja socialni program.19 Salafizem prevevajo Qutbove misli, vendar pogosto v bojevitejši obliki. Prepričanje, da lahko moč človeškega razmišljanja sama pride do trajnih sklepov, salafisti zavračajo z enako mero gotovosti kot krščanski fundamentalisti. Zmožnost logičnega razmišljanja in njene omejitve Val fundamentalizma prinaša neposredno množično podporo obnovljenemu zanimanju za teološka vprašanja, ki so v zadnjih desetletjih med zahodnimi, zlasti evropskimi misleci tako pomembna. Toda kritika sekularne logike prihaja tudi od različnih pripadnikov vere, ki nikakor ne izpodbijajo vodilne moči človeške misli kot take. Poudarjajo predvsem to, da samo ta misel ni dovolj, zato jo je treba obogatiti z versko perspektivo. Vodilne teološke tradicije znotraj islama in krščanstva – in tudi judaizma – preveva prepričanje, da je treba verske zapovedi razlagati s filozofskimi pomagali, ki izhajajo iz grške filozofije. Sekularno razmišljanje deluje kot vodilo, vendar je od nekdaj veljalo za nezadostno. Kdor se hoče dokopati do popolne resnice o svetu in življenju, potrebuje razsvetljenje ali, v širšem smislu, smernice, ki jih dajejo sveti spisi. To stališče je, v dialogu z Jürgenom Habermasom januarja 2004, z malone paradigmatsko jasnostjo prevzel nemški teolog Joseph Ratzinger –papež Benedikt XVI.20 Ratzinger, ki je tipičen predstavnik izobraženih katolikov, predvsem tomistične tradicije, izpostavlja vprašanje, ali je naravno pravo, ki je bilo zmerom pomembno tako v katoliški kot v sekularni misli, v današnjem času izgubilo moč. Beseda "narava" ne predstavlja več nečesa neizpodbitno smiselnega – zaradi evolucijske biologije je tako pojmovanje nemogoče. Kar ostane od izvirne zamisli, se nanaša samo na človekove pravice, ki jih je treba po Ratzingerjevem prepričanju dopolniti z ustreznim seznamom "človekovih dolžnosti". Samo logika pa lahko na dolgi rok zagotovi, da bodo bodisi pravice bodisi dolžnosti ubranjene. Če je logika prepuščena sama sebi, jo je mogoče na mnogo načinov zlorabiti. Ratzingerjevsklep je, da logično razmišljanje potrebuje religijo, da ne zaide na stranpot. Prav tako pa je tudi religija odvisna od racionalnosti, brez katere se zlahka izrodi v podivjan fanatizem.21 Habermas sam je prepričan, da tako pravice kot obveznosti zmerom izhajajo iz dejanske človeške interakcije, se pravi, iz dejavne komunikacije. Obenem pa priznava, da je tisto, čemur pravi "postmetafizična misel", pri predstavah o dobrem ali zglednem življenju zagotovo v zadregi. Take predstave morajo biti jasne, da lahko dajo ljudem otipljive smernice za vedenje in za sanje. Ta filozofija se ima kaj naučiti od religije, če je le ta osvobojena dogmatizma in prisilne krivde. Sekularno mišljenje še vedno nima dovolj izrazne zmožnosti in občutljivosti za spopadanje z neuspešnimi življenji, nerazumnimi življenjskimi načrti ali zastrupljenimi odnosi v družbi. Religija je tu bolje opremljena. Ko se je nekoč krščanstvo združilo z grško filozofsko tradicijo, je prvo obogatilo drugo s ključnimi koncepti; Habermas kot primer omenja "poosebljenje", "odstranitev" in "izpolnitev". Postmetafizična misel se je odrekla vsem pravicam in Habermas predvideva, da bodopotrebni prevodi iz religioznega jezika. Omenja en primer, namreč, kako se judovsko-krščansko pojmovanje, da je človeštvo podoba Boga, prevaja v sekularno predstavo o človeški vrednosti. Seveda to ni nov prevod, a Habermas čuti, da je treba njegovo moč obnoviti, morda na tak način, da bo človeško bitje obravnavano, kot da je podoba Boga, tudi če nemara Boga sploh ni.22 To ni tako razsvetljujoče: otipljivost ni močna točka nemškega filozofa. Se pa sklicuje na zgodnejšega mojstra natanko te tradicije, namreč na Walterja Benjamina. Benjamin je znal dati sekularnim pojmom vso moč religioznega namišljenega sveta. V nekem drugem besedilu Habermas omenja Benjaminovo "anamnestično solidarnost". Ta postane ekvivalentna predstavi o poslednji sodbi. Ob tej bodo prišla na dan vsa hudodelstva in bodo kaznovana. Vendar potem odrine misel na tako dokončno sodbo; nastane praznina. Takrat mora začeti delovati kolektivni spomin: ljudje morajo čutiti najgloblje sočutje s tistimi, ki so bili v preteklosti žrtve hudodelstev in so trpeli.23 V bolj splošnem pomenu lahko sklepamo, da ima Habermas v mislih Benjaminov tako imenovani mesijanizem. Na ta mesijanizem, ki se je v Benjaminovih zadnjih letih, ko se je njegovo zaupanje v komunistično utopijo sesulo in mu je nacizem neposredno stregel po življenju, okrepil, je mogoče gledati kot na vero ali upanje vsemu navkljub ali v popolnem nasprotju z razumom. Ko Habermas niza primere Benjaminove sekularizacije verske rabe jezika, je precej bolj sproščenega duha. Tu ni nesmiselno primerjati njegove povezave z Benjaminom s tisto, ki jo je zapisal njegov nekdanji nasprotnik Jacques Derrida v enem svojih poznejših spisov. Ob tem človek hitro pomisli na Spectres de Marx (1993), Derridajevo knjigo o Karlu Marxu, ali bolje o različnih načinih, na katere Marx po Derridajevem mnenju še vedno dokazuje, da je nepogrešljiv, čeprav je njegov veliki program propadel. V njej je mesijanski motiv prikazan kot nekakšna utopija v svetu, polnem krivic. Čudno pri tem pa je, da Marxove teze o emancipaciji človeštva dobijo nekakšen, lahko bi rekli postmarksističen pomen: ne da bo vstal nov svet, ampak da bo stari spet zasijal v upanju na pravico.24 Tako Benjamin in Habermas kot Derrida se tu umeščajo blizu tradicije, ki jo je mogoče zaslediti pri samem Marxu in še dlje nazaj, blizu poudarjanju, da je treba dati verskim zgodbam, simbolom in trditvam popolnoma posveten pomen. To je bistveno za ves Marxov ideološki načrt z ambicijo prevesti "nebeško" vsebino v trdno realnost. Moderni mojster tradicije je Ernst Bloch, ki ga Habermas tudi omenja.25 Bloch v svojih razmišljanjih uporablja osrednje elemente judovsko-krščanskega pojmovnega polja, vendar zgolj za razjasnitev bivalnih okoliščin človeštva v vidnem, materialnem svetu. Tako daje upanju, ki je bistveno tako za judovski mesijanizem kot za krščansko vero, v svojem velikem delu Das Prinzip Hoffnung življenjski, sekularen pomen. Ko Habermas omenja Blocha, v isti sapi omenja tudi Benjamina in Adorna. Jaz pa bi želel pripomniti, da je med Blochom in drugima dvema (tako kot med Blochom in Derridajem) pomembna razlika. To razliko je mogoče izraziti z vidika modernistične očaranosti. Bloch je še vedno povsem fasciniran nad modernizmom in je prepričan, da razvoj ne bo prinesel samo znanstvenih, tehnoloških in ekonomskih izboljšav, ampak tudi svet brez krivic in brez izkoriščanja. Benjamin in Adorno takšnih iluzij nimata več. Svet bo vedno arena za neizmerne probleme in trenutne ali prihajajoče krivice, s katerimi se bo moral vsakdo spopasti po svojih najboljših močeh. V tem boju lahko verski simboli in zgodbe igrajo pomembno in vodilno vlogo, čeprav so navsezadnje človeško delo. Med filozofi, ki jih je v zadnjih letih očarala sposobnost religij, še posebej krščanstva, da vzbudijo navdušenje ljudi in jih spodbudijo, da se posvetijo pomembni nalogi, je tudi Slavoj Žižek. Sam se predstavlja kot prepričan ateist in celo trdi, da se ateizem izraža v dejanskem ključnem trenutku krščanstva, na križu, kjer Jezus zakliče: "Moj Bog, moj Bog, zakaj si me zapustil?" Bog je zapustil človeštvo, vendar pojem boga še vedno živi. Ljudi napolnjuje z Geistom – in tu Žižek uporablja besedo Geist v njenem bogatem in večpomenskem, hegeljanskem smislu, ki vključuje obe predstavljivi transcendentalni perspektivi, mogoče pa ga je – in v Žižkovem primeru je brez dvoma tako – interpretirati v povsem posvetnem smislu, namreč kot duha, ki napolni skupino ljudi, faro ali skupinski načrt. Tako očitno razume poglavitni neposredni pomen krščanstva. Krščanstvo je v dobi čezmernega kapitalizma zmožno zbrati predane množice, usmerjene v kaj drugega kot potrošništvo in izkoriščanje. Zato je mogoče na krščanstvo, vzporedno z marksizmom (ali marksizmom-leninizmom, h kateremu se Žižek še vedno prišteva), gledati kot na edino učinkovito protisilo kapitalizmu.26 Posebno poglavje se ukvarja z očaranostjo številnih evropskih filozofov nad eno ključnih osebnosti krščanstva, Pavlom, v zadnjih letih; med njimi je tudi Žižek.27 To zanimanje se izraža na mnogo načinov: od zelo natančnega branja pisma Rimljanom Giorgia Agambna v Il tempo che resta (2000)28 do precej bolj sproščene pripovedi o svetem Pavlu Alaina Badiouja (1997).29 Vsem pa je skupna fascinacija nad Pavlom kot stvariteljem nečesa povsem novega; Cerkve, skupnosti, ki prestopa meje, projekta s polno mero eshatologije. Badiouja je prevzela zlasti ideja, da je Pavlu, ki ni nikoli srečal Jezusa, je pa bil med tistimi, ki so mu bili blizu, uspelo uveljaviti njegovo prepričanje, da je bil Mesija odrešenik tudi za pogane in ne samo za jude. Zato je po Badioujevem mnenju Pavel prvi univerzalist. Agamben se ukvarja v glavnem s Pavlovim mesijanizmom in zastavlja vprašanje, povezano z našim časom: kakšen bi bil mesijanizem danes? Mesijanizem postavlja nasproti apokaliptičnim pogledom. Apokaliptika ne dvomi o prihodnosti: poslednji dnevi so blizu. Pavel s svojo mesijansko naravnanostjo pa govori o negotovi prihodnosti, o času, ki je še ostal. Agamben vleče vzporednico z upornikom na eni in revolucionarjem na drugi strani. Revolucionar ve, kaj pride po revoluciji. Upornik vidi samo to, da je treba trenutno situacijo premagati. Zanimanje za Pavla se kaže kot žariščna točka obnovljenega zanimanja sekulariziranih evropskih intelektualcev za čisto posvetni potencial religij in še posebej krščanstva. Gorečnost, distanca in očaranost nad realnostjo Stališče, ki ga zastopajo Žižek, Agamben, Badiou in drugi, je milje daleč od militantnega ateizma Michela Onfrayja in Richarda Dawkinsa. Poenostavljeno bi lahko rekli, da prvi pišejo v luči sekularizirane evropske družbe, druga dva pa imata pred očmi zgolj verska množična gibanja našega časa in njihovo fundamentalistično nestrpnost. Dawkins kot biolog občuti grožnjo antidarvinističnih nakan različnih samozvanih strokovnjakov za izvor življenja. Onfray, filozof, pa se besno obrača proti antiintelektualizmu, ki ga zaznava v treh monoteističnih religijah. Sam čutim ob antagonističnem ateizmu hudo nelagodje. Je to res produktivna naravnanost? Mar ne povzroča le še več bolečine? Dawkinsove vznemirjenosti zaradi napadov na evolucijsko biologijo ni težko razumeti. Te imenitne teorije, ki je v zadnjih desetletjih pridobila še več informacijske moči in notranje lepote, ne ogroža kak znanstveni tekmec, ampak očitna čista nevednost. Toda ali ni glas britanskega biologa veliko preveč razburjen? Onfray pa se posveča zlohotni interpretaciji Svetega pisma in Korana, kar bolj malo prispeva h globljemu razumevanju pomena religije danes. Razmišljanje Jürgena Habermasa se zdi precej produktivnejše. Kot sam pravi, se ima za pripadnika "mehkega naturalizma".30 S tem misli na prepričanje, da ima človeški svet korenine v naravi, vendar se vsega v njem ne da strniti v naravne tokove dogodkov. Zavest ni le nepomemben stranski proizvod različnih mentalnih procesov, kot rad zatrjuje "trdi" naturalizem. Resda izvira iz biološke evolucije, a ob dobri uporabi predstavlja predpogoj za celotno človeško civilizacijo. V tej civilizaciji igra pomembno vlogo tudi religija, in to ne samo z miselnim neredom in nestrpnostjo, kot zatrjujeta Onfray in Dawkins, ampak tudi kot snovalka nepogrešljivih kulturnih vrednot. Sam sem previden tudi pri izrazu "naturalizem" in raje uporabljam starejši termin "materializem", čeprav je tudi ta dvoumen. Po drugi strani pa je sinteza "neredukcionistični materializem" nedvoumna: po tem konceptu je realnost sestavljena iz vrste nivojev, ki izvirajo vsak iz sebi najbližjega nižjega nivoja, vsak višji pa prinaša nove kvalitete in okoliščine, ki jih ni mogoče razlagati v povezavi z nižjimi nivoji. Katere nivoje hoče kdo razpoznati, je v končni fazi odvisno od človekovega znanja. Za zdaj se zdi smiselno razlikovati med anorganskimi in živimi materiali; in za večino je samo po sebi jasno, da gleda na človeški svet kot na svoj nivo. Vendar je število nivojev odvisno tudi od tega, kako od blizu si ogledamo predmet preučevanja. Na razvoj določene biološke vrste ali samega človeštva je mogoče gledati kot na veliko število nivojev, kjer nenehno nastajajo nove konstelacije. Neredukcionistični materializem je navsezadnje teorija razvoja, po kateri se življenje kaže v časovni kontinuiteti nazaj do razmeroma preprostega začetka (danes je to "veliki pok"), kjer pa se lahko pojavljajo vedno nove okoliščine.31 Običajno govorimo o emergentnih lastnostih. Ta pogled na svet je mogoče opremiti tudi z večjo čustveno močjo, kot jo ponuja suhi izraz "neredukcionistični materializem". Veliki francoski razsvetljenski mislec Denis Diderot lahko govori o matérialisme enchanté. 32 To je primerno alternativno ime za isti pojem. Pridevnik "očarani" dodatno namigne na osupljivo in čudovito v tem imenitnem procesu realnosti. Tu lahko pristavimo, da je Diderot živel v času, ko so izsledki raziskav zares lahko vzbujali strahospoštovanje. Smo danes neizbežno bolj neobčutljivi? Vemo, da je vesolje neskončno veliko. Vemo, da so njegovi najmanjši znani elementi neverjetno majhni. Vemo, da biološka evolucija poteka že milijarde let; naše rodoslovno drevo se izgublja v savanah, izginja v vodo in vse tja do tople prajuhe življenja. Informacije o vsem tem zlahka najdemo na spletu, nič teže kot blog soseda. Oddaje o tem lahko gledamo na televiziji, kadar se nam zahoče. To je postalo nekaj vsakdanjega. Toda ravno ta trivializacija je tisto, kar moramo preseči. Vsa modrost se začne s čudenjem, pravi Aristotel v Metafiziki. Lahko bi dodali, da jo čudenje tudi ohranja pri življenju. Švedski biolog in pisatelj Stefan Edman je pred kratkim izdal knjigo z ravno takim naslovom – Čudenje (Förundran),33 v kateri skuša spet zdramiti v nas fascinacijo nad nenavadno privlačnostjo univerzuma in vsega živega. Stefan Edman je kristjan in v končni fazi gleda na čudesa sveta kot na znamenja ustvarjalne roke. Lahko sem prevzet nad njegovo fascinacijo, ne pa nad njegovim prepričanjem. Predstavljati si za vsem tem stvarnika pomeni izmisliti si preprosto razlago za nekaj veliko večjega. Mar se ob trditvi, da je nekdo tako ali drugače ustvaril svet, približno po analogiji s tistim, kar lahko človek naredi z orodjem in stroji, svet ne skrči v nekaj pustega in humaniziranega? Ko rečemo, da univerzum vzbuja čudenje, ga ne moremo primerjati z ničimer drugim kot z njegovimi deli, predvsem tistimi, ki jih lahko ustvarijo ljudje. Celota je večja od delov. Ali to vodi do sklepa, da mora biti še ena celota, ki je še večja od te in ki jo imenujemo bog? Ena najpomembnejših funkcij religioznega verovanja je soočanje človeških bitij z nečim, kar je večje od njih samih. Sicer je precenjevanje samih sebe eno najhujših tveganj, s katerimi se soočajo človeška bitja, ujeta sama vase, v svoj čas in svojo civilizacijo. Toda pojem božje veličine je mogoče izpostaviti samo skozi veličino univerzuma. Ali potem potrebujemo boga? Poglavitni izziv je na neki drugi ravni: kakšna vodila lahko obstajajo za človeštvo v svetu brez boga? S tem se vračamo k razpravi med Habermasom in Ratzingerjem. Ratzinger verjame v od Boga potrjeno moralo. Habermas gleda na moralo v najboljšem primeru kot na rezultat svobodne komunikacijske dejavnosti. Toda če ne verjamemo v boga, zakaj bi potem verjeli v od boga potrjeno moralo? Še več, vidimo, da morala, ki je zgrajena na verskih temeljih, dokazano daje vse prej kot nedvoumne odgovore. Moramo se sprijazniti z dejstvom, da je človeška družba podjetje brez jamstev. Tudi za posamično človeško življenje ni jamstev. Na tem svetu smo odrasli ljudje in ne otroci, in kot odrasli smo prepuščeni sami sebi, kot posamezniki in kot skupnost, v bivanju, ki vključuje krutost in ljubezen, trpljenje in užitek, srečo in žalost. Obstaja slika Boga, kjer ta ni prikazan kot vladar sveta, ampak kot bog, ki se skupaj z ljudmi bori proti zlu. Ta slika se me močno dotakne; zelo lepa je. Ampak na podlagi česa lahko verjamemo v takšnega boga? Je kaj več kot idealiziran človek? Človeštvo se je kot vrsta pojavilo pozno – na geološki časovnici šele pred kratkim. V tem kratkem obdobju je doseglo veliko. Najprej nemara pomislimo na negativno: na vse trpljenje, ki so ga ljudje povzročili ljudem v vojni in z zatiranjem. A zgodovinski razvoj človeštva je tudi navdušujoča zgodba o vedno novih dosežkih, od jamskih slikarij preko poljedelstva, lončarskega vretena in pisane besede do interneta in biotehnologije. Človeštvo je ustvarilo kulturo, skozi umetnost in religijo in znanost je uveljavilo univerzum simbolov, ki je enako osupljiv kot vidni univerzum. Tudi vse to si zasluži naše čudenje. Iz tako malo se je uspelo razviti toliko! Temu čudenju se ves čas postavlja nasproti strah: da se vse to lahko uniči. Človeštvo je prav toliko uničevalec kot ustvarjalec. Kultura ima očitno neizčrpen repertoar za izražanje našega čudenja in našega strahu. Velik del tega je odet v verske kostume. Pa zato ni nič manj uporaben. Kot je mogoče iz povsem posvetne ljubezenske Visoke pesmi razbrati versko vsebino, lahko tudi Razodetje, Bachov Božični oratorij ali veliki sufijski pesniki izražajo misli, čustva in vzdušja, v katerih ne vidimo verskih povezav, boga, pa kljub temu ne izgubijo prav nič vrednosti in moči. Richard Dawkins, The God Delusion (Boston: Houghton Mifflin, 2006); Bog kot zabloda (Ljubljana: Modrijan, 2007; prevod Maja Novak). Michel Onfray, Traité d'athéologie (Paris: Editions Grasset, 2006). Blandine Chélini-Pont, "Le réenchantement discret des mondialisations religieuses", Esprit 3–4, Mars–Avril 2007, str. 163. Peter L. Berger (ur.), The Desecularization of the world: Resurgent Religion and World Politics (Washington, D.C.: Ethics and Public Policy Center, 1999). – Še ena, novejša knjiga s to tematiko: Hans Joas in Klaus Wiegand (ur.), Säkularisierung und die Weltreligionen (Frankfurt: Fischer Taschenbuch Verlag, 2007). Olivier Roy, La laïcité face à l'Islam (Paris: Stock, 2005), na str. 14 Jean-Paul Williame predstavlja ta val sekularizacije kot značilen za, kot on pravi, ultramodernizem; gl. njegov članek "Reconfigurations ultramodernes", Esprit 3–4, Mars–Avril 2007, str. 149 in naslednje. Gl. tudi Royev članek "Le Découplage de la religion et de la culture: une exception musulmane?", ibid., str. 242–251. Zanimivo je, da je naslov francoskega prevoda Bergerja Le réenchantement du monde (Paris: Bayard, 2002). Gl. http://www.uni-bonn.de/www/Evangelische_Theologie/Dekanat/Dekanatsrede_WS_ 2004_2005.html Slavoj Žižek v: Creston Davis, John Milbank in Slavoj Žižek (ur.), Theology and the Political (Durham & London: Duke University Press 2005). Weber uvede termin Entzauberung med drugim v Wirtschaft und Gesellschaft (1920, 4. izdaja, Tübingen 1956), str. 735 in naslednje. W. M. Sprondel ga na kratko predstavi v članku "Entzauberung" v Historisches Wörterbuch der Philosophie (Bd 2, Darmstadt 1972), stolpec 564 in naslednji. Martin Heidegger, Beiträge zur Philosophie (v Gesamtausgabe, Bd 65, Frankfurt a. M. 1989), str. 124 in naslednje. Hent de Vries in Lawrence E. Sullivan (ur.), Political Theologies. Public Religions in a Post- Secular World (New York: Fordham University Press, 2006). Jürgen Habermas, Zwischen Naturalismus und Religion. Philosophische Aufsätze (Frankfurt a. M.: Suhrkamp, 2005), str. 7 in naslednje. Sodobna literatura s tematiko fundamentalizma se kopiči s hitrostjo eksplozije. Temelje je postavil Martin E. Marty, R. Scott Appleby pa je vodil projekt The Fundamentalism Project, ki je bil predstavljen v več zvezkih s tem naslovom; med njimi gl. predvsem prvega, Fundamentalisms Observed (ur. Martin E. Marty in R. Scott Appleby, Chicago: University of Chicago Press, 1991). – Peter Berger kritizira rabo besede "fundamentalizem", ki se mu zdi žaljiva in ne povsem ustrezna; str. 6 in naprej. To mnenje, ki ga zastopajo tudi mnogi drugi avtorji, je pomembno. "Fundamentalizem" zlahka postane žaljivka. Izrazil ga je tudi Niels Henrik Gregersen v komentarju tega članka, ko sem ga predstavil kot uvodni referat na konferenci Religion in the 21st Century 22. 9. 2007. Vplivna predstavitev tega razvoja je Between Babel and Pentecost: Pentecostalism transnational in Africa and Latin America Andréja Cortena in Ruth Fratani (London: Hurst, 2001). Gl. tudi odlični in bogati razdelek "La vague évangélique et pentectiste" v reviji Esprit 3–4 (Mars–Avril, 2007), str. 156–230, s članki Cortena in Ruth Marshall (-Fratani). Vredno je prebrati tudi "The Evangelical Upsurge and its Political Implications" Davida Martina v Berger, str. 37–49. Mike Davis, "Planet of Slums: Urban Involution and the Informal Proletariat", v New Left Review nr 26/2004, str. 5–34; navedek s str. 30. Glede intervjuja in odzivov nanj gl. npr.: Peter Baker in Peter Slevin, "Bush Remarks on 'Intelligent Design' Theory Fuel Debate", Washington Post 3. 8. 2005. – Malomarnost Busheve administracije pri obravnavanju znanosti je opisana v The Republican War on Science Chrisa Mooneyja (New York: Basic Books, 2005, popravljena izdaja 2007). Obstaja nekaj iztekajočih se dogovorov v zvezi s tezami o "inteligentnem načrtu". Odličen primer je Why Intelligent Design Fails: A Scientific Critique of the New Creationism Matta Younga in Tanerja Edisa (ur.; New Brunswick, N. J., in London: Rutgers University Press, 2004). Zelo natančen pregled političnega razmišljanja in odnosa do islama Sayyida Qutba predstavlja Sayed Khatab v The Political Thought of Sayyid Qutb: The Theory of jahiliyyah (London in New York: Routledge, 2006). – Njegovo mnenje o položaju v svetu od leta 1949 je uporabljeno kot moto za celotno knjigo. Izhaja iz obdobja, ko je bil Qutb v ZDA; o tem gl. str. 138–146. Habermasov in Ratzingerjev prispevek je ponatisnjen v Jürgen Habermas – Joseph Ratzinger, Dialektik der Säkularisierung. Über Vernunft und Religion (Mit einem Vorwort herausgegeben von Florian Schuller, Freiburg-Basel-Wien: Herder, 2005). Ibid., str. 50–57. Ibid., str. 31 in naprej. Habermas, Zwischen Naturalismus und Religion, str. 250. – Vključuje tudi Habermasov uvod v diskusijo z Ratzingerjem, napotuje na Benjamina in omenja potrebo po prevodu, str. 116. Gl. predvsem Derridajeve navedbe o krivičnih pogojih, ki se jim je treba upreti: Spectres de Marx. L'État de la dette, le travail du deuil et la nouvelle Internationale (Paris: Éditions Galilée, 1993), str. 124–55 Habermas, Zwischen Nauralismus und Religion, str. 240. Žižek je napisal več člankov o religiji in imel brez števila predavanj o tej tematiki. Najpomembnejši izmed njegovih spisov na to temo so "The Thrilling Romance of Orthodoxy" v Davis – Milbank – Žižek (ur.), Theology and the Political: The New Debate (Durham& London: Duke University Press, 2005), str. 25–71; "Neighbors nad Other Monsters: A Plea for Ethical Violence" v Žižek – Santner – Reinhard (ur.), The Neighbor: Three Inquiries in Political Theology (Chicago & London: Chicago University Press, 2006), str. 134–190; pa tudi del besedila Defense of Lost Causes (London: Verso, 2007), ki govori o krščanstvu kot o "izgubljeni zadevi". Odličen povzetek tega zanimanja najdemo v tematski številki revije Esprit "L'événement Saint Paul: juif, grec, romain, chrétien" (Février 2003) s članki (med drugimi) Stanislasa Bretona, Paula Ricoeurja in Jean-Clauda Monoda. Alain Badiou, Saint Paul. La fondation de l'universalisme (Paris: Presses Universitaires de France, 1997). Habermas, str. 157 in naprej ter str. 215. Govorim o svojem delu Motsatsernas Spel: Friedrich Engels filosofi och 1800-talets vetenskaper (Staffanstorp: Cavefors, 1977), BD II, str. 112–117 in str. 236 in naprej, ali Das Spiel der Gegensätze: Friedrich Engels Philosophie und die Wissenschaften des 19. Jahrhunderts (Frankfurt, Camps, 1986), zlasti str. 162–166.


text: 2060. je sedmo desetletje v 21. stoletju med letoma 2060 in 2069. D-02060.


text: Danes je mednarodni dan knjige za otroke, ki ga je Mednarodna zveza za mladinsko književnost (IBBY) proglasila leta 1967. Za mednarodni dan knjige za otroke, ki ga od njegove ustanovitve praznujemo tudi na Slovenskem, je IBBY proglasila rojstni dan pravljičarja Hansa Christiana Andersena, ki je napisal okoli 160 pravljic, te pa so prevedene v kakšnih 100 jezikov. Na mednarodni dan knjig za otroke po vsem svetu prirejajo branja, podeljujejo nagrade, odpirajo razstave in razmišljajo, kako obdržati bralno kulturo med mladimi. Mednarodni dan knjige za otroke vedno spremljata tudi poslanica in plakat, ki ju prispeva katera od članic mednarodne zveze za mladinsko književnost IBBY. Tokrat je to španska. Otroški in mladinski pisatelj Eliacer Cansino je v poslanici “Knjiga te čaka. Poišči jo!” pozval bralce, naj vzamejo knjigo v roke, četudi je dolgo ležala pozabljena v kotu. Od slovenskih pisateljev sta bila avtorja mednarodne poslanice leta 1968 France Bevk in leta 1970 pisateljica Ela Peroci, v samostojni Sloveniji pa leta 1997 pesnik Boris A. Novak, katerega poslanico je ilustriral Matjaž Schmidt.


text: BIO izdelki za spomladanske dni - IDentiks S pomočjo ustreznih postopkov lahko večina izdelkov lahko postane okolju prijaznih. To ne pomeni nujno, da so le biorazgradljivi materiali tisti, ki določajo kakšen bo izdelek na koncu – BIO izdelki so namreč tudi tisti, pri katerih za izdelavo porabimo manj energije, kot pri običajnem proizvodnem procesu. V spomladanskih dneh veliko povpraševanj dobimo prav za blagovno skupino bio izdelkov BIO.gifts. Verjetno se zaradi več prostega časa preživetega na zraku tudi sami spomnemo na nujno potrebno skrb za okolje;) In tako je ponovno oživel spomladanski trend BIO poslovnih in promocijskih daril. Za vas smo izbrali 5 uporabnih in okolju prijaznih BIO.gifts izdelkov, ki jih lahko podarite že na vašem naslednjem dogodku ... 1. Izdelki iz skorje hrasta plutovca Tkivo hrastove skorje je izredno lahko in povsem bio razgradljivo. S pomočjo tega unikatnega materiala, smo za vas pripravili ovitke za mobilne naprave, beležnice, denarnice, torbe, podloge za miške, ovratne trakove in mnogo drugih edinstvenih izdelkov – tudi po vaši meri. 2. Leseni USB ključki BIO ključek je narejen iz toplega naravnega lesa, ki je dandanes ponovno zavzel visoko mesto med najbolj popularnimi materiali. Je okolju prijaznejši in USB tehnologijo poveže s prijetnimi asociacijami na naravo. 3. Ovratni trakovi iz bambusovih vlaken Ovratni trak narejen iz 100% bambusovih naravnih vlaken. Trak je možno obarvati in nanj vršiti sitotisk. BIO ovratni trakovi sodijo v ekološke, okolju prijazne, 100% razgradljive trakove. 4. Razgradljive BIO vrečke BIO vrečke so narejene iz okolja prijaznih materialov, kot so bambus, bombaž, lan in konoplja. So popolnoma razgradljive in ne škodujejo okolju. Poleg svojih EKO in antibakterijskih lastnosti ponujajo večjo moč in trpežnost. 5. BIO pisala in beležke Zapisati misli je pomembno. Zakaj ne bi svojih misli zapisovali z BIO pisali na BIO beležke. Elegantna pisala in beležke so narejena iz naravnih in varnih materialov in zato biorazgradljiva in primerna za reciklažo. Ste našli kaj zanimivega zase? Pošljte nam mail na info@identiks.si in preverite, če morda vaš izbrani izdelek spada tudi v majski IDE.izbor (link na majski IDE.izbor), kjer vam podarjamo kar 12% popust na izdelke iz poletnega kataloga!