Naložbeni načrt Naložbeni načrt za Evropo je namenjen izboljšanju konkurenčnosti in naložb v EU ter posledično zaposlovanju in trajnostni gospodarski rasti. Evropski sklad za strateške naložbe (EFSI) Temelj naložbenega načrta za Evropo je Evropski sklad za strateške naložbe, tj. partnerstvo Evropske komisije in Skupine EIB: v triletnem obdobju ponuja finančno poroštvo v višini 315 milijard evrov za naložbe; z dodatnimi 500 milijardami evrov so ga zdaj podaljšali do leta 2020. Po uredbi o skladu EFSI so prednostna področja vlaganja nove zdravstvene rešitve, zdravila in družbena infrastruktura. Evropski zdravstveni sektor z naložbami na teh področjih uresničuje prizadevanja naložbenega načrta za gospodarsko rast, zaposlovanje in konkurenčnost. - Odobreni projekti EFSI, vključno z zdravstvenimi projekti. Izvajanje naložbenega načrta Predloge naložbenih projektov v zdravstvenem sektorju je treba poslati Evropski investicijski banki (EIB). Naložbene projekte skupaj ocenita EIB in investicijski odbor EFSI. Naložbeni načrt obsega še regulativne ukrepe, ki odpravljajo ovire za naložbe, in ciljno usmerjeni pobudi, ki pospešujeta vlaganje: - evropsko svetovalno vozlišče za naložbe – skupna pobuda Evropske komisije in Evropske investicijske banke, ki vlagateljem in nosilcem projektov svetuje glede projekta, zmogljivosti in financiranja. - evropski portal naložbenih projektov – nov portal, ki omogoča nosilcem projektov iz javnega in zasebnega sektorja EU predstaviti svoje projekte in privabiti potencialne vlagatelje z vsega sveta.


source: CulturaX

text: Domov | Področja dela | Moj življenjski slog | Duševno zdravje Zloženka o motnjah hranjenja Razumeti motnje hranjenja 8.1.2015 - Motnje hranjenja so duševne motnje. Čeprav se pri ose-bah z motnjami hranjenja na videz vse vrti okoli hrane in se zdi problem enostavno rešljiv že samo z vzpostavitvijo normalnega hranjenja, pa je problem kompleksnejši in težji. Telesna teža je le zunanji znak duševnega doga-janja, hrana pa le sredstvo za lajšanje duševnih bolečin in stisk. Z njeno pomočjo osebe z motnjami hranjenja nadomestijo občutke in čustva, ki jih ne marajo. V ozad-ju pa se skrivajo težke duševne stiske in nesprejemanje samega sebe ter slaba samopodoba. 23.9.2014 - Nacionalni Inštitut za javno zdravje, Slovenski center za raziskovanje samomora, Slovensko združenje za preprečevanje samomora in združenje OZARA Slovenija smo 10. septembra obeležili Svetovni dan preprečevanja samomora. Ob tem smo vas povabili, da sodelujete v akciji, ki je potekala po celem svetu »Prekolesarimo svet« in ki smo se ji pridružili tudi v Sloveniji. 10.9.2014 - Vsako leto 10. septembra obeležujemo Svetovni dan preprečevanja samomora. Letošnja obeležitev je že 12. zapovrstjo in poteka pod geslom »Preprečevanje samomora – ves svet povezan«.Na Nacionalnem inštitutu za javno zdravje (NIJZ) opozarjamo, da vseh samomorov sicer ne moremo preprečiti, mnoge pa vendarle lahko – s povečano pozornostjo do soljudi, s pravočasnim iskanjem pomoči zase ali za drugega, s ponudbo čim več oblik strokovne pomoči in seveda tudi z ozaveščanjem o problemu. Lani je v Sloveniji zaradi samomora umrlo 361 moških in 87 žensk. Vabilo k akciji Prekolesarimo svet: Simbolična aktivnost ob Svetovnem dnevu preprečevanja samomora 2014 11.8.2014 - Nacionalni Inštitut za javno zdravje, Slovenski center za raziskovanje samomora, ki deluje v okviru Instituta Andrej Marusic Univerze na Primorskem, Slovensko združenje za preprečevanje samomora in združenje OZARA Slovenija, vas vabimo, da sodelujete v akciji »Prekolesarimo svet« ob Svetovnem dnevu preprečevanja samomora. Svetovni dan preprečevanja samomora je 10. september. Geslo letošnje obeležitve je »Preprečevanje samomora – ves svet povezan«. Geslo odraža, kako pomembne so povezave na različnih nivojih za uspešno preprečevanje samomora. Občutek stiske, ujetosti v situaciji in nerešljivosti težav 3.6.2014 - Vsakdo gre v življenju skozi različne krize in duševne stiske. Pogosto se znajdemo na življenjskih prelomnicah, ko ne zmoremo sami, ko potrebujemo človeško oporo in včasih tudi strokovno pomoč. Vendar se danes vse pogosteje soočamo s situacijami, ko ostaja človek v stiski (še posebej v primeru čustvenih stisk) dobesedno sam. 30.4.2014 - Samomor ni nikoli posledica enega vzroka ali stresorja. Stopnje samomora se med regijami in lokalnimi skupnostmi, kot tudi v času in v različnih tveganih skupinah, razlikujejo. Obstoječe razlike v merah samomorilnosti v državah članicah in regijah dokazujejo potrebo po prilagajanju različnih pristopov v skladu z lokalnimi in regionalnimi konteksti. Projekt združuje 14 partnerjev iz 11-ih regij z različnimi izkušnjami preprečevanja samomora in spodbuja oblikovanje trajnostnih mrež, ki vključujejo javne oblasti ter interesne skupine in civilno družbo. 10. oktober - Svetovni dan duševnega zdravja 2013: Duševno zdravje in starejši 9.10.2013 - Vsako leto 10. oktobra obeležujemo Svetovni dan duševnega zdravja. Letos je Svetovna zdravstvena organizacija kot osrednjo temo izbrala duševno zdravje in starejši. Trenutno je namreč svetu več kot 800 milijonov ljudi, starih 60 let ali več, do leta 2050 pa naj bi jih bilo že okoli dve milijardi. Število starejših se izrazito povečuje tudi v Sloveniji. Starejši ljudje so z zdravstvenega vidika ranljiva skupina s posebnimi potrebami, za katero je značilna večja obolevnost. Po podatkih Inštituta za varovanje zdravja RS (IVZ) naj bi pri okoli 10 odstotkov prebivalcev, starih od 55 do 64 let, poročalo o depresiji, ki jo je ugotovil zdravnik. 9.9.2013 - Na Inštitutu za varovanje zdravja RS (IVZ) v sodelovanju z drugimi organizacijami že 11. leto zapovrstjo obeležujemo Svetovni dan preprečevanja samomora, ki letos po vsem svetu poteka pod geslom »Stigma: Pomembna ovira pri preprečevanju samomora«. To je priložnost, da spregovorimo o stigmi oziroma o destigmatizaciji, čeprav bi se o tem morali pogovarjati 365 dni na leto. 10. september - Svetovni dan preprečevanja samomora 2012 7.9.2012 - vodji Enote za gerontopsihiatrijo na Psihiatrični kliniki LjubljanaVsako leto 10. septembra obeležujemo Svetovni dan preprečevanja samomora, ki sta ga leta Svetovna zveza za preprečevanje samomora (IASP) in Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) prvič razglasila leta 2003. Slovensko geslo letošnje obeležitve je »čim več luči življenja in čim manj praznih copat«, mednarodno pa »preprečevanje samomora po vsem svetu - krepitev varovalnih dejavnikov in vzbujanje upanja«. Lani je bilo v Sloveniji 437 samomorov in čeprav se njihovo število v zadnjih letih zmanjšuje, se mora delo na področju preventive samomorilne ogroženosti nadaljevati.


text: optius.com Objavljeno: 19. 08. 2019 zaposlitev pri največjem delodajalcu v Sloveniji, redno plačilo ter višji regres kot ga določa Kolektivna pogodba trgovine, vplačevanje premije za dodatno pokojninsko zavarovanje ter druge ugodne oblike zavarovanj, variabilno nagrajevanje, možnost koriščenja počitniških enot, uvajanje z mentorjem, dinamično delo, možnost osebnega in strokovnega razvoja. Pogodbo o zaposlitvi bomo sklenili za nedoločen čas, s 3-mesečnim poskusnim delom.Pogoj za sklenitev pogodbe o zaposlitvi je tudi potrdilo o nekaznovanosti, ki ga morate dostaviti do podpisa pogodbe. Dostavljalec (m/ž) PLC LJ delo za polni delovni čas redno plačilo in stabilno delovno okolje Voznik (m/ž) PLC LJ redno plačilo in stabilno delovno okolje delo za polni delovni čas polni delovni čas delo v popoldanskem in nočnem času težko fizično delo polni delovni čas delo se opravlja od ponedeljka do petka v popoldanskem času Pripravljalec pošiljk (m/ž) PLC LJ delo za polni delovni čas stabilno delovno okolje pogodbo za nedoločen čas, redno plačilo, prijetno delovno okolje v prijetnem kolektivu, zanimivo, dinamično delo, stimulativno plačilo, možnost nastanitve. delo poteka v Nemčiji (Bavarska) nastop dela takoj ali v roku 7 dni po opravljenem razgovoru z napotenim delavcem delo poteka na deloviščih, industrijskih objektih vračanje domov: cikel 3 tedne zaposlitev za določen čas zaposlitev za polni delovni čas delo za nedoločen čas s poskusno dobo 6 mesecev, delo na naprednih projektih, priložnost za osebni in karierni razvoj. Strojni ključavničar (m/ž) - več mest zaposlitev za določen čas z možnostjo zaposlitve za nedoločen čas zaposlitev za polni delovni čas dinamično delovno okolje stimulativno plačilo


source: wikipedia

text: 1982 (MCMLXXXII) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na petek. Dogodki 2. februar – pričetek pokola v Hami (Sirija) 19. marec – argentinska vojska zasede Južno Georgio, kar izzove falklandsko vojno 2. april – začetek falklandske vojne – Argentina napade Falklandske otoke 17. april – s sprejetjem ustave pridobi Kanada popolno politično neodvisnost od Združenega kraljestva 25. april – v skladu z mirovnim sporazumom z Egiptom se Izraelska vojska umakne s Sinajskega polotoka 24. maj – Jurij Vladimirovič Andropov postane sekretar Komunistične partije Sovjetske zveze 30. maj – Španija postane prva nova članica zveze NATO po sprejetju Zahodne Nemčije leta 1955 12. junij – na shodu v protest proti jedrskem orožju v New Yorku se zbere 750.000 ljudi 14. junij – s porazom Argentine se konča falklandska vojna 6. julij – najdaljši lunin mrk 20. stoletja traja 106 minut 17. avgust – na nemškem trgu se pojavijo prve zgoščenke (CDji) 21. september – Organizacija združenih narodov prvič proslavlja mednarodni dan miru 1. oktober – Helmut Kohl postane nemški kancler 12. november – Jurij Vladimirovič Andropov nadomesti pokojnega Brežnjeva na mestu generalnega sekretarja Komunistične partije Sovjetske zveze 1. december – Michael Jackson izda album Thriller, ki postane najbolj prodajan glasbeni album v zgodovini Rojstva 5. januar – Neža Buh - Neisha, slovenska pevka, skladateljica in pianistka 5. januar – Janica Kostelić, hrvaška alpska smučarka 25. januar – Noemi, italijanska pevka 31. januar – Denis Avdić, radijski voditelj 3. marec – Jessica Biel, ameriška igralka 30. marec – Jure Natek, slovenski rokometaš 22. april – Kaká, brazilski nogometaš 30. april – Kirsten Dunst, ameriška filmska igralka, pevka 10. junij – Princesa Magdalena, vojvodinja Hälsinglandska in Gästriklandska 13. junij – Kenenisa Bekele, etiopski atlet, tekač na dolge proge 5. julij – Beno Udrih, slovenski košarkar 4. avgust – Severa Gjurin, slovenska glasbenica 11. november – Mark Appleyard, kanadski poklicni rolkar 26. december – Aksel Lund Svindal, norveški alpski smučar Smrti 6. marec – Ayn Rand, rusko-ameriška pisateljica in filozofinja (* 1905) 29. marec – Carl Orff, nemški skladatelj in pedagog (* 1895) 8. maj – Gilles Villeneuve, kanadski dirkač Formule 1 (* 1950) 17. junij – Roberto Calvi, italijanski bankir in prostozidar (* 1920) 24. junij Duša Počkaj, slovenska filmska in gledališka igralka (* 1924) Kiril Nikolajevič Tavastšerna, ruski astronom (* 1921) 4. julij – Silvestre Antonio Guzmán Fernández, dominikanski poslovnež in politik (* 1911) 18. julij – Roman Osipovič Jakobson, ruski lingvist (* 1896) 19. julij – Hugh Everett III, ameriški fizik (* 1930) 10. avgust – Marja Boršnik, slovenska literarna zgodovinarka (* 1906) 12. avgust – Henry Jaynes Fonda, ameriški ilmski igralec (* 1905) 5. september – sir Douglas Bader, britanski vojaški pilot, letalski as, častnik (* 1910) 20. september – Janko Ravnik, slovenski pianist, skladatelj, glasbeni pedagog, fotograf in filmski režiser (* 1891) 16. november – Pavel Sergejevič Aleksandrov, ruski matematik (* 1896) 19. november – Erving Goffman, kanadski sociolog (* 1922) 18. december – Hans-Ulrich Rudel, nemški častnik, letalski as, nacist, politik, alpinist in pisatelj (* 1916) 19. december – Dwight Macdonald, ameriški radikalni levičar, anarhist in družbeni kritik (* 1906) Nobelove nagrade Fizika – Kenneth G. Wilson Kemija – Aaron Klug Fiziologija ali medicina – Sune K. Bergström, Bengt I. Samuelsson, John R. Vane Književnost – Gabriel García Márquez Mir – Alva Myrdal, Alfonso García Robles


Praktično usposabljanje in strokovna praksa


Konstantinopel Konstantinopel (grško Kwvσtavtιvoύπoλις, Konstantinoúpolis ali Kwvσtavtιvoύπoλn Konstantinoúpoli, "Konstantinovo mesto"; latinsko Constantinopolis, otomansko, turško: قسطنطینية, Kostantiniyye) je bilo rimsko/bizantinsko glavno mesto (330–1204 in 1261–1453) latinskega (1204–1261) in osmanskega cesarstva (1453–1924). Začetki mesta segajo v 7. st. pr. n. št. oziroma do nastanka starogrške naselbine in mesta Bizanc. Konstantinopel je imel strateško lego med Zlatim rogom in Marmarskim morjem, na južnem ustju Bosporja, v točki, v kateri se evropska celina stika z azijsko. Konstantinopel je bil zelo pomemben kot naslednik starega Rima ter kot največje in najbogatejše mesto v Evropi v srednjem veku. Leta 324 je bil kot starodavni Bizanc ustanovljen kot novo glavno mesto rimskega imperija cesarja Konstantina Velikega, po katerem je bil imenovan in posvečen 11. maja 330. [1] V 12. stoletju je bilo največje in najbogatejše mesto v Evropi in je bilo ključnega pomena pri napredovanju krščanstva v rimskem in bizantinskem obdobju. Vzhodni rimski (bizantinski) imperij je bil po izgubi ozemelj zmanjšan na samo njegovo glavno mesto in okolico, ki sta leta 1453 pripadla 1000 Turkom. Po muslimanskih osvajanjih je nekdanji branik krščanstva na vzhodu postal Carigrad, prestolnica Otomanskega cesarstva, pod katerim je spet cvetel. Dolga stoletja se je mesto imenovalo "Istanbul". Ime je dobil po grški frazi, ki pomeni "v mesto" (eἰς tὴv πόλιv), medtem ko je bil uradno znan pod različnimi imeni, vključno Konstantinopel in Dersaadet. Ko je Turčija leta 1928 prešla na latinico, je začela pozivati druge države, da uporabljajo turško ime "Istanbul" in postopoma dosegla mednarodno uporabo. [2] Konstantinopel je bil znan po svoji mogočni obrambi. Čeprav so ga večkrat oblegali različni narodi, je bilo bizantinsko mesto zavzeto le leta 1204, ko ga je zasedla latinska vojska med četrto križarsko vojno, za njimi leta 1261 bizantinski cesar Mihael VIII. Paleolog in leta 1453, ko ga je osvojil osmanski sultan Mehmed II. Prvo manjše obzidje okoli mesta je postavil Konstantin I. V 5. stoletju je Teodozij II. zgradil Teodozijevo obzidje, ki ga je sestavljal dvojni zid in je bil približno 2 km zahodno od prvega. Mesto je bilo zgrajeno na sedmih gričih in na Zlatem rogu ter ob Marmarskem morju. Bil je nepremagljiva trdnjava, ki je obdajala veličastne palače, kupole in stolpe na dveh celinah. Mesto je prav tako slovelo po svojih arhitekturnih mojstrovinah, kot sta grška pravoslavna stolnica Hagija Sofija, ki je bila sedež ekumenskega patriarhata, sveta Imperialna palača, v kateri je živel cesar, pa tudi stolp Galata, hipodrom in Zlata vrata, arkadne poti in trgi. Konstantinopel je imel številne umetniške in literarne zaklade, preden je bil zaseden leta 1204 in 1453. [5] Mesto je bilo skoraj izpraznjeno, ko je padlo pod Turki, [3] vendar si je hitro opomoglo in bilo do sredine leta 1600 še enkrat največje mesto na svetu kot novo glavno mesto Otomanskega cesarstva. Vsebina - 1 Ime - 2 Zgodovina - 3 Pomen - 4 Sklici - 5 Viri - 6 Literatura - 7 Zunanje povezave Ime[uredi | uredi kodo] Prvo znano ime mesta je Bizanc (grško BuZάvtιov, Byzántion), ki so mu ga dali ustanovitelji, megarski kolonisti okoli 660 pr. n. št. [4] Ime Konstantinoupolis ("Konstantinovo mesto ") je dobilo po ponovni ustanovitvi pod rimskim cesarjem Konstantinom I., ki je leta 330 prenesel cesarsko glavno mesto iz zgodovinskega Rima v Bizanc in ga imenoval Nea Roma (Novi Rim). Sodobno turško ime za mesto, İstanbul, izhaja iz grške fraze eis tin polin (eἰς tὴv πόλιv), kar pomeni "v mestu" ali "v mesto". To ime je bilo uporabljeno v turščini poleg Kostantiniyye, ki je bolj uradna prilagoditev prvotnega Konstantinopla, med otomansko vladavino, medtem ko so zahodni jeziki večinoma še naprej uporabljali Konstantinop 1000 el vse do začetka 20. stoletja. Leta 1928 se je turška pisava spremenila iz arabske v latinico. Turčija je začela pozivati druge države, da uporabljajo turška imena turških mest. [5][6][7] Sčasoma so se uveljavili ime Istanbul in različice v večini svetovnih jezikih. "Konstantinopel" še vedno uporabljajo člani vzhodne pravoslavne cerkve v naslovu enega svojih najpomembnejših voditeljev, pravoslavnega patriarha s sedežem v mestu, ki se imenuje "Njegova vsebožanska svetost nadškof Konstantinopla – Novega Rima in ekumenski patriarh". Zgodovina[uredi | uredi kodo] Bizanc[uredi | uredi kodo] Konstantinopel je ustanovil rimski cesar Konstantin I. (272–337) leta 324 na kraju, kjer je že bilo mesto Bizanc, ki je bilo naseljeno v prvih dneh grške kolonizacije okoli 671–662 pr. n. št. Naselje je ležalo okrog poti med Evropo in Azijo ter morsko potjo od Črnega morja do Sredozemskega morja in imelo na Zlatem rogu odlično in prostorno pristanišče. 306–337[uredi | uredi kodo] Konstantin je imel več načrtov. Ob obnovljeni enotnosti cesarstva tudi v skladu z večjimi vladnimi reformami, utrjevanjem krščanske cerkve se je dobro zavedal, da Rim ni primeren za glavno mesto. Bil je predaleč od meje in zato od vojske in imperialnih sodišč, bil je nezaželeno igrišče za nezadovoljne politike. Toda glavno mesto države je bil že več kot tisoč let in se je morda zdelo nepredstavljivo, da je predlagal, da se preseli drugam. Konstantinu se je Bizanc zdel pravo mesto: mesto, v katerem bi bil sedež cesarja, lahko bi se branil, ima lahek dostop do Donave ali meje Evfrata, njegov dvor bi se napajal iz bogatih vrtov in prefinjenih delavnic rimske Azije, njegove zakladnice bi se napolnile iz najbogatejših provinc cesarstva. Konstantinopel se je gradil več kot šest let in je bil posvečen 11. maja 330. Konstantin je predvidel širjenje mesta, podobno kot Rim, v 14 regij in okrašen naj bi bil z javnimi deli, vrednimi cesarske metropole. [8] Kljub temu prvi Konstantinov Novi Rim ni imel dostojanstva starega Rima. Imel je prokonzula, namesto urbanega prefekta (upravitelja mesta). Ni imel pretorja (najvišji predstavnik sodne oblasti), tribunov ali kvestorjev. Čeprav je imel senatorje, so se imenovali clarus, ne clarissimus kot v Rimu. Manjkali so tudi drugi upravni uradi, ki skrbijo za hrano, policijo, kipe, templje, kanalizacijo, vodovod ali druga javna dela. Nov program gradnje je bil izveden v veliki naglici: stebri, marmor, vrata in ploščice so bili vzeti iz templjev po cesarstvu in preseljeni v novo mesto. Na ta način so mnoga največja dela grške in rimske umetnosti kmalu stala na trgih in ulicah. Cesar je spodbudil zasebno gradnjo z obljubo domačinom podarjenih zemljišč cesarskih posestev v diocezah Azija in Pont. 18. maja 332 je napovedal, da je treba tako kot v Rimu omogočiti prosto razdeljevanje hrane državljanom. V tistem času je bilo razdeljenih 80.000 obrokov na dan iz 117 razdelilnih mest po mestu. [9] Konstantin je določil nov trg v središču starega Bizanca in ga imenoval Avgustajon. Nov sedež senata (ali kurije) je bil v baziliki na vzhodni strani. Na južni strani velikega trga je bila postavljena Velika cesarska palača z veličastnim vhodom, vrata Halke, ceremonialna dvorana je bila znana kot palača Dafne. V bližini je bil velik hipodrom za tekmovanje z vpregami s sedeži za 80.000 gledalcev in slovito kopališče Zevksip. Na zahodnem vhodu na trg Avgustajon je bil Milion, obokan spomenik, od katerega so bile izmerjene razdalje prek vzhodnega rimskega imperija. Od Avgustajona je vodila velika ulica Mesa (grško Mέσn [Oδός] "srednja [ulica]"), prekrita s kolonadami. Kot se je spustila s prvega griča mesta in se povzpela na drug grič, je prešla na levi Pretorium ali zakonodajno sodišče. Potem je prečkala ovalen Konstantinov forum, kjer sta bila druga senatna hiša in visok steber s kipom Konstantina v preobleki Helija, kronan z avreolo sedmih žarkov in pogledom v smeri vzhajajočega sonca. Od tam je Mesa prešla na forum Tavri, skozi njega, nato na forum Bovis in končno do sedmega griča (ali Kserolof) in do Zlatih vrat v Konstantinovem obzidju. Po gradnji Teodozijevega obzidja v začetku 5. stoletja se je razširil do novih Zlatih vrat in bil dolg sedem rimskih milj. [10] 337–529[uredi | uredi kodo] Prvi znani prefekt mesta Konstantinopel je bil Honoratus, in to od 11. decembra 359 in do 361. Cesar Valens je zgradil palačo Hebdomon na obali Propontisa v bližini Zlatih vrat, verjetno za uporabo pri pregledu čet. Vsi cesarji do Zenona in Baziliska so bili okronani in priznani na Hebdomonu. Teodozij I. je zgradil cerkev Janeza Krstnika kot hišo za svetnikovo lobanjo (danes ohranjena v palači Topkapi v Carigradu), postavil steber v spomin sam sebi na forumu Tavri in preuredil uničen Afroditin tempelj v hišo za pretorijansko prefekturo; Arkadij je na Mesi, v bližini Konstantinovega obzidja, zgradil nov forum, ki ga je imenoval po sebi. Pomen Konstantinopla se je postopoma povečal. Po šoku v bitki pri Adrianoplu leta 378, v kateri so cesarja Valensa s cvetom rimske vojske v nekaj pohodih uničili Vizigoti, je mesto pregledalo svojo obrambo in med 413–414 je Teodozij II. zgradil 18-metrsko trojno obzidje, ki ga do izuma smodnika ni nihče premagal. Teodozij je 27. februarja 425 odprl tudi univerzo v bližini foruma Tavri. V tem času se je na Donavi pojavil Uldin, hunski princ, in napredoval v Trakijo, vendar je mnogo njegovih privržencev dezertiralo in se pridružilo Rimljanom pri pregonu svojega kralja nazaj severno od reke. Zgradili so nove zidove za obrambo mesta in izboljšali floto na Donavi. Zahodno rimsko cesarstvo so nato zavzeli barbari. Cesarji so se umaknili v Raveno in izginili. Konstantinopel je postal največje mesto rimskega imperija in sveta. Cesarji niso več potovali med različnimi prestolnicami in palačami. Ostali so v svoji palači v Velikem mestu in pošiljali ukaze svoji vojski. Bogastvo vzhodnega Sredozemlja in zahodne Azije se je stekalo v Konstantinopel. 527–565[uredi | uredi kodo] Cesar Justinijan I. (527–565) je bil znan po svojih vojaških uspehih, svojih pravnih reformah in javnih delih. Iz Konstantinopla je njegov pohod za ponovno osvojitev nekdanje dioceze Afrike odplul okoli 21. junij 533. Pred odhodom je bila ladja poveljnika Belizavra zasidrana pred cesarsko palačo in patriarh je daroval molitve za uspeh pohoda. Po zmagi leta 534 je bil Tempeljski zaklad iz Jeruzalema, ki so ga Rimljani izropali v letu 70 in so ga Vandali odpeljali v Kartagino po njihovem zavzetju Rima leta 455 prinesen v Konstantinopel in shranjen morda v cerkvi sv. Polievkta, preden so ga vrnili v Jeruzalem v cerkev Vstajenja ali Novo cerkev. [12] Dirke bojnih voz so bile pomembne v Rimu že stoletja. V Konstantinoplu je hipodrom postal sčasoma vse bolj kraj političnega pomena. Ljudje so s ploskanjem pokazali svojo odobritev novega cesarja, pa tudi odkrito kritizirali vlado ali vpili za odstranitev nepriljubljenih ministrov. V času Justinijana je javni red v Konstantinoplu postal kritično politično vprašanje. V poznem rimskem in zgodnjem bizantinskem obdobju je krščanstvo reševalo temeljna vprašanja identitete, spor med ortodoksno cerkvijo in pristaši monofizitizma je postal vzrok za hude motnje, izražene z zvestobo dirkam stranke Modrih in Zelenih. Nazadnje je leta 532 nastal velik upor, ki je znan kot nemiri "Nika" (po bojnem kriku "Zmaga!" vpletenih). Požari, ki so jih začeli protestniki Nike, so zajeli Konstantinovo baziliko Hagijo Sofijo (Sveta modrost), glavno mestno cerkev na severu Avgusteuma. Justinijan je naročil arhitektoma Antemiju iz Tral in Izidorju iz Mileta, da jo nadomestita z novo in neprimerljivo Hagijo Sofijo. To je bila velika stolnica pravoslavne cerkve, katere kupola naj bi se dvigala do samega boga in bi bila neposredno povezana s palačo, da bi se lahko cesarska družina udeležila bogoslužja brez sprehoda po ulicah. [13] Predaja je potekala 26. decembra 537 v prisotnosti cesarja, ki je vzkliknil: "O, Solomon, sem te prekosil!" [14] Hagija Sofija je lahko sprejela 600 ljudi, vključno 80 duhovnikov in je stala 20.000 funtov zlata. [15] Justinijan je naročil Antemiju in Izidorju, da porušita in nadomestita izvirno Konstantinovo Cerkev svetih apostolov in zgradita novo cerkev z istim imenom. Zasnovana je bila v obliki enakokrakega križa s petimi kupolami in okrašena z lepimi mozaiki. Ta cerkev je bila grobnica cesarjev od Konstantina do 11. stoletja. Ko je mesto pripadlo Turkom leta 1453, so cerkev podrli, da bi naredili prostor za grob Mehmeda II. Osvajalca. Justinijan se je ukvarjal tudi z drugimi vidiki grajenega okolja v mestu, zakonodajo proti zlorabi predpisov o prepovedi gradnje v 30 m pasu na morski obali, da bi zaščitil pogled. [16] Med vladanjem Justinijana I. je v mestu živelo približno 500.000 ljudi. [17] Družbeno življenje Konstantinopla je bilo pretrgano z justinijanovo kugo med letoma 541 in 542. Umrlo je morda 40 % prebivalcev mesta. [18] Preživetje, 565–717[uredi | uredi kodo] V začetku 7. stoletja so Avari in nato Prabolgari zavzeli precejšen del Balkana in ogrozili Konstantinopel z zahoda. Hkrati so perzijski Sasanidi prevzeli Vzhodno prefekturo in prodrli globoko v Anatolijo. Heraklij, sin eksarha Afrike, je odplul v mesto in se odel v škrlat. Vojaški položaj se mu je zdel grozen, zato je sprva predvidel prenos cesarskega glavnega mesta v Kartagino, a je popustil na prošnjo prebivalcev Konstantinopla. Državljani so izgubili pravico do zastonj žita leta 618, ko je Heraklij spoznal, da mesta ne bo več mogoče oskrbovati iz Egipta, kar je bila posledica perzijskih vojn. V tem času se je število prebivalcev v mestu bistveno zmanjšalo. [19] Medtem ko je mesto prestalo obleganje, je Heraklij vodil pohod globoko na perzijsko ozemlje in na kratko obnovil status quo leta 628, ko so Perzijci predali vse zaseženo. Toda obleganja so se nadaljevala, prvo je bilo od 674 do 678 in drugo od 717 do 718. V tem času je Teodozijevo obzidje obvarovalo mesto, bilo je nepremagljivo s kopnega, medtem ko so na novo odkrili zažigalno snov, znano kot "grški ogenj", ki je bizantinski mornarici omogočil uničiti perzijsko floto in ohraniti mesto. V drugem obleganju je drugi bolgarski vladar, kan Tervel (imenovan tudi sv. Trivelij) odločilno pomagal in predvsem zaradi njega je bilo mesto ohranjeno. Imenovali so ga rešitelj Evrope. [20] 717–1025[uredi | uredi kodo] V 730-tih je Leon III. Izavrijec popravil Teodozijevo obzidje, ki je bilo poškodovano zaradi pogostih in nasilnih napadov. Financirali so ga s posebnim davkom od vseh predmetov cesarstva. [21] Teodora, vdova cesarja Teofila (umrl 842), je bila regentka s sinom Mihaelom III., ki naj bi se navzel razuzdanih navad od brata Bardasa. Ko je Mihael leta 856 prevzel oblast, je postal znan po pretiranem pijančevanju, pojavil se je na hipodromu kot voznik bojnega voza in smešil verske procesije duhovščine. Odstranil je Teodoro iz Velike palače v Karijsko palačo in nato v samostan Gastria, a je bila po smrti Bardasa spuščena in je živela v palači sv. Mamasa. Imela je tudi podeželsko prebivališče v Antemijski palači,v kateri je bil leta 867 Mihael umorjen. [22] Leta 860 je mesto napadla nova kneževina, ki sta jo nekaj let prej v Kijevu ustanovila Askold in Dir, voditelja Varjagov. Dvesto majhnih plovil je priplulo skozi Bospor in ropalo samostane in druge posesti v primestnih Prinčevih otokih. Orifas, admiral bizantinskega ladjevja, je opozoril cesarja Mihaela, ki je takoj poslal napadalce v beg. Hitrost in divjost juriša je naredila globok vtis na državljane. [23] Leta 980 je cesar Bazilij II. prejel nenavadno darilo princa Vladimirja iz Kijeva: 6000 Varjagov, bojevnikov, ki so postali novi telesni stražarji, znani kot varjaška garda. Bili so znani po svoji okrutnosti, časti in zvestobi. Po smrti cesarja so postali znani tudi po plenjenju v cesarskih palačah. [31] V 11. stoletju je varjašk 1000 a garda postala prevladujoča pri Anglosasih, ki so raje imeli ta način življenja, podrejen novim normanskim kraljem v Angliji. [24] Eparhova knjiga, ki datira v 10. stoletje, podrobno slika mestno poslovno življenje in njegovo organizacijo v tistem času. Združbe, v katerih so bili organizirani obrtniki iz Konstantinopla, je nadziral eparh, ki je urejal zadeve, kot so proizvodnja, cene, uvoz in izvoz. Vsak ceh je imel svoj monopol in trgovci niso mogli pripadati več kot enemu. To je dokaz, kako močna je tradicija in kako malo se je ta ureditev spremenila, saj so jo poznali v latinski različici njenega naslova, ki je bila ustanovljena leta 330 v mestni prefekturi Rim. [25] V 9. in 10. stoletju je imel Konstantinopel med 500.000 in 800.000 prebivalci. [26] Polemike o ikonoklazmu[uredi | uredi kodo] V 8. in 9. stoletju je gibanje ikonoklazma povzročilo resne politične nemire v celotnem imperiju. Cesar Leon III. je izdal odlok proti 726 podobam in odredil uničenje kipa Kristusa v enih od vrat Halke, dejanje, ki so se mu ostro uprli državljani. [35] Konstantin V. je sklical cerkveni koncil leta 754, ki je obsodil čaščenje podob, po katerem so uničili veliko zakladov, zažgali ali prebarvali upodobitve dreves, ptic in živali. En vir se nanaša na cerkev Device Marije v Blahernu, ki naj bi bila preoblikovana v "trgovino s sadjem in ptiči". [36] Po smrti ga je leta 780 nasledil njegov sin Leon IV., cesarica Irene pa obnovila čaščenje podob po drugem nicejskem koncilu leta 787. Polemika o ikonoklazmu se je vrnila v začetku 9. stoletja in še enkrat leta 843 med regenstvom cesarice Teodore, ki je rešila in obnavljala ikone. Te polemike so prispevale k poslabšanju odnosov med vzhodno in zahodno cerkvijo. Uvod v obdobje Komnenov, 1025–1081[uredi | uredi kodo] V poznem 11. stoletju je Konstantinopel prizadela katastrofa z nepričakovanim in hudim porazom cesarske vojske v bitki pri Manzikertu v Armeniji leta 1071, ko je bil ujet cesar Roman IV. Diogen. Mirovni pogoji, ki jih je zahteval Alp Arslan , sultan seldžuških Turkov, niso bili pretirani in Roman jih je sprejel. Toda med izpustitvijo je ugotovil, da je sovražnik postavil svojega kandidata na prestol v njegovi odsotnosti; predal se je in mučili so ga do smrti, nov vladar, Mihael VII. Ducas, pa je zavrnil pogodbo. V odgovor so se leta 1073 Turki začeli premikati v Anatoliji. Propad starega obrambnega sistema je pomenil, da niso doživeli nobenega nasprotovanja in sredstva cesarstva so bila raztresena in zapravljena v vrsti državljanskih vojn. Tisoče turkmenskih plemen je prečkalo nevarovano mejo in se preselilo v Anatolijo. Z letom 1080 je cesarstvo izgubilo veliko ozemlja in Turki so bili zelo blizu Konstantinopla. 1081–1185[uredi | uredi kodo] Pod Komnensko dinastijo (1081–1185) si je Bizanc izjemno opomogel. 1090–91 so nomadski Pečenegi dosegli obzidje Konstantinopla in cesar Aleksej I. je s pomočjo Kiphakov uničil njihovo vojsko. [27] V odgovor na Aleksejev poziv za pomoč so prvo križarsko vojsko pripravljali v Konstantinoplu leta 1096, vendar zavrnili, da bi bila pod bizantinskim poveljstvom. [28] Ivan II. je zgradil samostan Pantokrator z bolnišnico za uboge s 50 ležišči. [29] Z vzpostavitvijo trdne osrednje vlade je imperij postal pravljično bogat. Število prebivalstva se je večalo (v 12. stoletju je bilo okoli 100.000 do 500.000 prebivalcev), občine in mesta po vsej državi so cvetela. Tudi denarja v obtoku je bilo več. To se je pokazalo v Konstantinoplu, ki je z gradnjo palače Blaherne ustvaril briljantna nova umetniška dela, 1000 v tem času je nastala splošna blaginja: povečala se je trgovina, ki jo je omogočila rast italijanskih mestnih državic, ta pa je pomagala rasti gospodarstva. Gotovo je, da so Benečani in drugi aktivni trgovci v Konstantinoplu živeli zunaj pomorskega prometa blaga med križarskimi kraljestvi in Zahodom, hkrati pa tudi trgovali z Bizancem in Egiptom. Benečani so imeli tovarne na severni strani Zlatega roga, zato je bilo veliko zahodnjakov v mestu v celotnem 12. stoletju. Proti koncu vladanja Manuela I. Komnena, je bilo število tujcev v mestu približno 60.000–80.000 od skupno okoli 400.000 prebivalcev. Leta 1171 je imel Konstantinopel tudi majhno skupnost 2500 judov. [30] Leta 1182 so bili pobiti vsi Latini (zahodni Evropejci), prebivalci Konstantinopla. [31] V umetniškem smislu je bilo 12. stoletje zelo plodno obdobje. Nastal je preporod v mozaični umetnosti. Mozaiki so postal bolj realistični in živahni z večjim poudarkom na prikazovanju tridimenzionalnih oblik. Povečano je bilo povpraševanje po umetnosti, več ljudi, ki so imeli dostop do potrebnega bogastva je naročalo in plačalo taka dela. 1185–1261[uredi | uredi kodo] 25. julija 1197 je Konstantinopel prizadel hud požar, ki je uničil Latinsko četrt in območje okoli Drungariosovih vrat (turško: Odun Kapısı) na Zlatem rogu. [43] [44] Kljub temu pa uničenje ni bilo nič v primerjavi s tistim, kar so prinesli križarji. V spletkarjenju med Filip 1000 om Švabskim, Bonifacijem Montferraškim in beneškim dožem Enricom Dandolom je nastala četrta križarska vojna kljub papeškemu izobčenju, preusmerjena leta 1203 proti Konstantinoplu, dozdevno spodbujena s terjatvami Alekseja, sina odstavljenega cesarja Izaka. Vladajoči cesar Aleksej III. se ni pripravil. Križarji so zasedli Galato, zlomili obrambno verigo zaščite Zlatega roga in vstopili v pristanišče, kjer so 27. julija prešli morsko obzidje: Aleksej III. je pobegnil. Novi Aleksej IV. je našel prazno zakladnico in ni mogel uresničiti posla, ki ga je obljubil svojim zahodnim zaveznikom. Napetosti med državljani in latinskimi vojaki so se povečale. Januarju 1204 je protovestiarij Aleksij Murzufl izzval nemire ter ustrahoval Alekseja IV. Edina posledica je bilo uničenje velikega kipa Atene, delo Fidije, ki je stal na glavnem forumu, obrnjen proti zahodu. Februarja so se ljudje spet dvignili: Aleksej IV. je bil zaprt in usmrčen in Murzufl je zavzel prestol kot Aleksej V. Popravil je obzidje in organiziral državljane, vendar ni bilo priložnosti, da bi vojaki iz provinc in garda demoralizirali revolucijo. Napad križarjev 6. aprila je bil neuspešen, toda drugi iz Zlatega roga 12. aprila je bil uspešen in vsiljivci so vstopili v mesto. Aleksej V. je pobegnil. Senat se je sestal v Hagiji Sofiji in ponudil krono Teodorju Laskarisu, ki se je poročil v družino Angelidov, vendar je bilo prepozno. S patriarhom je prišel pred Milion pred Veliko palačo in nagovoril varjanško gardo. Nato sta oba s plemstvom ušla v Azijo. Naslednji dan so bili dož in vodilni Franki nameščeni v Veliki palači in mesto so ropali tri dni. Sir Steven Runciman, zgodovinar križarskih vojn, je zapisal, da je plenjenje Konstantinopla "brez primere v zgodovini": "Devet stoletij," pravi, "je bilo veliko mesto prestolnica krščanske civilizacije. Bilo je napolnjeno z umetniškimi deli, ki so ostali iz antične Grčije in z mojstrovinami svojih izvrstnih obrtnikov. Benečani ... zasegli zaklade in jih odnesel, da krasijo ... njihovo mesto. Vendar so bili Francozi in Flemingi polni poželenja po uničenju. Planili so med množice po ulicah in po hišah, iztrgali vse, kar ni bilo pritrjeno in uničili vse, česar ni bilo mogoče odnesti, prenehali so samo, ko so morili ali posiljevali ali ko so odprli vinske kleti .... Niti samostanom niti cerkvam niti knjižnicam niso prizanesli. V Hagiji Sofiji so pijani vojaki podirali svilene zavese in razbili velik srebrn ikonostas na koščke, medtem ko so svete knjige in ikone poteptali. Medtem ko so veselo pili iz oltarnih čaš, se je neka prostitutka usedla na patriarhov prestol in začela peti opolzko francosko pesem. V samostanih so posiljevali nune. Palače in kolibe, vse je bilo izropano in uničeno. Ranjene ženske in otroci so umirali na ulicah. Za tri dni grozljivih prizorov ... nadaljevali, dokler ni bilo veliko in lepo mesto razsuto. ... Ko ... je bil red obnovljen, ... državljane so mučili, da bi jim razkrili blago, ki so imeli skrito. [32]ff8 Naslednjega pol stoletja je bil Konstantinopel sedež latinskega cesarstva. Pod vladarji latinskega cesarstva je mesto nazadovalo po številu prebivalcev in stanju njegovih zgradb. Alice-Mary Talbot navaja, a je bilo takrat 400 000 prebivalcev Konstantinopla; po uničenju, ki so ga povzročili križarji, je bila približno ena tretjina brezdomcev, številni dvorjani, plemstvo in višja duhovščina so tako kot voditelji zbežali v izgnanstvo. "Konstantinopel je postal izpraznjen," končuje Talbotova. [33] Latini so prevzeli vsaj 20 cerkva in 13 samostanov, najpomembnejša je bila Hagija Sofija, ki je postala stolnica latinskega patriarha Konstantinopla. E. H. Swift pripisuje gradnjo vrste zunanjih opornikov potrebni okrepitvi cerkvenih zidov, ki so bili oslabljeni v stoletjih zaradi potresnih sunkov. [34] A to je bila izjema. Večina del latinskih okupatorjev ni bila uporabljena le za vzdrževanje zgradb, posvetnih in svetih, mnoge so postale tarče vandalizma ali razstavljanja. Bron in svinec so odstranili s streh zapuščenih stavb in ga pretopili ter prodajali, da bi zagotovili denar za financiranje imperija za obrambo in pomoč dvoru. Deno John Geanokoplos piše, da "se je morda prav tu začel razkol: latinski laiki praznijo posvetne zgradbe, kleriki, cerkve". [35] Zgradbe niso bile edini cilji uradnikov, ki so želeli pridobiti sredstva za obubožano Latinsko cesarstvo: monumentalne kipe, ki so krasili hipodrom in forume mesta, so podrli in pretopili v kovance. "Med uničenimi mojstrovinami," piše Talbot, "so bili Lizipov Heraklej iz 4. stoletja pr. n. št. in monumentalni kipi Here, Parisa in Helene". [36] Nikejski cesar Ivan III. Vatatzes je menda rešil več cerkev, ki so jih nameravali uničiti zaradi njihovega dragocenega gradbenega materiala; pošiljal je denar Latinom, "da bi jih odkupil" (exonesamenos). [37] Po Talbotu so to tudi cerkve sv. Marije Blahernske, Rufinianaj in svetega Mihaela pri Anaplusu. Dodelil je tudi sredstva za obnovo cerkve Svetih apostolov, ki je bila močno poškodovana v potresu. Bizantinsko plemstvo je bilo razpršeno, mnogi so šli v Nikejo, kjer je Teodor Laskaris ustanovil cesarski dvor, ali v Epir, kjer je Teodor Angelus naredil enako; drugi so pobegnili v Trabezund, kjer je eden od Komnenov že imel gruzijsko podporo in ustanovil neodvisni sedež imperija.[38] Nikeja in Epir, oba kandidata za cesarski naslov, sta poskušala izterjati Konstantinopel. Leta 1261 je bil v Konstantinoplu ujet zadnji latinski vladar Baldvin II., ujele so ga sile nikejskega cesarja Mihaela VIII. Paleologa. 1261–1453 in padec Konstantinopla[uredi | uredi kodo] Čeprav je Konstantinopel ponovno zavzel Mihael VIII. Paleolog, je cesarstvo izgubilo veliko svojih ključnih gospodarskih virov in se borilo za preživetje. Palača Blaherne na severozahodu mesta je postala glavno cesarsko prebivališče, stara Velika palača na obali Bosporja je bila v zatonu. Ko je Mihael VIII. zasedel mesto, je imelo 35.000 ljudi, do konca svojega vladanja mu je uspelo številopovečati na okoli 70.000. [39] Cesar je to dosegel z vabljenjem nekdanjih prebivalcev, ki so pobegnili pred križarji, in preseljene Grke iz nedavno izgubljenega Peloponeza. [40] Leta 1347 se je v Konstantinopel razširila črna smrt. [41] Leta 1453, ko so Turki zavzeli mesto, je imelo okoli 50.000 prebivalcev. [42] Konstantinopel je Otomansko cesarstvo zasedlo v torek, 29. maja 1453. Turkom je poveljeval 22-letni otomanski sultan Mehmed II. Osvojili so ga po sedemtedenskem obleganju, ki se je začelo v petek, 6. aprila 1453. Po začetnem napadu se je otomanska vojska pahljačasto razporedila po glavnih poteh mesta, Mesa, mimo velikih forumov in mimo cerkve Svetih apostolov, ker je Mehmed II. želel zagotoviti sedež za svojega novoimenovanega patriarha, ki bi mu pomagal bolje nadzorovati krščanstvo. Mehmed II. je poslal vnaprej skupino za zaščito ključnih zgradb, kot je bila cerkev Svetih apostolov. Ko so Benečani umaknili svoje ladje, so Turki že zavzeli obzidje pri Zlatem rogu. K sreči je Turke bolj zanimala osvojitev mestnih hiš kot pobijanje prebivalcev, zato so se odločili, da napadejo mesto in ne njih. Beneški kapitan je ukazal svojim možem, naj ne odpirajo vrat Zlatega roga; ko so to storili, so spustili ladje, napolnjene z beneškimi vojaki in begunci. Kmalu za tem so spustili nekaj ženevskih ladij in celo cesar 1000 jeve ladje so zaplule za njimi od Zlatega roga. Vse je bilo storjeno v pravem času, saj je imela otomanska mornarica kmalu po tem, ko so odšli, nadzor nad Zlatim rogom. [43] Vojska se je združila ob Avgusteumu, velikem trgu nasproti cerkve Hagije Sofije, katerih bronasta vrata so zadrževala ogromne množice civilistov v stavbi v upanju na božje varstvo. Ko so bila vrata odprta, so jih vojaki ločevali glede ceno, ki bi jim jo prinesli na trgih s sužnji. Mehmed II. je vojakom dovolil, da so tri dni plenili mesto, kot je bilo to v navadi. [44] Vojaki so se borili za vojni plen. Po besedah beneškega kirurga Nikola Barbare "v celem dnevu so Turki zagrešili velik pokol kristjanov v mestu". Po Philipu Manselu so na tisoče civilistov ubili in jih 30.000 zasužnjili ali izgnali. [45] Otomansko obdobje 1453–1922[uredi | uredi kodo] Končno je bil krščansko-pravoslavni Konstantinopel pod otomanskim nadzorom. Ko je Mehmed II. dokončno vstopil v Konstantinopel skozi zdajšnja vrata Topkapi, je takoj odjezdil v Hagijo Sofijo in odredil svojim vojakom, da ustavijo plenjenje marmorja, morajo "biti zadovoljni s plenom in ujetniki; vse stavbe pripadajo njemu". [46] Z imamom se je sestal v Hagiji Sofiji in z adhanom preoblikoval pravoslavno stolnico v muslimansko mošejo in utrdil islamski red v Konstantinoplu. [47] Glavna Mehmedova skrb je bila obnoviti obrambo in prebivalce mesta. Gradbeni projekti so se začeli takoj po osvojitvi in vključevali so popravila obzidja, gradnjo citadele in gradnjo nove palače. [48] Mehmed je izdal ukaz, da bi se morali muslimani, kristjani in judje ponovno naseliti v mestu. Zahteval je, da se 5000 gospodinjstev iz vsega imperija preseli v Konstantinopel do septembra, vojne ujetnike in prisilno preseljene ljudi so poslali v mesto. Ti ljudje so se imenovali "sürgün" v turščini (grško: σoupYouvιδeς ). Dve stoletji pozneje je otomanski popotnik Evliya Çelebi sestavil seznam skupin v mestu po njihovem izvoru. Veliko četrti Carigrada, kot sta Aksaray, Çarşamba, ima še danes imena krajev po izvoru njihovih prebivalcev. Mnogi so spet pobegnili iz mesta, bilo je več izbruhov kuge, tako da je leta 1459 Mehmed prisilno preseljenim Grkom dovolil, da se vrnejo. Pomen[uredi | uredi kodo] Kultura[uredi | uredi kodo] Konstantinopel je bil največje in najbogatejše mesto v vzhodnem Sredozemlju v poznem vzhodnorimskem imperiju predvsem zaradi svoje strateške lege trgovskih poti med Egejskim in Črnim morjem. Več kot tisoč let je ostala prestolnica vzhodnega, grško govorečega imperija. Na vrhuncu, v grobem ustreza srednjemu veku, je bilo najbogatejše in največje evropsko mesto z močnim kulturnim življenjem in gospodarstvom. Obiskovalci in trgovci so še posebej občudovali lepe samostane in cerkve v mestu, še zlasti Hagijo Sofijo ali cerkev Svete modrosti. Ruski popotnik iz 14. stoletja, Štefan Novgorod, je zapisal: "Hagije Sofije človeški um ne more niti opisati." Še posebej pomembno je bilo za ohranjanje rokopisov grških in latinskih avtorjev v knjižnicah v celotnem obdobju, ko so nestabilnost in motnje povzročale njihovo množično uničevanje v zahodni Evropi in severni Afriki. Po padcu mesta so jih na tisoče prinesli begunci v Italijo in so igrale ključno vlogo pri spodbujanju renesanse in prehoda v sodobni svet. Vpliv mesta na zahod je v mnogih stoletjih svojega obstoja neizmerljiv. V smislu tehnologije, umetnosti in kulture kakor tudi samo velikosti je bil Konstantinopel brez primerjave kjer koli v Evropi vsaj tisoč let. Armenci, Sirci, Slovani in Gruzijci so bili del bizantinske družbene hierarhije. [49] Mednarodni status[uredi | uredi kodo] Mesto je bilo obramba vzhodnih provinc starega rimskega imperija proti barbarskim vpadom v 5. stoletju. 18 metrov visoko obzidje, ki ga je zgradil Teodozij II., je bilo v bistvu nepremagljivo za barbare, ki so prihajali južno od reke Donave in si našli lažje cilje na zahodu namesto bogatejših dežel na vzhodu v Aziji. Od 5. stoletja je bilo mesto prav tako zaščiteno z Anastazijevim obzidjem, ki je bilo 60 kilometrov dolga veriga zidov po vsem Traškem polotoku. Mnogi trdijo, da so te prefinjene utrdbe dovoljevale vzhodu razviti sorazmerno dobro obrambo pred antičnim Rimom in zahodnim propadom. S pojavom krščanstva in vzponom islama je Konstantinopel postal zadnji branik krščanske Evrope, ki je stal v ospredju islamskega širjenja in odbija njegov vpliv. Kot je bizantinsko cesarstvo ležalo med islamskim svetom in krščanskim zahodom, tako je Konstantinopel deloval kot prva evropska obrambna črta proti arabskemu napredku v 7. in 8. stoletju. Mesto in imperij sta konec leta 1453 padla pod Turki, vendar je njuna trajna zapuščina stoletja vplivala na Evropo po propadu Rima. Arhitektura[uredi | uredi kodo] - Bizantinsko cesarstvo je uporabljalo rimske in grške arhitekturne modele in sloge, da bi ustvarila svoj tip arhitekture. Vpliv bizantinske arhitekture in umetnosti je mogoče videti v kopijah po vsej Evropi. Konkretni primeri so bazilika svetega Marka v Benetkah, bazilika v Ravenni in številne cerkve po vsem slovanskem vzhodu. Samo v Evropi se je do 13. stoletja koval italijanski florin, zlat kovanec, Dioklecijanov solidus je postal bezant, cenjen ves srednji vek. Njegovo obzidje je bilo množično posnemano (na primer Grad Caernarfon), njegova urbana infrastruktura je bila čudo ves srednji vek, ohranjajoč umetnost, spretnost in tehnično znanje rimskega imperija. V otomanskem obdobju sta bili uporabljeni islamska arhitektura in simbolika. Religija[uredi | uredi kodo] Konstantinov temelj je dal ugled škofu Konstantinopla, ki je na koncu postal znan kot ekumenski patriarh in je bil glavno središče krščanstva poleg Rima. To je prispevalo h kulturnim in teološkim razlikam med vzhodnim in zahodnim krščanstvom, ki so sčasoma povzročile velik razkol in od leta 1054 dalje razdelile zahodni katolicizem in vzhodno pravoslavje. Konstantinopel je zelo pomemben tudi za islam, saj je njegova osvojitev eden od znakov nauka o zadnjih ciljih življenja in sveta v islamu. Sklici[uredi | uredi kodo] - ^ "Constantinople" in The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, Oxford, 1991, p. 508. ISBN 0-19-504652-8 - ^ Stanford and Ezel Shaw (1977): History of the Ottoman Empire and Modern Turkey. Cambridge: Cambridge University Press. Vol II, p. 386; Robinson (1965), The First Turkish Republic, p. 298 - ^ Müller-Wiener (1977), p. 28 - ^ Room, Adrian (2006). Placenames of the World: Origins and Meanings of the Names for 6,600 Countries, Cities, Territories, Natural Features, and Historic Sites (2nd izd.). Jefferson, N.C.: McFarland & Company. str. 177. ISBN 978-0-7864-2248-7. - ^ Tom Burham, The Dictionary of Misinformation, Ballantine, 1977. - ^ Room, Adrian, (1993), Place Name changes 1900–1991, Metuchen, N.J., & London:The Scarecrow Press, Inc., ISBN 0-8108-2600-3 pp. 46, 86. - ^ Britannica, Istanbul. - ^ A description can be found in the Notitia urbis Constantinopolitanae. - ^ Socrates II.13, cited by J B Bury, History of the Later Roman Empire, p. 74. - ^ J B Bury, History of the Later Roman Empire, p. 75. et seqq. - ^ Liber insularum Archipelagi, Bibliothèque nationale de France, Paris. - ^ Margaret Barker, Times Literary Supplement 4 May 2007, p. 26. - ^ Hagia Sophia was converted into a mosque after the Ottoman conquest of the city, and is now a museum. - ^ Source for quote: Scriptores originum Constantinopolitanarum, ed T Preger I 105 (see A. A. Vasiliev, History of the Byzantine Empire, 1952, vol I, p. 188). - ^ T. Madden, Crusades: The Illustrated History, 114. - ^ Justinian, Novellae 63 and 165. - ^ Early Medieval and Byzantine Civilization: Constantine to Crusades, Dr. Kenneth W. Harl. - ^ Past pandemics that ravaged Europe, BBC News, November 7, 2005. - ^ Possibly from the largest city in the world with 500,000 inhabitants to just 40,000–70,000: The Inheritance of Rome, Chris Wickham, Penguin Books Ltd. 2009, ISBN 978-0-670-02098-0 (p. 260) - ^ Exposition, Dedicated to Khan Tervel - ^ Vasiliev 1952, p. 251. - ^ George Finlay, History of the Byzantine Empire, Dent, London, 1906, pp. 156–161. - ^ Finlay, 1906, pp. 174–5. - ^ J M Hussey, The Byzantine World, Hutchinson, London, 1967, p. 92. - ^ Vasiliev 1952, pp. 343–4. - ^ Silk Road Seattle – Constantinople, Daniel C. Waugh. - ^ The Pechenegs na spletnih straneh Wayback Machine (arhivirano avgust 29, 2005)., Steven Lowe and Dmitriy V. Ryaboy. - ^ There is an excellent source for these events: the writer and historian Anna Comnena in her work The Alexiad. - ^ Vasiliev 1952, p. 472. - ^ J. Phillips, The Fourth Crusade and the Sack of Constantinople, 144, 155. - ^ The Cambridge Illustrated History of the Middle Ages: 950-1250. Cambridge University Press. 1986. str. 506–508. ISBN 978-0 ff8 -521-26645-1. - ^ Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge 1966 [1954], vol 3, p.123. - ^ Talbot, "The Restoration of Constantinople under Michael VIII", Dumbarton Oaks Papers, 47 (1993), p. 246 - ^ Talbot, "Restoration of Constantinople", p. 247 - ^ Geanakoplos, Emperor Michael Palaeologus and the West (Harvard University Press, 1959), p. 124 n. 26 - ^ Talbot, "Restoration of Constantinople", p. 248 - ^ Geanakoplos, Emperor Michael, p. 124 - ^ Hussey 1967, p. 70. - ^ T. Madden, Crusades: The Illustrated History, 113. - ^ J. Norwich, Byzantium: The Decline and Fall, 217. - ^ The Black Death na spletnih straneh Wayback Machine (arhivirano junij 25, 2008)., Channel 4 – History. - ^ D. Nicolle, Constantinople 1453: The end of Byzantium, 32. - ^ http://coursesa.matrix.msu.edu/~fisher/hst373/readings/nicol.html - ^ Smith, Michael Llewellyn, The Fall of Constantinople, History Makers magazine No. 5, Marshall Cavendish, Sidgwick & Jackson (London). - ^ Mansel, Philip (1995). Cons 1000 tantinople: City of the World's Desire. Hachette UK. str. 79. ISBN 0-7195-5076-9. - ^ Mansel, Philip. Constantinople: City of the World's Desire. Penguin History Travel, ISBN 0-14-026246-6. Page 1. - ^ Lewis, Bernard. Istanbul and the Civilization if the Ottoman Empire. 1, University of Oklahoma Press, 1963. p. 6 - ^ Inalcik, Halil. “The Policy of Mehmed II toward the Greek Population of Istanbul and the Byzantine Buildings of the City.” Dumbarton Oaks Papers 23, (1969): 229–249. p. 236 - ^ Rome, Constantinople, Moscow: Historical and Theological Studies, John Meyendorff, p.29 Viri[uredi | uredi kodo] - Bury, J. B. (1958). History of the Later Roman Empire: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian. Dover Publications. - Crowley, Roger (2005). Constantinople: Their Last Great Siege, 1453. Faber and Faber. ISBN 978-0-571-22185-1. - Freely, John (1998). Istanbul: The Im 1000 perial City. Penguin. ISBN 978-0-14-024461-8. - Freely, John; Ahmet S. Cakmak (2004). The Byzantine Monuments of Istanbul. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-77257-0. - Gibbon, Edward (2005). The Decline and Fall of the Roman Empire. Phoenix Press. ISBN 978-0-7538-1881-7. - Hanna-Riitta, Toivanen (2007). The Influence of Constantinople on Middle Byzantine Architecture (843–1204). A typological and morphological approach at the provincial level. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 202 (Publications of the Finnish Society of Church History No. 202). ISBN 978-952-5031-41-6. - Harris, Jonathan (2007). Constantinople: Capital of Byzantium. Hambledon Continuum. ISBN 978-1-84725-179-4. - Harris, Jonathan (2003). Byzantium and the Crusades. Hambledon and London. ISBN 978-1-85285-501-7. - Herrin, Judith (2008). Byzantium: The Surprising Life of a Medieval Empire. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-13151-1. - Janin, Raymond (1964). Constantinople Byzantine (francoščina) (2 izd.). Paris: Institut Français d'Etudes Byzantines. - Korolija Fontana-Giusti, Gordana 'The Urban Language of Early Constantinople: The Changing Roles of the Arts and Architecture in the Formation of the New Capital and the New Consciousness' in Intercultural Transmission in the Medieval Mediterranean, (2012), Stephanie L. Hathaway and David W. Kim (eds), London: Continuum, pp 164–202. ISBN 978-1-4411-3908-5. - Mamboury, Ernest (1953). The Tourists' Istanbul. Istanbul: Çituri Biraderler Basımevi. - Mansel, Philip (1998). Constantinople: City of the World's Desire, 1453–1924. St. Martin's Griffin. ISBN 978-0-312-18708-8. - Müller-Wiener, Wolfgang (1977). Bildlexikon zur Topographie Istanbuls: Byzantion, Konstantinupolis, Istanbul bis zum Beginn d. 17 Jh (nemščina). Tübingen: Wasmuth. ISBN 978-3-8030-1022-3. - Phillips, Jonathan (2005). The Fourth Crusade and the Sack of Constantinople. Pimlico. ISBN 978-1-84413-080-1. - Runciman, Steven (1990). The Fall of Constantinople, 1453. Cambridge University Press. ISBN 978-1-84413-080-1. - Treadgold, Warren (1997). A History of the Byzantine State and Society. Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-2630-6. Literatura[uredi | uredi kodo] - Evans, Helen C. & Wixom, Wi 1000 lliam D (1997). The glory of Byzantium: art and culture of the Middle Byzantine era, A.D. 843-1261. New York: The Metropolitan Museum of Art. ISBN 978-0-8109-6507-2. Zunanje povezave[uredi | uredi kodo] - Constantinople, from History of the Later Roman Empire, by J.B. Bury - History of Constantinople from the "New Advent Catholic Encyclopedia." - Monuments of Byzantium – Pantokrator Monastery of Constantinople - Constantinoupolis on the web Select internet resources on the history and culture - Info on the name change from the Foundation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture - Welcome to Constantinople na spletnih straneh Wayback Machine (arhivirano september 15, 2006)., documenting the monuments of Byzantine Constantinople - Byzantium 1200, a project aimed at creating computer reconstructions of the Byzantine monuments located in Istanbul in 1200 AD. - Constantine and Constantinople How and why Constantinople was founded - Hagia Sophia Mosaics The Deesis and other Mosaics of Hagia Sophia in Constantinople Koordinati: 41°00′44′′N 28°58′34′′E / 41.01224°N 28.976018°E


source: fineweb

text: V Londonu prepovedali oglase za zdravljenje homoseksualnosti Britanska krščanska skupina je želela s pomočjo londonskih dvonadstropnih avtobusov promovirati bizarno oglaševalsko sporočilo – homoseksualci naj se pustijo pozdraviti. Za londonskega župana Borisa Johnsona so bili takšni oglasi preveč netolerantni, zato jih ni dovolil. Londonska družba za lokalni promet je ustavila oglaševalsko kampanjo, pri kateri bi na dvonadstropnih avtobusih oglaševali zdravljenje homoseksualnosti. Avtobusi s temi oglasi bi vozili na petih mestnih linijah. Za kampanjo stoji strogo konservativna krščanska skupina Core Issues Trust, ki se zavzema za to, da bi homoseksualci spremenili svojo spolno usmerjenost. Londonski župan Boris Johnson, ki se bo 3. maja ponovno potegoval za županski stolček, je kampanjo preprečil. “London je eno izmed najbolj tolerantnih mest na svetu in je nestrpno samo do nestrpnosti. Ni dopustno namigovanje, da je homoseksualnost bolezen, ki jo je treba pozdraviti,” je dejal Johnson. Konservativni politik je dodal, da ne bo dovolil, da se takšne neresnice z avtobusi razširjajo po Londonu. Krščanska skupina Core Issues Trust je prepoved že kritizirala. “Nisem si mislil, da bo prišlo do cenzure,” je dejal predstavnik skupine Mike Davidson. Na spletni strani skupine so člani zapisali, da spoštujejo tudi homoseksualce, ki svoje istospolne usmerjenosti ne želijo spremeniti. Oglaševalsko kampanjo pa je pred prepovedjo župana že odobrila britanska oglaševalska inšpekcija.(vecer.com,sta)


Oh, it's nothing MEŠANO, KER LAHKO Okarina ob 20.30: Guillaume Perret (France) Lokacija: Jezerska promenada Guillaume Perret je raziskovalec zvoka. S pomočjo wah wah pedala in električnih učinkov svoje tone povzdiguje do novega glasbenega vesolja, v katerem popačeni zvoki postanejo bolj melodični in nas potegnejo v sanje. Njegove glasbe, ki nagovarja predvsem naše čute, ni mogoče pripisati določenemu žanru. Inovativna mešanica sodobnega jazza, funky ritmov, vreščečega metala – glasba hibridne vrste, ki nas vznemiri in uroči ter nam vzbuja nove občutke in podobe. Vstop prost. Narodni muzej Slovenije ob 18.00: Osvoji veščine neandertalca in se preizkusi v izdelavi piščali! Klub Tiffany: Britney Trash-Out DJ: Papi Music: 90s, dance, pop ... Dress code: pop trash out, dress like you are not afraid Vstopnina: 3 eur 5 eur Trnfest 2018: King Of The Concrete Graffiti Live Painting! Danes od 9.00 do 19.00. @drustvo.gor in @trnfestostaja predstavljajo Risanje po stenah v živo!! (graffiti jam) Med letošnjim Trnfestom v sklopu King of The Concrete Hip-hop Festival bodo lokalni grafitarji (1107 Klan, ZEK crew ...) oplemenitili stene Center Slovanskih Kultur France Prešeren! Delavnica za veganske aktivistke_e, od 15.00 do 18.00: "Vabimo na delavnico za veganske aktivistke_i, kjer se bomo pogovarjale_i o razvoju gibanja za pravice živali, prisluhnile_i kratkemu predavanju dr. Tomaža Grušovnika (Etika živali, O čezvrstni gostoljubnosti) o etiki živali ter skupaj naslovile_i najpogostejše ugovore, ki jih aktivistke_i pri delu srečujemo. Delo na delavnici bo potekalo v skupini. Podajale_i bomo pogoste ugovore pravicam živali (npr. okus, človeška superiornost, osebna odločitev ipd.), nato pa bo vsak_a sodelujoč_a povedala svoje argumente zakaj ti ugovori niso veljavni/trdni oz. kako jih je mogoče ovreči ali vsaj problematizirati. Temeljne termine, ki se pojavljajo pri aktivističnem delu - npr. morala, pravice, pravičnost, antropocentrizem, specizem idr. - bomo skupaj raziskale in umestile v kontekst. Delavnica je namenjena izobraževanju in krepljenju lastne argumentacije pri delu, obenem pa je namenjena tudi krepitvi medosebnih odnosov; skupaj vemo in zmoremo več, obenem pa je lahko v pomoč vedeti, da obstaja skupina ljudi, ki nam pri delu lahko pomaga. Delavnica je namenjena vsem, ki bi se aktivizma šele rade_i lotile_i, vsekakor pa tudi vsem, ki ga že daljši ali krajši čas živite, saj lahko ravno od ljudi, ki imajo izkušnje pri delu veliko izvemo in se od njih veliko naučimo." Brezplačen LGBT sprehod (Ljubljana LGBT Tour) ob 18.00: "Alternative Ljubljana vas vabi, da se nam v soboto, 4. avgusta ob 18h pridružite na brezplačnem LGBT sprehodu. Ljubljana LGBT Tour odkriva točke, ki so pomembno zaznamovale ljubljanski in slovenski LGBT aktivizem, pa tudi zgodovino pred njim. Na voljo je omejeno število mest, zato vas vljudno prosimo, da na spletni strani izpolnite prijavni obrazec in se hkrati seznanite z vsemi podrobnejšimi informacijami: https://alternativetoursljubljana.com/2018/07/13/free-ljubljana-tour-lgbt/" Zbirno mesto: pri vodnjaku pred Akademijo za glasbo (Stari trg 34, 1000 Ljubljana) Zaključek: AKC Metelkova mesto Cena: prostovoljni prispevki Jezik: slovenščina Organizira: INURB Inštitut za urbana vprašanja / Alternative Ljubljana (zelo izven) Status quo na trgu dela na Ne-festivalu, ob 20.00, Gornji grad: "V interaktivni zakonodajni forumski predstavi, uprizarjamo in preizprašujemo stanje in razmerja moči na trgu dela. Ukvarjale_i se bomo s tematiko prekarnosti in izkoriščanja na delovnem mestu." Izvedba: Gledališka skupina Vse ali nič (Gaja Vudrag, Slobodan Malić, Tjaša Kosar, Lea Dolinar) Jokering: Metka Bahlen Okoli in Barbara Polajnar Partnerji v projektu: KUD Transformator Pekarna Magdalenske Mreže, Združenje Slovenska filantropija, Društvo ŠKUC, Sindikat prekarcev, Društvo Gibanje za dostojno delo in socialno družbo, Kud Ljud, Društvo Globus Hystericus, Sindikat Mladi plus, FDV - Fakulteta za družbene vede in Pedagoška fakulteta Ljubljana Projekt v l. 2018 sofinancirata Mestna Občina Ljubljana in Urad Vlade RS za komuniciranje v okviru prizadevanj za ozaveščanje mladih o problematiki prekarnega dela. Poletni voden ogled razstave Ljubljana-Zgodovina-Mesto ob 16.30: Z izkušenimi vodiči se sprehodite po novi stalni razstavi Ljubljana. Zgodovina. Mesto. v Mestnem muzeju Ljubljana in izberite svoj najljubši ljubljanski čas! Od 40.000 let stare lesene konice, ki jo je na ljubljanskih tleh uporabljal neandertalec, do barikad na ljubljanskih ulicah ob vojni za Slovenijo, od skrivnostnih deformacij nekdanjih prebivalcev na območju ljubljanskih Dravelj do umetelnega invalidskega vozička ljubljanskega mecena Žige Zoisa, od železnega obrednega meča, ki je v srednjem veku končal v Ljubljanici, do bodeče žice, s katero je bilo mesto obdano med drugo vojno ... to je le drobec zgodb nekaj tisočletne ljubljanske zgodovine. Vsako soboto ob 16.30! Cena vodstva je vključena v redno ceno vstopnice (6 € / znižana 4 €; družine 12 €).


text: 608 razlogov, zakaj Mitja potrebuje vašo pomoč - Aktualno - Ringaraja.net Uredništvo Ringaraja.net, 9.3.2012 Stolcka za otroke z motnjami v razvoju 16-letni Mitja iz Celja ima povsem drugačno življenje od svojih sovrstnikov. Kot otrok je namreč zbolel za izjemno redko genetsko boleznijo, ki je omejila tako njegov duševni kot gibalni razvoj, ter ga priklenila na voziček. Mitja se brez pomoči svojcev ne more hraniti, oblačiti in obuvati. Spremljati ga morajo povsod, tudi na stranišče. Z besedami je le težko opisati, kako otežkočeno življenje je usoda namenila Mitji in njegovi družini. Mitja potrebuje nov stol, ki ga bo obvaroval pred tem, da bi se stanje še poslabšalo Starši so Mitji, da bi mu čim bolj olajšali vsakdanje aktivnosti, kupili številne pripomočke - kot sta masažna kad in masažna blazina za sproščanje in lajšanje težav. Ker so pripomočki zelo dragi, je zmanjkalo sredstev za poseben stol, ki bi ga Mitja nujno potreboval v šoli - obiskuje poseben program na OŠ Glazija v Celju – da bi mu nudil pravo oporo. Stol je mnogim poznan tudi kot Zupanov stol, in preprečuje, da bi se stanje pri otrocih z gibalno motnjo še poslabšalo. Stol, ki ga je imel do sedaj, je namreč 16-letni mladenič prerasel, šola pa mu sredstev za nov stol ne more zagotoviti. Za poseben stol je treba zbrati 608 evrov Mitji je na pomoč priskočil Zavod LU (kratica LU stoji za Love is Universal, ustanovljen pa je bil kot sklad za humanitarno pomoč otrokom v depriviligiranih regijah v Sloveniji in otrokom v državah v razvoju in ima za seboj že številne izjemno odmevne humanitarne akcije), ki je začel z zbiranjem sredstev. Zbrati nameravajo vseh 608 evrov, kolikor stane nov stol. Na spletni strani Zavoda LU so zapisali: "Vse vas, dobre ljudi, prosimo in pozivamo, da se pridružite akciji, postanete del Mitjine zgodbe in prispevate vsaj simbolen znesek namesto nečesa, čemur bi se lahko odrekli, za nekaj, brez česar Mitja ne zmore." Ob koncu preteklega leta so pri Zavodu LU uspešno izvedli podobno akcijo in zbrali sredstva za nakup posebnega straniščnega nastavka, prilagojenega za 7-letnega Luko, ki ima cerebralno paralizo. Če želite spremembo, bodite sprememba! Tina Gams, ustanoviteljica Zavoda LU, je prepričana, da bo tudi tokrat akcija uspela: "Sreča na obrazu Luke in njegovih svojcev je bila nepopisna. Verjamem, da nam bo znova uspelo. Kot pri vseh ostalih akcijah, bomo na naši Facebook strani objavili fotografije predaje stola Mitji, da bodo ljudje vedeli, kam je šel njihov denar, in videli, kako so nekomu spremenili življenje na bolje. In ta občutek, sem prepričana, prav vsakega obogati. Če vam ni pretežko, delite to prošnjo za pomoč s prijatelji. Bodite sprememba."


Lepa so ta leta, ki živiš jih sedaj,


V okviru Dnevov slovenskega turizma 2018 so bila sinoči podeljena priznanja tistim, ki so še posebej zaslužni za rast ugleda in prepoznavnosti Slovenije kot odlične turistične destinacije, njihov prispevek k razvoju in promociji turizma pa ima posebno težo. Med nagrajenci je bil tudi župan Podčetrtka Peter Misja, ki predstavlja gonilno silo pri razvoju tako lokalnega [...] Podčetrtek najlepši in najbolj gostoljuben zdraviliški kraj 2018 Turistična zveza Slovenije vsako leto izvede projekt imenovan Moja dežela – lepa in gostoljubna v sklopu katerega izberejo najlepše in najgostoljubnejše slovenske kraje, mesta in turistične destinacije. Prestižno priznanje za najlepši in najbolj gostoljuben zdraviliški kraj je letos prejel Podčetrtek. Tretje mesto med glampi je prav tako šlo v Podčetrtek, zasedel ga je Glamping Olimia Adria [...] V občini Podčetrtek nadaljujejo z izgradnjo kolesarskih stez. V letošnjem letu je bila urejena kolesarska povezava med Imenim in Golobinjekom, uredili pa so tudi kolesarsko povezavo med Selami in Virštanjem, ki so jo v petek uradno predali svojemu namenu. Po besedah župana Petra Misje je bil del kolesarske steze med Selami in Virštanjem financiran izključno [...] Tako bo videti 40-metrski stolp na Rudnici Najkasneje do pomladi naslednje leto naj bi na Rudnici, tik pod vrhom 622 metrov visokega hriba Silavec, stal 40 metrov visok razgledni stolp, ki bo omogočal neokrnjene poglede na širšo okolico. Občina Podčetrtek je že prejela pravnomočno odločbo glede podrobnega prostorskega načrta, zato bo že ta teden oddala vlogo za gradbeno dovoljenje, nakar sledi iskanje izvajalca [...] Vabilo na otvoritev kolesarske steze Dodano 2. 10. 2018 Vabimo vas na otvoritev novozgrajene kolesarske steze v občini Podčetrtek, etapa Sela-Virštanj, ki bo v petek 5. oktobra 2018 ob 16.00 uri na kolesarski stezi pri domačiji Štraus-Kramer v Virštanju. VLJUDNO VABLJENI !


Leseni nadstreški za terase ali avtomobile - tudi po naročilu Domov » Vsi mizarji » Homont d.o.o. » Primer nadstreška v naravnem izgledu Za razliko od večine nadstreškov, ki smo jih opisovali v prejšnjih prispevkih, ki so v glavnem namenjeni za zaščito naših vozil, današnji ni namenjen temu. Vsaj v osnovi ne. Danes želimo predstaviti leseni nadstrešek iz naravnega žaganega lesa, katerega osnovni namen je, da služi kot terasa in je pod njim postavljena vrtna garnitura. Leseni nadstrešek, ki v osnovi služi kot terasa Gre za še enega izmed nadstreškov, ki je postavljen tako, da se njegova daljša stranica stika z obstoječim objektom. Les, ki smo ga uporabili za postavitev konstrukcije, smo predhodno obdelali in zaščitili že v delavnici. Stebre smo postavili na točkovne betonske temelje. Za postavitev smo uporabili vroče cinkane podstavke – stojke. Za njihovo vgradnjo je predhodno poskrbel že naročnik sam. Za postavitev betonskih temeljev je poskrbel naročnik. Gre za klasičen nadstrešek, velikosti približno 600 x 300cm. Postavljen je na šest osnovnih nosilnih stebrov, ki so po daljši liniji povezani z vzdolžno lego s podpornimi rokami. Stebri so navzkrižno povezani z vzdolžnima legama in zunanjima špirovcema. Tudi zunanji štirje stebri so s podpornimi rokami povezani na oba krajna špirovca. Pogled na nadstrešek s sprednje strani. S sprednje in zadnje strani je poševnina nadstreška zaprta s fino brušenim in z brezbarvno lazuro, zaščitenim smrekovim opažem. Opaž smo na zgornjem delu pritrdili neposredno na zunanji špirovec. Na spodnjem delu smo za pritrditev opaža na višini približno 240 cm od tal, namestili prečno nosilno letev. Na spodnji fotografiji so v ozadju vidna dvoriščna vrata, kar pomeni, da bo lahko ob slabem vremenu in pozimi nadstrešek, služil tudi kot zaščita za vozila. Pogled z dvoriščne strani razkriva dvoriščna vrata, ki omogočajo dostop pod nadstrešek z vozilom. Izdelava strehe in zaključnih obrob Tudi na streho smo z zgornje strani pritrdili smrekov opaž, ki smo ga še pred montažo prav tako ustrezno zaščitili in premazali z brezbarvno lazuro. Smrekov opaž, premazan z brezbarvno zaščito, poskrbi za naraven videz. Pred pokrivanjem strehe, smo na zgornjo stran opaža predhodno pritrdili še sekundarno kritino – paropropustno folijo. Streho smo, za enotno podobo, nato pokrili z bitumensko strešno kritino s posipom granulata v barvi skodle. Streha, pokrita z bitumenskimi ploščami in zaključena z lesenimi obrobami Za naravnejši videz nadstreška poskrbijo lesene strešne obrobe. Ker so v tem primeru obrobe zelo izpostavljene vremenskim vplivom, jih je potrebno še posebej dobro zaščititi. Za takšne obrobe je še najbolje, če uporabimo impregniran les. Naraven videz, natančna izdelava, močna konstrukcija ter upoštevani predlogi kupcev, so lastnosti, ki krasijo naše izdelke. Toliko za tokrat, vabimo pa k branju tudi naših prihodnjih prispevkov. Za vse tiste, ki ste morda spregledali: na tej povezavi sestavljamo vodnik za izbiro lesenega nadstreška. Vabljeni k prebiranju ali, da se nam oglasite čez spodnje kontaktne možnosti. Z veseljem bomo pripravili info ponudbo. S potrebnimi zemeljskimi deli ali brez.


text: 1961 (MCMLXI) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na nedeljo. Dogodki 3. januar - Združene države Amerike prekinejo diplomatske stike s Kubo. 20. januar - John F. Kennedy zapriseže kot 35. predsednik Združenih držav Amerike. 25. januar - vojaška hunta prevzame oblast v Salvadorju od druge hunte z namenom »ustaviti levičarske ekscese«. 4. februar - v Angoli se prične portugalska kolonialna vojna. 12. februar - Sovjetska zveza izstreli sondo Venera 1 proti Veneri. 14. februar - raziskovalci Lawrenceovega nacionalnega laboratorija v Berkeleyju v ZDA oznanijo, da so prvič sintetizirali nov kemijski element z atomskim številom 103, lavrencij. 15. februar - popolni sončev mrk je viden v Južni Evropi. 3. marec - Hasan II. je okronan za kralja Maroka. 12. april - sovjetski kozmonavt Jurij Gagarin na krovu plovila Vostok 1 kot prvi človek poleti v vesolje. 13. april - neuspešen poskus odstavitve portugalskega diktatorja Antónia de Oliveire Salazarja. 20. april - Fidel Castro oznani, da je invazija v Prašičjem zalivu pod vodstvom ameriške Centralne obveščevalne agencije spodletela. 24. april - z morskega dna pred stockholmskim pristaniščem dvignejo švedsko vojno ladjo Vasa, ki se je potopila 333 let pred tem. 27. april - Sierra Leone postane neodvisna država. 5. maj - Projekt Mercury: astronavt Alan Shepard postane prvi Američan v vesolju, na krovu plovila Freedom 7. 16. maj - Park Čung He pride z državnim udarom na oblast v Južni Koreji. 19. maj - Venera 1 kot prvi izdelek človeških rok doseže Venero, vendar zaradi okvare ne pošlje na Zemljo nobenih podatkov. 25. maj - ameriški predsednik Kennedy v govoru pred kongresom oznani, da je cilj ZDA pristanek človeka na Luni še pred koncem desetletja. 26. maj - ustanovljen je Triglavski narodni park. 28. maj - v več časopisih z mednarodno cirkulacijo izide članek »Pozabljeni zaporniki« (Forgotten Prisoners) angleškega pravnika Petra Benensona, kar velja za začetek organizacije Amnesty International. 30. maj - z ubojem diktatorja Rafaela Trujille, ki je bil na oblasti v Dominikanski republiki od leta 1930, se konča drugo najdaljše diktatorstvo v Latinski Ameriki. 19. junij - Kuvajt postane neodvisna država z zaključkom britanskega protektorata nad ozemljem. 4. julij - sovjetski jedrski podmornici K-19 prične med plovbo po severnem Atlantiku puščati reaktor. 6. avgust - kozmonavt German Stepanovič Titov opravi drugi orbitalni polet v zgodovini vesoljskih poletov in kot prvi človek preživi v vesolju več kot en dan. 13. – 31. avgust - v Berlinu je zgrajen berlinski zid, ki loči vzhodni in zahodni del mesta. 1. september - prvo zasedanje gibanja neuvrščenih. 18. september - v letalski nesreči na poti na pogajanja o prekinitvi spopadov v Kongu umre Generalni sekretar OZN Dag Hammarskjöld in še petnajst potnikov. 28. september - z vojaškim državnim udarom v Damasku se konča zveza med Egiptom in Sirijo. 30. september - s preoblikovanjem Organizacije za evropsko gospodarsko sodelovanje je ustanovljena Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj. 10. oktober - celotno prebivalstvo otoka Tristan da Cunha je evakuirano zaradi izbruha tamkajšnjega ognjenika. 30. oktober - Sovjetska zveza detonira 50-megatonsko carsko bombo na Novi Zemlji; najmočnejša eksplozija, kar jih je kdaj ustvaril človek. 31. oktober - hurikan opustoši takratno prestolnico Belizeja, Belize City, prestolnica je kasneje prestavljena v Belmopan v notranjosti države. 11. november - ruski Stalingrad je preimenovan v Volgograd. 2. december - Fidel Castro v radijskem nagovoru državljanom pove, da je marksist-leninist in da bo Kuba prevzela socializem. 9. december - Tanganjika postane neodvisna država. 18. december - Indija prične z nasilno priključitvijo Portugalske Indije. Rojstva 24. januar - Nastassja Kinski, nemško-ameriška igralka 26. januar - Wayne Gretzky, kanadski hokejist in hokejski trener 17. februar - Andrej Korotajev, ruski antropolog, orientalist, ekonomist, zgodovinar in sociolog 27. februar - James Ager Worthy, ameriški košarkar 21. marec - Lothar Matthäus, nemški nogometaš 31. marec - Leon Gostiša, slovenski šahist in politik 3. april - Eddie Murphy, ameriški igralec in komik 25. april - Agneta Andersson, švedska kanuistka 30. april - Isiah Lord Thomas III., ameriški košarkar 6. maj - George Clooney, ameriški igralec 17. maj - Enya, irska pevka 20. maj - Clive Allen, angleški nogometaš in nogometni trener 3. junij - Miha Mazzini, slovenski pisatelj, kolumnist, scenarist, režiser in računalnikar 14. junij - Boy George, britanski glasbenik in producent 21. junij - Iztok Mlakar, slovenski kantavtor in gledališki igralec 1. julij - Carl Lewis, ameriški atlet Diana Spencer, valižanska princesa († 1997) 23. julij - Alojz Ihan, slovenski mikrobiolog in imunolog ter pisatelj 4. avgust - Barack Obama, ameriški politik, nobelovec 20. avgust - Greg Egan, avstralski pisatelj 25. avgust - Billy Ray Cyrus, ameriški glasbenik, igralec in producent 9. september - Matjaž Kek, slovenski nogometaš in nogometni selektor 13. september - Dave Mustaine, ameriški glasbenik 18. september - James Gandolfini, ameriški igralec († 2013) 29. september - Julia Gillard, avstralska političarka 9. oktober - Miran Zupanič, slovenski scenarist in režiser 31. oktober - Peter Jackson, novozelandski režiser in producent 1. december - Robert Pešut Magnifico, slovenski pevec 19. december - Eric Allin Cornell, ameriški fizik, nobelovec 28. december - Borut Petrič, slovenski plavalec Smrti 4. januar - Erwin Schrödinger, avstrijski fizik, nobelovec (* 1887) 17. januar - Patrice Lumumba, kongoški politik (* 1925) 20. februar - Percy Grainger, avstralsko-ameriški pianist, saksofonist, skladatelj in dirigent (* 1882) 22. februar - Nick LaRocca, ameriški jazzovski glasbenik, trobentač (* 1889) 26. februar - Mohamed V., maroški kralj (* 1909) 6. april - Jules Bordet, belgijski bakteriolog, nobelovec (* 1870) 9. april - Ahmed Zogu, albanski politik in plemič (* 1895) 3. maj - Maurice Merleau-Ponty, francoski filozof (* 1908) 13. maj - Gary Cooper, ameriški filmski igralec (* 1901) 30. maj - Rafael Leónidas Trujillo, dominikanski diktator (* 1891) 6. junij - Carl Gustav Jung, švicarski psihiater in psiholog (* 1875) 16. junij - Marcel Junod, švicarski zdravnik (* 1904) 2. julij - Ernest Hemingway, ameriški pisatelj in novinar, nobelovec (* 1899) 17. avgust - Jakob Savinšek, slovenski kipar, risar in pesnik (* 1922) 20. avgust - Percy Williams Bridgman, ameriški fizik in filozof znanosti, nobelovec (* 1882) 10. september - Wolfgang von Trips, nemški dirkač Formule 1 (* 1928) 18. september - Dag Hammarskjöld, švedski ekonomist, pravnik, diplomat in politik, nobelovec (* 1905) 24. november - Gustav Šilih, slovenski pedagog, mladinski pisatelj in urednik (* 1893) 6. december - Frantz Fanon, francoski psihiater, filozof, revolucionar in pisatelj (* 1925) 23. december - Kurt Meyer, nemški general SS (* 1910) 25. december - Otto Loewi, nemško-ameriški farmakolog, nobelovec (* 1873) Nobelove nagrade Fizika - Robert Hofstadter, Rudolf Ludwig Mössbauer Kemija - Melvin Calvin Fiziologija ali medicina - Georg von Békésy Književnost - Ivo Andrič Mir - Dag Hammarskjöld (podeljena po smrti)


text: Alternativna dejstva medijskega in agencijskega mainstreama | Kavarna Hayek 3 thoughts on "Alternativna dejstva medijskega in agencijskega mainstreama" 7 februarja, 2017 na 5:12 dop Kako daleč pa gredo novinarji smo lahko videli v zdnjem intervjuju. Novinar Trumpu provokativno reče, da je Putin morilec. Prav gotovo je novinar pričakoval, da bo Trump nasedel in se razgovoril ter naštel putinove morilske podvige. Parv gotovo jih je dovolj, a Trump se ni dal zmesti. Mirno je obšel provokacijo in izjavil,da je tudi v Ameriki mngo politikov s krvavimi rokami. Gonje pa seveda ne bo konec. Levičarji ne poznajo milosti. Rovarili bodo še naprej. Sreča je le v tem,da so ZDA vseeno demokratična država, kjer imajo vstop v javnost vsa mnenja in vsakdo, ki pač to želi. Vedno več bo medijev in agencij, ki se bodo smešili in rezultat tega boupad njihove popularnosti in zaupanja. Prav neverjetno je, kako se družba kakršen je Gallup smeši.Če bo tako nadaljeval, bo propadel. Pingback: Kavarna Hayek: Alternativna dejstva medijskega in agencijskega mainstreama - Časnik 7 februarja, 2017 na 12:25 popoldan Še v Jugi sem se naučil, da je pravilno ravnanje tisto, ki je natančno za 180° zasukano od mnenja v Delu. Danes in že leta tega je, ko Dela ne berem več. Levičarske cajtnge berejo simpatizerji tistih, ki jim propade vse. Od strank, gospodarstva – do držav.


Venera med zapori! V visokem srednjem veku so se kot temeljni reprezentativni objekt plemstva uveljavili gradovi. Tisto, kar v splošni predstavi velja za grad, presenetljivo, zares delno drži za neko precej dolgo obdobje v zgodovini. Gradovi seveda niso vedno veljali za stražne kolose, ki so pod gradom razstreseno prebivalstvo ščitili pred tujimi vojskami in niso vedno delovali kot urejevališča kužnih prostranstev pod njimi ali kot temeljne točke fevdalnega gospostva, od koder je plemič pošiljal oderuške biriče. Grad se je v visokem srednjem veku sicer resnično fizično ločil od vasi, kljub temu, da je redko postal prava - stalna plemiška rezidenca. Niso več igrali zgolj vlogo utrjene enklave – bežigrada, postali so ena izmed temeljnih točk široke oblastne strukture, nadzorna instanca, ki je, pogosto pač na vzpetini, bdela nad okolico in z njo upravljala. Velik indic simbolne pomembnosti gradov visokega srednjega veka je na primer ta, da so se po svojih kamnitih gnezdih začele imenovati plemiške rodbine. Veleslavni Habsburžani so tako svoje ime dobili po grajskem poslopju Habichtsburg ali Jastrebji grad, stoječem na severu Švice. Posredno so trdnjave poimenovale celo dežele in ni težko ugibati, katerim sta imeni dala gradova Tirol ali pa Steyr. S časom so gradovi izgubili svojo skoraj ekskluzivno vlogo reprezentativnih objektov - kazalcev moči neke dežele ali rodbine, obvladovalcev in urejevalcev okolice. Ob počasnih začetkih formacije prvih kvazi-držav in ob pol-uspešni konsolidaciji Evrope v relativno mirno enoto ter spremembi vojnega protokola niso uspeli obdržati svoje stare veličastnosti. Država, ki je počasi postajala prava moderna davčna država, je lahko pokazala sposobnost udrihanja po nasprotnikih na drugačen način kot z izkazovanjem svoje neoblegljivosti – gradovi so pripadli preteklosti. Barok jih je spremenil v udobna bivališča, veliki uradniški aparati modernih držav pa v skladišča, gostitelje upravnih enot, ali pa se jih je začelo obravnavati zgolj kot skupke sejnih sob in prizorišča banketov. V nepremičninskem žargonu bi sicer lahko rekli, da jim je ostala prednost lokacije. Srednjeveška ideja strateške postavitve se kljub metamorfozi naselbin ob gradovih ni radikalno spremenila. Gradovi – prazne lupine - so kot nepotešene poročene ženske srednjih let čakali, da se jih nekdo dotakne - v tem primeru državna oblastva - in jih zopet osmisli. Vlogo prestižnega in strateško nepogrešljivega objekta je s 17. stoletjem izgubil tudi Ljubljanski grad. Poslopje se je začelo uporabljati kot vojaško skladišče. Večkrat je bilo opozorjeno na nerentabilnost grajskega objekta in dunajska administracija je že konec 18. stoletja menila, da bi ga bilo najbolj racionalno kar porušiti. Temu so se uprli kranjski deželni stanovi. Pogajanja je prekinil prihod Napoleonove vojske, ki je gradu, kot šepavemu veteranu, spet dodelil vlogo skladišča in vojašnice. Ljubljanski grad je torej v času Napoleonove zasedbe Ljubljane med letoma 1809 in 1813 služil skladiščenju in krpanju francoskih vojakov. Ko se je Avstrija v avgustu leta 1813 priključila protifrancoski koaliciji, ko so jo Francozi končno popihali, in je oktobra v Ilirskih provincah oblast prevzel guverner Christoph von Latterman, je postalo očitno, da bo treba z dotrajanim grajskim poslopjem nekaj storiti. Avstrijska država, ki se je približno desetletje pred tem, leta 1803, začela ravnati po novem kazenskem zakoniku in je njegovo veljavo ob ponovni uveljavitvi svoje oblasti na območju Ilirskih provinc še enkrat potrdila, je potrebovala kaznilnico, ki bi ustrezala novim strožjim standardom. Dogradili so jo leta 1815 na Ljubljanskem gradu. V Kmečkih in rokodelskih novicah lahko preberemo, da je bila nova edicija kazenskega zakonika natajnčniša in skerbniša, torej natančnejša in skrbnejša, te kvalitete pa se je pričakovalo tudi od krogotoka postopkov novozgrajene kaznilnice, ki je kmalu po odprtju res zaslovela kot ena najmodernejših in najgladkeje delujočih kaznovalnih ustanov v cesarstvu. Malo več kot teden dni pred slovesno otvoritvijo prenovljenega zapornega kompleksa, 3. oktobra 1815, je za ustanovo odgovorno oblastvo izdalo dokument/navodilo, namenjen njenemu bodočemu upravniku. Očitno postaja, da se oddaja ne bo izrecno ukvarjala z gradovi, ampak se bo na kratko posvetila temu navodilu in ga skušala z vso resnostjo razumeti kot izkaz kaznovalnega ethosa svoje dobe. Kadar bo zaslišati nemško besedo, bo to pomenilo, da gre za dejanski izsek iz omenjenega navodila, ki ga bo možno razumeti z vpeljavno razlago. Navodilo (Instrukzion) je sestavljeno iz 19. členov. Upravniku razlaga pravila ravnanja s kaznjenci (Protokoll), določa, na katero mesto se priloži ta ali oni list, v kateri indeks ta ali ona opomba, h kateri številki nekega registra (Verzeichs) ta ali ona ovojnica. Ne predpisuje samo strategij prelaganja birokratskih papirjev, ampak tudi intenziteto občutenja ob ukvarjanju z določeno serijo arestantov, upravnikovo moralno konstitucijo itn. Iz nekaj povedi tega navodila bodo vržene besede, ki nas bodo napotile na glavne imperative, ki so usmerjali in odmerjali dejavnosti ljudi modernega humanizma – v tem primeru bo pač šlo za upravnike kaznilnice na Ljubljanskem gradu v začetku 19. stoletja. S kratko analizo teh besed, za katere se zdi, da v tekstu stojijo nedolžno ali slučajno – da so zgolj arbitrarni pridevniki, ki dograjujejo samostalnike, samo glagoli, ki usmerjajo stavke – in to seveda zares so - lahko pogosto elucidiramo celotno smer, vzgojnost in nezamenljivost nekega teksta – torej način, na katerega je to besedilo umeščeno v prostore okoli sebe, ter odnos, ki ga gradi med mestom pošiljateljev in naslovnikov. Za izbiro neke točno določene besede vedno stoji posebna motivacija, ali kot bomo skušali pokazati, poseben strah. Analizo navodila bomo dopolnili z nekaj vbodi iz drugih virov, predvsem iz raziskav kaznilniškega življenja italijanskih političnih zapornik 2000 ov iz začetka 19. stoletja. Sama izbira besed, ki jih bomo izluščili iz teksta, bo že določila vrsto našega teoretskega precejanja. Njihova analiza nas bo napotila na dejstvo, da je bila za splošno formo gospodovanja v začetku 19. stoletja že popolnoma privzeta disciplinska paradigma. Prvi člen navodila upravniku naroča, naj spoštuje ukaze, ki bodo prihajali od zgoraj, in se pravzaprav bistveno ne razlikuje od prve izmed desetih božjih zapovedi – zahteva brezpogojno pokorščino naslovnika in ga svari pred služenjem drugim instancam, ki ga hudomušno zapeljujejo. V Svetem pismu so ti viri pohujšljivosti razni maliki, torej nepravi bogovi, v našem besedilu pa vlačugarske motnje, ki bi upravnika motile v asketizmu izpolnjevanja njegove službe. Bolj natančno moralno konstitucijo upravnika sicer določa četrti člen. Glavna razlika med baje velikim gradnikom evropske morale, desetimi zapovedmi, in našim členom, pa je način opravljanja te temeljne dolžnosti, ki ga od naslovnika, torej upravnika, zahteva ukazujoča instanca, poenostavljeno kar cesar. Ukaze mora upravnik izpolnjevati hitro (schleunig), točno (erpünktlich) in z najbolj učinkovito in najnatančenjšo izvršbo (mit Thetigkeit in genauesten Wollzug). Za kaznilnico, odgovorno oblastvu, K. K. Landes-Stelle, očitno zahteva več kot naš z zahtevami nikoli skop Bog. Za temi zahtevami stoji veliki strah, in sicer strah pred uhajanjem trajanja. Disciplina zahteva urejanje časa - vedno teži k novim in bolj učinkovitim razporeditvam časovnih enot. To je strah pred nevpreženimi trenutki. Foucault bi rekel, da se intenzificira uporabo najmanjših in najhitreje bežečih hipov. Čas se mora zdrobiti v prah, da je lahko vsako zrno posebej postavljeno na svoje mesto in zato uporabno. Točnost in hitrost, sploh pa učinkovitost in natančnost, so potemtakem nujni elementi upravljanja z neko ustanovo, z nekimi telesi. Gre bolj za izčrpnost kakor izrabo - minimalizacijo napak, odmikov, izostankov, nepoštenosti, ilegalnosti in lenobe. Lahko je dosežena samo s skrajno kompleksno in ob vsaki spremembi stanja na novo zgrajeno regulacijo časa. Nujno se je treba zavedati, da ne gre za največjo hitrost izpolnjevanja dolžnosti, ampak za najprimernejšo hitrost, v jeziku obravnavanega teksta gre tako, sicer v neki drugi zadevi, ki je obravnavana v šestem členu, na primer za najprimernejšo previdnost (gehöriges Vorsicht). Najbolj splošen aksiom branja spremembe kaznovalne ekonomije iz ekscesnosti potrate v visoko reguliran svet kvadriljirajočih dispozitivov je ta, da novejša različica kaznovalne etike sovraži potrato in ljubi predvidljivost. Lepo nam ga lahko razodene tretji člen. Pripisali ga bomo kar strahu pred ekcesno potrato. Namreč, v zadnjem – tretjem odstavku tretjega člena se še enkrat ponovi opis glavnega smotra upravnikove službe. Od njega se pričakuje, da bo v kaznilnici vedno vzdrževal visoko stopnjo reda in nadzora ter vestno upravljal s financami te ustanove (die Zuchtanstalt im Innern in beständiger gutter Ordnung und Aufsicht erhalten, und die Oekonomie darin gewissenhaft vervaltet werde). Izluščimo lahko dve besedi – beständiger in gewissenhaft. Prvo besedo lahko brez težav prevedemo kot stalno ali konstantno, pri drugi pa imamo lahko težave, saj bi gewissenhaft dobesedno prevedli kot vestno, v tekstu pa se izraz bere kot varčno. Vestnost je bila delno pozabljena vrlina, varčnost pa ena izmed plemenitih vrednot 19. stoletja – navsezadnje so celo ljudem, ki jim je bil sodno dokazan greh zapravljivosti, določili skrbnika (Curator), da je pomagal razpolagati z njihovim premoženjem, nato pa ime zapravljivca in skrbnika objavili v prilogi Laibacher Zeitunga, da je tam stalo v vednost in poduk. Varčnost je neekscesnost, neekscesnost pa mokre sanje discipline. Spet imamo izpostavljene dodatne pogoje, ki se ne ozirajo samo na zvestobo upravnika ukazujoči instanci, ampak mu točno kažejo, kakšno delovanje se od njega pričakuje. Starorežimsko potrato bi lahko orisali z grafom velikih nihajnosti. Disciplinska ekonomija gospodovanja, nasprotno, zahteva premično stalnost, strogost, preračunljivost in neutrudljivost. Prav tako je to očitno v drugem členu navodila, ko se upravniku naroča, naj v register, podoben tistemu, v katerega bo beležil prispele ukaze od zgoraj, beleži tudi prihode kaznjencev. Uporabljena je beseda gleichmässiges. Zaradi mesta, na katerem stoji, bi jo lahko hitro prevedli kot enak, v slovarjih pa sicer ponavadi stoji pod geslom enakomerno. Enakomernost pa je nenihajnost – protinapad na nevarčnost, motiviran s strahom pred ekcesno potrato. V besedilu poleg strahu pred uhajanjem trajanja in strahu pred ekcesno potrato lahko brez napora zasledimo še nekega drugega demona, in sicer strah pred koagulacijo. Ko iz nežne in lepo pregledne fluidnosti nastane groba zakrknjenost – gnezdišče, to postane problem. Gnezdišča so v tem kontekstu seveda mala bratenja in rokohitrske pogodbe med arestantni. Moderna kaznilnica ne mara skrivnosti, še bolj pa sovraži nepredvidljivost. Gnezdišča so zaprti skrivnostni skupki, ki ne dajejo znakov, da bodo svojo skrunljivo vsebino razlila v okolico. Vsak trenutek, ko se dopusti, da se kontaminacija širi, kot zdravnik, upravnik tvega, da bo okužba pogoltnila celotno telo kaznilnice. Upravnikova naloga je, da gnezdišča razgradi. Iz tega naslova buhtijo zahteve po osamitvi teles, elementarizaciji posameznikov, njihovem očlovečenju, opisu, anonimni kalibraciji in ločeni uporabi. Strah pred koagulacijo lahko izvohamo že v sami strategiji razvrščanja kaznjencev v razne indekse. Kljub temu, da jih vse skupaj združuje glavni register, je v tretjem členu posebej poudarjeno, da vsakemu izmed grešnikov pripada poseben dokument (eigenes Blatt). List je radikalno njihov, saj vsebuje njihovo ime in priimek (Tauf un Zuname), kraj rojstva (Geburtsort), čas prihoda v ustanovo (Entritts tages), seznam njihovih fizioloških danosti (die Personsbeschreibung der Chirurgische kräftenbefund), zabeležbo kakršnihkoli posebnosti, opaženih med prestajanjem kazni, in mnenje o vedenju v tem času (Anmerkung über ihr zeitliches Betragen), opombe, ki bi bodočim predstavnikom cesarske oblasti olajšalo delo z njimi, itn. Cilj je objekte osamiti in jih med sabo oddaljiti. Zato se lahko v našem navodilu, ko ta v šestem členu navaja upravnikove zadolžitve glede preprečevanja pobega, nahaja glagol entfernen, ki se nanaša na vsako možnost za pobeg (alle Gelegenheit zu Entweichen). Prevedli bi ga lahko kot izključiti, odstraniti in še kako. Lahko pa se ga bere tudi kot oddaljiti, kar pa ima konsekvence za naše branje tega navodila. Oddaljenost namreč implicira osamitev – to je oddaljitev kontaminirajočih sil eno od druge. Delovanje principa osamitve v praksi si lahko ogledamo na primeru italijanskih političnih zapornikov na Ljubljanskem gradu v 20. in 30. letih 19. stoletja. Markiz Giorgio Guido Pallavicino-Trivulzio, katerega konfinacijo v ljubljanski kaznilnici je zgodovinsko preorala Andreja Klasinc Škofljanec, je ob prihodu v grajski zapor leta 1834 olajšano vzkliknil: “Glej, Venera med zapori!” Prejšne desetletje je namreč preživel v Spielbergu nad Brnom na Moravskem in v Gradišču pri Soči, kaznilnicah, ki za razliko od ljubljanske nista sloveli po 2000 svoji modernosti. Vseeno pa moderna blagost ljubljanskega zapora ni oznaka njene blazne humanosti, ampak njene izvršbene sterilnosti in neutrudljivosti novih disciplinskih praks. Hrusta z gorjačo je zamenjal krtjeoki birokrat, ki pa mimogrede morda res ni bil tako grob, vsekakor pa je bil bolj temeljit. In ravno v spominih tega naivnega, bledega in povrhu še italijanskega političnega zapornika lahko zasledimo, kako se je izognilo kontaminaciji z idejami, koagulaciji, ali kakorkoli že hočemo označiti to neregularnost, ki se je ne sme dovoliti, se je izogiba in se je boji. Jedkojezični italijanski revolucionar je bil velika grožnja kaznilniški disciplini, potrebno ga je bilo osamiti, popisati, oceniti tveganje in pripraviti načrt otopitve njegovega rušilnega potenciala. Ni se mu prepovedalo le druženja in pogovora z jetniki, ampak celo s stražniki. Zabičali so mu: “Vsakič, ko boste spregovorili z enim od svojih stražnikov, ne boste kaznovani Vi, ampak on, pri priči bo odpuščen, vendar bo na vaši vesti, če uničite celo družino.” Kljub slabim izkušnjam z zastarelimi avstrijskimi zapori, je napredno moderno ravnanje označil za “najokrutnejšo torturo”. Vsakemu jetniku je bil, zrcalno z njegovim birokratskim utelešenjem v tistem prej omenjenem posebnem dokumentu, dodeljen poseben osamljen prostor. Njegov list je bil pospravljen v poseben fascikel (besondern Fasczikel), njegovo telo v posebno sobo, v grajski kompleks situirano glede na njegov koagulacijski potencial. Čeprav bi se dostojna analiza morala poslužiti še drugih institucij v bolj splošnem polju oblastnih postopkov, torej bolnišnic, sirotišnic, ubožnih inštitutov, oskrbovalnic, deških zavetišč, kolegijev, bratovščin, cehovskih hiš itd., mi dimenzije intelekta in forma radijskega članka dovolita le manjši vpogled v istočasno, kaznilnici zelo sorodno ustanovo, prisilno delavnico v Ljubljani. Ljubljana je hibrid kaznilnice in prisilne delavnice (Zucht- und Arbeit Haus) dobila pod Marijo Terezijo leta 1754. V prvi polovici 19. stoletja je bila prisilna delavnica še del grajskega zaporniškega kompleksa kot Provinzial-Zwangsarbeithaus am Kastelle. Delavniški prostor se je od kaznilniško-zapornega vedno bolj ločeval in kmalu je prišlo do pobude za ustanovitev samostojne prisilne delavnice. Seveda je tudi oskrbnik ali upravnik nove delavnice dobil svoja navodila, delavniško poslopje svoj red, določena je bila nova hierarhija in nova arhitektura delovanja ustanove. Kot nam pove Sonja Anžič, je pobuda za ustanovitev samostojne kaznilnice prišla iz večih smeri. V to smer so debato porivali škof Anton Alojzij Wolf, Lovrenc pl. Schluderbach in še nekaj drugih lokalnih veljakov, ki so se zavedali, da mesto gosti preveč vlačug in delomrznežev. Gubernij je projekt podprl pod pogojem, da bi novoustanovljena poboljševalna enota služila za potrebe celotne kranjske province. Navodila članom v delavnico vpletenih ljudi - rezidualnemu ranocelniku, dušnemu pastirju, privatnim zakupnikom delovne moči, nižjim in glavnim stražnikom in seveda upravniku ali oskrbniku, podrejenemu neposredno deželnemu uradu, so bila izdana konec leta 1846, in kmalu, marca naslednje leto, je delavnica lahko pričela z obratovanjem. Izrecno je bilo določeno, da se delavci ne smejo imenovati jetniki, ampak prisilni delavci ali pokorivniki. Poseben člen splošne uredbe o delavnici je celo prepovedoval neposreden prestop jetnikov iz grajske kaznilnice v mestno prisilno delavnico in večkrat je bilo poudarjeno, da je delavnica namenjena nravstvenemu poboljšanju (zur sittlicher Bildung mitzuwirken) in ne kaznovanju, ali kot točno razglaša uredba o prisilni delavnici iz 1847 – torej (prisilna delavnica) ni kraj kaznovanja, ampak policijska hiša poboljšanja – Est is daher kein Strafort, sondern eine polizeilische Besserungsanstallt. Jasno je torej, da je bilo vloženega veliko truda v zapovedovanje in brbljanje, da je vsem postalo jasno, da sta kaznilnica in delavnica povsem različna in avtonomna zavoda. Ne preveč zanimivo in precej lahko predvidljivo, z enostavno zgodovinsko-sociološko ali druge vrste istovrstno intuicijo dosegljivo spoznanje je, da so navodila delavniškim poglavarjem zastavljena podobno kot tista, ki smo jih poskušali analizirati v prvem delu oddaje. Kljub temu, da je njuna namembnost deklarativno precej drugačna. Na kratko se spomnimo na tri strahove, ki smo jih s krajo, teoretsko nedoslednostjo, poenostavitvijo in mešanjem pridobili iz del Foucaulta, Oesterreicha in še nekaterih drugih. Strah pred uhajanjem trajanja, strah pred ekcesno potrato in strah pred koagulacijo. Delovni proces je bil, kot v grajski kaznilnici, kompleksno zastavljen, razdeljen na mnogo časovnih enot in večkrat preurejen tako, da je optimiziral obratovanje delavnice. Delovni čas je bil z osnovno uredbo zagrajen s pol peto zjutraj in deveto uro zvečer poleti ali pol šesto uro zjutraj in osmo uro zvečer pozimi, posebej je bil določen čas za počitek, obede, dušno izpopolnjevanje itn. Urnik se je lahko spremenil ob predrugačenju moralne ali fiziološke strukture društva delavcev – če so v nekem trenutku npr. gostili več delavcev, ki so lahko opravljali vrsto dela, ki je zahtevala večji telesni napor, so si odmori sledili pogosteje, spremenila se je dieta itn. Še bolj zanimiva je podobnost oposamljajočih nagnenj dveh ustanov. Vsakemu delavcu posebej je bilo določeno delo, ki bi ga glede na moč svojih udov in odzivnost svoje možganske materije lahko upravljal. Preko kresije je bila vloga za odvedbo posameznika v prisilno delavnico individualno obravnavana. Ranocelnik ni opravil samo pregleda delavčevega zdravstvenega stanja, ampak je kompiliral tudi podatke o njegovih življenskih razmerah pred prihodom v poboljševalno hišo. Glede na poročano se ga je razporedilo v serijo gojencev zavoda, ki je najbolj ustrezala njegovim “rezultatom”. Vsaka serija ali razred (Klasse) je bila deležna posebne obravnave glede dela, hrane, kaznovanja prestopkov, vseh zamisljivih aspektov delavčevega življenja. Seveda je vsak pokorivnik dobil tudi svoj poseben list (eigenes Blatt). Način, kako se zasede in obdeluje telo, je bil torej v obeh ustanovah zelo podoben. Dobra analiza bi bolje razodela politične taktike, natančneje razumela drobcene materialnosti, se navsezdanje posvetila večim mestom, kjer jih lahko zaznamo. Še bo čas za to - zgodovine je dovolj za vse in za vedno. Človeštvo se bo prej sparilo z vesoljci in razvilo vagine na ušesih ali se zadušilo na lastnem planetu, kot pa dovolj kvalitetno obdelala celotno materijo preteklosti. Veselimo se torej - kot pogrebniki, smo zgodovinarji definitvno preskrbljeni za naslednjih nekaj stoletij.


Četrt ure pred odhodom domov si na list papirja napišite, katere so vaše zadolžitve, ki jih morate dokončati naslednji dan. Na tak način se boste spodbujali in pokazali svojo zagnanost ter motiviranost.


Odličen intervju! Kot da bi bil novinar Dela!


Najmanjši fotoaparat na svetu s širokokotnim objektivom - Računalniške novice Domov Računalništvo, telefonija Strojna oprema Najmanjši fotoaparat na svetu s širokokotnim objektivom Najmanjši fotoaparat na svetu s širokokotnim objektivom Panasonicov novi kompaktni digitalni fotoaparat iz serije Lumix FX sliši na ime DMC-FX01. Odlikuje ga vrsta tehnoloških izboljšav, kot so širokokotni objektiv Leica DC z goriščnico 28 mm, optični stabilizator slike O.I.S., snemalni način z visoko občutljivostjo tipala in procesor z nizko porabo energije Venus Engine Plus LSI. Posnetke visoke ločljivosti zagotavlja tipalo s šestimi milijoni točk, objektiv s štirimi asferičnimi lečami pa omogoča 3,6-kratno optično povečavo. Ustvarjanje video posnetkov v standardni ločljivosti VGA (640*480) dopolnjuje možnost snemanja v ločljivosti širokega zaslona (840*480) s hitrostjo 30 slik na sekundo. Posnetke v tem formatu je nato mogoče predvajati na televizijskih sprejemnikih s širokim zaslonom. Vrsti slikovnih funkcij sta dodana še slikovni način za podvodno fotografijo in izboljšan način Baby Mode. Na voljo bo aprila.


text: Fikšinci - Wikipedija, prosta enciklopedija Fikšinci so razloženo obmejno slemensko naselje na zahodu Goričkega, oddaljeno od mesta Murska Sobota 25 km. Spadajo v Občino Rogašovci in župnijo Sv. Jurija. Zahodno pod vasjo je mejni potok Kučnica, na vzhodni strani pod pobočjem pa potok Črnec. V naselju je vse do leta 1946 prevladovalo nemško prebivalstvo, zato je bila vas od leta 1941 do 1945 priključena k Nemčiji. V letih 1945 in 1946 so takratne oblasti nemško govoreče prebivalstvo izselile in naselile Slovence. Koordinati: 46°47′7.66′′N 16°0′2.85′′E / 46.7854611°N 16.0007917°E / 46.7854611; 16.0007917Koordinati: 46°47′7.66′′N 16°0′2.85′′E / 46.7854611°N 16.0007917°E / 46.7854611; 16.0007917 331,5 m Danes je v vasi 62 hišnih številk s približno 190 prebivalci. Zgradbe so razporejene po zahodnem in vzhodnem slemenu. Večina hiš je na zahodnem slemenu ob cesti Cankova – Kramarovci. Na vzhodnem slemenu je le nekaj stanovanjskih hiš. Ta predel vasi je ostal manj razvit, saj se razteza po ozkem slemenu s strmim pobočjem. V ozki dolini potoka Črnca je več plitvih izvirov, kjer so zgrajena zajetja vode za vaški vodovod. Naselje ima avtobusno povezavo z Mursko Soboto in telefonsko omrežje, ki je bilo zgrajeno v devetdesetih letih. Aktivni sta gasilsko društvo in športno društvo Bodočnost. Znamenitost vasi je cerkev Marije Snežne. V bližini cerkve je vaško–gasilski dom, stara šola in pokopališče z mrliško vežico, nekoč pa tudi gostilna z diskoteko. Ta predel vasi imenujemo Center. V vasi je priznana vinska klet Gjerkeš, kjer pridelujejo vrhunska vina, vinotoč Štesl pa je izhodiščna točka za panoramsko pot nordijske hoje.