Komentiraj September 1919: Gabriele d’Annunzio se v svetlo rdečem Fiatu, polnem cvetja, v spremstvu 186 italijanskih vojakov odpravi proti Reki, ki je takrat tvorila del razpadlega avstro-ogrskega cesarstva. Poveljstvo zavezniških sil je izdalo ukaz, da mora zavezniška vojska ustaviti d’Annunzijev vrtoglavi podvig osvojitve mesta. Naloga zaustavitve, ki naj bi jo izvedle večinoma italijanske enote, katerih postavitve je prečkala odprava, pa se ni zgolj izjalovila. Moč, s katero je ob koncu prve svetovne vojne razpolagal d’Annunzio, zelo dobro nakaže že to, da je ta obšel vse zavezniške zapore na poti do svojega zavzetja Reke oziroma Fiume. Mnogo številčnejša zavezniška vojska se je vedno znova odmikala d’Annunzijevi skupini, pri čemer so številni dezertirali in se pridružili odpravi. Ob prihodu je njegovo spremstvo iz prvotnih 186 mož naraslo na 2000 glavi zbor italijanskih dezerterjev. Ena izmed anekdot pravi, da je d’Annunzio tik pred prihodom na Reko stopil pred enoto zavezniške vojske, si raztrgal uniformo, izpod katere se je udrla gmota vojaških odlikovanj, zbadljivo pogledal generala in rekel: “Vse, kar morate narediti, je, da ukažete vojakom, naj me ustrelijo, general.” In ni se zgodilo. Tekom celotnega pohoda ni bil izstreljen niti en sam naboj. Povezave zgornje anekdote z Napoleonovo vrnitvijo iz pregnanstva na otoku Elbi, se je najverjetneje zavedal tudi sam d’Annunzio. Njegovo zgodbo smo danes namerno začeli prav na točki pohoda na Reko. Ta ne nakaže zgolj njegovega političnega idealizma in svojeglavosti, temveč tudi odlično sposobnost zaznave politične šibkosti ter izjemno karizmatičnost, s katero je lahko v trenutku angažiral množice. A vendarle; govorimo o poetu in dramatiku, ki se postopno prelevi v eno najvplivnejših oseb v italijanskem političnem prostoru ob koncu prve svetovne vojne. Tisti, ki so d’Annunzia spremljali v njegovi mladosti, ga sicer opisujejo kot sramežljivega fanta skoraj dekliških potez. Vendar je d’Annunzio kaj kmalu odkril izredne zmožnosti samopromocije. Kot zapiše biografinja Lucy Hughes-Hallett v knjigi Ščuka, je v mladosti razposlal svoje pesmi vsem večjim italijanskim časopisom, s pojasnilom, da so to pesmi prezgodaj preminulega mladeniča, ki je umrl tragične smrti ob padcu s konja. Trik je bil postopno razkrit, vendar je d’Annunzio prejel želeno pozornost s strani večjih italijanskih časopisov in prodaja druge pesniške zbirke je močno narasla. D’Annunzio je tako postopno gradil svojo megalomansko prezenco in vse bolj romantiziran svetovni nazor. Pri svojem tridesetem letu je objavil že številne zgodbe in tri dobro prodajane romane, a zaradi razvpitega življenjskega stila ostajal v globokih finančnih dolgovih, kar je predstavljalo stalnico večine njegovega življenja. Na prehodu v 20. stoletje je d’Annunzio napisal že več kot dvajset knjig. Njegovi romani in drame pa so postopno dobivali vse intenzivnejšo politično konotacijo. Ustvarjati je začel poezijo politike, ki je dobivala vse bolj agresivne in nacionalistične elemente. Ko govorimo o d’Annunziju težko zaobidemo njegovo ljubezensko življenje. Pričevanja o njegovih ljubezenskih oziroma bolj spolnih aferah so umetnika v nekaterih primerih v zgodovino vpisala še celo močneje kot njegov ustvarjalni opus. D’Annunzio, čigar telesna pojava bi težko ustrezala ustaljenim standardom privlačnosti, je slovel kot neznosen šarmer in ženskar. Ekstravaganten pristop do osvajanja žensk in njegova neukrotljiva spolna sla je d’Annunzija privedla v postelje najslavnejših žensk takratne Evrope, med drugim tudi v posteljo Eleonore Duse. D’Annunzio je svoje ljubimke dobesedno zasul z vrtnicami, v nekaterih primerih je njihove kočije do vrha napolnil s cvetjem ali to raztresel po preprogah celotnega stanovanja. Zvaril si je celo svoj spolno stimulativen parfum, imenovan Acqua Nuntia, po receptu, ki naj bi ga našel v nekem rokopisu iz 14. Stoletja. Anekdot o njegovem spolnem življenju še zdaleč ne primanjkuje. A naj ob tej priložnosti nanizamo zgolj eno samo, ki zelo dobro povzame njegovo nepovprečnost. D’Annunzio v Parizu gleda predstavo ruskega baleta Kleopatra, kjer v naslovni vlogi nastopa Ida Rubinštejn. Po predstavi se Gabriele odpravi v zaodrje, kjer obdan s pariško umetniško smetano pade na kolena in začne poljubljati stopala Ide Rubinštejn. Postopno poljube dviga vse do mednožja, pri čemer se Ida zabava ne glede na menda zelo nerodno situacijo ostalih prisotnih. In to je bila zgolj uvertura v eno izmed njegovih številnih spolnih razmerij. Rubinštejn pozneje prejme tudi glavno vlogo v d’Annunzijevi drami Mučeništvo svetega Sebastijana. Čeprav so tovrstna razmerja še dodatno ožela njegove že tako preobremenjene izdatke, je d’Annunzio pogosto koristil prebivališča in sredstva s strani svojih aristokratskih ljubimk. Eden izmed najbolje prodajanih evropskih pisateljev in dramatikov svojega časa pa se navkljub pomoči svojih premožnejših prijateljic vseeno ni uspel otresti dolgov. Po nekajkratnih selitvah znotraj Italije so ga dolgovi širom države leta 1910 spodbudili k selitvi v Francijo. Preden se je preselil v Pariz, je svoj nenaden odhod pojasnil z nujnim obiskom francoskega zobozdravnika. Na tej točki zgolj dodajmo, da je izbral dokaj razumljiv izgovor. Hughes-Hallett namreč skozi celotno biografijo nenehno niza prenekatere zgrožene odzive oseb, ki so prvič obeležile d’Annunzijev nasmeh. D’Annunzio v Parizu nadaljuje s svojim razsipniškim življenjskim slogom. Biva v najdražjih hotelih, računi katerih pogosto ostajajo neporavnani. Poleg obsesivnega nakupovanja vzgaja tudi več deset hrtov, ki jim kupuje dizajnerska oblačila. Ne glede na nenehno kopičenje dolgov pa še vedno ohranja svojo dobro javno podobo. Ena izmed anekdot namreč opisuje, da je d’Annunzio naključnemu mimoidočemu, ki mu je pobral robček, v zahvalo izplačal ogromen honorar, hkrati pa ponovil darilo tudi zgolj zraven stoječemu n 1000 eznancu. Čeprav je le redkokdaj poravnal račun za hotel, je menda slovel po zelo visokih napitninah in prispevkih beračem. Dela Gabriela D’Annunzia so bila že dve desetletji pred njegovim prihodom v Francijo poznana pariški publiki, zaradi česar ni imel večjih težav pri asimilaciji v novem okolju. Nekaj let je mirno nadaljeval svojo rutino in ustvarjal v svojem ustaljenem tempu, vse dokler na obzorje ni stopila prva svetovna vojna. Italijo, ki je na začetku vojne vztrajala v svoji nevtralnosti, začne d’Annunzio v Parizu vse intenzivneje pozivati k vstopu v vojno na strani Francije in Velike Britanije. D’Annunzio, ki je že več let idealiziral nasilje, se je tako znašel na pragu vojne. Ne le to, sprejel je vlogo nekakšnega vojnega poročevalca, kar je v primeru d’Annunzia najverjetneje predstavljalo eno bolj bizarnih vojnih poročanj v zgodovini. Iz leposlovja je tako prešel na propagando, v kateri je vzgajal čustva in hrepenenja, s katerimi je želel bralcem tolmačiti idealizirano podobo vojne. Francoske vojake je pogosto primerjal z bleščečimi otroki, ki se borijo s smrdljivimi živalmi. Nalogo zaščite civilizacije pa polagal na ramena Latincev. D’Annunzijevi turistični ogledi francoskih bojišč, za katere si je pripravil prav posebno uniformo - motoristična čelada, jahalne hlače in rjav površnik, obrobljen s skodranim rumenim lisičjim krznom -, so odprli njegovo novo ustvarjalno obdobje. V svojih predhodnih dramah, kot sta Ladja in Slava, je sicer že povzdigoval ideje nasilja, mučenja in množičnih usmrtitev. Ne glede na predhodno glorifikacijo smrti, kar na primer prikaže njegov zapis, da zemlja s požiranjem človeškega mesa odpira mistični prostor, so se te fantazije le delno razblinile s podobami prave vojne. A ne tako, kot bi morda pričakovali. Trupla, ki jih d’Annunzio vidi v Franciji, zgolj dodajajo vodo na kolesje njegovega romantiziranega sveta. Francoske vojake na poti na fronto d’Annunzio opeva kot kose žrtvenega mesa. Maja 1915 je Gabriele d’Annunzio zrel, da se vrne v Italijo in naredi konec italijanski nevtralnosti. V Franciji je v svojih govorih v imenu Italije zagotavljal, da se bo ta vključila v vojno. Njegov govor februarja 1915 na Sorboni, v katerem je zatrjeval točno to, je obšel večino francoskega tiska in d’Annunzio je zanj prejel tudi pisno zahvalo s strani same italijanske kraljice. S svojimi nastopi v Franciji je d’Annunzio iz sebe zgradil simbol vojne tudi na italijanskih tleh. Ob vrnitvi je nemudoma začel svojo italijansko turnejo. Vsak dan je izvedel več govorov, v katerih so več tisoč glave množice pogosto padale v evforijo. Ob prihodu v Rim ga je tam pričakalo sto tisoč ljudi, tako velika množica, da je menda komaj prispel do svojega hotela. Vsi govori so vsebovali podobne elemente. D’Annunzio je, če je bilo to le mogoče, vedno nastopal na balkonu. Brez mikrofona je lahko razločno nagovoril več tisoč ljudi. S svojimi energičnimi nastopi je politiko spremenil v umetnost nastopanja. V začetku govora ni nikoli nagovarjal prisotnih dostojanstvenikov, temveč se je od prvega trenutka dalje obračal k množici. Svojo petletno odsotnost je lažno tolmačil kot izgnanstvo, publiko pa pozival k holokavstu - beseda se je zelo pogosto znašla v njegovih govorih. Prečiščenje družbe z ognjem, odstranitev umazane, bedne, kužne, plesnive italijanske vlade: “Pometite vso to nesnago! V kanal z vsem, kar je ostudno!” Kot je dogajanje v Rimu opisala Hughes-Hellett, je množica tulila in jokala. D’Annunzio je publiko pozval, naj spravljivcem z vsemi močmi - tudi umorom - onemogočijo vrnitev v parlament. Množica je podivjala, v nastalih neredih pa so oblasti aretirale več sto ljudi, med katerimi je bil tudi Benito Mussolini, bodoči fašistični duče, ki je takrat opravljal službo časopisnega urednika. Preden se prenaglimo in d’Annunziju pripišemo kakšno zaslugo preveč za italijansko vključitev v prvo svetovno vojno, opomnimo, da so italijanski voditelji že konec april 2000 a podpisali tajni londonski pakt, v katerem so svoj vstop v vojno zavezali na strani antante. D’Annunzio je pozneje sicer zatrjeval, da je bil ves čas seznanjen z londonskim paktom, a, kot opozarja Hughes-Hallett, ni imel dovolj dobrih poznanstev za pridobitev tovrstne informacije. A ne glede na to je Italiji primanjkovala zadostna notranja politična podpora za vstop v vojno. Večina parlamenta si vojne ni želela, v ozadju te pa je najvidnejše stal dolgoletni politik, liberalec Giovanni Giolitti. Predsednik vlade Salandra navkljub želji pač ni imel parlamentarne večine, s katero bi se lahko dokončno vključili v vojno. Napetost v Italiji je naraščala. Vrstili so se provojni protesti. V Rimu so civilisti celo pretepli nekatere nevtralnosti naklonjene politike. In ob teh pogojih je znova vzklil d’Annunzio. V drugem govoru v Rimu so njegove besede dobile bolj neposredni in agresivnejši pomen. Publiko je pozval h kamenjanju in požiganju: “Ustanovite skavdre!”, “Čakajte v zasedi!”, “Zgrabite jih! Ujemite jih!” Človek besede je na koncu govora pozval: “Zdaj ni čas za besede, čas je za akcijo!” kar je zelo rad ponavljal v govorih tekom vojne. Isti večer je predsednik vlade Salandra ponudil svoj odstop, naslednji dan pa so sledili množični izgredi. Množica je vdrla v poslopje parlamenta in uničila dobršen del inventarja. Najustreznejši kandidat, ki bi lahko nadomestil Saladra, je bil prej omenjeni liberalec Giolitti, ki funkcije ni želel sprejeti - najverjetneje prav zaradi neizogibnosti vojne. Dan po odstopu predsednika vlade Salandra je d’Annunzio izvedel svoj zadnji veliki predvojni nastop. Stopil je na oder in prekinil predstavo v operni hiši. Besnel je napram Giolittiju in državljane pozival k maščevanju. Pozneje, kot zapiše Hughes-Hallett, naj bi ekipa d’Annunzijevih pristašev ukradla gasilski avto in z lestvami skušala vdreti v Giolittijevo hišo - a neuspešno. Giolitti je zapustil Rim, Salandra je prejel kraljevo ponudbo novega oblikovanja vlade in Italiji so se odprla vrata vojne. Medtem ko se biografinja sicer previdno nagiba k tezi, da Salandrovi vladi brez d’Annunzia ne bi uspelo prepričati volilcev k vstopu v vojno, so to vsekakor še vedno zgolj špekulacije. Ne glede na močno vlogo, ki jo je odigral z vojnim hujskaštvom, vsekakor ni bil edini pobudnik vstopa v vojno. Zagotovo pa najglasnejši. “Zmagali smo v bitki. Oglasil se je veliki zvon. Vse nebo gori. Pijan sem od radosti vojne.” Ob začetku vojne je d’Annunzio prejel pooblastilo, s katerim je lahko sodeloval v manevrih, ki si jih je izbral sam, na kateremkoli delu fronte. Svežepečeni vojak d’Annunzio se je tako odpravil v Benetke, kjer se je nastanil v enem od najimenitnejših hotelov v mestu. Dva dni po prihodu se je znašel na krovu ladje Impavido, ki je poveljevala flotilji torpedovk. Čeprav je še dolgo občudoval mornarico, se je d’Annunzio ob ponujeni priložnosti uresničitve večletne želje od te kmalu poslovil. Že v mladosti je sanjaril o letenju, pisal pesnitve o Ikaru in na letalskem mitingu v Brescii leta 1909, kar je 6 let od prvega poleta bratov Wright, tudi prejel priložnost za dva krajša poleta. D’Annunzio, ki je pred odhodom v Francijo leta 1910 glasno opozarjal na nujno vlogo vojnega letalstva v prihodnosti, je zdaj dobil priložnost, da se v vojni preizkusi kot pilot. Če smo natančnejši, kot sopotnik. “Na veliki višini ne preživi nič podlega in strahopetnega,” je zapisal. D’Annunzio je v zraku našel nov vir inspiracije. Poleg bomb je iz letala na sovražno ozemlje pogosto metal tudi cvetje, pesnitve in propagandne letake. Opravil je kar nekaj uspešnih napadov in izvidniških poletov, pogosto pa je na letalu - s posebnim pisalom - beležil vtise in inspiracije. Januarja 1916 je d’Annunzijevo letalo na poti napada na Gradež strmoglavilo pod ognjem avstrijskih letal. Ob prisilnem pristanku poškodovanega letala na vodi je d’Annunzio začasno oslepel, za vselej pa izgubil vid na desnem očesu. Po večmesečnem okrevanju in prejeti prvi srebrni medalji za pogum - ki je le ena izmed njegovih številnih vojnih odlikovanj - se je vrnil v letalo, pogosto pa je obiskoval tudi kopenska bojišča. Avgusta 1917 je prejel poveljstvo nad eskadriljo bombnikov, do konca vojne pa se je udeleževal napadov tako na kopnem kot v zraku in na morju. Zadnji d’Annunzijev podvig v vojni je bilo utelešenje njegove lastno zasnovane akcije. V skupini sedmih letal je v nevarnem 1000-kilometrskem letu preletel Alpe in nad Dunajem odvrgel 50 tisoč izvodov svojega besedila z naslovom ‘Nebo nad Dunajem’, v katerem je Dunajčanom sporočal, da bi lahko metali bombe, vendar jim namesto tega pošiljajo le svoj pozdrav. Vojna je bila končana. D’Annunzio je prejel še dodatno zlato medaljo za hrabrost in postopno zapadel v krajše depresivno obdobje, ki ga je spodbudil dolgčas miru. V začetku leta 1919, ko je Woodrow Wilson vsebino londonskega pakta označil za neveljavno, se je d’Annunzijo znova prebudil. Povojna Italija se je utapljala v razveljavitvi obljub londonskega pakta, slabih gospodarskih razmerah, obubožanih vojnih veteranih in vsesplošno izčrpani državi. D’Annunzio, ki je večino svoje predvojne propagande posvetil junaštvu in spoštovanju, ki ga s strani drugih prejme država v boju, je besnel. Začele so se nove govorne turneje po Italiji, v katerih je znova oznanjal veličino Italije, nesposobnost njenih predstavnikov ter boj za obnovo srednjeveškega beneškega imperija ali celo oživitev rimskega imperija. Junija 1919 je na čelo vlade stopil ekonomist Francesco Nitti, v katerem je d’Annunzio našel svoje novo politično žrtveno jagnje. Kapljo čez rob pa je Nitti dosegel z razglasitvijo splošne amnestije za vse dezerterje tekom vojne, v čemer je d’Annunzio videl dokončni razkroj zakonov. Hughes-Hallett izpostavlja, da policijske kartoteke iz prve polovice leta 1919 nakazujejo, da je bil d’Annunzio vpleten v vrsto protidržavnih zarot z najrazličnejšimi zavezniki - med drugim tudi z Mussolinijem in njegovimi fašisti. Mussolini je z njim poskušal vzpostaviti kontakt kar šest mesecev, preden mu je to dokončno uspelo. Ne glede na vso simpatijo, ki jo je gojil napram d’Annunziu - opomnimo, da ga je sam dolgo videl kot bodočega dučeja -, mu slednji ni vračal spoštovanja. Kot zapiše Hughes-Hallett, je v fašistih videl vulgarno imitacijo samega sebe. Mnenja pa ni spremenil tudi po fašističnem prevzemu oblasti. Ena izmed “bitk” povojnega italijanskega nacionalizma se je odvijala v mestu Reka, italijansko Fiume. Mesto, ki je Budimpešti skoraj dve stoletji omogočalo dostop do morja, se je z razpadom avstro-ogrskega cesarstva znašlo v precej negotovi situaciji. Na neki točki je nad mestom že visela hrvaška zastava, medtem ko so se etnično neobremenjeni socialisti zavzemali, da bi Reka zopet postala neodvisna. Večinsko italijansko prebivalstvo pa si je prizadevalo, da postane del velike Italije. Maja 1919 je italijanski Narodni svet na Reki pozval d’Annunzia, naj postane njihov voditelj, na kar se je odzval pritrdilno. Na binkoštno nedeljo, dobre tri mesece pred osvojitvijo Reke, je objavil članek, v katerem je Fiume označil kot “edino žareče mesto,... najlepši holokavst, kar jih je bilo kdajkoli v stoletjih ponujenih v daritev.” Ne glede na navidez dokončno odločitev d’Annunzia, da bo zakorakal proti Reki, je od odgovora italijanskemu Narodnemu svetu na Reki potreboval še tri mesece, preden se je zares odločil, da bo to tudi dejansko storil. Po prenekaterih prepričevanjih italijanskih odposlancev iz Reke je 6. septembra potrdil obljubljeno vodstvo, a je do dokončne odločitve želel počakati do 11. septembra - srečnega datuma, ki je obeleževal njegov prvi spolni odnos. Na ta dan se je zbudil bolan z visoko vročino, a se je ne glede na to v svojem svetlo rdečem Fiatu 501 v spremstvu 186 vojakov odpravil proti Reki. Poslušali ste prvo od dveh oddaj o Gabrielu d’Annunziu. Medtem ko smo danes strnili njegovo pot od mlad 2000 ega pesnika do najvplivnejše osebe v povojni Italiji, bomo naslednjo oddajo posvetili njegovi enoinpolletni vladavini na Reki. Poleg vpliva, ki ga je imel d’Annunzijev sacra entrata na nam bližnje hrvaško mesto, bomo govorili tudi o zadnjem delu njegovega življenja in odnosu z novim dučejem Mussolinijem.


source: wikipedia

text: 1280. je deveto desetletje v 13. stoletju med letoma 1280 in 1289. D-01280.


source: fineweb

text: Triglav Zmerni Prikaz strukture naložbene kombinacije Opis naložbene kombinacije Naložbena kombinacija Triglav Zmerni je primerna za vlagatelje z zmernimi naložbenimi pričakovanji, ki svojih sredstev ne želijo izpostavljati večjim naložbenim tveganjem. Sestavljena je iz kombinacije skladov, primerne za vlagatelje, ki sta jim pomembni tako varnost investiranih sredstev kot tudi donos. Z vplačilom v naložbeno kombinacijo Triglav Zmerni vlagatelj pridobi vnaprej določeno razmerje vzajemnih skladov Triglav Steber Global (40%), Triglav Svetovni razviti trgi (40%) in Triglav Evropa (20%). Vlagatelju ob vplačilu sredstev v naložbeno kombinacijo Triglav Zmerni ni treba skrbeti za razpršitev naložb in za doseganje primernih razmerij med posameznimi vzajemnimi skladi. Vplačilo kuponov se izvede na transkacijski račun: SI56 0510 0801 2321 902


Stanovanje obsega 65, 20 m2 uporabne površine dela stavbe. Stanovanje je obrnjeno na zahod.


Meso - akcija in cena | Promotheus Domov / Izdelki / Meso Meso - akcije in cene Pri Promotheus smo na tekočem z vsemi katalogi, letaki, akcijami in kuponi, ki so na voljo za meso. Najdemo lahko najboljše popuste za vas, in prvi bomo, ki vas bomo obvestili, kdaj bo meso na akciji. To pomeni, da lahko pri svojem tedenskem nakupu kar nekaj prihranite. Oglejte si, koliko bi lahko pri nakupu meso prihranili z ogledom naših najnovejših katalogov in letakov. Preverite ceno za meso pri vašem najljubšem trgovcu Samo kliknite na kateri koli katalog in si oglejte trenutno ceno pri svojem najljubšem trgovcu Lidl, Hofer, EuroSpin, SPAR, Mercator, Merkur, Tuš Cash & Carry, Mercator Cash & Carry, Tuš, E.Leclerc, če želite prihraniti denar. S filtrom si lahko pomagate do katalogov in letakov določenih blagovnih znamk za lažje iskanje popustov si lahko. Ne pozabite, da lahko na Promotheus preverite tudi popuste na veliko drugih izdelkov. Oglejte si neverjetne ponudbe in začnite varčevati pri nakupovanju. Preprosto lahko primerjate med svojimi najljubšimi trgovinami in ugotovite, kje boste prihranili največ denarja, ker na voljo imamo vse kataloge in letake najboljših trgovcev v Sloveniji. Pri Promotheus je vse hitro in enostavno! Oglejte si aktualne ponudbe in promocije vaših najljubših produktov, kot npr. moški urejevalniki in strižniki, meso pivka, motormax, mešalnik za smoothie, metro. Samo klik z miško vas loči do neverjetnih ponudb, saj na Promotheus imate vse na enem mestu. Nenehno si prizadevamo za izboljšanje naše storitve in vsak dan dodajamo nove promocije in ponudbe, da vam predstavimo najnižje cene! Zato vam svetujemo vam, da nas preverjate redno.


source: CulturaX

text: Ferrari je pred Mercedesom - Christian Horner | Avtomanija formula 1 - največji slovenski F1 portal Ferrari je pred Mercedesom Šef ekipe Red Bull Christian Horner je po sijajni predstavi Italijanov v Silverstonu prepričan, da je Ferrari prehitel Mercedes in da so sedaj oni merilo v formuli ena. 12. julij 2018 | 12:45:57 Dvakratni svetovni prvak Mika Hakkinen je pred kratkim izjavil: "Ferrari je tačas na vseh področjih odličen in pri motorjih so medtem vsaj tako dobri kot Mercedes, če že ne boljši. Najboljši dokaz za to so dobre predstave ekip Haas in Sauber, ki uporabljata enake Ferrarijeve motorje." Toda Finec pri tej ugotovitvi ni sam. Tudi Christian Horner, šef ekipe Red Bull, verjame: "Ferrari je prehitel Mercedes in je sedaj v formuli ena nova merilna letvica. Napredek v ekipah Haas in Sauber to samo podkrepi." Aktualni in bodoči motorni partner Red Bulla tukaj ne moreta držati koraka s tekmecema Mercedes in Ferrari. Dirkač Red Bulla Max Verstappen govori celo o deficitu moči v višini 70 do 80 KM. Iz tega razloga se upravičeno lahko vprašamo, ali pri red Bullu to dejstvo ne povzroča glavobola v pogledu sezone 2019? Horner odgovarja: "Ne. Ključ do uspeha je razvoj in lahko vidimo, kaj je pri Hondi v načrtu. Silverstone je bil za Renault težak dirkaški konec tedna in je pokazal, kje so njihove meje. Tega se ne da skriti. Verjamemo v Hondo, kajti vemo, kaj vse bo prišlo." Ali Horner še verjame v majhne možnosti osvajanja letošnjega naslova? Horner se nekoliko pošali: "Sedaj smo nekoliko bolj ob strani kot doslej. Da bi lahko še sodelovali v tem boju, moramo na stezah, ki nam odgovarjajo, narediti najboljše kar se da. Torej na stezah kot so Hungaroring, Singapur, Suzuka." Ampak Horner potem povsem realno priznava, da je vlak letošnjega prvenstva za njih žal odpeljal. Ma....meni izgleda kot da mercedes ne pokaze vse moci ki jo imajo na voljo. Ali imajo dvome o zanesljivosti, ali sparajo motorje ker se bojijo kazni... Ferrari ima dober ritem v dirki, a na en krog je mercedes hitrejši. 12.7.2018 15:25:02 Merc ima pac zelo obcutljiv avtomobil, in zelo obcutljivo voznico 12.7.2018 15:26:18 komentar meseca, če ne leta 12.7.2018 15:43:10 Matjaz, genialna 12.7.2018 16:23:17 Hmm, ja, tipična balkanska...Če smo že pri tem, večje jokice od Vettla ni. Rajko pa je tud pred časom stisnil rep med noge in se sprijaznil z Number 2 v moštvu. Kar pri Hamiltonu ne boste nikoli doživeli, pa če še tako jamra po radiju. 12.7.2018 16:23:27 Hamiltona letos lahko ustavjo samo gume - mehurjenje. Je tip dirkača, ki najraje vozi na polno. Ima svoje slabosti, predvsem občutljivost, vndar s tem na nek način pokaže tudi svoja čustva. Vettlu ko ne gre, se pa kr zaletava.... 12.7.2018 20:00:20 Soling to mas pa prav,tako se locijo puncke in fantje.. 12.7.2018 20:22:38 No abt, če imaš Hamiltona za punčko, pol pa nam je zdaj jasno, zakaj se toliko ukvarjaš z njim 12.7.2018 20:39:26 Lojze joka ko mu gumb za party mod ugasnejo 12.7.2018 20:47:33 Noben več ne špara materiala vsi grejo na polno dejstvo je da je Ferrari prehitel v razvoju garažiste motor imajo najmočnejši šasija tu tu in bistvo delovanje gum. Hemlton bo letos moral če želi biti prvak pokazati vse kar zna in tudi angleško nemška naveza. Ne pa da ob porazu jočejo kot mali otroci to ni slo ono ni slo Ferrari se je namerno zaletel itd . Avstrija oba avta okvare Silverstonu starte imajao take kot jaz z Alfo 12.7.2018 23:24:26 Soling: Lujo je tip dirkača, ki zadnje čase med dirko veliko joka in se utaplja v solzah. Mislim da ga letos k ponovni osvojitvi naslova lahko ustavijo le te solze, ki mu zmanjšujejo vidljivost. 13.7.2018 10:33:02 Jaoo, kok mora bit to fajn, ko imate nekateri zdaj dobro iztočnico za udrihanje in norčevanje iz vam nepriljubljenega dirkača. Kot deca v vrtcu, ki se lahko z nekoga norčujejo. 13.7.2018 11:12:58 Carloscar: a te to kaj pika? 14.7.2018 6:46:18 Fero, očitno si se našel v mojem komentarju... 14.7.2018 7:32:23 Dejstvo je, da je Hamle 2014-2017 nakladal, da si želi bolj konkurenčne F1, da bo bolj zanimivo. Zdaj, ko jih je Ferrari že skoraj dohitel se mu pa tresejo gate. Odkrito povem, da ravno nato ne maram Hamleta, ker je zahrbten in dvoličen in ne veš kdaj laže in kdaj ne. V zadnjih letih pa je še dokazal kako podel je, ko se je zaletaval z Rosbergom in bremzal lani v Bakuju med varnostnim avtom, da se mu je Vettel v rit zaletel, potem je pa kao Vettel kriv, če Hamle silovito pospešuje potem pa močno zavira sredi ravnine. 14.7.2018 9:36:34 Carloscar: Lujo si je sam kriv, da se norčujemo iz njega. Tebe pa kot vidim le pika to norčevanje. Ne vem pa zakaj.


text: Trobenta Trobenta je kovinsko glasbilo, po tonskem obsegu najvišje iz skupine trobil. Sestavljena je iz cilindrične cevi, ki je vodena vzporedno v dveh zavojih in se zaključuje z lijakastim odmevnikom; in iz kotlastega ustnika. Današnja kromatična trobenta ima tri ventile. Glasbenika, ki igra na ta instrument, imenujemo trobentar (včasih tudi trobentač). Vrste[uredi | uredi kodo] Poznamo več vrst trobent: - trobenta v C (ne transponira) - trobenta v B (transponira za veliko sekundo navzdol) - trobenta v A (transponira za malo terco navzdol) - trobenta v F (transponira za čisto kvarto navzgor) - trobenta v D ali Bachova trobenta - pikolo trobenta - Aida-trobenta, skonstruirana za Verdijevo opero Aida - basovska trobenta, tudi Wagnerjeva trobenta, skonstruirana za trilogijo Niebelunški prstan - vojaška trobenta oziroma signalna trobenta ... Tako kot ostali trobilni instrumenti, pozna tudi trobenta dušene tone. Dušilec ali sordino je narejen iz lepenke ali kovine, tehnika igranja z dušilcem pa je največkrat v uporabi v jazzovskih skladbah. Zgodovina trobente[uredi | uredi kodo] Zvok trobente je spremljal zgodovino človeštva skozi vsa stoletja. Nanašajoč se na zgodovinske kronike, so prve trobente nastale v starem Egiptu, kjer so jih uporabljali predvsem v vojaške in signalne namene. Ohranjeni sta dve trobenti iz 2. tisočletja pred našim štetjem; ena srebrna in ena bronasta (brez ustnikov), najdeni v leta 1923 v Tutakamonovi grobnici. Instrumente, podobne trobenti, so uporabljali tudi Asirci, Judje, stari Grki (salpinx) in Rimljani (tuba in lituus). Ti instrumenti so kot predhodniki današnje trobente imeli ravno cev, šele v 15. stoletju pa se je cev začela zavijati, najprej v obliki črke S, kasneje pa v krožni obliki, ki je podobna današnjemu instrumentu. Tudi v srednjem veku so trobento uporabljali v vojaške namene, trobentarji pa so bili pogosto eni najbolj varovanih pripadnikov vojaških enot, ker so z zvočnimi signali sporočali povelja drugim vojaškim enotam. V umetniškem smislu zasledimo trobento v zgodnjem 12. stoletju v Pesmi o Rolandu. V začetku 17. stoletja so jo začeli uporabljati v orkesterski glasbi, (Claudio Monteverdi: Orfej, opera). Leta 1638 je Girolamo Fantini, najboljši trobentar tedanje dobe, izdal prvi strokovni priročnik z naslovom "Modo per imparare a sonare di Tromba tanto di guerra quanto musicalmente...". Trobenta je imela dolgo le omejen obseg tonov, ki jih je bilo moč zaigrati, šele med leti 1818 in 1830 pa jo je izum ventilov spremenil v kromatični instrument in s tem povečal njegovo zmožnost uporabe. V baroku so za ta instrument komponirali skladatelji Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel, Georg Philip Telemann idr. Marc-Antoine Charpentier (1645-1704) je v preludiju k skladbi Te Deum v rondojski obliki zložil nesmrtno melodijo, ki je v uporabi kot evrovizijska tv - špica. V obdobju klasicizma je Joseph Haydn temu instrumentu posvetil znameniti koncert v Es duru, sledilo pa mu je še mnogo skladateljev. Veliki mojstri glasbe so trobenti posvečali vedno več pozornosti in jo enakovredno z drugimi instrumenti uvrščali v orkestre. Med vidnejšimi so bili Giacomo Meyerber, Hector Berlioz in Richard Wagner. Način izvajanja na trobento je postajal vedno bolj virtuozen in je konkuriral pihalnim in godalnim instrumentom v orkestru. Preko jazzovskih glasbenih zasedb se je uporaba trobente razširila na vse zvrsti popularne in zabavne glasbe. Najvidnejši trobentarji jazzovske in zabavne glasbe so: - Arturo Sandoval - Dizzy Gillespie - Maynard Ferguson - Maurice Andre - Wynton Marsalis - Louis Armstrong - Miles Davis - Jon Faddis - Maynard Ferguson - Adolph »Bud« Herseth - Philip Smith - Doc Severinsen Glej tudi[uredi | uredi kodo] Zunanje povezave[uredi | uredi kodo] |Poglejte si besedo trobenta ali Trobenta v Wikislovarju, prostem slovarju.|


text: Kavadarci – Središče Tikveša Kavadarci je mesto v jugovzhodnem delu Povardarija, na jugu Makedonije, ki je središče Tikveša. Po nekaterih virih, etimološko, ime Kavadarci izhaja iz grške besede kavadion karpomeni "plašč iz žlahtnih tkanin" in Kavadarci so bili proizvajalci tkanin. Geografski lega Kavadarcev Mesto se nahaja v srednjem delu kotline in na območju Tikveša in predstavlja njegovo osrednje mesto. Mesto Kavadarci se nahaja na obeh bregovih reke Lude Mare na nadmorski višini od 230 do 270 metrov. Naselje Kavadarci se je prvič omenjalo leta 1519 kot majhno podeželsko naselje v sestavi Kjustendilskega sandžaka. Zgodovina mesta Kavadarci Leta 1664, Evlija Čelebija je obiskal Kavadarci, in je zapustil zapis, ki navaja, da je mesto središče 70 živih vasi in 300 hiš pokritih s opekami. Obstajajo štiri soseske, tri mošeje in lepa kopel. Naselje je omenjeno tudi v turških dokumentih od leta 1823. V dokument se Kavadarci omenja kot majhno naselje (mestece-kasaba) s približno 2.000 prebivalci na skrajnem vzhodu takratnega Bitolskegaa vilayeta. V svojem prispevku v celoti posvečenm Tikvešu z naslovom "Ljubljana-Peonia". Makedonski prosvetitelj Jordan Hadđi Konstantinov – Džinot je zapisal, da ima naselje Kavadarci (Govedartsi) veliko i čudovito cerkev in malo šolo, tri Mošeje), uro (Sahat), star visok stolp (Stolpe), kjer sedijo Ayan in sodniki (kadije). To kaže, da je bil tudi v sredini XIX stoletja Kavadarski osrednje (centralno) mesto v regiji Tikveš, kjer so bili nastanjeni sodišče (qadije) in upravni organi. Mesto vina - Kavadarci - Center vonagradov Kavadarci je prometno povezano z avtocesto Skopje-Gevgelija, ki vodi iz mesta Prilepa, in poti do Ohrida. Reka Luda Mara teče skozi mesto. Naselje je bilo ustanovaljeno konca 17. stoletja po avstro-turški vojni (1689-1690). Nahaja se na prometnici Prilep - Demir - Solun, imel je primerno lokacijo, ki ga je naredilo privlačnim za doselitev drugih prebivalcev v okolici. Leta 1857 je bilo majhno mestece s približno 2.000 prebivalci in posebnim gospodarskim središčem. Prebivalstvo se je ukvarjalo s kmetijstvom, trgovino in obrtjo. Tudi takrat ima Kavadarci vlogo upravno-administrativnega centra za območje Tikveša. Leta 1879 je bil upravni sedež v kratkem premeščen v Negotino. Mesto prebivalstva in gospodarstvo raste po drugi svetovni vojni. Leta 1948 je bilo v Kavadarcih okoli 6000 prebivalcev, leta 2002 pa se je število prebivalcev povečalo na okoli 30.000 prebivalcev. Tradicija uživanja v zgodbi o vinu Tikveš je regija za najštevilnejšimi in največjimi vinogradi na Balkanu. Od Velesa v smeri Kavadarcih, Negotinu, Demir Kapiji do Gevgelije so ceste poplavljene z vinogradi in številnimi vinskimi klet, ki s svojo arhitekturo avtentično govorijo o makedonski vinski zgodbi. Vino je eden od simbolov makedonske dežele. Največja skrivnost okusov makedonskih vin je Sonce, ki daje značilnosti vsakemu zrnu grozda v regijah osrednje Makedonije. V bližini Kavadarcev in Negotinov je bila razvita največja in najvišja kakovost vinske trte. Vinogradi v regiji Tikveš se razprostirajo na 11.000 hektarjih. Večina sort grozdja so Smederevka in Kratošija, Vranec in na manjših površinah se gojijo desertne in namizne sorte: Kardinal Hamburg, Afus Ali, Ribier in ,drugi. Zaradi velikih vinogradov v regiji Tikveš so številne vinske kleti, ki predelujejo grozdje v vino in žganje in da prodajajo na tujih trgih. Tikvešsko jezero je zgrajeno v spodnjem toku Črne Reke, pred izlivom iz reke v Vozarsko polje. Jezero je eden od glavnih umetnih rezervoarjev s površino 14 km2, dolžino 28 km in prostornino 475 x 10 m3. Jezero je bilo ustanovljeno leta 1968 z razdelitvijo kanjona reke z 104 m visokim jezom, zgrajenim iz glinenega kamna z glinastim jedrom. Akumulacija je namenjena namakanju in proizvodnji električne energije. Danes ima jezero turistično-rekreacijski značaj, z večjim številom vikend hiš in gostinskih objektov. Jezero se uporablja tudi za športni ribolov. Bogat je z ribami, s posebnim poudarkom na somu, ki lahko doseže dolžino več kot dva metra. Otok Gradot Srednjeveško mesto Tikveš se nahaja približno dva kilometra od vasi. Resava, na hribu 80 metrov visoko nad utorom reke Tikveš v reko Črno. V 3. stoletju pred našim štetjem na tem mestu je bilo naselje, ki je bilo obnovljeno in utrjeno s stolpi v pozni antiki. Poleg utrdb so našli temelje številnih stavb. Z izgradnjo rezervoarskega jezera so danes na otoku ohranjeni zgornji ostanki naselja. Pološki samostan Sv.George (XIV stoletje) Samostan je biser makedonske srednjeveške umetnosti. Zgrajena je bila v prvi polovici 14. stoletja, 20 km jugozahodno od Kavadarcev ob vznožju gore Viseshnice, na levem bregu današnjega Tikveškega jezera. Notranjost cerkve je popolnoma fresko. Poznana je po fresko slikarstvu iz 14. stoletja, še bolj pa po polielejskem (cerkvenem listu), izrezanem v lesa iz leta 1492, ki je najstarejši avtohton v Avstriji. Mokliško jezero se nahaja v kraju Moklište, neposredno v Kavadarcevc, v dolini reke Lude Mare. Nastalo je leta 1956, tako da je z rušenjem hriba nastala naravna pregrada (jez) v dolini Lude Mare in takoj zatem je bil prostor napolnjen z vodo. Zato je v literaturi to jezero razvrščeno kot ruševinsko jezero. Tako je narava v nekaj minutah zgradila jez na jezeru. Med tem dogodkom je bila pokopana čreda ovc s pastirji.


ruzica.petrovic@net.doba.si Nosilka predmetov: Organiziranje aktivnosti starejših, Medgeneracijsko povezovanje Ružica Petrovič, univ. dipl. soc. del., izkustvena družinska gestalt terapevtka (EAGT) in družinska mediatorka je 32 let zaposlena v socialnem varstvu na področju urejanja družinskih razmerij; področja dela so družinsko nasilje, spolne zlorabe otrok in mladostnikov, partnerska in družinska svetovanja. Kot edukator, trener in supervizor je vključena v večje število preventivnih programov v zdravstvu, šolstvu in NVO. Projekti: Nasilje nad starostniki in možnosti ukrepanja – ESS, Urad za enake možnosti RS; Profesionalno usposabljanje strokovnih delavcev v vzgoji in izobraževanju na področju krepitev kompetenc za preprečevanje nasilja v obdobju 2010–2012 (www.insem.si), ESS MŠŠ RS; izvajanje programov za preprečevanje kriminalitete in rehabilitacijo žrtev kaznivih dejanj – MNZ RS; »Odpravljanje tabuja – nasilje nad starejšimi ženskami v družini, prepoznavanje in ukrepanje, DAPHNE – Fakulteta za zdravstvene vede Maribor. Na DOBA Fakulteti je od leta 2011 nosilka dveh predmetov: Medgeneracijsko povezovanje in Organiziranje aktivnosti starejših. Osnovni namen predmetov je prikaz možnosti sodelovanja med generacijami kot tudi rušenje tabujev o starosti. Študentje se pri predmetu učijo, kako širiti medgeneracijsko sodelovanje v skupnosti, formalizirati in organizirati oziroma prispevati k razvoju socialnih dejavnosti v okolju, v katerem živijo in delujejo. Temeljno sporočilo študentom je, da je vsako obdobje v življenju pomembno. Koliko pa bo dejavno, je odvisno od nas samih.


STAkrog: Pozornost festivala Naprej/Forward namenjena lastništvu medijev in pritiskom na novinarje (ozadje) Mediji 21.11.2018 17:26 Pozornost festivala Naprej/Forward namenjena lastništvu medijev in pritiskom na novinarje (ozadje) Ljubljana, 21. novembra - Društvo novinarjev Slovenije (DNS) bo drevi s projekcijo dokumentarnega filma Koalicija sovraštva najavilo tradicionalni festival Naprej/Forward, ki je namenjen predstavitvi izstopajočih domačih in tujih medijskih praks in projektov. V festivalskih razpravah pa bosta posebne pozornosti deležni dve temi: lastništvo medijev in pritiski na novinarje. Z izbiro omenjenih dveh tem se DNS odziva na aktualno dogajanje v domačem medijskem prostoru. Novinarjem in drugim (so)ustvarjalcem medijskih vsebin se bodo v festivalskih razpravah pridružili poznavalci medijev, medijskega prava in gospodarstva. Vabljeni gostje so v pogovorih za DNS predstavili svoja razmišljanja in s tem poskrbeli za izhodišča razprav. Domačim medijem dihajo za ovratnik lastniški prevzemi in združitve V slovenskem medijskem prostoru so zadnje mesece v središču zanimanja lastniški prevzemi in združevanja medijev. Govori se o morebitni združitvi Dnevnika in Večera ter prevzemu Proplusa s strani investicijskega sklada Kohlberg Kravis Roberts (KKR). Slednje bi prineslo združitev Pop TV in Kanala A s Telemachom, ki je že v lasti KKR. "Žal slovenska tranzicija medijem - razen nekaterih izjem - ni prinesla finančno močnih lastnikov, ki bi prihajali iz panoge ali jo vsaj razumeli. Mediji so še vedno prepogosto žeton za druge igre na političnih in kapitalskih šahovnicah. Seveda se to pozna na novinarskem delu," opozarja novinar Primož Cirman, ki bo med gosti festivala. Takšni lastniki po njegovih besedah v medijih vidijo le kratkoročni, "neekonomski donos". Združitev Dnevnika in Večera ter prevzem Proplusa bi osiromašila medijski pluralizem, je prepričan novinar Igor Mekina. Po njegovem mnenju je "še toliko bolj nevaren" primer KKR, ker se z vstopom United Group oziroma Telemacha v Proplus "vsekakor izjemno povečuje medijski monopol največjih igralcev na trgu Slovenije in celotnega Zahodnega Balkana". Na četrtkovi okrogli mizi z naslovom Mediji pod drobnogledom bodo o medijskem lastništvu in poslovnih modelih slovenskih medijev razpravljali Cirman, direktor STA Bojan Veselinovič, direktor in glavni urednik Financ Peter Frankl, državni sekretar na ministrstvu za kulturo Vojko Stopar in Jernej Amon Prodnik z ljubljanske fakultete za družbene vede. Grožnje tudi vsakdan slovenskih novinarjev Tudi izbira problematike groženj, napadov in drugih oblik pritiska na novinarje za eno od osrednjih tem letošnjega, že sedmega festivala Naprej/Forward je pričakovana. V zadnjem času se je namreč DNS večkrat oglasil z javnim opozorilom na vse pogostejše verbalne napade na novinarje, ki so celo prešli v fizično nasilje, kot v primerih novinarskih ekip Televizije Slovenija in Planet TV. Odmevale so tudi grožnje uredniku in kolumnistki Večera, Matiji Stepišniku in Svetlani Slapšak, ter novinarki in novinarju Televizije Slovenija, Eugeniji Carl in Jožetu Možini. Carlova in njena novinarska kolegica na nacionalni televiziji Mojca Šetinc Pašek pa še vedno iščeta pravico na sodišču, ker sta se znašli v tvitu predsednika SDS Janeza Janše. Pritiski na novinarje neposredno ogrožajo svobodo medijev. O slednji in sodnih postopkih zoper novinarje bo na festivalu razpravljal tudi Emil Zakonjšek, ki je v 80. letih prejšnjega stoletja kot mlad sodnik kljub pritiskom "osvobajal" zaplenjene izdaje časopisov. Po njegovih besedah vsak sodni postopek, še zlasti pa kazenski, predstavlja pritisk na novinarja, tudi če sta tožba ali zahtevek očitno neutemeljena. "Ta pritisk zavestno ali podzavestno vpliva na novinarjevo delo, kar v mnogo primerih privede do samocenzure. Poleg tega vsak sodni postopek prinaša časovno in psihično obremenitev, zanemariti ni mogoče niti stroškovnega bremena," pojasnjuje Zakonjšek. V tem trenutku po njegovih besedah pri nas ni toliko kazenskih postopkov, da bi lahko govorili o hudi ogroženosti svobode izražanja. "Ni pa mogoče spregledati, da lahko visoki odškodninski zahtevki v civilnih postopkih pomenijo večji pritisk na novinarje kot kazenski postopek, poudarja Zakonjšek in dodaja, da se sodnim postopkom zoper novinarje ni mogoče izogniti, njihova pogostost pa je odvisna od stopnje demokracije in spoštovanja različnosti mnenj: "Pomembno pa je, da mediji zaščitijo novinarje in jim nudijo vso strokovno in pravno pomoč pri teh postopkih." Zakonjšku se bodo v razpravi pod naslovom Novinarje ubijajo, mar ne? pridružili še novinarki Anuška Delić in Mojca Dumančič ter odgovorni urednik Večera Matija Stepišnik. Na festivalu okrogle mize, predavanja in praktične delavnice o aktualnostih medijskega prostora Sicer se bo festivalski program začel z omenjeno projekcijo dokumentarnega filma Koalicija sovraštva avtorja Erika Valenčiča drevi v mariborskem kinu Udarnik. Osrednji del programa bo v četrtek, ko se bodo v avditoriju Moderne galerije v Ljubljani zvrstile predstavitve domačih medijskih vsebin in projektov, ki so izstopali iz povprečja, ter okrogli mizi o pritiskih na novinarje ter o medijskem lastništvu. Četrtek bo postregel tudi s predavanji ustanoviteljice češkega centra za preiskovalno novinarstvo Pavle Holcove ter novinarja in urednika nemškega političnega tednika der Freitag Sebastiana Puschnerja. Slednji bo predstavil omenjeni tednik kot primer dobre prakse tiskanega medija. Tednik je pred leti kupil nov lastnik, ki je vložil v grafično prenovo časopisa in marketing ter z učinkovito vizijo izboljšal poslovanje. Holcova, ki je tudi dobitnica nagrade Global Shining Light in nagrade EU za preiskovalno novinarstvo, je sodelovala v preiskovanju organiziranega kriminala v Srbiji, ukvarjala se je z naložbami makedonske tajne službe v Pragi, pranjem denarja in podjetji s sedeži v davčnih oazah. Pri več projektih sodeluje z Mrežo za preiskovanje organiziranega kriminala in korupcije (OCCRP). Četrtkov program bo sklenilo "večerno premlevanje aktualnosti v medijih in širše". Pogovarjala se bosta novinar, pisatelj ter scenarist hrvaške nadaljevanke Novine Ivica Đikić in pisatelj Goran Vojnović. Petkov nabor dogodkov pa se bo začel v prostorih DNS in Hiši EU z delavnicami o varnem komuniciranju, preverjanju pristnosti videoposnetkov in samostojnem ustvarjanju prispevkov "v divjini" terena. Za zaključek slovesna podelitev stanovskih nagrad Čuvaj/Watchdog Za slovesni zaključek letošnjega festivala pa bo v avditoriju Moderne galerije poskrbela petkova večerna podelitev stanovskih nagrad Čuvaj/Watchdog projektom in ustvarjalcem, ki so po navedbah DNS "v iztekajočem se letu s svojim delom izstopili iz povprečja in pokazali, da v Sloveniji kljub nezavidljivim razmeram kakovostno novinarstvo še ni izumrlo".


Razmišljanje, hitro in počasno - Mestna knjižnica Kranj Cobiss ID: 286504192 Cobiss naslov: Razmišljanje, hitro in počasno / Daniel Kahneman ; prevedla Špela Vodopivec Fizični: 710 str. : ilustr. ; 21 cm


text: Feynmanovi diagrámi ali tudi Feynmánovi grafi [fejnmánovi ~] so računski pripomoček v kvantni teoriji polja, s katerimi računamo sipalne preseke za interakcije med delci. Sestavljeni so iz 1-razsežnih črt, ki se stikajo v ogliščih. V njih so singularne točke, katere pridelajo enačbe. Z renormalizacijo se pozitivne in negativne neskončnosti pri močni, elektromagnetni in šibki interakciji odštejejo druge od drugih. Vpeljal jih je ameriški fizik in matematik Richard Phillips Feynman leta 1948. Feynmanov sodelavec Gell-Mann je imenoval Feynmanove diagrame Stückelbergovi diagrami, po švicarskem fiziku Ernestu Stückelbergu, ki je tudi razvil podoben zapis. Zgodovinsko so Feynmanove diagrame imenovali tudi Feynman-Dysonovi diagrami ali Dysonovi grafi. Dyson je krenil po poti starejše teorije motenj, saj tedaj funkcionalni integrali še niso bili običajni, tako da je bilo fizikom lažje slediti njegovi poti. Angleški fizik John Ellis je raziskoval določen razred Feynmanovih diagramov in jih poimenoval pingvínski diagrami, deloma po njihovi obliki, ki spominja na pingvina, deloma pa po stavi harvardske fizičarke Melisse Franklin, po kateri je menda moral poraženec v svojem naslednjem znanstvenem članku uporabiti besedo »pingvin«. Feynman je s Feynmanovimi pravili pokazal, kako se računajo amplitude diagramov na podlagi Lagrangeevih funkcij sistema. Feynmanovi diagrami priskrbijo globok fizikalni vpogled v naravo interakcij delcev. Delci vzajemno delujejo na vse razpoložljive načine. Virtualni delci se lahko gibljejo hitreje od hitrosti svetlobe, to pa vseeno ohranja vzročnost v relativističnem prostor-času. Verjetnost vsake poti se sešteje preko vseh verjetnosti možnih poti. To je v tesni zvezi z opisom kvantne mehanike s pomočjo funkcionalnega integrala, ki ga je tudi iznašel Feynman. S Feynmanovimi diagrami ne moremo obravnavati gravitacije in gravitacijskih singularnosti. V teoriji strun k trem interakcijam lahko pridamo še gravitacijo, ker singularnosti izginejo. Feynmanove diagrame tukaj nadomestijo topološke predstave. Feynmanove diagrame in Feynmanove integrale uporabljajo tudi v statistični mehaniki. Glej tudi Feynmanov graf Jedro in osnovni delci Kvantna teorija polja Richard Phillips Feynman 1948 v znanosti


text: Zbirka MECH 1. NAČIN: 2. NAČIN: preprosto iskanje po zbirki MECH s pomočjo deskriptorskega kazala. (deskriptorji predstavljajo urejen in kontroliran seznam, služi za urejen opis vsebine dokumentov; zato za natančnejše iskanje najprej izberite ustrezen deskriptor, nato pa z njim iščite še v zbirki MECH) Iskanje po deskriptorjih: Pomoč Želim izpis prvih deskriptorjev.


text: 610. je drugo desetletje v 7. stoletju med letoma 610 in 619. D-0610.


text: Tullio Regge [túlijo rédže], italijanski fizik, * 11. julij 1931, Torino, Italija, † 23. oktober 2014, Orbassano. Življenje in delo Regge je diplomiral leta 1952 iz fizike na Univerzi v Torinu. V letih od 1954 do 1956 je s pomočjo Fullbrightove štipendije doktoriral na Univerzi v Rochestru, New York, pod Marshakovim mentorstvom. Leta 1961 so ga izvolili za profesorja teoretične fizike na Univerzi v Torinu. Med letoma 1959 in 1960 je delal pri Heisenbergu na Inštitutu Maxa Plancka v Münchnu. Vrnil se je za nekaj časa v ZDA, najprej na Univerzo Princeton in nato leta 1965 na Inštitut za višji študij. Tu je predaval vse do leta 1979. Delal je na področju trkov pri visokih energijah, kjer je razvil zamisel kompleksne vrtilne količine in na področju polov trkalnih matrik vrtilne količine, ki so jih takrat uporabljali v fiziki visokih energij. Leta 1958 je razvil fenomenološko teorijo močnih interakcij pri visokih energijah. V začetku je bila razširjena, kasneje pa jo je nadomestila kvantna kromodinamika. Razvil je poseben formalizem tvorjenja simpleksnih aproksimacij prostor-časov, ki so rešitve Einsteinovih enačb polja, in se imenuje po njem Reggejev račun. Z Wheelerjem je raziskal motnjo Schwarzchildove metrike, ki označuje črne luknje, in nenazadnje je uvedel pojem nezvezne gravitacije. Izbrana dela Lettera ai giovani sulla scienza, Rizzoli, 2004 z Peruzzijem Giuliom: Spazio, tempo e universo. Passato, presente e futuro della teoria della relatività, UTET Libreria, 2003 L'universo senza fine. Breve storia del Tutto: passato e futuro del cosmo, Milano, Mondadori, 1999 Non abbiate paura. Racconti di fantascienza, La Stampa, 1999 Infinito, Mondadori, 1996 Gli eredi di Prometeo. L'energia nel futuro, La Stampa, 1993 Le meraviglie del reale, La Stampa, 1987 s Primom Levijem, Dialogo, Einaudi, 1987 Cronache Dell'Universo, Boringhieri, 1981 Priznanja Nagrade Leta 1964 je prejel Heinemanovo nagrado za matematično fiziko Ameriškega fizikalnega društva, leta 1996 skupaj z Veltmanom Diracovo medaljo za teoretično fiziko Mendarodnega središča za teoretično fiziko Abdusa Salama (ICTP) in leta 2001 skupaj z Lipatovom Pomerančukovo nagrado za teoretično fiziko. Leta 1989 so ga izvolili v Evropski parlament. Član je bil do leta 1994. Poimenovanja Po njem se imenuje asteroid glavnega pasu 3778 Regge, ki ga je 26. aprila 1984 odkril Ferreri na Observatoriju La Silla. Glej tudi Reggejev tir Sklici Zunanje povezave Akademsko drevo Tullia Reggeja na Physics Tree Italijanski fiziki Italijanski politiki v 20. stoletju Italijanski univerzitetni učitelji Diplomiranci Univerze v Torinu Doktorirali na Univerzi v Rochestru Evroposlanci iz Italije Predavatelji na Univerzi v Torinu Predavatelji na Univerzi Princeton Prejemniki Pomerančukove nagrade Prejemniki Heinemanove nagrade Italijanski politiki v 21. stoletju


text: Ne kaže svojih let. Foto: Dejan Javornik DOL PRI LJUBLJANI • Peter Muck ne v alpinistični in ne v širši javnosti ni prav znano ime. Morda bi ga najlažje predstavili kot očeta pisateljice, humoristke in TV-voditeljice Dese Muck, v strokovnih krogih pa je, po poklicu gradbeni inženir, znan kot eden največjih strokovnjakov za vodarstvo v Sloveniji. A vendar je bil 90-letni mož kot mladenič odličen alpinist. Resda se nikoli ni silil v prve vrste, na velike odmevne odprave ni hodil in tudi v zgodovinskih leksikonih ne boste našli njegovega imena. Velikokrat je plezal sam, in to v stenah, kjer sicer ni bilo srečati žive duše. A vsi, ki ga poznajo, vedo, da je bil pravi alpinist s srcem in dušo in da je opravil številne zelo dobre vzpone. Med vojno sanjal o hribih Peter Muck je alpinist prve povojne generacije. Tako kot za mnoge druge je bila tudi zanj in za njegov alpinizem usodna druga svetovna vojna. »Živeli smo v Trnovem, na Krakovskem nasipu. Okoli mesta je bila štiri leta bodeča žica in nikamor nismo smeli. Moj dedek je bil strasten planinec in fotograf, prav tako je bila teta zaljubljena v gore. Doma smo imeli vse polno planinske literature, od Planinskih vestnikov do knjige dr. Klementa Juga in Rudolfa Badjure. Vse to sem ves čas vojne prebiral in si želel iti ven, v hribe,« pripoveduje leta 1930 rojeni Ljubljančan, ki zdaj živi v Dolu pri Ljubljani. Tako je že prvi dan po koncu vojne sedel na očetovo kolo in se odpeljal do Šmarne gore. Star je bil šele 15 let. Naslednjič je prepričal soseda v Trnovem, da sta šla skupaj, in to po težko prehodnem brezpotju, kot se za »prekaljenega« gornika spodobi. Ker je iz literature vedel, da za plezanje potrebujeta vrv, si jo je sposodil v domači hiši, kjer so imeli tudi pisarno okrajne postaje za sivorjavo dolenjsko govedo. »In potem sem sosedovega fanta sredi mrzle zime po snegu z volovsko vrvjo vlekel z vznožja skozi gozd in pečevje v ravni črti na Šmarno goro. To je bila moja prva prvenstvena smer,« se smeje Peter Muck, ko obuja spomine na alpinistične začetke. V šestdesetih letih je vodil turiste na Triglav. FOTO: osebni arhiv Jeseničani zviška na Ljubljančane »Potem se je začelo,« nadaljuje. »Vsak prosti trenutek sem porabil, da sem šel lahko v hribe, večinoma kar sam. Na poteh sem začel srečevati ljubljanske alpiniste in ti so me povabili v Alpinistični odsek Ljubljana-Matica. Postali smo veliki prijatelji, bili smo kot družina. Kot kebri smo bili. Dobivali smo se na Turncu pod Grmado, med vikendi pa smo v glavnem hodili plezat v Kamniške Alpe. Z Jeseničani smo bili malo skregani in smo se ves čas zbadali, saj so oni zviška gledali na nas Ljubljančane. Joža Čop je bil v redu, drugi pa so nam šli precej v nos. Nekateri so pisali dnevnike vzponov in jih oddajali na društvu, da so se uvrstili na kakšno odpravo, jaz pa tega nisem počel. Plezal sem bolj zase,« se spominja mladih let, ki jih je zaznamoval alpinizem. Njegovi vrstniki so bili Marjan Keršič - Belač, France Zupan, Milan Hodalič in Dane Škrlj ter nekoliko mlajši plezalci, kot sta bila Igor Levstek in Mitja Kilar. Bil je navdušen samohodec in soler, kot se v alpinizmu reče tistim, ki plezajo sami. Po poroki pa je plezal tudi z ženo. »Dokler je šlo, sem lazil po hribih. Rad sem raziskoval brezpotja in iskal neznane prehode, veliko sem hodil v Dolomite in po drugih evropskih gorovjih, rad sem plezal na evropske štiritisočake, kot so Matterhorn, Mont Blanc, Weisshorn, Breithorn in podobni. Ko sem bil starejši, sem plezal samo še po feratah in po lažjih smereh, v nekem obdobju pa sem bil navdušen nad Baško grapo in tam odkrival opuščene kmetije,« pripoveduje. V Šport hotelu na Pokljuki je ob vikendih večkrat igral na harmoniko v Ansamblu Andreja Blumauerja (tretji z leve). Čeprav nikoli ni bil v Himalaji, pa je kar v domačih gorah večkrat doživel, da ga je ovohavala Matilda, še pove. Najbližje ji je bil čisto na začetku, dve leti po vojni, ko se je sam in v slabem vremenu še ne polnoleten odpravil na zahtevno grebensko prečenje Visoki Rokav-Škrlatica in komaj preživel snežni vihar. »Ne vem, kaj mi je bilo, da sem kar rinil naprej, zdi se mi, da me je Škrlatica tako vabila k sebi kot so sirene Odiseja. Samo da so njega privezali na jambor, mene pa nihče ni mogel privezati, ker sem bil sam,« se pošali. Igral v ansamblih Poleg gora je bila ves čas njegova velika ljubezen glasba. Kot harmonikar in klaviaturist je sodeloval pri več ansamblih, na primer pri Beneških fantih, Dobrih znancih, Zadovoljnih Kranjcih in pri Ansamblu Rudija Bardorferja. A ker v resnici ni bil najbolj navdušen nad narodno-zabavno glasbo, je leta 1974 ustanovil svoj ansambel Mali ljubljanski combo. »Sem popolni samouk, harmonike me je naučila mama, ki je čudovito pela in igrala na citre,« pove. Rad je plezal sam in nikoli ni bil v prvih vrstah. FOTO: osebni arhiv Edini kanček razočaranja, ki ga zaznamo med pogovorom, je, ko ga povprašamo, kako to, da njegova hči ni šla po njegovih stopinjah, kar se alpinizma tiče. »Saj smo z Deso poskušali, a ni in ni šlo. Enkrat smo jo celo prepričali, da je šla z nami na Brano, kjer se je zelo dobro izkazala, a to je bilo res izjemoma. Je pa zato vsaj njena najstarejša hči Zala, ki je sicer režiserka, postala alpinistka. Za diplomo sem ji kupil vrv in mislim, da je bila darila prav vesela. Zala je tudi ilustrirala mojo knjigo oziroma pravljico Deklica in bukev, ki naj bi izšla decembra. Za pisanje me je nagovorila prav Desa, ko je videla, da sem pisal humoristične tekste za Planinski vestnik, in me je prepričala, naj raje pišem pravljice, ki sem jih pripovedoval vnukinjam,« pripoveduje. Vsakič en humoristični verz Ob koncu alpinistične kariere, ko se je že bližal zrelim letom, je nad domom odkril hribček Ajdovščina in se podal nanj skoraj vsak dan. Pri tem je vsakič v vpisno knjigo napisal po en humoristični verz. Ljudje so bili tako navdušeni nad njimi, da so ga nekoč prepričali, da je imel v krajevnem kulturnem domu celo literarni večer. Pa se mogoče spomni katerega? »Ja, seveda se. To ni bila neka visoka poezija, ampak bolj za zabavo, na primer: Ko prideš na vrh, sezuj si obuvalo, da si prezračiš usmrajeno stopalo ...« 15 let je bil star, ko je začel plezati. Marko Butinar Ivan Kotnik - Ivč Mitja Košir Janko Ažman Danica Blažina Rado Kočevar Damijan Meško Franci Savenc Tomaž Jamnik Mišo


Nananana ///////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////// =====METELKOVA===== 22:00 Gala Hala: SWAGULJČICA Že nekaj let obstaja želja, da v Gala hali postavimo večer, na katerem se bo vrtel izključno svež hip hop. Do danes je bil sinonim za hip hop pri nas Rapetek in ne se bat, Rapetek ostaja, čas pa je prišel tudi za party, na katerem ne bo preveč filozofiranja niti živih nastopov, samo veliko dobre, nove muzike za plesat. 2019 je očitno leto, ko nam je to končno uspelo. Swaguljčica bo imela vsaj 7 rotirajočih DJ-jev s pravimi skillsi za plesno razpoloženje, po vsej verjetnosti pa več. Dj-jev, ki spremljajo novo muziko, ki štekajo, kaj pomeni glasbeno opremit dober klubski večer, DJ-jev, ki jim ni noben komad preveč mainstream ali preveč underground, da ga ne bi plasirali v pravem momentu. Prvo edicijo v pokušino časti kuća! lil ris tschimy borka cookie Vstop prost! 19:30 Menza pri Koritu: IGLU: Novoletne zaobljube + Ogrevanje s skupino Potencial tišine: Impro muzikal Improvizacijsko gledališče Ljubljana – IGLU, natančneje Peter Frankl, Juš Milčinski in Vid Sodnik, se bodo v improvizacijski predstavi Novoletne zaobljube tokrat poigrali s tistimi prelomnimi lažmi, ki si jih vsako leto dopovedujemo ob 1. januarju. “Zdaj bom pa zares nehal kaditi.” – naključni kadilec “Danes začnem hujšati!” – naključni gurman “Ta vlada bo dočakala konec mandata.” – naključni Marjan Nekaj se jih bo uresničilo, nekaj žal ne. Vsaka izmed zaobljub pa lahko služi kot inspiracija za zanimive, odštekane in zabavne improvizirane zgodbe ter prizore, ki jih bodo pričarali IGLUjevci. Spontano, na mestu, brez vnaprej pripravljenega scenarija in po vaših predlogih! Še prej pa se bo s premiero Impro muzikala predstavila skupina Potencial tišine – kolektiv učencev IGLU impro šole, ki deluje pod mentorstvom Juša Milčinskega. Predstavili vam bodo zgodbo junaka ali junakinje, ki se poda na zahtevno pot, polno preprek in samospraševanja. Dogodivščina pa bo začinjena z improviziranimi songi in plesom – pravi muzikal, torej! Vstopnina: 5 eur dijaki in študentje / 6 eur ostali za obe predstavi =====GLASBENO DOGAJANJE===== 23:00 Klub K4: Temnica Novo leto Štirka odpira s svojo najbolj optimistično serialko, ki bo brez usmiljenja počistila s postano decembrsko karamelo. Čvrst tempo bodo že na prvem dogodku brez predaha diktirali trije techno mišičnjaki. Mesto rezidentov zasedata RŠ pridigar in Knauf izvedenec Tritch ter Sezamov poveljnik S.S.S. Prvo postavo pa tokrat zaokrožuje mojster petdesetih odtenkov črne, biomehanični CNHN. Brez predigre, na polno, v soboto 12. januarja! CNHN (Bio-Mechanics) Tritch (RŠ) S.S.S (Sezam) 5€ < 24.00h < 7€ 21:30 Orto bar: Yu Generacija (Slo) Skupina Yu Generacija preigrava pesmi skupin Crvena Jabuka, Riblja Čorba, Psihomodo pop, Prljavo Kazalište, Van Gogh, Zabranjeno Pušenje......itd, kot tudi svoje avtorske pesmi. V 2 urah in pol vas popelje skozi zgodovino yu rocka v energičnem stilu. Skupina je igrala že z skupinami Zabranjeno Pušenje, Riblja Čorba, Pero Lovšin, Crvena Jabuka, S.A.R.S na različnih odrih po Sloveniji, samostojno po različnih klubih in tudi izven Slovenije na festivalu v Nemčiji. Lepo vabljeni na noč jugo rocka. Vstopnina: 5,00 € 22:00 prav tako Orto bar: Happy Birthday Elvis! Sprehodili se bomo skozi Elvisovo celotno glasbeno kariero, zavrteli pa bomo tudi nekaj njegovih sodobnikov (Bill Haley, Jerry Lee Lewis, Carl Perkins, Johnny Cash, Little Richard, Chuck Berry itd.) in sledilcev (Batmobile, Stray Cats itd.) Če imate kakšno glasbeno željo, pa ste tokrat vabljeni, da jo zaupate DJ Martin13. Zstojn. 21:00 SOHO: Rutinska Kontrola Band obstaja že nekaj let. Za seboj imajo dve izdaji. V zadnjem letu se je band stabiliziral in je začel imeti bolj resne nastope. Štiričlanska zasedba igra glasbo, ki v svoji osnovi lahko označimo kot punk-rock.To predstavlja tudi skupni intees vseh članov, čeprav prihajajo iz različnih krajev in iz različnih generacij. Ostali vplivi so prepoznavni in prihajajo iz osebnih izrazov vsakega člana skupine. Po končanem nastopu, D.J. bo predvajal rock glasbo z Ex-Yu prostora. Vstopnine ni. 20:00 Jazz klub Gajo: Sophisticated and Innovative Vocalist: Kristina Oberžan Kristina Oberžan je verjetno ena najbolj priznanih in visoko izobraženih vokalistk na slovenskem jazz prizorišču. Na Slovenski popevki 2006 je prejela nagrado za najboljšo izvajalko. Izredno!!! Vstopnina 10 eur 20:00 CSK Franceta: Original Disco Party - Čarobna noč izvorne disco glasbe! w/DJ Hemi Hemingway Ob tretji izdaji tega enkratnega načina druženja in zabave, ki bo 12. januarja, se je nabralo kar nekaj razveseljivih novic. Najpomembnejša je, da zdaj lahko potrdimo, da bo ljubljanski Center Slovanskih Kultur France Prešeren v Trnovem postal dom dogodkov Original Disco Party. In kot se za vsak dom spodobi, so ga lepo (pre)uredili, da bo vsem nam v njem kar najbolj udobno in po volji. Tu je zdaj obvezna (čarobna) disco krogla. Pa svetlobni park, ki so ga pred štirimi desetletji lahko le sanjali. Ne pozabimo niti na kakovostno in močno ozvočenje, ki je zelo pomembno za dobro počutje. Vljudno vabljeni, start najkasneje ob 20. uri. Vstopnina: 3€ =====DECENTRALIZACIJA===== 20:00 TrainStation SubArt Kranj: Distoržn: Amalgam, iamdisease, Ambra Amalgam Dentist, Kranj Kranjska zasedba, ki je člane pokradla vsem lokalnim bendom in sestavila svojevrstn glasbeni amalgam, Zvok, baziran v progresivnih in matematičnih stilih agresivnega izražanja razmetavajo po vseh možnih avenijah shizofrenih melodij in pretepaških ritmov - prava kranscendentalna glasba. Iamdisease Hardcore Sludge, Primorska Iamdisease so na strani temnega in jeznega hardcorea z močnimi vplivi metala, crusta in sludgea. Njihova glasba govori o temnih plateh človeške narave in o grozljivstih informacijske družbe. Njihovo sporočilo ob tem vsekakor ni predanost in obup, temveč upanje v spremembe za boljši jutri za vsakogar. Ambra Stoner, Ljubljana Tišina je prekinjena, luči so prižgane.... Megleno ljubljansko podzemlje je izpljunilo trdo, glasno in vnetljivo snov pod imenom Ambra. Zasedba, ki jo sestavljajo Andrej Blatnik (kitara), Žiga Kroflič (kita 1000 ra), Jani Premužič (vokal), Anže Vavpetič (bas) in Robi Rep (bobni), je skupni imenovalec našla v glasbenem izrazu, ki navdihe išče v alternativnih glasbenih žanrih tršega konca spektra, ob tem pa ne zanemarja svoje progresivne zapuščine, ki jo po premišljenih odmerkih priliva na ogenj. Vstop 6€ 21:00 MKNŽ Ilirska: Greber [grind/doom Can],HIAC [crust/sludge [Ger], FTD[kontejnr] GREBER [grind/doom - Kanada] Steve (The Great Sabatini) in Marc (Fuck the Facts) sta po razpadu skupine Tugnut ustanovila grindcore/doom band Greber leta 2009. Do sedaj sta izdala dva LPja in pet EPjev. Na njihovi prvi evropski turneji, skupaj z Humanity is a curse, nam bodo predstavili zadnji album Cemetery Preston. HUMANITY IS A CURSE (crust/sludge - Ger] HIAC so trio iz Italije, ki pa deluje v Berlinu. Letos je izšel njihov prvi album z naslovom Raging For A Lighthouse FACIAL TISSUE DISPANSER (mince core - Kontejnr) Že vsem znana bolnica iz Postojne. 22:00 MIKK Murska: HIP HOP Praksa: Mrigz'n'Ghet & THA GODZ BAND + Grossfotra Mrigz & Ghet sta velenjska rap težkokategornika, ki sta svojo zastavo na hip-hop mapo brezkompromisno zapičila leta 2011 z albumom "Mrigz 'n' Ghet Hitz", ki je brez dvoma eden najboljših slovenskih rap albumov. S svojim trdim in neizprosnim slogom sta kriva za peklenske rap nastope po vsej Sloveniji, odre pa sta si med drugim delila s hip-hop legendami, kot so: ONYX, M.O.P., GZA (Wu Tang Clan) in DAS EFX. Mrigz & Ghet bosta v Murski Soboti predstavila material z nove plate, ki je v pripravi, plus venček "starih hitova"! Na odru se jima bo pridružil bend Tha Godz, ki ga sestavljajo David Slatinek (bobni), Leon Firšt (klaviatura), Grega Skaza (saksofon, Ewi), Alen Kovše (kitara) in Matic Pokorn (bass). Grossfotra sta ptujsko-radgonski hip hop dvojec, ki v svojih besedilih zrcali podobo slovenskega obrobja. Predstavljata glas od boga pozabljenih prekarcev in od centrov moči spregledanih skupnosti. Odraščajoč v pretežno punkersko-metalskem okolju se s fuzijo avantgardnega in klasičnega ne ozirata na ritmične kalupe, ne na politično korektnost. Premierno v MIKKu. Vstopnina: 5€ =====PREDSTAVE, RAZSTAVE, PERFORMANSI===== 20:00 Stara mestna elektrarna: Premiera plesne predstave Merilci bremen Predstava Merilci bremen je serija relacijskih koreografskih situacij, ki temeljijo na ritmičnih, prostorskih, telesnih in kinetičnih soodvisnostih plesalk. Tudi v primerih, ko se plesno gradivo osamosvoji, je vanj vselej odtisnjeno še neko drugo telo. Ali vsaj njegov prostor. Naše telo nikoli ni eno, ampak vselej mnoštvo, posledica, izid in možnost različnih množin in odnosov s časom, prostorom, drugimi telesi in premiki. Kompozicijo Merilcev bremen strukturirajo akumulacijski in variacijski postopki, pri čemer se razmerja med posameznostjo in skupnim, med individualnim in mnoštvenim skušajo premikati hkrati v materialnih (telesnih), kinetičnih in motivacijskih (socialnih) pomenih. Vstopnice: 10 EUR, 7 EUR (dijaki, študentje, upokojenci) 18:00 in 20:00 Osmo/za: REKA, REKA/ Syntapiens::IZ Gledališka predstava “REKA, REKA/ Syntapiens::IZ” je predstava o igralki Ivi Zupančič. Kmalu po drugi svetovni vojni je Iva Zupančič odigrala na "Odru 57" prelomne vloge: od Ismene v “Antigoni” Dominika Smoleta do predstave "Otroka reke" dramatika Daneta Zajca, ki je doživela svojo praizvedbo leta 1962. V njej je Iva Zupančič maestralno odigrala vlogo Reke. Ta pomemben gledališko-igralski trenutek se je nepričakovano ponovil v še bolj nepričakovanem dogodku na koncu XX. stoletja. Obe gledališki situaciji sta jo kanonizirali med največje gledališke igralke stoletja. V predstavi “REKA, REKA/ Syntapiens::IZ” bo vlogo Ive Zupančič leta 2018 odigrala Miranda Trnjanin, vlogo pesnika Daneta Zajca bo odigral Borut Veselko, dramatika 7c25 Daneta Zajca pa bo odigral Marko Mlacnik. V dramsko situacijo se bo vpletel tujec, ki ga igra Davor Janjić. Predstava “REKA, REKA/ Syntapiens::IZ” bo uprizorjena po motivih dramskega besedila “Otrok reke” Daneta Zajca in molitvenem vzorcu Dragana Živadinova. Rezervacija vstopnic: info@delak.eu 20:00 ŠKUC: The Ljubljana Camerade - European Poetry Festival V sodelovanju z European Poetry festival iz Londona, ki se odvija aprila, kot preddogodek organiziramo večer performansov pesniških parov v sklopu serije European Camerade. Ta je bila izvedena že v številnih evropskih mestih. Slovenskim pesnicam in pesnikom se pridružajo gostje iz Velike Britanije, Norveške in Avstrije. Dogodek kurirata Muanis Sinanović in Steven J. Fowler. 12:00 Steklenik: Saša Spačal:Plasti_ika / vodstvo Bioumetnica Saša Spačal se loteva perečega vpliva človeškega napredka in ekologije. Delo z zgovornim naslovom Plast_ika izpostavlja problematiko mikroplastičnih delcev v prsti. V sodelovanju z Janom Turkom, ki skrbi za zvok in ob svetovanju dr. biomedicine Mirjana Švaglja, je umetnica ustvarila zvočno postavitev, ki podaja zgodbo o poroznosti tal in njenih prebivalcih. Kot pravi sama, poskuša z instalacijo “mikrofavni naših tal skuša dati glas, da bi nam povedala, kako človeška dejavnost pronica tudi v globje plasti zemlje.” 20:00 Nostalgija: Nostalgija Smeha - Stand Up Nekaj novega v naši Nostalgiji! Stand up komedija! V soboto 12. januarja bomo gostili kar tri komike. To so: Kaja Grozina, Ervin Šišić in Marko Žerjal 20:30 SMG: Kralj na Betajnovi Cankarjeva zgodba je izjemna politična drama prežeta z umori, korupcijo in lakomnostjo. Dogaja se na podeželju v predvolilnem času. Merjenje moči je nujno. A kljub razkritju krutih dejstev je vzpon protagonista Jožefa Kantorja neizbežen. 20.00 MGL/Mala scena: Pogrešana Dramski prvenec mlade in perspektivne ameriške igralke, režiserke in dramatičarke Nikole Beckwith se ne ukvarja samo s psihološkimi profili žrtve, storilca in vseh, ki trpijo ob tragičnem izginotju, ampak se tudi sprašuje, koliko je vsak od nas ujetnik lastne družine. Režiserka Nataša Barbara Gračner je v svoji interpretaciji in predelavi besedila malo Leio (Leano) postavila v območje poezije, ki si jo je sposodila pri pesnici in režiserki Evi Kokalj. Drama: 20:00 veliki oder: Ivanov Drama Ivanov (1887) sodi v zgodnje ustvarjalno obdobje Antona Pavloviča Čehova. Ob svojem nastanku je zmedla tako občinstvo kot kritike, navajene jasne karakterizacije likov in nedvoumnih žanrskih pravil. Čehov, v marsičem predhodnik in začetnik sodobne dramatike, je vsa pravila postavil na glavo. Komični, včasih celo groteskni elementi in liki se tudi v Ivanovu prepletajo z žalostnimi usodami, zavoženimi življenji in tragičnimi prvinami. Čehov je na svojega osrednjega junaka in njegovo okolje gledal kot umetnik in kot zdravnik, posebej so ga zanimala področje psihiatrije in etična vprašanja. »Diagnoze«, ki jih je postavil svojemu junaku, se zdijo presenetljivo današnje: izgorelost, malodušnost, naveličanost, zdolgočasenost nekoč sijajnega izobraženca, podjetnega in karizmatičnega idealista. 20:00 mala scena: Ne pozabite na rože Gledališki oder je poln rož. Na enem koncu je klavir, nekje zraven sedi čelistka. Oder je pripravljen, predstava se lahko začne. Igralko, ki vstopi, publika takoj prepozna – večino svoje kariere je igrala v prav tem gledališču. Zdaj je v pokoju in prišla je, da pove, kar se ji zdi, da je po vseh teh letih igranja vredno in treba povedati. Da se ozre nazaj in prešteje, kar je pustila za sabo: vloge, režiserje, odrske sopotnike, kostume, šopke rož, izposojene identitete, odre, na katerih je stala, pisma oboževalcev, pisma sovražnikov, uspehe in nikoli izpolnjena pričakovanja. 17:00 LGL: LG FRU-FRU: Vidkova srajčica Otrok, mama, bratci in sestrice, postelja, žlička in skodelica s kaško – varen dom, kjer jemo, spimo in se igramo. Svet, ki ga otrok prepoznava iz lastnega vsakdana. Zunaj hiše: travnik, potok, grmovje in živali, ki jih otrok opazuje. Glej, pajek na pajčevini, ptič v zraku, bela ovca na travniku! Sonce na nebu in oblak! Tudi njih malček že pozna, nekatere z dvorišča, druge iz slikanic, saj ovčke in rake naši otroci prvič vidijo tam. Levstikov Videk v izvedbi gledališča Fru-Fru je predstava namenjena najmlajšim, ne le po vsebini, ampak tudi po likovni podobi, polni mehkih form, toplih materialov in živih barv, ki se v posebnem, počasnem ritmu predstave prepletajo z glasovi ritmiziranih in petih besed in drobnih instumentov. Za otroke od 2. leta dalje, 35′, 4€/6€ =====KINO===== Slovenska kinoteka: 18:00, Družinske vezi: Potovanje v Tokio, Tokyo monogatari, Yasujiro Ozu, Japonska, 1953, 35mm, 1.37, čb, 136', svp 21:00, Kultivator: Rokoborec, The Wrestler, Darren Aronofsky, ZDA/Francija, 2009, 35mm, 2.35, barvni, 111', sp Kinodvor: 13:45 / Dvorana: Tisti čas leta, Paprika Steen 14:15 / Mala dvorana: Ptice jezer, njihova vrnitev, Matej Vranič 16:00 / Dvorana: Neverjetna zgodba o velikanski hruški, Philip Einstein Lipski, Jørgen Lerdam, Amalie Næsby Fick, KINOBALON / PREMIERA; predfilm: Kralj Matjaž 16:30 / Mala dvorana: Maria Callas, Tom Volf 19:00 / Dvorana: Starec in pištola, David Lowery 20:00 / Mala dvorana: Maria Callas, Tom Volf 21:00 / Dvorana: Igram, sem, Miroslav Mandić /////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////////


4 triki, s katerimi boste na razgovoru blesteli


Če si levičar in vstajnik, lahko brez posledic prideluješ tu...


Marija Magdalena Gornik (1835-1896): France M. Dolinar: 9789610405498 : Knjiga | Emka.si P_9789610405498 https://www.emka.si/webapp/wcs/stores/servlet/sl/emkasi/krscanske-ustanove-in-organizacije-11578/marija-magdalena-gornik-%281835-1896%29-p-9789610405498 [ { "catentry_id" : "3074457345617624174", "seo_url" : "https://www.emka.si/webapp/wcs/stores/servlet/sl/emkasi/krscanske-ustanove-in-organizacije-11578/marija-magdalena-gornik-%281835-1896%29-9789610405498", "displaySKUContextData" : "false", "buyable" : "true", "Attributes" : { }, "ItemImage" : "/wcsstore/MKCAS/img/catalog/9789610405498/646x1000/9789610405498.jpeg", "ItemImage467" : "/wcsstore/MKCAS/img/catalog/9789610405498/646x1000/9789610405498.jpeg", "ItemThumbnailImage" : "/wcsstore/MKCAS/img/catalog/9789610405498/200x310/9789610405498.jpeg" } ] Marija Magdalena Gornik (1835-1896) Mehka - 07. mar 2019 ISBN/EAN:P_9789610405498 Ta knjižica vsebuje življenjepis mistikinje Magdalene Gornik, kot ga je ob sprožitvi beatifikacijskega procesa zapisal zgodovinar dr. France M. Dolinar. Dopolnjuje jo molitev za prištetje Magdalene Gornik svetniškemu zboru. Količina - 1 + 2,90 € if(typeof(shoppingListJS) == "undefined" || shoppingListJS == null || !shoppingListJS) { shoppingListJS = new ShoppingListJS({storeId: '715838034',catalogId: '3074457345616676718',langId: '-31'}, {id: '3074457345617624174', name: 'Marija Magdalena Gornik (1835-1896)', image: '/wcsstore/MKCAS/img/catalog/9789610405498/646x1000/9789610405498.jpeg', type: 'ItemBean', components: {}, skus: []}, {}, "shoppingListJS"); } -France M. Dolinar- if(typeof(shoppingListJSPI3074457345617431579) == "undefined" || shoppingListJSPI3074457345617431579 == null || !shoppingListJSPI3074457345617431579) { shoppingListJSPI3074457345617431579 = new ShoppingListJS({storeId: '715838034',catalogId: '3074457345616676718',langId: '-31'}, {id: '2439808', name: 'Friderik Irenej Baraga (1797-1868)', image: '/wcsstore/MKCAS/img/product/6t_2018/9789610404682_500.jpg', type: 'ItemBean', components: {}, skus: []}, {}, "shoppingListJSPI3074457345617431579"); } Friderik Irenej Baraga (1797-1868) if(typeof(shoppingListJSPI3074457345617440413) == "undefined" || shoppingListJSPI3074457345617440413 == null || !shoppingListJSPI3074457345617440413) { shoppingListJSPI3074457345617440413 = new ShoppingListJS({storeId: '715838034',catalogId: '3074457345616676718',langId: '-31'}, {id: '2506886', name: 'Anton Martin Slomšek (1800-1862)', image: '/wcsstore/MKCAS/img/product/36t_2018/9789610404972_500.jpg', type: 'ItemBean', components: {}, skus: []}, {}, "shoppingListJSPI3074457345617440413"); } if(typeof(shoppingListJSPI3074457345616680617) == "undefined" || shoppingListJSPI3074457345616680617 == null || !shoppingListJSPI3074457345616680617) { shoppingListJSPI3074457345616680617 = new ShoppingListJS({storeId: '715838034',catalogId: '3074457345616676718',langId: '-31'}, {id: '31522', name: 'Ljubljanski škofje', image: '/wcsstore/MKCAS/img/product/strokovna-literatura/humanistika/309866/9789612226909_500.jpg', type: 'ItemBean', components: {}, skus: []}, {}, "shoppingListJSPI3074457345616680617"); } Ljubljanski škofje if(typeof(shoppingListJSPI3074457345617115417) == "undefined" || shoppingListJSPI3074457345617115417 == null || !shoppingListJSPI3074457345617115417) { shoppingListJSPI3074457345617115417 = new ShoppingListJS({storeId: '715838034',catalogId: '3074457345616676718',langId: '-31'}, {id: '2267702', name: 'Vi ste luč sveta : sveti na Slovenskem', image: '/wcsstore/MKCAS/img/product/4t_2017/9789610403715_500.jpg', type: 'ItemBean', components: {}, skus: []}, {}, "shoppingListJSPI3074457345617115417"); } Vi ste luč sveta : sveti na Slovenskem ISBN/EAN: 9789610405498 Mere izdelka vxš: 100 x 150 x 3 Avtor: France M. Dolinar


text: arhiv -> Kartuzija Pleterje Avtor: upoti, datum 2. 08. 2008 00:00:00 V oddaji Pot–i smo bili na obisku v kartuziji Pleterje na Dolenjskem. Edina naloga menihov je razvijati v sebi tisto Božje življenje, ki so ga prejeli pri krstu, dokler ne dosežejo "polne starosti Kristusove", ko morejo z apostolom reči: "Ne živim več jaz, ampak Kristus živi v meni". Kartuzija Pleterje - predvajaj (trajanje 30 minut) - Arhivska tv. oddaja S tem obenem izpolnjujejo tudi vlogo, ki jim je zaupana v cerkvi, da kakor glavne žile razširjajo to Božje življenje po celotnem mističnem telesu. "Oddaljeni od vseh, pa združeni z vsemi, stojijo pred živim Bogom - v imenu vseh" (Pravila). Njihov apostolat je v celostnem darovanju Bogu zaradi Njega samega. Na ta način neposredno preko Boga dosežejo tudi ljudi. Kartuzijansko življenje pa je tudi pričevanje. "Z izpovedovanjem zaobljub težijo edino k Tistemu, ki biva, ter tako pričujejo svetu, pretirano zapletenemu v zemeljsko stvarnost, da razen njega ni Boga. Njihovo življenje razodeva, da so nebeške dobrine prisotne že na tem svetu. Če ste spoznali da vas Bog kliče v vinograd, se lahko obrnete na ta naslov: Naslov Kartuzije Pleterje: SI-8310 Šentjernej Faks: 386 (0)730 81 219 e-mail: kartuzija.pleterje@chartreuse.info Več informacij o kartuzijanskem življenju najdete na internetni stran Velike Kartuzije: www.chartreux.org. Tam so tudi povezave z internetnimi strani drugih kartuzij. Zahvaljujemo se vam za ogled oddaje Pot–i. Zahvaljujemo se menihom iz Kartuzije Pleterje za čudovito koralno petje in Bogu hvala za poslanstvo, ki ga izvajajo. Tudi oni živijo po načelu MOLI IN DELAJ.


TEMA 12. Verujem v Svetega Duha. Verujem v sveto katoliško Cerkev - Opus Dei @opusdei_si: Montse je živela podobno življenje kot katerokoli dekle njene starosti, vendar polno Boga: odkrila je Jezusa v obič... https://t.co/CNVO4PMPMd TEMA 12. Verujem v Svetega Duha. Verujem v sveto katoliško Cerkev Sveti Duh notranje povezuje vernike s Kristusom, tako da oblikujejo eno samo telo, Cerkev, v kateri obstaja raznolikost udov in služb. 1. Verujem v Svetega Duha 1.1. Tretja oseba presvete Trojice V Svetem pismu je Sveti Duh poimenovan z različnimi imeni: med drugim kot Dar, Gospod, Božji Duh, Duh resnice in Tolažnik. Vsaka izmed teh besed nam nakazuje nekaj o tretji osebi presvete Trojice. Je “Dar", ker nam ga Oče in Sin pošiljata zastonj: Sveti Duh je prišel prebivat v naša srca (prim. Gal 4,6); On je prišel, da bi bil vedno z ljudmi. Poleg tega od Njega izhajajo vse milosti in darovi, med katerimi je največji dar večno življenje skupaj z drugima dvema božjima osebama: v Njem imamo dostop do Očeta po Sinu. Duh je “Gospod" in “Božji Duh" – ti dve imeni se v Svetem pismu uporabljata samo za Boga –, ker je Bog skupaj z Očetom in Sinom. Je “Duh resnice", ker nas celovito uči vse, kar nam je razodel Kristus, ter vodi in ohranja Cerkev v resnici (prim. Jn 15,26; 16,13-14). Je “drugi" Paraklet (Tolažnik, Advocatus), ki ga je obljubil Kristus, ki je prvi Tolažnik (grško besedilo govori o “drugem" Tolažniku in ne o nekem “drugačnem" tolažniku, zato da pokaže na občestvo in neprekinjenost med Kristusom in Duhom). V nicejsko-carigrajski veroizpovedi molimo: »Et in Spiritum Sanctum, Dominum et vivificantem: qui ex Patre [Filioque] procedit. Qui cum Patre et Filio simul adoratur, et conglorificatur: qui locutus est per Prophetas.« V tem besedilu so koncilski očetje carigrajskega cerkvenega zbora (381) hoteli uporabiti nekatera svetopisemska imena za Duha. Z besedami “Gospod, ki oživlja" so imeli v mislih dar božjega življenja, ki je podeljeno človeku. Ker je Gospod in ker oživlja, je Bog skupaj z Očetom in Sinom ter zatorej prejema isto češčenje kot drugi dve božji osebi. Na zadnje so želeli še pokazati na poslanstvo, ki ga Duh uresničuje med ljudmi: govoril je po prerokih. Preroki so tisti, ki so govorili v božjem imenu, navdihnjeni od Svetega Duha, da bi njegovo ljudstvo spodbudili k spreobrnjenju. Razodevanje Duha v starozaveznih prerokbah doseže polnost v skrivnosti Jezusa Kristusa, ki je dokončna božja beseda. »Simboli Svetega Duha so številni: živa voda, ki izvira iz Kristusovega prebodenega srca in odžeja krščene, maziljenje z oljem, ki je zakramentalno znamenje birme; ogenj, ki preoblikuje, česar se dotakne; temen ali svetal oblak, v katerem se razodeva božja slava; polaganje rok, po čemer se podeljuje Duh; golob, ki se spusti na Kristusa in ostane nad njim pri krstu« (Kompendij, 139). 1.2. Poslanstvo Svetega Duha Tretja oseba presvete Trojice sodeluje z Očetom in Sinom od začetka zamisli o našem odrešenju do njene dovršitve; toda v “poslednjih časih", ki so se pričeli z zveličavnim učlovečenjem Sina, se je Duh razodel in nam je bil dan, bil priznan in sprejet kot oseba (prim. Katekizem, 686). Po delovanju Duha se je Božji Sin učlovečil v prečistem telesu Device Marije. Duh ga je mazilil že na začetku; zato je Jezus Kristus Mesija od začetka njegove človeškosti, t.j. od njegovega učlovečenja dalje (prim. Lk 1,35). Jezus Kristus razodeva Duha s svojim naukom, ko izpolnjuje obljubo, dano očakom (prim. Lk 4,18 sl.), in ga podeli porajajoči se Cerkvi, ko dihne v apostole po vstajenju (prim. Kompendij, 143). Na binkošti je bil Duh poslan, da bi od tedaj ostal v Cerkvi, v Kristusovem mističnem Telesu, da bi jo poživljal in vodil s svojimi darovi in s svojo navzočnostjo. Zato tudi rečemo, da je Cerkev tempelj Svetega Duha in da je Sveti Duh kakor duša Cerkve. Na binkoštni dan je Duh prišel nad apostole in prve učence, ter tako z zunanjim znamenjem pokazal na živost od Kristusa ustanovljene Cerkve. »Poslanstvo Kristusa in Duha postane poslanstvo Cerkve, ki je poslana, da oznanja in razširja skrivnost troedinega občestva« (Kompendij, 144). Po Duhu svet vstopa v “poslednje čase", v čas Cerkve. Dejstvo, da Sveti Duh poživlja Cerkev, zagotavlja, da se poglablja in da se brez izgub in živo ohranja vse, kar je Kristus rekel in učil v dneh, ko je živel na zemlji, do njegovega vnebohoda[1]; poleg tega po obhajanju-podeljevanju zakramentov Duh posvečuje vernike in Cerkev ter ji omogoča, da še naprej vodi duše k Bogu.[2] »V nerazdeljivi Trojici sta Sin in Duh različna, vendar neločljiva. Od začetka do dovršitve časa, namreč, ko Oče pošlje svojega Sina, pošlje tudi svojega Duha, ki nas zedinja s Kristusom v veri, da moremo kot posinovljeni otroci klicati Boga “Oče" (Rim 8,15). Sveti Duh je neviden, vendar ga spoznavamo po njegovem delovanju, ko nam razkriva Besedo in ko deluje v Cerkvi« (Kompendij, 137). 1.3. Kako Kristus in Sveti Duh delujeta v Cerkvi? Po zakramentih Kristus daje svojega Duha članom svojega Telesa in jim naklanja božjo milost, ki daje sadove novega življenja po Duhu. Sveti Duh deluje tudi tako, da nekaterim kristjanom podeljuje posebne milosti za dobro vse Cerkve, in je Učitelj, ki vse kristjane spominja na to, kar je razodel Kristus (prim. Jn 14,25 sl.). »Duh zida, oživlja in posvečuje Cerkev: Duh ljubezni vrača krščencem sličnost z Bogom, izgubljeno z grehom, in jim daje, da v Kristusu živijo od samega življenja svete Trojice. Pošilja jih pričevat za Kristusovo resnico in jih ureja v njihovih medsebojnih nalogah, da bi vsi obrodili “sad Duha" (Gal 5,22)« (Kompendij, 145). 2. Verujem v sveto katoliško Cerkev 2.1. Razodetje Cerkve Cerkev je skrivnost (prim. npr. Rim 16,25-27), to pomeni stvarnost, v kateri pride do stika in občestva med Bogom in ljudmi. Cerkev prihaja iz grške besede “ekklesia", ki pomeni tudi zborovanje sklicanih. V stari zavezi je ta beseda uporabljena kot prevod termina “quahal Yahweh" oz. zborovanje, sklicano od Boga, da bi bil počaščen s pripadajočim kultom. Primer za to je sinajsko zborovanje in zborovanje v času kralja Joáša z namenom hvaljenja Boga in povratka k čistosti postave (reforma). V novi zavezi ima več pomenov, ki so v kontinuiteti s staro, zlasti pa označuje ljudstvo, ki ga Bog skliče in zbere z vseh koncev zemlje, da bi vzpostavil zbor vseh, ki so po veri v njegovo Besedo in po krstu božji otroci, Kristusovi udje in tempelj Svetega Duha (prim. Katekizem, 777; Kompendij, 147). V Svetem pismu je Cerkev imenovana z različnimi imeni in vsako izmed njih na poseben način poudarja določen vidik skrivnosti božjega občestva z ljudmi. “Božje ljudstvo" je naziv, ki ga je prejel Izrael. Kadar se nanaša na Cerkev, novi Izrael, pomeni, da Bog ni hotel ljudi odrešiti posamično, ampak tako, da jih po enoti Očeta, Sina in Svetega Duha zedini v eno samo ljudstvo, ki ga bo poznalo v resnici in mu sveto služilo.[3] Pomeni tudi, da je bila izvoljena od Boga, da je vidna skupnost, ki je sredi narodov na poti do svoje dokončne domovine. V tem ljudstvu je vsem skupno dostojanstvo božjih otrok, skupno poslanstvo, biti sol zemlje, in vsi imajo skupni cilj, božje kraljestvo. Vsi so deležni treh Kristusovih služb: kraljevske, preroške in duhovniške (prim. Katekizem, 782-786). Ko pravimo, da je Cerkev “Kristusovo telo", želimo poudariti, da preko poslanja Svetega Duha Kristus vernike tesno zedinja s seboj, zlasti pri evharistiji, jih po Svetem Duhu pridružuje svoji osebi, pri čemer se ohranjajo in enotni rastejo v ljubezni ter tvorijo eno samo telo v raznolikosti udov in služb. Prav tako je s tem povedano, da zdravje ali bolezen enega uda vpliva na vse telo (prim. 1 Kor 12,1-24) in da so verniki, kot Kristusovi udje, njegova orodja, da delujejo v svetu (prim. Katekizem, 787-795). Cerkev je imenovana tudi “Kristusova nevesta" (prim. Ef 5,26 sl.), kar znotraj edinosti Cerkve s Kristusom nakazuje na razlikovanje obeh subjektov. Označuje tudi to, da je božja zaveza z ljudmi dokončna, saj je Bog zvest svojim obljubam, in da mu Cerkev zvesto na to odgovarja tako, da je rodovitna Mati vseh božjih otrok. Cerkev je tudi “tempelj Svetega Duha", kajti On živi v telesu Cerkve in jo izgrajuje v ljubezni z božjo besedo, z zakramenti, s krepostmi in karizmami.[4] Ker je bil resnični tempelj Svetega Duha Kristus (prim. Jn 2,19-22), nakazuje ta podoba tudi na to, da je vsak kristjan Cerkev in tempelj Svetega Duha. Karizme so darovi, ki jih Duh naklanja vsakomur za dobro ljudi, za potrebe sveta in še posebej za izgrajevanje Cerkve. Razločevanje in vrednotenje karizem pripada pastirjem (prim. 1 Tes 5,20-22; Kompendij, 160). »Cerkev najde izvor in dovršitev v večnem božjem načrtu. Bila je pripravljena v stari zavezi z izvolitvijo Izraela, znamenjem prihodnjega zbiranja vseh narodov. Kot utemeljena na besedah in dejanjih Jezusa Kristusa je bila uresničena zlasti z njegovo odrešenjsko smrtjo in njegovim vstajenjem. Nato je bila razglašena kot odrešenjsko-zveličavna skrivnost z izlitjem Svetega Duha na binkošti. Dovršena bo ob koncu časov kot nebeški zbor vseh odkupljenih« (Kompendij, 149; prim. Katekizem, 778). Ko Bog razodeva svoj odrešenjski načrt, ki je nespremenljiv, pokaže tudi način, kako ga želi uresničiti. Tega načrta ni izvršil z enim samim dejanjem, ampak je najprej pripravljal človeštvo na sprejem odrešenja; šele kasneje se je v polnosti razodel v Kristusu. Ta izročitev odrešenja v božjem občestvu in v edinosti človeštva je bila dokončno podeljena ljudem po daru Svetega Duha, ki je bil izlit v srca vernikov ter jih je osebno in permanentno povezal s Kristusom. Ker smo božji otroci v Kristusu, se štejemo za brate drugih božjih otrok. Ni bratstva ali enotnosti človeškega rodu, ki ne bi temeljilo na skupnem božjem otroštvu, ki nam ga je Oče izročil v Kristusu; ni bratstva brez skupnega Očeta, h kateremu pridemo po Svetem Duhu. Cerkve niso ustanovili ljudje; niti ni to nek plemenit človeški odgovor na izkušnjo odrešenja, ki ga je Bog uresničil v Kristusu. V skrivnostih življenja Jezusa Kristusa, ki je bil maziljen po Duhu, so se izpolnile obljube, oznanjene v postavi in v prerokih. Lahko tudi rečemo, da ustanovitev Cerkve sovpada z življenjem Jezusa Kristusa; Cerkev se oblikuje skladno s Kristusovim poslanstvom med ljudmi in za ljudi. Ni enega samega trenutka, v katerem bi Kristus ustanovil Cerkev, temveč jo je ustanovil z vsem svojim življenjem: od učlovečenja do njegove smrti, vstajenja, vnebohoda in s poslanjem Tolažnika. Skozi vse svoje življenje je Kristus – v katerem je prebival Duh – kazal, kakšna mora biti njegova Cerkev. Po njegovem vnebohodu je bil Cerkvi poslan Duh, v njej je ostal in jo pridružuje Kristusovemu poslanstvu, tako da jo spominja na to, kar je Gospod razodel, in jo vodi skozi zgodovino proti njeni polnosti. On je vzrok za Kristusovo navzočnost v njegovi Cerkvi po zakramentih in po besedi ter jo nenehno krasi z različnimi hierarhičnimi in karizmatičnimi darovi.[5] Z njegovo navzočnostjo se izpolnjuje Gospodova obljuba, da bo ostal ob tistih, ki so mu bili zaupani, do konca časov (prim. Mt 28,20). Drugi vatikanski koncil je povzel nek starodavni izraz, ki opisuje Cerkev: “občestvo". S tem je nakazano, da je Cerkev razširitev notranjega občestva svete Trojice nad ljudi; in da je na tem svetu ona že občestvo s Trojico, četudi še ni dosegla svoje polnosti. Poleg občestva je Cerkev tudi znamenje in orodje tega občestva za vse ljudi. Po njej smo deležni notranjega življenja Boga in pripadamo božji družini kot sinovi v Sinu po Duhu.[6] To se na poseben način uresničuje v zakramentih, predvsem v evharistiji, ki jo prav tako mnogokrat imenujemo občestvo (prim. 1 Kor 10,16). Slednjič jo imenujemo občestvo tudi zato, ker Cerkev oblikuje in določa prostor krščanske molitve (prim. Katekizem, 2655, 2672, 2790). 2.2. Poslanstvo Cerkve Cerkev mora oznanjati in med vsemi narodi vzpostavljati božje kraljestvo, katerega začetnik je Kristus. Je vir in začetek tega kraljestva na zemlji. Po svojem vstajenju je Gospod apostole poslal oznanjat evangelij, krščevat in učit ljudi, naj izpolnjujejo, kar je On naročil (prim. Mt 28,18 sl.). Gospod je svoji Cerkvi izročil isto poslanstvo, ki mu ga je zaupal Oče (prim. Jn 20,21). Od začetka Cerkve so to poslanstvo uresničevali vsi kristjani (prim. Apd 8,4; 11,19), ki so mnogokrat žrtvovali lastno življenje, da bi ga izpolnili. Gospodovo misijonsko naročilo korenini v večni božji ljubezni, ki je poslal svojega Sina in svojega Duha, ker »hoče, da bi se vsi ljudje rešili in prišli do spoznanja resnice« (1 Tim 2,4). To misijonsko poslanstvo vsebuje vse tri naloge Cerkve na zemlji: munus profeticum (oznanjanje vesele novice o odrešenju v Kristusu), munus sacerdotale (dejansko ponavzočevanje in posredovanje Kristusovega življenja, ki odrešuje po zakramentih) ter munus regale (pomagati kristjanom, da izpolnjujejo poslanstvo in rastejo v svetosti). Kljub temu da si vsi verniki delijo isto poslanstvo, pa ne vršijo vsi iste vloge. Nekatere je Gospod izbral za izvajanje določenih služb, kot npr. apostole in njihove naslednike, ki so po zakramentu svetega reda pridruženi Kristusu, glavi Cerkve, na poseben način, drugače kot drugi ljudje. Ker je Cerkev od Boga prejela za ljudi odrešilno poslanstvo na zemlji in jo je Bog določil, da ga uresniči, pravimo, da je Cerkev vesoljni zakrament odrešenja, saj je njen cilj božja slava in zveličanje ljudi (prim. Katekizem, 775). Je vesoljni zakrament odrešenja, ker je znamenje in orodje za spravo in občestvo človeštva z Bogom ter za edinost vsega človeškega rodu.[7] Pravimo tudi, da je Cerkev skrivnost, ker v njeni vidni stvarnosti postane navzoče in deluje nekaj duhovnega in božanskega, kar je mogoče zaznati le z vero. Trditev »zunaj Cerkve ni zveličanja« pomeni, da vsako zveličanje prihaja od Kristusa-Glave preko Cerkve, ki je njegovo telo. Nihče se ne more zveličati, če jo ob spoznanju, da je bila ustanovljena od Kristusa za odrešenje ljudi, zavrača oz. ne vztraja. Istočasno morejo po zaslugi Kristusa in njegove Cerkve doseči večno zveličanje vsi tisti, ki brez kakršne koli krivde ne poznajo Kristusovega evangelija in njegove Cerkve, toda iskreno iščejo Boga in se pod vplivom milosti trudijo izpolnjevati njegovo voljo, ki jo spoznavajo po narekovanju vesti. Vse, kar je dobrega in resničnega v drugih religijah, prihaja od Boga, more biti priprava na sprejem evangelija in voditi k edinosti človeštva v Kristusovi Cerkvi (prim. Kompendij, 170 in sl.). 2.3. Lastnosti Cerkve: ena, sveta, katoliška, apostolska Lastnosti so elementi, ki so za Cerkev značilni. Najdemo jih v mnogih izpovedih vere vse od starodavnih obdobij Cerkve. Vse lastnosti so božji dar, ki s seboj prinaša nalogo, ki jo morajo izpolnjevati kristjani. Cerkev je ena, ker je njen izvor in vzor presveta Trojica; ker Kristus – njen ustanovitelj – vzpostavlja enotnost vseh v enem samem telesu; ker Sveti Duh združuje vernike z Glavo, ki je Kristus. Ta enotnost se kaže v tem, da verniki izpovedujejo eno samo vero, obhajajo iste zakramente, so zedinjeni v eni sami hierarhiji, imajo eno skupno upanje in isto ljubezen. Cerkev obstaja kot združba, vzpostavljena in organizirana na svetu v katoliški Cerkvi, ki jo vodi Petrov naslednik in škofje, ki so v občestvu z njim.[8] Samo v njej je mogoče pridobiti polnost sredstev zveličanja, saj je Gospod dobrine nove zaveze zaupal zboru apostolov s Petrom na čelu. V nekatoliških krščanskih cerkvah in skupnostih je mnogo dobrin posvečevanja in resnice, ki izhajajo od Kristusa in stremijo h katoliški edinosti; Sveti Duh jih uporablja kot orodja zveličanja, kajti njihova moč prihaja iz polnosti milosti in resnice, ki jo je Kristus dal katoliški Cerkvi (prim. Katekizem, 819). Člani teh cerkva in skupnosti se Kristusu pridružijo pri krstu in zato jih priznavamo kot brate. Rasti v enotnosti je mogoče: tako da se bolj približamo Kristusu in drugim kristjanom pomagamo, da bi bili bližje Njega; tako da spodbujamo enotnost v bistvenem, svobodo v postranskem in ljubezen v vsem[9]; tako da božjo hišo napravimo drugim prijetnejšo; tako da rastemo v globokem spoštovanju do papeža in do hierarhije, jim pomagamo in sledimo njihovemu nauku. Ekumensko gibanje je eklezialna naloga, ki stremi k vzpostavitvi edinosti med kristjani v edini Cerkvi, ki jo je ustanovil Kristus. Je Gospodova želja (prim. Jn 17,21). Uresničuje se z molitvijo, s spreobrnjenjem srca, z vzajemnim bratskim spoznavanjem in s teološkim dialogom. Cerkev je sveta, ker je njen avtor Bog, ker se je Kristus daroval zanjo, da bi jo posvetil in jo napravil posvečujočo, ker jo Sveti Duh poživlja z ljubeznijo. Ker ima v sebi polnost sredstev odrešenja, je svetost poklicanost vsakega izmed njenih članov in cilj vsake njene dejavnosti. Je sveta, ker nenehno daje sadove svetosti na zemlji, ker je njena svetost vir posvečevanja njenih otrok, četudi se na zemlji vsi priznavajo za grešnike in potrebne spreobrnjenja ter očiščenja. Cerkev je sveta tudi zaradi svetosti, ki so jo dosegli njeni člani, ki so že v nebesih – na najodličnejši način presveta Devica Marija –, ki so njeni vzori in posredniki (prim. Katekizem, 823-829). Cerkev lahko postane bolj sveta preko naloge posvečevanja, ki jo vršijo njeni verniki: osebno spreobrnjenje, asketski boj, da bi bili bolj podobni Kristusu, reforma, ki pomaga k boljšemu izpolnjevanju poslanstva in se izogiba rutini, očiščenje spomina, ki vzbuja lažne predsodke o drugih, ter konkretno izvrševanje božje volje v ljubezni. Cerkev je katoliška – to pomeni vesoljna –, ker je v njej Kristus, ker hrani in upravlja z vsemi sredstvi odrešenja, ki jih je prinesel Kristus, ker njeno poslanstvo obsega ves človeški rod, ker je prejela in celovito posreduje ves zaklad zveličanja in ker se je sposobna inkulturirati, tako da povzdiguje in izboljša katero koli kulturo. Katoliškost raste v intenzivnosti in ekstenzivnosti s pomočjo vedno večjega razvoja poslanstva Cerkve. Vsaka delna cerkev, t.j. vsak del božjega ljudstva, ki je glede vere in zakramentov v občestvu s svojim škofom – preko apostolskega nasledstva –, ki je oblikovana po podobi vesoljne Cerkve in v občestvu z vso Cerkvijo (ki je ontološko in kronološko pred njo), je katoliška. Njeno poslanstvo obsega vse človeštvo, zato vsi ljudje – na različne načine – pripadajo oz. so vsaj usmerjeni h katoliški edinosti božjega ljudstva. V Cerkev je v polnosti vključen, kdor ima Kristusovega Duha in je povezan z vezjo veroizpovedi, zakramentov, cerkvene oblasti ter občestva. Katoliki, ki ne vztrajajo v ljubezni, so sicer vključeni v Cerkev, vendar ji pripadajo s telesom, ne pa tudi s srcem. Krščeni, ki v polnosti ne udejanjajo omenjene katoliške edinosti, so v določenem, toda nepopolnem občestvu s katoliško Cerkvijo (prim. Kompendij, 168). Cerkev je apostolska, ker jo je Kristus zgradil na apostolih, ki so izvoljene priče njegovega vstajenja in temelj njegove Cerkve; ker ob podpori Svetega Duha uči, varuje in zvesto posreduje zaklad vere, ki ga je prejela od apostolov. Apostolska je tudi po svoji strukturi, kolikor jo do Kristusove vrnitve usmerjajo, posvečujejo in vodijo apostoli ter njihovi nasledniki škofje v občestvu s Petrovim naslednikom. Apostolsko nasledstvo je posredovanje poslanstva in oblasti apostolov na njihove naslednike preko zakramenta svetega reda. Po zaslugi tega posredovanja se Cerkev ohranja v občestvu vere in življenja z njenim izvorom, ko v teku stoletij usmerja svoje apostolsko poslanstvo v širjenje Kristusovega kraljestva na zemlji. Vsi člani Cerkve glede na različne službe sodelujejo pri poslanstvu, ki so ga prejeli apostoli, da ponesejo evangelij po vsem svetu. Krščanska poklicanost je po svoji naravi sami poklicanost k apostolatu (prim. Katekizem, 863). Katekizem katoliške Cerkve, 683-688; 731-741. Kompendij katekizma katoliške Cerkve, 136-146. Janez Pavel II., enc. Dominum et vivificantem, 18. 5. 1986, 3-26. Janez Pavel II., Kateheza o Svetem Duhu, VIII-XII.1989. Sv. Jožefmarija, pridiga Veliki neznanec, v Jezus prihaja mimo, 127-138. Katekizem katoliške Cerkve, 748-945. Kompendij katekizma katoliške Cerkve, 147-193. Sv. Jožefmarija, pridiga Zvestoba Cerkvi (4. 6. 1972), v Ljubiti Cerkev. [1] Prim. II. vatikanski koncil, konst. Dei Verbum, 8. [2] »Slovesni prihod Duha na binkošti ni bil zgolj osamljen dogodek. V Apostolskih delih skoraj ni strani, ki ne bi govorila o Njem in o delovanju, s katerim vodi, usmerja ter spodbuja življenje in dela prvotne krščanske skupnosti. (...) Ta globoka resničnost, ki nam jo posreduje biblično besedilo, ni spomin iz preteklosti, iz zlate dobe Cerkve, ki je postala zgodovina. Kljub bedi in grehom vsakega od nas je to tudi resničnost današnje Cerkve in Cerkve vseh časov. (Sv. Jožefmarija, Jezus prihaja mimo, 127-128). [3] Prim. II. vatikanski koncil, Lumen Gentium, 4 in 9; Sv. Ciprijan, De Orat Dom, 23 (CSEL 3, 285). [4] »Kadar torej kličeš k Bogu Očetu, se spominjaj, da je bil Sveti Duh tisti, ki ti je z nagibanjem tvoje duše dal to molitev. Če Sveti Duh ne bi obstajal, ne bi bilo v Cerkvi nobene besede modrosti ali vednosti, kajti pisano je: po Duhu je dana beseda modrosti (1 Kor 12,8) ... Če Sveti Duh ne bi bil navzoč, Cerkev ne bi obstajala. Če pa Cerkev obstaja, potem Sveti Duh gotovo ne manjka« (Sv. Janez Zlatousti, Sermones panegyrici in solemnitates D. N. Iesu Christi, hom. 1, De Sancta Pentecostes, n. 3-4, PG 50, 457). [5] Prim. II. vatikanski koncil, konst. Lumen Gentium, 4 in 12. [6] Prim. II. vatikanski koncil, konst. Gaudium et spes, 22. [7] Prim. II. vatikanski koncil, konst. Lumen Gentium, 1. [8] Prim. prav tam, 8. [9] Prim. II. vatikanski koncil, konst. Gaudium et spes, 92. PDF: TEMA 12. Verujem v Svetega Duha. Verujem v sveto katoliško Cerkev ePub: TEMA 12. Verujem v Svetega Duha. Verujem v sveto katoliško Cerkev Mobi: TEMA 12. Verujem v Svetega Duha. Verujem v sveto katoliško Cerkev 3. Katera so dela usmiljenja? 4. Vrnila nama je najino hčer 5. TEMA 16. Verujem v vstajenje mesa in večno življenje 7. 3. Prvo obhajilo 8. TEMA 1. Obstoj Boga


Stikalna pramenka, multi standardna SC 2.2 1 x 4 mm rumena LappKabel 4150610 100 m/Komponente/Conrad.si Stikalna pramenka, multi standardna SC 2.2 1 x 4 mm rumena LappKabel 4150610 100 m Avto - oprema in dodatki Komponente Računalniki & Pisarna Energija Prosti čas Dom in vrt Multimedija Orodje DomovKomponenteKabliŽice, pleteniceEnožilni vodniki Stikalna pramenka, multi standardna SC 2.2 1 x 4 mm rumena LappKabel 4150610 100 m Kataloška št.: 1025535 Proiz. oznaka: 4150610 | EAN: 4044774726939 BarvaRumenaBrez halogenaNeMetrsko blagoNeNazivna napetost750 VPakiranoDaProizvajalčeva številka delov4150610Razpon temperature, fiksna instalacija (min.)-40 °CRazpon temperature, fiksna namestitev (maks.)+105 °CTemperaturno področje (maks.)+105 °CTemperaturno područje, premično (min.)-40 °CTip (tip proizvajalca)MULTI-STANDARD SC 2.2 1X4 YETip kablaPletenicaVsebina100 mZnačilnosti kablaOgnjevaren, Odporen proti olju, PrilagodljivZunanji premer4.60 mmŠtevilo žic (1. del)1 x Tehnična shema/podatkiMULTI STANDARD SC 2 2 1X4 YE 100 M Ver. 1MULTI STANDARD SC 2 2 1X4 YE 100 M Ver. 1 Ocene izdelka Stikalna pramenka, multi standardna SC 2.2 1 x 4 mm rumena LappKabel 4150610 100 m