Ruddy tkivo v pečici s sladkorjem, medom, oreščki in sadjem. Obravnavajte domačo bučo, pečeno v rezinah pečice | alternativeset.com Ruddy tkivo v pečici s sladkorjem, medom, oreščki in sadjem. Obravnavajte domačo bučo, pečeno v rezinah pečice Dietna bučo takoj, ko ne kuhamo: zavrite, popržite, pecite. Če imate dostojno koščico buče, malo sladkorja in nekaj minut za predhodno pripravo izdelkov – ne smete izbrati nobenega od receptov. Upaj, nobenega dvoma ni. Čas, porabljen za toplotno obdelavo, se lahko porabi v korist – poseben nadzor za pečene izdelke ni potreben. 1 Bučna, pečena v peči s sladkorjem – splošna načela kuhanja 2 Bučna mesa, pečena v peči s sladkorjem in rozinami v bučnem loncu 3 Buča, pečena v rezinah pečice v agrumovem karamelu z medom 4 Mirna buča, pečena v peči s koščki jabolk in kutine 5 Bučna pečenka v peči s sladkorjem in orehi 6 Bučna pečena pečenka s sladkorjem v foliji 7 Bučna pečica, pečena v mlečni omaki 8 Buča, pečena v peči s koščki sladkorja 9 Bučna pečica v peči s sladkorjem – triki in napitki za kuhanje Bučna, pečena v peči s sladkorjem – splošna načela kuhanja • Pekočo pečemo v peči s koščki, položenimi na pekač ali v kateri koli drugi primerni obliki. Zelenjava se uporablja z ali brez kože. V vsakem primeru se najprej temeljito opere s čopičem, s toplo vodo, dokler se ne umije vsa umazanija in se po tem razreže. Najpogosteje peki trdno bučno meso, vlaknasti del se praktično ne uporablja, vendar z njim obstajajo recepti. • Težko si je zamisliti izdelke, s katerimi ne bi bilo dobro razpisano meso bučnega mesa. Popolnoma se usklajuje z jabolkami, kutinami, citrusi, oreški, medom, fermentiranimi mlečnimi izdelki. • Pumpkin, pečen v pečici s sladkorjem, je lahka sladica, ki jo lahko služi za zajtrk s skodelico vročega čaja ali s hladnim curdledom mleka. Njena občutljiva karamelna aroma se popolnoma uskladi z mlečno kašo. Pogosto se bučka, pečena v peči z rezino, uporablja kot osnova za pripravo mlečnih bučnih žit, v katero se dodajo žita. • Zelenjava se postavi v dobro segreto pečico. Optimalno segrevanje za kuhanje 180 stopinj. Trajanje kuhalne buče v pečici se lahko spreminja glede na velikost in je vedno označeno v recepturi. Bučna mesa, pečena v peči s sladkorjem in rozinami v bučnem loncu • cela okrogla buča, ki tehta do ene in pol kilograma; • temni sladkor – 100 g; • 50 gr. svetloba in 80 gr. temne rozine; • oljčno ali rafinirano sončnično olje; • cimet, mlet v malti – 1/2 žličke; • olupljenih semen buče – 70 g; • sveža srednja maščobna kisle smetane. 1. S toplo vodo uporabite penasto gumeno gobo za pranje buče. S strani peduna, rahlo cut približno četrtino zelenjave. Odlepite lupino iz ločenega dela in razrežite celulozo na velike kocke ali kocke, velikosti približno dva centimetra. Dodajte nekaj žlic rastlinskega ali oljčnega olja, premešajte. 2. Odstranite sredino preostale buče. Semena se izberejo, preostala vlakna previdno perejo s temnim sladkorjem in se zmešamo s sesekljano celulozo. 3. Nastalo bučno mešanico dajte v ponev in mešajte pet minut. 4. Odstranite iz vročine, dodajte olupljeno z vrelo vodo, opranimi rozinami, cimetom in mešanico. 5. Dvignite temperaturo v pečici na 200 stopinj in jo postavite v dobro oljano na vseh straneh in od znotraj buče. 6. Po 10 minutah izvlecite pečen “pot”, ga napolnite s kosom celuloze, pomešane z rozinami, in jo postavite nazaj v pečico še četrt ure. 7. Na vrhu vroče lončke položite kislo smetano, pokrijte z vrhnjim sesekljanim bučnim semenom. Bodite prepričani, da seme seme vnaprej. Buča, pečena v rezinah pečice v agrumovem karamelu z medom • kos bučne pulpe – 350 g; • eno in pol žlici sladkorja; • lahki med (tekoči); • mlet cimet. 1. Bučno bučo razrežite na velike kocke na pekač ali v kateri koli primerni obliki. Kosi rahlo potresemo s sladkorjem in pustimo pol ure pečemo v peči pri 180 stopinjah. 2. Pour limono z vrelo vodo, pustite, da leži v vroči vodi za tri minute, nato pa jo odstranite in ga obrišite suho. Z majhno rezino, s sadjem očistite sadje in previdno stisnite sok. 3. Pečemo iz pečene kašaste pulpe. Potresemo koščke cimeta, odtrgamo z limonino lupino in prelijemo limonin sok, filtriramo skozi sito. Nato ga vrnite v pečico in jo pripnite. V povprečju to ne bo trajalo več kot 20 minut. 4. Uporabite vodno kopel, melite med in jih dodajte tudi vroče kose celuloze. Mirna buča, pečena v peči s koščki jabolk in kutine • gosta celuloze – 500 g; • kutina – 2 kosi; • rafiniran sladkor; • Maščobna krema ali kisla smetana. 1. Peljemo jabolka, bučo in kutino. Velika, cut glavno zelenjavo na kocke, in rezine kutine in jabolk na rezine. 2. Prenesite koščke buče v skledo, dodajte sladkor, premešajte in pustite stati približno 10 minut. Sadne rezine, tako da v tem času ne boste zatemnili, jih lahko potresete z limoninim sokom. 3. Ogrevanje do 180 stopinj. Dno in stene globoke brazgotine obrišite kos toplega, mehkega masla, dajte v njej pripravljene vegetativne proizvode in jih posujte s sladkorjem. 4. Posodo postavite na srednji nivo pečice 25 minut. Potem vzemite ven, spet potresite koščke sladkorja na njej in ga vrnite še dodatnih 20 minut. 5. Dobro se ohladi in prelijemo smetano s kislo smetano ali smetano. Okus lahko okusite s cimetom ali vaniljo. Bučna pečenka v peči s sladkorjem in orehi • Pumpkin meso pulpa – 500 g; • pol skodelice orehov; • dve majhni okusi muškatnega oreščka; • mlet cimet; • pol kozarca temnega ali trsnega sladkorja. 1. Izpraznite orehovo jedrca in ga nožite z nožem. 2. S kosom buče, mehak notranji del izrezajte z vlaknatimi vlakni, odstranite kožo. Preostalo gosto celulozo razrežemo na kocke ali brusochkami poljubne velikosti in jih postavimo v čisto obliko. Potresite koščke z oreščkom in pokrijte vse s sladkorjem. 3. Dodajte prašek muškatnega oreščka in cimeta, zmešajte in rahlo poravnate površino, pustite pol ure, da peče. 4. Na koncu določenega časa preverite pripravljenost, kosi kosov nožem. Če točka noža vstopa svobodno – posoda je pripravljena in jo lahko dobite. 5. Vročo posodo služite, zalivanje sokov, ki ste ga dobili med pečenjem. Bučna pečena pečenka s sladkorjem v foliji • 120 gr. nerafiniran sladkor; • velik kos bučne pulpe – 600 g; • 60 gr. maslo ali zgoščeno smetano. 1. Odrežite debelo lupino in mehki del bučke od znotraj. Operite, previdno posušite in rezite na velike rezine. 2. Vsak kos postavite na posebno folijo z veliko velikostjo, ga potresite s sladkorjem in jo dobro zavijte, tako da v središču luknje. 3. Melite kremo in vlijemo v vsako “paketno” dve čajne žličke skozi leve luknje. 4. Položite folije na pladenj za pekač, z luknjami pa jih postavite v vročo pečico. Časovna norma je 45 minut, vendar jo lahko podaljšate. 5. Postrezite vroče, ne da bi se izognili “pakiranju”, na hladen jogurt. Bučna pečica, pečena v mlečni omaki • en kilogram zrele buče; • kremno visoko kakovostno olje – 50 g; • Olje brez olja iz oljk ali zelenjave – 35 gr. • bele krušne drobtine. 1. Buco izrežite na tanke široke rezine. 2. V debelo steno ponev, sežig pusto olje, potopite koščke rastlin v njej in pljuvati na srednji vročini za dve minuti na strani. 3. Obrišite široko obliko ali pekač s čopičem, potapljajte ga v rastlinsko olje. V njej nalijte plasti ocvrtih rezin bučne pulpe, izlije vsak sladkor. 4. V čisto ponjavo dajte 40 g. Kremo (maslo) in jo raztopite na srednji vročini. 5. Vmešajte moko in nadaljujte kuhati med mešanjem. 6. Takoj, ko masa moke dobi smetano barvo, nežno, v tankem curku, vstopite v to samo kuhano mleko. Dobro premešajte, hitro zavrite, nato spustite nivo ogrevanja in še naprej kuhajte mlečno omako, dokler se ne zgosti. 7. S bučnim listom položite bučo s pripravljeno omako in potresemo na vrhu z grobo mleti belo krušno drobtinico. Potresemo jih s preostalim raztaljenim maslom in pol cesarja postavimo v vročo pečico in ga nastavimo v sredino. Buča, pečena v peči s koščki sladkorja • zrela buča – majhno sadje; • sladkor iz rafiniranega sladkorja. 1. Temeljito sperite pod toplo vodo s čopičem, razrežite bučko na dva in iz polovic skupaj z vlakni izberite polovico. 2. Poleg lupine posnemite zelenjavo v velike koščke iste velikosti in jih postavite v eno plast, na pekač, ki je navlažena z pusto olje ali v kalupu. 3. Potresemo koščke sladkorja z vrha in pečemo pri 180 stopinjah 25 minut. Če imate raje aromo vanilije ali cimeta, premešajte sladkor z eno od začimb. 4. Hlajeno posodo lahko postrežemo z mlečno kašo. Za večjo sladkost, potresemo s sladkorjem v prahu. Bučna pečica v peči s sladkorjem – triki in napitki za kuhanje • Za kuhanje v peči je bolje uporabiti pozne jesenske sorte zelenjave. Njihova celuloza je svetlejša in sočna. • Ne izberite velikega sadja, morda so previsoki. Če je taka celuloza pečen v peči s sladkorjem, bo brez okusa in “vpet”. • Pri izbiri buče na trgu bodite pozorni na njegovo barvo. Skorja dobre zelenjave mora biti bledo oranžna in celuloza svetlejše, nasičene barve. Ne bojte se, da kupite bučo s belko na lupini, to je naravni vosek. • Ne kupujte svetlobe majhne velikosti in tako, na prvi pogled, privlačno, oranžno. Taka zelenjava se ne uporablja pri kuhanju, se goji z drugimi nameni. • Da se kosi ne pogorejo, dodajte nekaj pitne vode v posodo. Dovolj je, da le malo pokriva dno rezervoarja. • Če med kuhanjem začne gorijo deli kosov, pokrivajte posodo s folijo iz hrane in jo pripnite, brez odpiranja do konca kuhanja. Če je njena buča prepuščena, jo kuhajte z mesom! Bučna z mesom je zelo okusna in uporabna. Bučna polnjena z mesom, pečena v pečici – elegantna! Kako kuhati bučno, polnjeno z mesom in pečeno v pečici Sorvete-plombir em casa: cremoso, baunilha, segundo o GOST. Sobremesas mágicas de doces caseiros – o sabor da infância Karmienie dziecka w ciągu 7 miesięcy to zróżnicowana i pożyteczna dieta. Codzienne menu, nowe produkty w 7-miesięcznym jedzeniu dla dzieci Bolo com as bagas no multivark – pastelarias perfumadas. Receitas de uma torta com bagas em um multivark: aberto, biscoito, puff, areia Jak schudnąć bez diety w domu: sprawdzone zalecenia. Stracić wagę bez diety w domu, nie głodując Pomen imena Seraphim, posebni značilnosti in usoda »angelskega ognja«. Kaj pomeni ime Seraphim, kakšen je njegov izvor in zgodovina Vareniki s češnjami – najboljši recepti. Kako kuhati in pripraviti okusne cmoke s češenjami doma. Ненаметљиво грмље у башти: расте грмље грмља. Све о бризи и садњи цинкуефоил грмља (са фотографијом) Да ли су гљиве корисне, или је штета од њих непримерно већа? Важне информације о гљивама, њиховој штети, користима и калоријској вредности Пите рибе – најбољи рецепти. Како исправно и укусно припремити рибљу паштету. Pieczona wieprzowina to uniwersalne danie! Domowe przepisy wieprzowe royally z grzybami, pomidorami, ziemniakami, ananasem, serem Цармен Елецтра – биографија, каријера, лични живот, занимљиве чињенице, вести Grah v pločevinkah: koristne lastnosti izdelka za telo. Konzerve: kontraindikacije do porabe Azu din carne de porc este o farfurie parfumată, cu un gust bogat! Retete azu din carne de porc cu cartofi, castraveti, ciuperci, fasole E greu de surprins: o hering familiară cu ceapă. Rețete de hering cu ceapă în diferite marinate: cu oțet, lămâie, roșii Želé z jahôd s želatinou, pektínom, agar-agar. Želé z jahôd s jablkami alebo malinami: dezert alebo prípravok na zimu Гентијанско слетање у двориште. Правила за раст гентијана, како биљити и организовати одговарајућу бригу Cu ce umplutură să faci o plăcintă pe smântână: dulce sau carne. Rețete de plăcintă cu smântână din diferite tipuri de produse de patiserie: autorul Arašidovo maslo prilepite doma – kuhajte brez kemikalij! Recepti domačega arašidovega masla z medom, kakavom, oreščki


Edvard Kardelj: revolucija, razvoj, razmah, repeticija (1) Spominska oddaja ob 40-letnici izida študije Smeri razvoja političnega sistema socialističnega samoupravljanja, ČZP Komunist, Ljubljana 1977. Uporabljeno posneto gradivo: Nujnost kulturne rasti ljudskih množic. - Iz govora na III. kongresu ZKS, 20. maja 1954. Objavljeno v knjigi Problemi naše socialistične graditve (v nadaljevanju PNSG), Državna založba Slovenije, Ljubljana 1974, knj. IV, str. 185-6. Kulturni in zgodovinski pomen Ivana Cankarja. - Govor na proslavi 100-letnice rojstva Ivana Cankarja v Ljubljani, 8. maja 1976. Z nebistvenimi okrajšavami objavljeno v Delu, 10. maja 1976. Marksistična teorija - materialna sila našega samoupravnega socialističnega razvoja. - Iz uvodnega govora ob slavnostni otvoritvi Politične šole ZKJ "Josip Broz Tito", 21. novembra 1975 v Kumrovcu. Objavljeno v Delu, 25. novembra 1975 (priloga) in v knjigi Filozofske osnove marksizma, Komunist, Beograd 1976, str. 9-11. Povezovanje dela, znanja, znanosti in izobraževanja. - Sklepni del govora ob proglasitvi za častnega doktorja mostarske univerze Džemal Bijedić, Brdo pri Kranju, 24. novembra 1978. Objavljeno v Borbi in Delu, 25. novembra 1978. Znanilci in zorenje revolucije. - Iz govora ob odkritju spomenika kmečkim puntom, 16. junija 1974 na Ljubljanskem gradu. Objavljeno v Delu, 17. junija 1974. Idejna in politična podlaga oboroženega boja za svobodo. - Iz referata ob tridesetletnici ustanovnega kongresa ZKS na slavnostni seji CK ZKS, 15. aprila 1967. Objavljeno v PNSG, knj. V 1000 III, str. 75-9. Vse iz: Edvard Kardelj. Iz govorov in pričevanj [4 x LP], Založba kaset in plošč RTV Ljubljana, januarja 1981. Dodatna glasba v oddaji: Dmitrij Dmitrijevič Šostakovič, Ludwig van Beethoven, Franz Schubert, Alojz Srebotnjak / Srečko Kosovel.


Mrzlo ali ne, superge so letos zimski trend - siol.net sreda, 21. 12. 2016; 16.05 Osveženo: 3 leta, 6 mesecev Mrzlo ali ne, superge so letos zimski trend Ste že opazili gole gležnje nekaterih modnih navdušencev, ki tudi pozimi z veseljem in samozavestjo nosijo superge? Naj vas ne skrbi, skoraj zagotovo jih ne zebe. Superge so letos dobile svoj prostor pod soncem in v srcu modnih navdušencev. V trendu je namreč kombiniranje z vsemi stili, tako športnim kot elegantnim, pravila ni. Ljubezen do te udobne obutve ni nič manjša niti v mrzlih mesecih, ko sicer nastopi čas za škornje. Morda so superge trenutno tako priljubljene prav zato - mrzla sezona je vedno omejena na škornje, superge pa popestrijo opravo na povsem drugačen način. Debeli podplati so ključni za nošenje pozimi. Foto: Getty Images A tisti, ki tega ne vidijo na takšen način, so zgroženi, kako lahko nekateri še zdaj nosijo superge in se sprehajajo z golimi gležnji. Morda ne poznajo trika: dekleta si toploto zagotovijo v najlonkah ali dokolenkah v kožnem odtenku, temu pa dodajo nizke nogavice, ki ostanejo diskretno skrite v obutvi. Tako jim je lahko celo topleje kot damam v hlačnih nogavicah in salonarjih. Gležnje lahko ženske pred mrazom zaščitijo s hlačnimi nogavicami v kožnem odtenku. Foto: Getty Images Poleg tega so začele znamke prodajati "zimske različice" superg, ki nimajo tankih podplatov. Ti so debelejši, nekateri pari so še dodatno podloženi, materiali pa toplejši. Ko boste torej naslednjič videli "gole" gležnje dekleta v "mrzlih" supergah, se spomnite, da ji je lahko topleje, kot je videti. In ne pozabite: v Londonu in New Yorku se ljubitelji mode in trendov požvižgajo na mraz in tudi v snegu in mrazu nosijo, kar jim narekuje modna žilica, ne vreme. Vas zanima več iz te teme? zima trend moda superge zimska rekreacija


Ko umreš se ne vrneš,


source: fineweb

text: Túra dolžnósti (angleško tour of duty) je vojaški strokovni izraz, ki označuje neko točno določeno obdobje, ki ga preživi mornar na krovu plovila oziroma vojak/letalec, ki je nameščen v tuji državi. Med drugo svetovno vojno je bila tura dolžnosti bombniških posadk pripadnikov RAFa določena z opravljenimi 30 poleti, ki so jih lahko opravili tudi v 12 mesecih. Med vietnamsko vojno so morali Američani preživeti 18 mesecev za eno turo. V primeru, če pripadnik oboroženih sil odsluži svoj čas (je zaključil svojo turo), ga po navadi odstranijo z bojišča in ga pošljejo na zaledno delo oziroma ga častno odpustijo.


Po svetu z Magdo: 2014 Trbiž, Špik hude police, Sella Nevea Odločili smo, da topel in sončen oktobrski vikend izkoristimo v hribih. Vikend smo začeli s hip-hop dobrodelnim koncertom Ulca za ulco v Cvetličarni, prvi koncert našega skoraj 10-letnika na tej lokaciji. Je bil pošteno jezen, ker so zamujali z začetkom uro in pol, tako da smo dočakali samo 4 izvajalce, med njimi Murat&Jose, Kosto in Nikolovskega. Nismo pa Zlatka, Trkaja, Klemna Klemna, tako da je bilo precej razočaranja. No, ga bomo potolažili na MI2 koncertU:) Ker smo imeli kemper vmes parkiran na Žalah, smo bili veseli, da nas je kolo na kemperju »počakalo«. Ob enih ponoči smo prispeli na parking v Trbiž, presenetljivo je bilo tam kar nekaj avtodomarjev. Zjutraj smo šli po svež kruh in salamce ter se nato odpeljali do Sella Nevee(Na Žlebeh). Tam pa parkiramo zraven Maura in Mateje, tudi če bi se zmenili, se najbrž ne bi takole srečali. Onadva sta bila namenjena na sosednji hrib. No, mi smo se komaj lotili zajtrka, že so iz Ljubljane prispeli Žiga, Lara in Aleš, tokrat brez kemperja in brez Sandre. Aleš nas je z avtom zapeljal po ozki in strmi cesti do planine Pecol. Tam je bilo presenetljivo parkiranih veliko avtomobilov, Slovencev, Italijanov in Avstrijcev. Naš cilj je bila 2.440 nmv visoka gora Cima di Terrarossa oziroma Špik Hude police, ki leži zraven Montaža (Špik nad Policami), druge najvišje gore v Julijskih Alpah. Gore so bile ravno v oblaku, sicer bi bil razgled krasen, ker je cel amfiteater gora naokoli. Pot se začne na travnatem pobočju, potem pa nadaljuje po mulatjeri. Ker je celo pobočje precej krušljivo, priporočajo, da si nadeneš čelado. Na poti je vse čas polno kozorogov, ki so res navajeni ljudi. Tudi planincev je bilo veliko. Anže in Žiga sta seveda skoraj tekla v hrib, ostali smo imeli zmerni tempo. Postanki za hrano so bili po 300 in 600 višincih, na vrhu pa seveda sendviči... Grozna lakota ves čas. Imeli smo srečo, da je bil vrh ravno izven oblaka, tako da smo imeli prekrasne razglede na okoliške gore in dolino Zajzera, ravno za pofotkat. Imeli smo plan, da gremo nazaj grede jest v kočo Rifugio di Brazza, pa je bila žal zaprta. Tudi v spodnji koči nismo prišli do hrane, ker so imeli privat žur. Zato smo se zapeljali nazaj do Trbiža in smo bili že vsi sestradani. Po poznem kosilu smo šli še na »dolce« in aperol v naš omiljeni lokal, fanta pa sta ostala v kemperju s svojimi streljaškimi igricami. Na koncu smo se odločili, da prespimo kar v Trbižu, prijatelji pa so šli zvečer domov. V nedeljo zjutraj smo šli nazaj do Sella Nevee, ker je imel Primož v planu kolesarsko turo na Škrbino prednje Špranje Midva z Anžetom sva ostala na parkingu, je bilo treba delat za šolo, pa počakala sva, da sonce malo ogreje ozračje, je bilo zjutraj 9 stopinj. Ko je pa sonce posijalo, je bilo pa prijetno toplo. Ko se je Primož vrnil, smo dali kar stole ven na parkirišču in smo zunaj pojedli kosilo. Malce cigansko, ampak je pasalo. Popoldan sta fanta preizkusila še adrenalinski park, tokrat sta šla na različne težavnostne stopnje, razen najtežjo sta spustila. Primož je imel precej več problemov kot Anže:) Na koncu se je šel Anže vozit še s tubo, midva pa sva šla v bar zraven, kjer je izredno prijazno osebje, so nam dali kostanj, pa še slovensko govorijo. Avtor Primož Fegeš ob 19:43 2 komentarja: Ker je bila spomladanska izvedba letošnje Garde prekratka za vse želje (in Primož bolan), smo se s prijatelji odločili še za podaljšan jesenski vikend. Vremenska napoved je bila super, ponedeljek smo si vzeli frej, tako da se je obetal fajn vikend. Po običajnih zastojih na slovenskih avtocestah, je pot minila hitro in brez problemov. Prijatelji so nas že pričakovali v Torbolah, pa smo šli kar hitro spat. PZA presenetljivo poln, poleg domačih turistov je bilo predvsem ogromno Nemcev. Aleš in Primož sta soboto izkoristila za 'epsko' turo na Cima Valdritta. Štartala sta zgodaj zjutraj, do Malcesin odkolesarila po glavni cesti. Z gondolo sta se povzpela na Monte Baldo in potem naprej na vrh. Midve s Sandro in otroci pa smo se najprej naspali, potem odkolesarili v Arco na sladoled, otroci so se celo kopali v jezeru. Voda je kar topla, zunaj je pa pošteno pihalo, tako da so bili valovi kar visoki. Fanta sta se vrnila popoldan s širokimi nasmeški, tako da sva s Sandro izkoristili njuno vrnitev za pregled jesenske kolekcije v Rivi:) Večer smo izkoristili za učenje taroka, saj je Sandrin 12-letni nečak Črt obvladal vse, eni smo pa mal pozabli v zadnjih 20 letih:) V nedeljo dopoldan smo otroke peljali na kolesarsko turo čez tunelčke proti Pregasini. Fantje kolesarili kot da ne bi bilo klanca. Tura razgledna, pot gre direktno nad jezerom, pa veliko ljudi je bilo. Ker smo ugotovili, da je bil to za njih čisto premajhen izziv, smo nadaljevali še naprej proti Lagu di Ledro. Prvih 200 m smo morali kolesa potiskati peš po strmi kamniti poti, je bilo malo pritoževanja. Vztrajali smo še do ceste, potem pa smo se obrnili. Vmes smo se ustavili v lokalu s krasnih razgledom na jezero nad temi tunelčki. Vožnja navzdol je bila za fante navdušujoča, so vriskal in skakali, bodo šli najbrž po stopinjah svojih očetov:) V Rivi smo se dobili s Sandro in Laro na kosilu v super gostilnici Il gallo, se najedli odličnih špagetov in špinačnih knedlov. Tudi vino je bilo odlično:) Primož, Aleš in jaz smo se odločili, da moramo pokuriti tako kosilo in šli še odtečt na Monte Brione, fanta po stopnicah, jaz po cesti gor. Zvečer smo izkoristili za preizkus lokalnih dobrot, otroc pa bili najglasnejši v PZA, so se skrivali po celem kampu. No, tudi ta večer smo hitro popadali dol. PZA se je zvečer zelo spraznil, ostali so v glavnem nemški upokojenci in mi. Ponedeljek zjutraj sta Aleš in Primož izkoristila za kolesarski vzpon na Santa Barbaro, ženski del je imel joga urico, fantje pa so se priklopli na igrice. Izkoristiti je bilo treba še preostanek krasnega sončnega ponedeljka, tako da smo šli mi na običajno plezalno turo iz Arca na ferato Colodri, prijatelji pa kolesarit na Lago di Ledro. Smo pričakovali, da ne bo nikogar, pa smo se seveda zmotili. No, vseeno ni bilo tako hudo kot je ponavadi za vikende ali čez prvomajske. Anže raste, ni kej, letos smo imeli že ekspresni vzpon, kljub temu, da so kakšni deli poti kar izziv. Seveda ne zanj:) tudi dol smo bili hitri, tako da smo šli še na kosilo v Arco. In potem via domov. Tele 3 dni smo izkoristili res na polno. Avtor Primož Fegeš ob 19:09 Ni komentarjev: 3. Triglav tek, Portorož Tokrat smo se tradicionalno udeležili 3. Triglav teka na Brdu pri Kranju. Anže napreduje, lani je tekel 3,3 km, letos se je odločil za 10 km. Sicer je na voljo tudi družinski tek na 3,3 km, lumpi tek na 280 m in tudi tek na 21 km. Celo noč je deževalo, tudi jutri ni zgledalo ravno najbolj obetavno, ampak smo imeli srečo z vremenom, saj je samo med tekom malo deževalo. Udeležencev to očitno ni motilo, saj se jih je zbralo rekordnih 1.100 tekačev. No, naš 10-letnik se je zelo izkazal in s samo malo pritoževanja pretekel 10 km v času 1:03. Po teku smo se najedli, poslušali Samuela Lucasa in se še malo družili, dokler nas ni dež pregnal. Pa tudi zmenjeni smo bili s prijatelji v Portorožu, so nam že organizirali piknik:) Tokrat smo prvič preizkusili tamkajšnji nov PZA, odlična lokacija na otočku v marini. V nedeljo zjutraj je Primož odtekel svoj giro po gričkih, ostali smo bili bolj lenobni, otroci delali za šolo. Ko smo se spet vsi zbrali, pa smo šli na veslaško-suparsko potepanje do solin. V naš kanu smo se zbasali štirje, Aleš in Žiga pa sta šla s supom. Smo šli mimo Lucije in po kanalu vse do Lepe vide. Tam smo »parkirali« naša prevozna sredstva in šli na kavico, vsega 4 obiskovalci so bili v kompleksu na tak krasen dan. Lokacija je super, se z lahkoto vidim tam na masažah in razvajanju:) Nazaj grede je že pihalo, smo se malce bolj namučili z veslanjem. Vmes so se pridružili še eni prijatelji, pa smo se odločili organizirati kosilo in je šel moški del po hrano v Fritolina – odlične sardelce, ribice z zelenjavo in krompirjem, pa kalamari. Odlična ideja za kosilo je to bila. Popoldan so se šli otroci še kopat v bazen v marini, potem pa smo se obrnili proti domu, na poti pa seveda tradicionalna gužva na avtocesti. Avtor Primož Fegeš ob 19:08 Ni komentarjev: Že drugič letos smo se odpravili do Medveje. Midva z Anžetom sva prišla iz Barbarige, kjer sem preživljala teden z dvema desetletnikoma, Primož pa se je iz Ljubljane prebijal čez običajno petkovo gnečo na cestah, tako da je ob 8-ih zvečer uspel priti do tja. V kampu je cel zaplet seveda povzročil dodatni avto, ampak smo se zmenili za 6 EUR na dan. V Medveji je itak cel problem s parkiranjem, tako da kaj veliko drugega niti ni preostalo. Zvečer so prispeli tudi Tianovi starši, tako, da smo šli še na večerjo v restavracijo pri kampu in zraven še poslušali muzko two-man banda; kot da bi bili na terasi . V soboto zjutraj se je Primož povzpel na Učko s kolesom, jaz pa sem šla za jutranjo rekreacijo peš do Lovranske Drage, slabih 500 m nad morjem. Pot gre direktno iz kampa, se hitro dvigneš, lepo, tudi ni veliko ljudi. Popoldan smo se svaljkali po plaži, kopali, pa jedli in pili v Hemingwayu. Scena popolnoma drugačna kot v začetku junija. Skoraj vsak kotiček plaže je zapolnjen z ležalniki, katerih cena je odvisna od tega v kateri vrsti ležiš. V soboto je bilo čisto polno, v nedeljo pa je bilo že precej manj ljudi. Veliko je tujcev, pa domačinov, ki pridejo zelo urejeni tudi na plažo (predvsem ženski spol). Večer je bil kvartopirski, pa smo kar hitro popadali. V nedeljo zjutraj se je Primož lotil Učke še tekaško, jaz sem ponovila vzpon, Anže pa je z veseljem ostal priklopljen na računalnik v kemperju... Po rekreaciji smo se še nakopali, najedli in kmalu po drugi uri odšli, glede na to, da nas je naslednji dan čakal začetek šole, pa smo se mogli še organizirati in vse pripraviti. Avtor Primož Fegeš ob 19:05 Ni komentarjev: Bovec, festival športa in zabave Kljub slabi napovedi smo se odpravili v Bovec, na festival športa in zabave. Cel koncept festivala je bil zelo obetaven, žal pa organizatorjem vreme res ni bilo naklonjeno. No, mi se nismo dali, glede na to, da po naši Turčiji nismo bili nikjer. Naša Magda se je namreč potepala po Franciji (Provansa in Bretanija) s Primoževim bratom in na Chiosu z mojo sestro. Nastanili smo s v kampu Polovnik, ki je bil najbližje letališču, kjer so potekali koncerti in ostali dogodki. V petek zvečer celo ni deževalo, tako da sva midva uspela priti na koncert Dubioza kolektiva. Anže se je odločil, da ostane v kemperju, je imel tudi probleme z ušesom. Koncert je bil odličen, fantje naredijo res žur, ljudi pa je bilo še kar nekaj glede na res obupno vreme. V soboto zjutraj je imel Primož orientacijski tek 20 km. In je bil tretji med moškimi, dobil ovčko in še nagrado. Bravo Primož:) Deževalo je cel dan, res obupno. Popoldan smo šli na prireditveni prostor, tam so bili samo tekmovalci iz teka in kolesarjenja, res žalostno. Počakali smo podelitev, pojedli kosilo in se zaprli nazaj v kemper. Zvečer bi moral biti koncert Dan D pa še par bendov, no pa so potem organizatorji vse skupaj odpovedali, ker je bilo res obupno vreme. Nedeljsko jutro je bilo pa krasno, sončno, tako da smo videli kako je lepa okolica... Žal smo se morali zgodaj odpraviti, ker je moja babica praznovala 90 let:). Avtor Primož Fegeš ob 18:58 Ni komentarjev: Turčija z malo Grčije Primož je že 2 leti navijal za Turčijo in letos je padla odločitev, da gremo pogledat. Nekaj podatkov: prevozili smo 5700 kilometrov, s pomočjo iGo navigacije na telefonu, ki je navigirala odlično. Turčija je precej bolj razvita, kot smo si mi predstavljali. Ceste so dobre, izjemno radi imajo bloke, v vseh mestih imajo namreč bloke, v večjih mestih pa preidejo na stolpnice. Je tudi precej bolj turistična, kot smo pričakovali, s tem da do najbolj turističnih delov ob morju (Antalya, Alanya) sploh prišli nismo. Znanje angleščine je izven turističnih mest zelo slabo, ampak se da vse zmeniti. Ljudje so večinoma zelo prijazni in ustrežljivi, v Istanbulu pa vse to preide že na vsiljivost. Moraš dati na ignore... Cene so precej nižje kot pri nas, so pa ogromne razlike med turističnimi in neturističnimi kraji (oziroma turizmom za lokalce). 20.6. Hrvaška, Srbija Na pot smo se odpravili v petek popoldan. Ker je to ravno sovpadalo z Janševim odhodom v zapor, smo na poti lahko spremljali njegove privržence z zastavami, transparenti in rožami. Na poti ni bilo prometa, tudi čez hrvaško in srbsko mejo je šlo hitro. Ustavljali se nismo nič, razen tankanja, tako da smo okoli pol polnoči prispeli na parkirišče pri motelu Stari Hrast med Beogradom in Nišem. En avtodom je že bil parkiran, drugi je prišel še za nami. Primož je ob pol polnoči nujno potreboval porcijo čevapov, sem mu prav s težavo delala družbo, Anže pa je spal kot top. Po pozni večerji sva tudi midva takoj zaspala in tudi hrup z avtoceste nas ni motil. 21.6. Srbija, Makedonija (Negotino), polotok Halkidiki Zjutraj smo si privoščili zajtrk, omlete z lepinjami in je bilo prav okusno. Ker je bilo zraven še igrišče, sta fanta takoj izkoristila še za malo jutranje rekreacije. In potem smo se odpravili na dolgo pot. Kot ponavadi, je vstop v Makedonijo trajal malce dlje, trajalo je kakšne pol ure. Pot smo nadaljevali proti Negotinu, kjer smo bili v restavraciji Dragi (41.49166,22.09758) dogovorjeni za kosilo. Odlično pečenje in zelenjava, vino, kava in voda je naneslo 26€ za nas 3 (organized by moj sodelavec Rok, ki je tam reden gost že 10 let). Pot smo nadaljevali proti Grčiji, na nam že znani pumpi (41.250628, 22.479788) malo pred Grško mejo smo natočili še vodo in tankali. Na grški meji smo šli hitro čez (državljane EU spustijo naprej). Nam že znano cesto z rožami in drevesi so pošteno posekali oziroma so se tega ravno dobro lotili. Pot smo nadaljevali proti polotoku Halkidiki, odločili smo se za del, ki gre proti Agios Oros. Imeli smo točko za spanje v vasi Xyropotamo (40.362403, 23.886776), kjer so v glavnem vikendi, obiskovalci v glavnem Grki in sem pa tja kakšen Srb. Zaparkirali smo se na koncu vasi ob plaži pri košarkaškem igrišču. Primož in Anže sta si privoščila večerno kopanje, potem je pa sledil napad komarjev, tako da smo se poskrili v avtodom. Paket Neskončno nam je omogočil ogled tekme Nemčija-Gana, zdržal je do rezultata 2:1. Celo noč je par ribičev zraven nas lovilo ribe. 22.6. Halkidiki, Kavala Zjutraj smo si sploh ogledali celo sceno, plaža nič posebnega, je pa zato morje kristalno čisto. Na plaži v glavnem sami Grki, nobenega kafiča. Primož je odtekel jutranji giro na bližnji hrib, potem pa smo se še par ur kopali. Pot smo nadaljevali do Ouranopolija, kjer se konča cesta na tem delu Halkidikija. Od tu naprej je namreč Agios Oros z 20 samostani in še nekaj njihovimi 'podružnicami'. Življenje v njih je zelo asketsko. Vstop na ta del polotoka je dovoljen samo moškim in še to 10 »neortodoksnim« in 100-tim »ortodoksnim« na dan. Za vstop na ta del je potrebno pridobiti posebno dovoljenje. Ogled za turiste je tako možen z ladjicami. Ouranopoli je sicer čisto prijetno turistična vasica s kar nekaj resorti in restavracijami. Šli smo na čisto solidno kosilo, sardine, ribjo juho in suvlaki, kar je naneslo 30€. Sprehodili smo se še skozi vas, ki ima tudi kar nekaj trgovin z verskimi spominki. Nato smo se obrnili nazaj proti Kavali in pred Stavrosom našli krasno plažo (40.584654, 23.796739) in se zato tam malo dalj zadržali. V Stavrosu smo nabavili še kruh in vodo in se odpravili proti Kavali. Vmes smo se na počivališču ob avtocesti še spraznili, noben problem, ker itak ni pump in ni prav veliko ljudi. Kavala je strnjeno mestece s 60.000 prebivalci. Zapeljali smo se do centra in parkirali ob avtobusni postaji v marini pod starim delom mesta, za spanje 10€. (40.933163, 24.412538) Opozorili so nas, da zna biti hrupno, ker sta blizu dva lokala. Je bilo pa varno, ker so kamere celo noč. Odpravili smo se na večerni ogled starega del mesta s trdnjavo, ki so jo ob 21-ih ravno zaprli, so imeli pa takrat podelitev nagrad air sea showa, ki je potekal čez vikend. Impresiven je tudi 280 m dolg akvadukt, sicer pa mesto ni nič posebnega. V starem delu je nekaj luštnih lokalov, smo se ustavili na kozarcu vina. Potem smo šli povečerjat še odličen burek, ki je bil ob lokalih, kjer so vsi gledali nogomet. Do 4:1 Alžirija:Japonska smo še zdržali, potem pa smo bili že preveč utrujeni in smo kljub hrupu iz lokalov takoj zaspali. Zjutraj so nas zbudili zgodnji avtobusi. 23.6. Plaža Eratino, Canakkale Zjutraj smo se najprej odpeljali do plaže Eratino (40.937394, 24.564919), ravno na nasprotnem delu zaliva od Kavale. Vmes so sama polja, nasadi koruze, riža, sončnic. Izgleda zelo močvirnato. Primož je odtekel celih 2,3 km jutranjega teka, nato sta se fanta skopala, pozajtrkovali smo, se napolnili z vodo in nadaljevali proti Turčiji. Do meje smo potrebovali še kakšnih 150 km, v glavnem je malo poseljena pokrajina s polji, nekoč s turškimi prebivalci. Meja pa dejansko zastražena z oboroženimi vojaki s puškami na obeh straneh. Kljub temu, da so bili pred nami 3 avtomobili, smo potrebovali vsaj pol ure, da smo prišli do Turčije. 5 kontrol, najbolj so se ukvarjali z našim prometnim dovoljenjem... Tudi pogledali so v avtodom, ampak, ko so videli Anžeta, niso podrobneje pregledovali. Do Eceabada se je cesta kar vlekla. Od tam naprej je namreč trajekt, ki pelje na azijsko stran v Canakkale čez prehod Dardanele. Na vojaški pomen Dardanel iz bitke 1. svetovne vojne kažejo trdnjave, spomeniki in pokopališča. V enih lokalnih gostiln smo šli na kosilo (razni kebabi in piščančji »casserolle« so nanesli okoli 30€), našli bankomat in šli na trajekt, ki je stal 50 turških lir. Vožnja traja ene pol ure, trajekti pa stalno vozijo. V Canakkalah upadeš direktno v center, smo hoteli k trdnjavi, pa gre cesta skozi center, tako smo raje hitro ušli predno bi se zataknili. Parkirali smo 1,4 km stran od centra (40.144048, 26.413920), ob parku med bloki in se odpravili peš. Mesto zelo živahno, polno domačinov, hrana povsod, radi imajo rdeče utripajoče in svetleče napise nad trgovinami in lokali. Najprej smo šli do pomorskega muzeja, ampak ker je bil ponedeljek, je bil sicer ogled zastonj, vendar je vse zaprto-ogled ladje, razstave... No, ogledali smo si vse minomete, topove, staro nemško podmornico, potem pa našli eno mini uličico z beer lokali in fuzbalom, pa celo nekaj turisti. Smo kar nekaj časa preživeli tam, opazovali mlade Turke, ki so zgledali popolnoma evropsko. Ker se je začelo že mračiti, smo morali iti, ker je bilo treba najti še spanje. Našli smo super lokacijo, čez vas Yenikoy smo se spustili do plaže (39.91916,26.15647), zadnjih 400 m je slaba cesta, sicer ni problem. Tam je bilo nekaj šotorov, celo en nemški kemper, hoteli so 3€ za spanje. No, ko smo spili 3 Efese, je postalo spanje zastonj:) ponoči smo se pošteno pokrivali, temperatura se je spustila na 18 stopinj. 24.6. Troja, Behramkale, Assos Po dopoldanskem kopanju s Turki, ki se bolj namakajo, smo se najprej odpeljali nekaj km nazaj proti Troji. Leta 1871 jo je odkril nemški arheolog Schliemann, vendar trdnih dokazov, da je to resnična Homerjeva Troja, ni. Vstopnina za odraslega nanese 20TL, otrok zastonj. Anže je užival v trojanskem konju, ruševine antičnega mesta pa niso nek presežek. Vozijo pa turiste z avtobusi, v času našega obiska v glavnem Japonce. Pot smo nadaljevali skozi vasi, v glavnem so vse površine obdelane, v vaseh pa se vidiš v glavnem moške, ki posedajo po gostilnah in pijejo čaj, ženske pa delajo na poljih. Na enem od štantov ob cesti smo kupili zelenjavo in za celo vrečo dali 1 euro. Zelenjava pa resnično direktno z njive, čisto smo bili navdušeni. Naslednja postaja je bil starodavno mesto Assos in Behramkale. Pokrajina se kar naenkrat spremeni (vozili smo se po obalni cesti) in postane kamnita, gozdnata in zato tudi neobdelana. Tudi vasi postanejo kamnite in bolj urejene. Na vzpetini smo zagledali okoli 3.000 let staro mesto Assos, ampak smo se najprej spustili do pristaniške vasi Behramkale. Pri znaku, kjer je prepovedano za avtobuse, smo parkirali, ker je cesta strma, ozka in kockasta. (39.485966, 26.334002) Do vasi smo se spustili peš. Sicer sta to "twin villages" kot pravi Lonely planet. No, Behramkale so nekoč bile pristaniška vas, sedaj pa je cela vas v glavnem spremenjena v hotele, pensione in restavracije. Je zelo lepo, škoda, ker je čisto turistično. Na koncu vasi smo šli na večerjo v Pension Cakir, šefe kuhinje na žaru peče ribe in meso. Poceni ni bilo (za turške razmere), 115 TL je naneslo, je bilo pa dobro. Nazaj grede si je Anže privoščil še vaflje, in sproti pečejo tudi vaflje za sladoled, njami. Aja, ker je bolj problem s plažo, ima vsak hotel ali pension, svoj podaljšano plažo na lesenih "pomolih". Spat smo šli v Assos na drugi strani zaliva, kjer je dolga peščena plaža, polno nekih hotelčkov in eni trije kampi. Šli smo v zadnjega na levi strani in se zdilali za 30 TL. (39.484439, 26.367179) Imeli so tudi Efes in nogomet:) Sicer pa je očitno to šele začetek sezone, ker so kapacitete velike, ljudi pa res malo. Ponoči naju je zbudil močan veter, sva morala v kemperju vse zapret, ker se tudi spati ni dalo. 25.6. Assos, Adatepe, Ayvalik Po dopoldanskem kopanju, smo se zapeljali do starega Assosa. Pri 34 stopinjah smo se lotili ogleda templja Atene na vzpetini. Do tja se gre skozi vas, kjer so stojnice z vsem mogočim, od oblačil, ročnih izdelkov, začimb. Vstopnina je 10 Tl za odraslega, otroci zastonj. Povzpeli smo se do templja, spust do gledališča in ostalih ostankov mesta, ki gredo pošteno navzdol, pa smo raje spustili. Pokukali smo še v mošejo, ki je iz 14. stoletja in grajena v nekem posebnem stilu, tako, da sta samo dva taka primerka v Turčiji. Po nabavi vode in kruha, pa sveže iztisnjenega pomarančnega soka, smo se odpravili do vasi Adetepe. Vas se vzpne 4 km od kraja Kuccukkuyu. Vas leži v skalnati pokrajini, hiše so obnovljene oziroma jih obnavljajo, v vasi je oljarna kot muzej, kjer prikazujejo pridelovanje oljčnega olja in pa nekaj butičnih hotelov in restavracij. No, mi smo iskali slapove in tolmunčke, katere je omenjal Lonely planet. Kakšno Anžetovo razočaranje, ko smo našli bolj lužo... Kljub temu je vas zelo simpatična, mene je spomnila na grške vasi v Zagohorii. Hitro smo se odpravili do gostilne Hanak Han, se nekako sporazumeli o tem kaj bi jedli- malo s pomočjo interneta, malo z Lonely-jem. No, fižol, artičoke, gözleme in krompir so bili odlični, je naneslo 70 TL. V sosednjo gostilno so avtobusi na polno vozili turiste, ki pa niso jedli, samo na pijačo so prišli. Turških prehranjevalnih navad še nismo "vzeli"... Spustili smo se nazaj v dolino in pot nadaljevali do 90 km oddaljenega Ayvalika, ki ima 37.000 prebivalcev. Vmes je celotna obala poseljena, turistična, območju pravijo "oljčna riviera". Na koncu mesta, ob marini smo parkirali (39.312265, 26.687215) in šli pogledat predvsem stari grški del mesta, ki je slikovit z ozkimi uličicami, prodajalnami vsega mogočega, lokali in art trgovinami. Vmes srečaš konjske vprege... Obalno sprehajališče je živahno, polno ladij, ki vozijo na bližnje otoke (23 jih je), območje pa je zanimivo za potapljače. Ker je vse zelo poseljeno, je malo problem za spanje, našli smo prostor ob plaži med hoteli in bloki (39.267231,26.677851), ni ravno presežek, ampak se je izkazalo, da je čisto ok. Ponoči je bilo mirno, edino enkrat vmes se je po plaži zabavala razigrana mularija. Ayvalik sicer znan po Ayvalik toastih (našli kasneje tudi v Itanbulu), kjer dajo v toaste vse kar ti pade na pamet. Napoved za ta dan je bila do 40 stopinj, zato smo se odločili, da ga preživimo na plaži z vetrom. Odlična izbira za to je bil surfaški Alaçati, kjer stalno piha severni veter (no, naj bi, ko smo bili mi, je ravno v nasprotno smer). Peljali smo se mimo ogromnega pristaniškega Izmirja, ki ima 2,8 milijona prebivalcev. Pol ure smo se peljali okoli zaliva, vse naokoli poseljeno z bloki in stolpnicami, res neverjetno ogromno vse skupaj. Ogled starega dela mesta smo spustili, res se nam ni dalo. V Alaçatiju smo se zapeljali v zaliv nasproti marine, v nek napol divji kamp. (38.259241, 26.392616) Zraven sami surfaški centri, direktno nad nami beach club (odpre se šele ob enih ponoči). Saj Lonely pravi-surfanje podnevi in žur ponoči...in res je tako. Tale napol divji kamp vodi Turk tam pri ene 60-tih oziroma njegov sin, ki ga nismo dočakali (spanje 10€). Svoj zadnji dan pred Ramazanom je izkoristil, naslednji dan je začel s postom:) v kampu so bili 3 kemperji, 2 švicarska in en nemški, upokojenci, ki hodijo tja že 30 let, sedaj po 2 do 3 mesece, surfajo, imajo motorje za prevoz do mesta in to je to... Zaliv je idealen za učenje surfanja, ker je voda max do pasu. No, mi smo končno postavili tendo, mizo in stole, si skuhali kosilo in uživali v hladu vetra in prijetnih temperaturah. Anže se je zabaval z desko, tako da ga je ena gospa naložila na surf in vozila po zalivu... Zvečer smo gledali nogomet, komarji pa so potem napadali z vso močjo. Sosedje so nas opozorili, da je potrebno pripraviti čepke za ušesa in res, do petih zjutraj so v zalivu "nabijale" 4 različne muzke. 27.6. Alaçati, plaža Pamucak pri Efesu Do popoldneva smo zabušavali na plaži v, za spremembo, oblačnem vremenu. Je prav pasalo. Anže je dopoldne preživel v vodi, midva za knjigami. Po kosilu smo želeli kemper napolniti z vodo, pa se je izkazalo, da to ni bila najbolj pametna odločitev. V vodi so namreč bili neki delci umazanije in črpalka se nam je zato zamašila. Tako smo na prvi črpalki ob avtocesti najprej vse izpraznili in potem napravili remont črpalke. Na srečo je uspelo. V mestu Selçuk blizu Efesa smo se zapeljali do znane plaže Pamucak, parkirali pred lokalom Palm beach na plaži in se zmenili, da lahko prespimo na njihovem parkirišču. (37.943979, 27.274628) V zameno smo šli najprej na pivo in potem na večerjo, ki (za turške razmere) ni bila poceni. Romantiko so pokvarili komarji,saj smo doživeli cel napad. Ampak ok, spanje je bilo mirno, zraven nas sta se pasla osel in konj. Lahko smo uporabljali tudi njihove ležalnike na plaži. V petek zvečer se je sicer precej ljudi zabavalo na plaži, ampak spanje je bilo mirno. 28.6. Efes, Bodrum Anže je vstal že ob 8-ih, ker je želel jutranje kopanje. Po zajtrku smo si ogledali antični Efes, res impresivno. Par ur smo preživeli tam brez problema. Vstopnina je 20Tl za odraslega. Vmes smo si ogledali še terasaste hiše, ki jih restavrirajo in izkopavajo, je potrebno posebej plačati vstopnino, 15Tl za enega. V Efesu smo prvič videli res množice turistov, ki jih večinoma vozijo z avtobusi. Nato smo pot nadaljevali proti Bodrumu, obalnemu zelo turističnemu mestu z gradom ivanovcev. Bodrum je dejansko cel polotok, kjer je obala precej težje dostopna, je skalnata, hribovita z zalivčki, ki pa so večinoma ali od hotelov, beach barov. Primož je navigiral neko plažo in smo zašli v naselje hiš Camliç, ki je varovano... Skratka dostop nam ni bil dovoljen in so nas varnostniki na motorju pospremili ven iz naselje, da ne bi zaglavili v kakšni od uličic... Na poti proti mestu Bodrum smo našli en zaliv, bolj zanemarjen sicer, namenjen za splavilo čolnov in ribarjenje, ampak je bil vsaj dostopen za nas, da smo se skopali in si skuhali kosilo. (37.155060, 27.558264) Proti Bodrumu je polotok zelo poseljen, ogromno je hotelov, tudi zelo luksuznih. Zgled res groznega kiča je Golden Savoy hotel, ves v zlatu in nekih skulpturah, zaseda pa cel hrib od obale do vrha... V Bodrumu je baje visok turizem za Istanbulčane in pa veliko je predvsem Angležev. Na poti proti centru, kakšnih 900 m oddaljenem smo našli en parking v četrti avtomehaničnih delavnic in se zmenili da lahko prespimo za 3€. (37.041157, 27.431523) V mestu pa kar šok od razpoložljivih kapacitet, ponudbe, razvitosti turizma. Sprehodili smo se ob rivi, žal je bil grad v času našega obiska že zaprt. Ob rivi s krasnim razgledom na grad smo v restavraciji Balkan gledali tekmo Čile-Brazilija, vsi kelnarji navijali za Čile, edino Anže glasno navijal za Brazilijo. Cene so tudi pošteno visoke, pivo in kozarec vina po 13Tl. Sprehodili smo se čez bazar še do naslednjega lokala na plaži z živo muzko, ful ljudi. Še okoli polnoči, ko smo se vračali spat, je bilo vse zelo živahno. 29.6. Daylan, Fethye Spanje je bilo mirno, edino zjutraj nas je zbudilo močno sonce. Na nedeljsko jutro je bil Bodrum še zelo miren, smo kar takoj šli naprej, nas je čakalo kar nekaj vožnje. Najprej smo se po polotoku vrnili vse do Milasa in se po dolgem klancu ustavili v senci na zajtrku. No takrat pa je Primož ugotovil, da ne dela ventilator motorja. Najprej je zamenjal varovalko, pa se ni zgodilo nič. Odločili smo se, da se vrnemo do Milasa in poskusimo poiskati kakšnega serviserja. Glede na to, da je bila nedelja, smo imeli srečo, da smo zraven ene avtomehanične delavnice našli odprto neko drugo delavnico in je tamkajšnji delavec poklical serviserja, ki se je pripeljal v 5 minutah. Pogledala sta motor in ventilator je začel delati. Mi smo bili zelo veseli, da lahko nadaljujemo pot, serviser tudi, ko smo mu dali 20tl:) Nadaljevali smo pot proti Daylanu, se je pa vse skupaj kar zavleklo. No, vmes smo se ob cesti ustavili za nabavo sadja, pa nas ogovori Makedonec in komentira, da smo čist nori, da smo se pripeljali iz Slovenije. Da pa on živi in dela v Istanbulu in se ukvarja s košarko. V Daylan smo prispeli sestradani in smo našli samopostrežno restavracijo s smešno nizkimi cenami za naše kosilo. Daylan je sicer mestece, kamor v glavnem hodijo Angleži, je polno hotelov in pensionov. Znano je pa po plaži Iztuzu, kjer želve karete valijo jajca, po likijskih grobnicah v skalah in antičnem mestu Kaunas. Blizu je tudi jezero in vroči vrelci z blatom. Vse to si večina turistov ogleda na izletih z ladjicami, ki vozi po reki do izliva v morje. Do plaže vozijo "public" ladjice za 20 Tl, večina pa je ostalih ponudnikov. Vprašamo enega in nam ponudi vožnjo za 150 Tl. Se nam je zdelo predrago, pa smo šli na pijačo v bližnji lokal in vprašali natakarja, ki nam razloži, da smo za javni prevoz prepozni, da se pa da zdilati vožnjo za 80Tl. Gremo do prvega in nam ponudi vožnjo do plaže točno za ta znesek. Bil je simpatičen mladenič, celo ladjo smo imeli zase. Vožnja po reki je zelo slikovita, lepa pokrajina, mimo likijskih grobnic v skalah, antičnega mesta Kaunas, hribi naokoli. Vmes smo se ustavili in gledali karete, ki so se prikazale, ko so jim za vabo dali rake. Ogromne so... Peljali smo se še do plaže Iztuzu, kjer so gnezda karet označena. Od maja do septembra, ko gnezdijo, je plaža odprta samo od 8-ih zjutraj do 20-ih. Ker smo bili pozni, nas je bilo samo še ene par na plaži. Anže je bil navdušen nad ogromnimi valovi. Sprehodili smo se še do izliva reke v morje. Nazaj grede nas je že pričakal naš šefe s tušem (šlaufom) in odrinili smo nazaj. Izlet nam je bil res zelo všeč. V Jix pubu, kjer je ponudba prilagojena angleškim turistom, smo gledali nogomet in naročili pico margarito, ki je še kar ok za Turčijo. Kar ni se nam šlo ne naprej, ampak smo se odločili, da bi raje spali nekje na plaži kot v mestu. Problem je bil, ker se je že mračilo, mi pa nismo imeli nobene točke. Šefe ladjice nam je približno povedal kje bi lahko spali, pa smo zgrešili kot se je izkazalo pozneje. V glavnem našli smo neko mivkasto plažo za domačine, kakšen kilometer naprej od vasi. Na plaži ni bilo nič, le dve družini sta imeli piknik. Smo jih vprašali, če bi se dalo prespati, pa so rekli, da je ok. No, mi popadamo dol, pa se ob pol enih ponoči pripelje en tip in nam zateži, da tukaj pa ne smemo spati. Komaj naju je zbudil, tako trdno sva spala. V čem je bil problem nisva uspela izvedeti. Prestavili smo se do prve pumpe, vprašali prodajalca, če je ok in odspali naprej. 30.6. Plaža Öludeniz, Pamukkale Zgodaj zjutraj smo se odpravili do plaže Öludeniz, slavne plaže, ene najlepših v Turčiji, podobna Bolu na Braču. Tudi tu turizma ogromno, pokrajina pa zelo lepa s hribi naokoli, zato so plaže težje dostopne. Peljali smo se kar do parkinga plaže, so nas definirali kot minibus in smo plačali 35tl. Plaža je res lepa, prodnata, morje turkizno modro. Vzeli smo ležalnike in senčnik za 21Tl in se šli ta prave turiste. Sicer se tu turistična sezona očitno šele začenja, tip je šele ta dan postavil ležalnike in marele, pa sladoled so pripeljali v bar... Po kosilu smo se odpravili do Pamukkal. Najprej smo se povzpeli in kar nekaj časa vozili čez gorovje. Pokrajina je lepa, hribovita, zelo malo poseljena. Vmes smo imeli naliv in temperature so se spustile na 22 stopinj. Pred Pamukalami je ogromno mesto Denizli s 500.000 prebivalci, smo kar nekaj časa potrebovali, da smo se prebili čez vse semaforje. Dobrih 10 km naprej so Pamukkalle, smo že od daleč zagledali apnenčaste terase. Parkirali smo na koncu vasi, ki je sicer popolnoma podrejena turizmu, pri restavraciji in kampu Manzara (37.919515, 29.117300), ki ima tudi bazen. Smo se zdilali za 30tl, no, pa se je potem izkazalo, da je šefe vse notri prinesel s pivom in kozercem vina za 15tl... 2.7. Pamukkale, Hierapolis Zjutraj je sonce že pošteno pripekalo. Za Pamukkale in antično mesto Hierapolis je enotna vstopnica 25 tl za odraslega, otrok zastonj. Mi smo šli od spodaj navzgor, veliko večino turistov, ki so večinoma dnevni obiskovalci, pa pripeljejo z avtobusi na zgornji vhod. Smo bili še zgodnji, tako da smo si spodnji del ogledali še v miru, na vrhu pa je bilo že ogromno turistov. Sami Rusi in nekaj Japoncev. Varnostniki vztrajno piskajo, če greš s poti, kopanje pa je dovoljeno samo v tolmunih na glavni poti. Anže se je vmes namakal, tako da smo se počasi prebijali proti vrhu. Šli smo še v muzej (5Tl) s sarkofagi, kipi in drugimi najdbami nekoč velikega antičnega mesta Hierapolis. Mesto se od tu šele začne. Povzpela sva se samo midva z Anžetom, sva šla do res mogočnega gledališča s 15.000 sedeži in vrat. Potem smo se spustili nazaj dol do vasi skozi tolmune, vmes gledali kako preusmerjajo vodo in čistijo terase, ki so nekje popolnoma bele, drugje pa še čisto rjave. S šefom smo se zmenili, da jemo pri njemu, ima self service bife za 25Tl, za otroka brezplačno. Še dobro, ker je bilo zunaj 40 stopinj... Vmes vozijo avtobuse turistov, v času našega obiska so bili samo Rusi, ki na hitro zmečejo hrano vase in že gredo naprej. Anže se je še kopal v bazenu, midva kofetkala na ležalnikih in potem smo šli via Istanbul. Smo rekli, da se bomo vozili kolikor bomo zdržali in spali na kakšni od bencinskih črpalk na rest area. Po ene 5 urah vožnje, smo se ustavili na eni od takih pump, ki ima tudi motel in restavracijo za truck driverje, smo šli še mi na večerjo in dali 18Tl. (40.498032,30.0954) Se vidi, da ne strežejo alkohola, tako da je bilo res poceni. Izkazalo se je, da je bila pumpa zelo prometna celo noč, no Primož je spal s čepki za ušesa in ga ni nič motilo. V kraju Kocaeli končno najdemo pošto, kjer smo lahko kupili HGS (podobno kot nekoč naš ABC), po kar nekaj neuspešnih poskusih v turističnih krajih. Jaz pa končno našla trgovino z veliko zelenjave in za kar pošten nakup plačala 4Tl, kar je dober evro... 2 dni namreč nismo našli nikjer prodajalcev zelenjave, vmes so ponujali samo krompir, čebulo in sadje. Ravno nasprotno od prvega dela naše poti, ko je bilo zelenjave res ogromno vsepovsod. Bolj smo se bližali Istanbulu, bolj je bilo prometno. Vožnja skozi Bospor čez most po 4-pasovnici je zelo prometna. Pa smo nazaj v Evropi. Pot do našega parkinga (41.001547,28.977338) pri svetilniku se je kar vlekla, prometa je bilo ogromno, kar pa je seveda pričakovano za 16 milijonsko mesto. Izhodišče za raziskovanje je super, saj je stari del mesta Sultanahmet z Modro mošejo, Hagio Sofijo in Topkai palačo res blizu. Ko smo hoteli parkirati, so nam ribiči rekli, da naj parkiramo na začetku parkinga, ker imajo potem zvečer tam »nekaj«. In res se je potem izkazalo, da je tam zvečer cel žur. Potem smo se peš odpravili v stari del mesta, v eni od restavracij enega majhnega hotela smo na terasi pojedli kosilo za 56Tl. Poceni, ni bil pa ravno nek presežek. Skozi Arasta bazar, majhen in zelo urejen, smo prišli do trga, kjer sta Modra mošeja in Hagia Sofija. Najprej smo si ogledali znamenito Modro mošejo s 6 minareti, res impresivna zgradba. Tu je ogromno prodajalcev vsega mogočega, vsi ti težijo, ampak se potem navadiš. Odločili smo se za turistični bus Hop on-hop off za 24 ur, ki sicer ni poceni (30€ na odraslega, 15€ za otroka), ampak smo rekli, da dobimo malo občutka za to veliko mesto. Vozita 2 liniji, modra, ki traja 1 uro in 15 minut in vozi bolj po starem delu mesta in pa rdeča, ki traja okoli 2 uri in gre tudi v azijski del. Po ogledu starega dela z modro linijo, smo našli prijeten lokal Barbecue in tam preživeli kar nekaj časa. Odločili smo se, da gremo na drugo stran Golden horna v četrt Beyöglu, ki je zelo živahna z nočnim življenjem. Z rdečo linijo smo se odpeljali na drugo stran, s "funikularjem" za 4Tl smo se povzpeli so trga Taksim. Ogromen trg, kjer imajo tudi proslave, razna praznovanja ipd., no tokrat je bilo vse v znamenju Ramazana. Na trgu so imeli mize s stoli, velika platna, orkester se je pripravljal, vse pripravljeno za "organizirano pojedino". Že kakšno uro prej je bilo vse zasedeno za mizami - ljudje kupijo pakete hrane in potem čakajo, da se oglasi iz mošeje... Potem je pa žur... No, naša fanta sta našla italijansko restavracijo s prav dobro pico. Sicer je ponudba hrane v Istanbulu res ogromna-poleg restavracij, fast-foodov s kebabi, bureki, ipd., je povsod polno pečene in kuhane koruze, pa kostanja in kruha. Ob morju pa so znameniti sendviči z ribo (ekmek balik), do tega pa nismo prišli. Hodili smo kar nekaj časa po zelo dolgi Independance Avenue, šoping ulica. Z Anžetom sva si v Mangu kupila zgornje dele oblačil, ker se je vmes shladilo, mi smo bili pa še dopoldanski. Za res smešno nizke cene. Ogromno ljudi se sprehaja, tako turisti kot domačini. Še bolj živahne so sicer stranske ulice, ki postanejo zelo slikovite in strme, ko se bližaš Galata towerju. Ta stolp je bil zgrajen okoli leta 1300 in je bil nekaj stoletij najvišja stavba v Istanbulu in še vedno ponuja odlične razglede. V eni od ulic blizu towerja smo našli super lokal Nakka (Anže je komentiral, da najboljšega v Turčiji), kjer imajo sicer tudi big screen na terasi na strehi. Škoda, ker tisti dan ni bilo nogometa. Osebje prijazno, imajo tudi hrano, vmes v drugem nadstropju knjižnico in dnevni prostor. Sicer je ta del četrti poln raznih art shopov, lokalov s teraso na strehi, trgovinic. Že pošteno utrujeni smo šli s tramvajem do najbližje postaje našega parkinga. Tam pa cel žur. Ampak mi smo kljub temu takoj popadali dol, za kakšne s slabšim spancem pa bi bilo to najbrž bolj moteče. Okoli pol 4 je še glasna budnica iz mošeje, ampak, ker je to še dovolj zgodaj, smo se samo obrnili in spali naprej. Sicer je Istanbul res prava mešanico vzhoda in zahoda. So popolnoma "evropski" deli in po drugi strani veliko žensk z nikabi (imajo samo oči odkrite), česar recimo do tedaj v Turčiji nismo srečali. Precej je tudi Romov, pa vsi ti nekaj prodajo in za vse si my friend... Meja med vsiljivostjo in prijaznostjo je res zelo tanka. In za razliko od ostale Turčije, ki smo jo mi obiskali, večina ljudi govori vsaj nekaj angleško. Naslednje jutro smo dolgo spali in se odpravili najprej na vožnjo z busom še po rdeči progi, ponovno skozi Bospor v Azijo in nazaj. Potem je bil že čas za kosilo in smo iskali kakšno luštno restavracijo. Izbrali smo takšno, kjer nam ni nihče težil in ugotovili, da smo imeli kar srečo, saj jo je priporočal tudi Trip advisor - CheersXlusive. Dobra hrana, glavni šefe govori tudi špansko. Anžeta bi tam lahko "prodali", takšno navdušenje je požel svetlopolt in svetlolas otrok... Po kosilu še ogled nekaterih znamenitosti- Basilica cistern (podzemna cisterna) z ogromno stebri, ki so v 6. stoletju zgradili Bizantinci. Leži 150 metrov pod zemljo in lahko zadrži kar 80.000 kubičnih metrov vode. Sledil je ogled znamenite Hagie Sofie, četrte največje cerkve na svetu, ki je danes preurejena v muzej. Sprehodili smo se čez Grand bazar. Ker mi nismo tipi za barantanje in teženje z vseh strani, smo se res samo sprehodili skozi. Ponudba pa seveda ni da ni. Potem pa smo zalutali v del mesta, ki ni turističen in so samo domačini, popolnoma druga scena, drugačne trgovine, lokali, precej bolj nasmeteno, drugačen utrip-in nič turistov. In potem prideš par ulic naprej spet v turističen del, popolnoma drugače. Šli smo še na pijačo in priklop na internet (imajo res v vsakem lokalu) v "naš" lokal Barbecue- neverjetno, kako si zapomnijo goste, tudi Anžetovo ime so si zapomnili... Ker smo bili že čisto hin, smo se odločili, da bomo šli proti avtodomu in zgodaj spat. Ko smo se vračali skozi trg, kjer sta Modra mošeja in Hagia Sofija, se je že ogromno ljudi pripravljalo na večerjo. Zasedli so mesta v parku, v lokalih, ki so ponujali pakete, so bile dolge vrste, nekateri so pripravljali hrano tudi v parku, nekateri so si hrano prinesli od doma. Poskusili smo še palačinkam podobno jed s skuto, zelo dobro. No, ko se mi vrnemo domov, nam tudi ne bo škodil kakšen "Ramazan". 4.7.-5.7. Pot domov (Bolgarija, Srbija, Hrvaška) Ob pol petih smo se odpravili iz Istanbula. Mejo z Bolgarijo smo še kar hitro prečkali, gneče ni bilo. Bolgarija pa vse do Sofije izgleda zelo ubogo, tudi ceste so slabe. Imajo pa dobre avtomobile, ogromno bmw-jev, audijev...slovenski sindrom:) Na meji smo morali plačati 3€ za dezinfekcijo in pa 5€ za vinjeto...za obupne ceste... Peljali smo se skozi Sofijo, zgleda precej bolje kot podeželje. Tudi mejo s Srbijo smo prečkali hitro, potem pa že vsi sestradani iskali kakšno restavracijo s pečenjem. Našli smo motel Aleksandar in se pošteno najedli. Potem smo bili pa v dilemi ali se ustavimo ob kakšnem motelu in gledamo četrtfinalno tekmo Nemčija-Francija ali gremo še naprej do Hrvaške. Ko smo zagledali Stari hrast, smo se odločili za fuzbal. Mi in sami Turki, vsi ob čaju navijali za Nemce... Zgodaj smo šli spat in se zgodaj odpravili na pot domov. V našo smer nobene gneče, v nasprotno so pa že kolone na mejah. Hvala forumu, potopisom ter Roku za pomoč pri načrtovanju poti. Potopis je objavljen na blogu. Avtor Primož Fegeš ob 22:40 2 komentarja:


Primerjajte ponudbe za najemna vozila v mestu Littleton Najem vozila Littleton Dobra lokacija mesta Littleton je med najboljšimi turističnimi destinacijami. To mesto ni samo odlična vmesna destinacija za raziskovanje, temveč tudi odlična začetna točka za potovanje z avtomobilom. Najem vozila vam omogoča svobodo pri odkrivanju mesta Littleton na svoj način. Ni nujno, da je najemno vozilo v mestu Littleton drago. Pravočasno primerjajte najemna vozila, da dobite najboljšo ponudbo. Najem vozila v mestu Littleton? Menimo, da je to odlična kombinacija, in z nami se strinjajo tudi naše stranke. Nasveti in izkušnje za Littleton Za to destinacijo še niso na voljo izkušnje. Seveda pa bo naša služba za pomoč strankam z veseljem odgovorila na vsa vaša vprašanja glede najema avtomobila v Littletonu.


SREČNO KOŠNJO, KO SE ZAČNE - SIP Strojna Industrija d.d. Da bo sezona 2020 potekala brezskrbno, je potrebno stroj po zimovanju pripraviti na brezskrbno delo. Naš predstavnik Martin Holden iz Velike Britanije, je zapisal nekaj koristnih nasvetov, kako preveriti drsno sklopko #Walterscheid pred pričetkom sezone: ➡ Preverite drsno sklopko na kardanski gredi, ki jo že dlje časa niste uporabljali. Gre za dokaj enostaven poseg, razen odpiranja glavnega ohišja, ki ga je potrebno kar močno raztegniti, da se sklopka loči. Večina proizvajalcev kardanskih gredi ponuja specialno orodje za ta postopek, vendar sam priporočam kar medeninast trn, ki se ga najde v vsaki delavnici. Ta, na slikah, je bil pravzaprav v redu in ni bil zarjavel. ➡ Preprostejši način je, da odtegnete 4 matice, tako da se pritisk odstrani iz ohišja in nato pri nizkih vrtljajih vključite kardansko gred, tako da sklopka namerno zdrsne. ➡ Pri vzdrževanju starejših kardanov pa priporočam, da naredite, kot je prikazano na slikah. V primeru, da so torni diski črni in zapečeni, jih nujno zamenjajte!! Diski niso dragi, lahko pa vam prihranijo težave na terenu, ko jih resnično ne potrebujete. Ko je sklopka razdrta, je vredno preveriti še prisotnost razpok na zunanjih dveh vzmeteh. Če jih opazite, je vzmeti potrebno zamenjati takoj. Obavijest o promjenama u vezi s prisustvom na događanjima več... Obavijest o promjenama u vezi s prisustvom na događanjima več... Sretan Uskrs več... SIP implements training system for customer service technicians SIMAQ, Kanada več... SIMAQ, Kanada Sajam AGRITECH, Slovenija več... Sajam AGRITECH, Slovenija Alpen - Adria 2020, Austrija več... Alpen - Adria 2020, Austrija več... LAMMA 2020 SIP na međunarodnom sajmu CroAgro, Zagreb več... SIP na međunarodnom sajmu CroAgro, Zagreb SIP strojevi na farmi Osilovac u Feričancima več... SIP strojevi na farmi Osilovac u Feričancima SIP na 27. jesenskom međunarodnom Bjelovarskom sajmu več... SIP na 27. jesenskom međunarodnom Bjelovarskom sajmu ZA SIP PROIZVODE SADA 3 godine jamstva več... ZA SIP PROIZVODE SADA 3 godine jamstva SIP demo - farma Osilovac Feričanci več... SIP demo - farma Osilovac Feričanci


source: wikipedia

text: 1841 (MDCCCXLI) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na petek, po 12 dni počasnejšem julijanskem koledarju pa na sredo. Dogodki Rojstva 30. januar - Samuel Loyd, ameriški problemist, ugankar, razvedrilni matematik († 1911) 18. februar - Gergel Lutar, slovenski posestnik in pisatelj na Ogrskem († 1925) 16. maj - Ivan Franke, slovenski slikar, ribiški strokovnjak († 1927) 8. september - Antonín Leopold Dvořák, češki skladatelj († 1904) 31. december - Josip Križan, slovenski matematik, fizik, filozof († 1921) Smrti 10. februar - Ferenc Xaver Berke Slovenski duhovnik in pisatelj na Ogrskem (* 1764) 23. maj - Franz Xaver von Baader, nemški teolog, filozof (* 1765) 1. junij - Nicolas Appert, francoski kuhar, slaščičar (* 1749) 11. avgust - Johann Friedrich Herbart, nemški filozof in pedagog (* 1776)


Velika okrepitev za zmaje - siol.net petek, 10. 7. 2020; 18.58 Osveženo: 3 tedni, 4 dnevi Velika okrepitev za zmaje Trener Olimpije Jurica Golemac je zadovoljen s prihodom nove okrepitve. Foto: Nebojša Paraušić/Sportida Barve Cedevite Olimpije bo v prihodnji sezoni zastopal košarkar s sudanskim in avstralskim potnim listom Mangok Mathiang. V pretekli sezoni je 208 centimetrov visoki Mathiang igral za turški Bahcesehir Koleji, v sezoni 2017/18 pa je bil član ekipe Charlotte Hornets v severnoameriški ligi NBA, so sporočili iz ljubljanskega kluba. "Izjemno zadovoljni in srečni smo, ker nam je uspelo pripeljati košarkarja, ki so ga v svojih vrstah želeli videti številni evroligaški klubi," sporoča športni direktor Sani Bečirović. Sportal Zmajem v Evropi ne bo dolgčas, žreb je bil zelo pester! delitve: 1 Po tem, ko Mangok Mathiang leta 2017 ni bil izbran na naboru lige NBA, se je sršenom iz Charlotta pridružil med poletno ligo v Orlandu, avgusta pa je z njimi tudi podpisal pogodbo. Hkrati je Mathiang nosil tudi dres moštva Greensboro Swarm, ki nastopa v razvojni ligi NBA, in v povprečju beležil 10,8 točke, 9,2 skoka in 1,4 blokade na tekmo. Pod obema obročema bo v prihodnji sezoni v dresu Cedevite Olimpije kraljeval @M_Mango32! Mangok, dobrodošel v Ljubljani! 💚🧡 🔗: https://t.co/p4PN77ATW7 pic.twitter.com/1w4AGqBogQ — Cedevita Olimpija Ljubljana (@KKCedOL) July 10, 2020 V avgustu 2018 se je Mathiang pridružil Cremoni, in z njo tudi osvojil naslov italijanskega pokalnega prvaka. Julija lani je prestopil v Turčijo in v pretekli sezoni v povprečju dosegal 12,7 točke, 10,6 skoka, 1,7 asistence, 1,4 blokade in 1,1 pridobljene žoge. Dvomestno število točk je dosegel na 13 tekmah, mejo 20 točk pa je dosegel oziroma presegel trikrat. Desetkrat je v svojo statistiko vpisal dvojnega dvojčka. Bahcesehir Koleji je v tekmovalni sezoni 2019/20 nastopal tudi v evropskem pokalu, tam pa je Mathiang na 14 tekmah v povprečju beležil 12,3 točke, 11,2 skoka, 1,3 blokade in 0,4 pridobljene žoge v 28,7 minute akcije. Kar na štirih tekmah mu je uspelo v svojo statistiko zabeležiti vsaj 15 skokov za odbito žogo, obenem pa je na 10 tekmah dosegel ali presegel mejo 10 doseženih točk. .@M_Mango32, komaj čakamo, da te vidimo v Ljubljani! 💚🧡 #ZmajevoSrce pic.twitter.com/7UV28tUdFm Golemac: Eden od najbolj obetavnih centrov v Evropi "Izjemno zadovoljni in srečni smo, ker nam je uspelo pripeljati košarkarja, ki so ga v svojih vrstah želeli videti številni evroligaški klubi," sporoča Bečirović. Foto: Sportida "Verjamemo, da nam bo v naslednji sezoni v veliko pomoč in da nam bo dal vse, kar potrebujemo. Gre za enega od najbolj obetavnih centrov v Evropi, ki odlično igra tako v obrambi kot tudi v napadu. Dolgo časa smo se trudili, da ga pripeljemo v Ljubljano. Komaj čakamo, da se nam pridruži in da začnemo delati ter da nam pomaga pri tem, da smo konkurenčni v vseh tekmovanjih. Prepričan sem, da bodo naši navijači v igri naše ekipe z Mangokom na parketu resnično uživali," je dodal trener ljubljanske ekipe Jurica Golemac. Športni direktor KK Cedevita Olimpija Sani Bečirović je dodal: "Mangok Mathiang je igralec, ki smo ga v dresu Cedevite Olimpije želeli videti že dlje časa. Izjemno zadovoljni in srečni smo, ker nam je uspelo pripeljati košarkarja, ki so ga v svojih vrstah želeli videti številni evroligaški klubi. Prihod Mangoka je le še en dokaz, da igralci po Evropi prepoznavajo naš projekt v Ljubljani in v Cedeviti Olimpiji vidijo konkurenčen klub, ki bi lahko sčasoma zaigral tudi v Evroligi." Vas zanima več iz te teme? Jurica Golemac Sani Bečirović Cedevita Olimpija Mangok Mathiang


text: Dalmacija (rimska provinca) |Dalmatia Dalmacija |rimska provinca| Rimske province na Balkanu po razdelitvi Ilirika na Panonijo in Dalmacijo |Glavno mesto||Salona| |Jeziki||latinščina, ilirski jeziki| |Politična struktura||rimska provinca| |Zgodovinsko obdobje||antika| |-||nastala z razdelitvijo Ilirika na provinci Panonijo in Dalmacijo||8 pr. n. št.| |-||ukinjena z razpadom Zahodnega rimskega cesarstva in priključena k Bizantinskemu cesarstvu||476| |Danes del|| Hrvaška Bosna in Hercegovina Črna gora Dalmacija (latinsko Dalmatia), antična rimska provinca, ki je obsegala sedanjo Dalmacijo in Istro ter njuno zaledje. Ime je dobila verjetno po ilirskem plemenu Dalmatov, ki je v klasični antiki živelo na vzhodni obali Jadranskega morja. Zgodovina[uredi | uredi kodo] Ozemlje Dalmacije je bilo od 4. st. pr. n. št. do ilirskih vojn, ki so se začele v 220. letih pr. n. št., severni del Ilirskega kraljestva.[1] Leta 168 pr. n. št. je ozemlje južno od Neretve postalo protektorat Rimske republike. Ozemlje severno od Neretve je prehajalo v rimsko posest postopoma, dokler ni bila v letih 32-27 pr. n. št. uradno ustanovljena rimska provinca Ilirik. Dalmatinska regija je postala del Ilirika. Od leta 6 do 9 so se Dalmati, skupaj s Panonci, večkrat uprli rimski oblasti in bili leta 10 dokončno poraženi. Provinca Ilirik se je zatem razdelila na provinci Panonijo in Dalmacijo, ki se je razširila v notranjost in zajela celotno Dinarsko gorstvo in večino vzhodne jadranske obale. Zgodovinar Theodore Mommsen v svojem delu Province Rimskega cesarstva piše, da je bila Dalmacija do 4. stoletja popolnoma romanizirana z latinščino kot uradnim jezikom. Analize arheoloških odkritij iz tistega obdobja kažejo, da je bil proces romanizacije precej selektiven. Mestna središča, tako na obali kot v notranjosti, so bila skoraj popolnoma romanizirana, medtem ko je bilo stanje na podeželju popolnoma drugačno. Iliri so kljub močnemu procesu romanizacije govorili svoj jezik, častili svoje bogove in obdržali svoje običaje. Svojo socialno-politično plemensko organizacijo so prilagodili rimski upravni in politični strukturi samo na najbolj nujnih področjih.[2] Po razpadu Zahodnega rimskega cesarstva leta 476 in na začetku preseljevanja narodov so Dalmaciji do leta 535 vladali Goti, potem pa je Justinijan I. Dalmacijo priključil Bizantinskemu cesarstvu. Pomembne osebnosti[uredi | uredi kodo] Sklici[uredi | uredi kodo] - T.C. Cheyne, J. Sutherland, BlackEncyclopaedia Biblica: A Critical Dictionary. - A. Stipčević, Iliri, Školska knjiga Zagreb, 1974, str. 70. - C.M. Hogan, Diocletian's Palace, The Megalithic Portal, Andy Burnham, 6. oktober 2007


Medijskega menedžerja leta 2016 so letos izbirali Toni Balažič, predsednik uprave Mercatorja, Gregor Pilgram, član uprave Zavarovalnice Generali, Dejan Turk, predsednik uprave Simobila in Vip mobila, Pavel Vrabec, generalni direktor medijske družbe PRO PLUS, ki je lani prejel nagrado za medijskega menedžerja leta 2015, in predstavnik organizatorja.


Tvoj svet v tvoji čeladi. Odkrijte celotno ponudbo. Vi vozite, N-Com počne vse ostalo. Vsi zvoki iz pametnega telefona v čeladi. Učinkovitost je edina razlika, ki jo boste opazili. Popolno prileganje, izjemno udobje. Odkrijte novosti v kolekciji 2021. Trije izdelki, nove zmogljivosti, še preprostejša vgradnja, optimizirane komponente. B902, DOŽIVETA VEČOPRAVILNOST S storitvijo Avdio večopravilnost (Audio Multitasking) je omogočeno sočasno poslušanje zvoka iz različnih avdio virov. B601: TVOJ SVET V TVOJI ČELADI. Ne odvračajte pozornosti s ceste! Karkoli že potrebujete, lahko slišite v čeladi. B601 je namenjen prav vam. X-SERIES, NOVA GENERACIJA Prihaja X-Series, nova generacija komunikacijskih sistemov N-Com za pred-pripravljene čelade X-lite. N-COM IN SATELITSKI NAVIGATORJI Med vožnjo poslušajte navigatorjeve napotke v čeladi. S sistemom N-Com ne boste zgrešili ovinka. N-COM IN AVDIO SISTEMI NA MOTORJIH BMW, Ducati, KTM, Honda, Harley... poslušajte jih s sistemom N-Com. Bluetooth kompatibilnost z vsemi avdio sistemi na motorjih. SISTEMI MCS – ZASNOVANI POSEBEJ ZA VAŠ MOTOCIKEL Poslušanje avdio signalov z motocikla v čeladi? Seveda, s sistemom N-Com lahko! Izberite sisteme MCS, ki so posvečeni motociklom Honda Goldwing in Harley Davidson. HOMOLOGACIJA = UDOBJE + VARNOST Čelade skupine Nolangroup so tudi z vgrajenimi sistemi N-Com varnostno preizkušene skladno z zahtevami uredbe UN / ECE 22-05. Osredotočite se na potovalna doživetja. N-Com se bo samodejno vklopil in izklopil. B901 – NOV MEJNIK V SVETU INTERKOM POVEZAV Popolno prileganje, zmanjšan aerodinamični vpliv, izvrstno udobje čelade. Tukaj je sistem B901, za vse motoriste. EN INTERKOM ZA VSE POTREBE Vrhunska učinkovitost sistemov N-Com za vse motoristove potrebe: vi ste pozorni na cesto, mi poskrbimo za vse ostalo. Širok spekter komunikacijskih sistemov, razvitih posebej za pred-pripravljene čelade Nolan, X-lite in Grex: popolno prileganje čeladi, odlična kakovost zvoka in zagotovljeno udobje. VOŽNJA MOTORJA NI BILA ŠE NIKOLI TAKO PRIJETNA Pravilno zapeta čelada, prižgane dnevne luči, odprt plin in nameščen komunikacijski sistem N-Com, na poti k novim vznemirljivim dogodivščinam. EN INTERKOM,DVE DUŠI Skupinski izleti in stalna povezava s svetom? Komunikacijski sistemi N-Com so kot nalašč za ohranjanje stika z zunanjim svetom, tudi med vožnjo motocikla. Veter, prazna cesta in svoboda? Izgubljanje ni bilo še nikoli tako prijetno, tudi zaradi možnosti poslušanja priljubljene glasbe izjemne avdio kakovosti. Dve duši povezani z enim interkomom. Ostati v stiku ali pa se izolirati od sveta: katero možnost boste izbrali? Nenehno iskanje inovativnih rešitev, osredotočenost na podrobnosti, dnevna kontrola kakovosti. Komunikacijski sistemi N-Com so najboljša izbira za pred-pripravljene čelade Nolan. N-Com je bil ustanovljen leta 2005 s posebnim namenom: razviti komunikacijski sistem za čelade skupine Nolan, ki se popolno prilega čeladi, pri čemer ne smejo trpeti videz, udobje ali skladnost z varnostnimi predpisi. N-Com zdaj že več kot 10 let strastno in uspešno zasleduje ta cilj, z upoštevanjem želja in potreb motoristov ter stalnimi izboljšavami sistema.


source: CulturaX

text: STA: Na Poljskem najmlajši učenci znova v šolskih klopeh Na Poljskem najmlajši učenci znova v šolskih klopeh Varšava, 18. januarja - Na Poljskem so se danes najmlajši učenci po več kot dveh mesecih znova vrnili v šolske klopi. V šolske učilnice so se vrnili otroci od 1. do 3. razreda, ki so bili doma od 9. novembra. Drugi osnovnošolci, ki so doma že od 26. oktobra, se bodo še naprej šolali na daljavo. To velja tudi za srednješolce in študente, ki se šolajo oziroma študirajo na daljavo od 19. oktobra. Poljska sodi med evropske države z enim najdaljših obdobij zaprtja šol, vendar so številni starši zaskrbljeni, da se otroci prezgodaj vračajo v šole. Skrbi jih, da so otroci premajhni, da bi upoštevati ukrepe za zajezitev virusa.


text: Milan Petek Levokov - Spletna Knjigarna Buča Knjigarna - Avtor "Milan Petek Levokov" Če vam je sreča naklonjena, imate strica, ki je prav katastrofa. V tem primeru vam za rojstni dan nikoli ne bo dolgčas! No, Luku je tovrstna sreča vsekakor naklonjena, zato se praznovanje njegovega trinajstega rojstnega dne razvije v nepredstavljivo pustolovščino. ... Romeo in Julija s severa in juga : dve ljubez. zgodbi Romeo in Julija s severa in juga : dve ljubez. zgodbi količina Kdo se še boji Anne Riesman? količina To je zgodba o družini (starša in dva sinova, 14 letni Rok in 9 letni Nejc) priseljeni v manjše mesto pod hribi, ki jo zadene nesreča; mlajši Nejc pade s kolesom in se hudo poškoduje. Njegovo življenje visi na nitki ... Skrivnost oblačne gore količina Pesnike streljat – šus v glavo in pika! : pesniški recital za pet oseb in psa Pesnike streljat - šus v glavo in pika! : pesniški recital za pet oseb in psa količina Dejstvo, da je Milan Petek Levokov napisal roman o navidezno odmaknjenem, nepomembnem življenju starca, ki v domu za ostarele čaka na odrešitev, ki mu jo lahko prinese samo smrt, pa naj se to še tako kruto sliši, govori o pretanjenosti ... LJUDJE NA BURJI količina Slovenske pisarije so zelo posebna knjiga. Nevedoč, se pravi nezavedno - kar je še posebna ironija - nam vračajo ugrabljeno punk poezijo nazaj (ali morda naprej?) v naše loge, kjer je nastala kot samonikla trta. Ne gre za pobalinstvo, ampak ...


text: Obhodni čas je v fiziki čas, ki ga na primer porabi točkasto telo pri kroženju, da prepotuje krožnico s polmerom r. Čas je enak: če je ω njegova kotna hitrost. Enota je po navadi sekunda. Pri enakomernem kroženju je velikost krožilne hitrosti v tangentni smeri na krog v = ω r konstantna. V astronomiji in nebesni mehaniki se pravi obhodni čas imenuje siderična perioda, saj je obhodni čas, glede na zvezde, odvisen od opazovalca na nekem nebesnem telesu – po navadi je to Zemlja, in je v splošnem tukaj enota za siderično periodo dan. Glej tudi nihajni čas, frekvenca, orbitalna perioda, perioda, sinodska perioda, vrtilna doba, tirna hitrost. Nebesna mehanika Astrodinamika


Ob uri Metelkova mesto: Channel Zero ob 21:00: Dub Lab: Blend Mishkin (Gr) Glasba izven: Činčin ob 20:00: Jazz Ponedeljek: Krečič, Moder, Koren & Marktl - - - - - Lenart Krečič (saks) Jani Moder (kitara) Miha Koren (bas) Klemens Marktl (bobni) Vstopnine ni Galerija ŠKUC ob 21:00: Ropotarnica XVII: Samo Šalamon Teater, razstave, predavanja...: SONICA 2018: Ribnik pri Čolnarni Tivoli ob 18:00: Marco Barotti: SWANS, otvoritev instalacije Instalacija SWANS je sestavljena iz osmih satelitskih krožnikov, tipičnih odpadkov današnjega časa, ki predstavljajo televizijo in množične medije. Labodi mirno lebdijo v vodi, oživljajo jih zvok, veter ter voda in se popolnoma stapljajo z naravo, ki jih obkroža. Postavitev povzroča nenavaden spoj odpora in mirne ter domačne intimnosti v naravi, ki hkrati nagovarja k premisleku o tehnoloških odpadkih in njihovem vplivu na naravo. Marco Barotti je medijski umetnik, ki deluje v Berlinu. Po študiju glasbe na Akademiji za jazz v Sieni je začel eksperimentirati s spajanjem zvoka in vizualnih umetnosti, pri čemer se osredotoča na intervencije v urbanem in naravnem okolju. Njegove instalacije so kinetične skulpture, ki jih poganja in napaja zvok. V svojem delu Barotti uporablja zvočno arhitekturo potrošniških izdelkov in jo preoblikuje v posttehnološki imaginarij. Njegovo umetniško prakso bi lahko opisali kot poetično in vizualno ozvočenje našega vsakodnevnega okolja, občinstvu pa omogoči, da zvok ne le vidi, temveč tudi občuti. Cankarjev dom, kosovelova dvorana ob 20:00: Otvoritev festivala: Yair Elazar Glotman & Mats Erlandsson, Tristan Perich Na otvoritvenem večeru festivala SONICA predstavljamo izraelskega kontrabasista Yairja Elazarja Glotmana v subtilnem glasbenem prepletu s švedskim glasbenim raziskovalcem Matsom Erlandssonom. Za uvod v večer pa bo premierno predstavljena kompozicija ameriškega umetnika in skladatelja Tristana Pericha z naslovom Tone Patterns. ➤ Yair Elazar Glotman & Mats Erlandsson: Negative Chambers z izvajalci: Žiga Murko (pozavna), Katarina Kozjek (violončelo), Anastazija Krenn (viola) Yair Elazar Glotman je en od najbolj spregledanih ustvarjalcev sodobne glasbe. Njegov umetniški diapazon sega od filmske glasbe, za katero je sodeloval med drugim z Jóhannom Jóhannssonom; do klubskih žanrov, kjer se predstavlja pod imenom Ketev; do eksperimentalnega zvočnega dizajna z izjemnim projektom Blessed Initiative. Pred leti se je že predstavil Ljubljani s premišljeno performativno instalacijo Raztelešenje kontrabasa v MoTA Pointu. https://soundcloud.com/yair-elazar-glotman Mats Erlandsson je švedski eksperimentalni glasbenik in zvočni mojster v legendarnem stockholmskem studiu EMS. Leta 2016 je pri priznani danski založbi posh isolation izdal dve izdaji, v katerih mojstrsko prepleta zvočne pritiske, melodije in šume, ki se v kompozicijah med seboj organsko borijo za prostor in prisotnost. https://soundcloud.com/mats-erlandsson Koncert, zasnovan okrog njunega lani izdanega skupnega albuma Negative Chambers pri založbi Miasmah, bo predstavljen po enotedenskem sodelovanju s tremi domačimi glasbeniki mlajše generacije. Ob Erlandssonu in Glotmanu na magnetofonskih trakovih in elektroniki, bodo nastopili še Anastazija Krenn na violi, Katarina Kozjek na violončelu in Žiga Murko na pozavni. ➤ Tristan Perich: Tone Patterns - premiera! Tristan Perich je skladatelj in vizualni umetnik, ki se navdihuje v preprosti estetiki matematike, fizike in programiranja. Njegov 1-bit Music je bil prvi album na svetu, izdan kot mikročip, ki je sprogramiran tako, da v živo sintetizira kompozicijo. Perichevo delo, v katerem združuje 1-bitno elektroniko s tradicionalnimi formami, je bilo predstavljeno po vsem svetu, med drugim na festivalih Sonár v Barceloni in Ars Electronica v Linzu. https://soundcloud.com/tristanperich Vstopnica za dogodek: na dan koncerta 10€ Art Hotel Ljubljana, Soteska 8 ob 19:30: MATRICA FASCIJE, gibalni performans SNG Drama: Veliki oder ob 19:30: Tatovi Usodno je, če se ne premikaš. Kar seveda je res, da če se premikaš, se nekaj zgodi. Vstaneš in odideš. To se zgodi. Tatovi (2010) so eden od vrhuncev sodobne nemške dramatike. Krstni uprizoritvi v berlinskem Deutsches Theatru so sledile mnoge širom po svetu, naša pa bo prva predstavitev slovite avtorice na slovenskih odrih. Dea Loher v Tatovih z izostrenim dramaturškim občutkom prepleta fragmentarne zgodbe dvanajstih dramskih oseb, ki si v posameznih prizorih v različnih kombinacijah in odnosih tudi prekrižajo pot. Mikrokozmos vsake od njih postane del kompleksne mreže medsebojnih odnosov, ki ustvarjajo svojevrstno tragikomično panoramo ljudi našega časa. Igra prikazuje številne drobne dogodke, mimobežne situacije in zaplete dolgoletnih parov: Finn se neko jutro zbudi in se zave, da noče več vstati, njegova sestra Linda je videla volka, a ne ve, s kom bi spregovorila o tem, njun oče Erwin mora na operacijo sive mrene, a bi se raje pogovarjal o vremenu ali zvezdah. Moniki Tomason ponudijo v službi napredovanje, a pod pogojem, da bo odslej delala v tujini. Gospod in Gospa Schmidt imata občutek, da ju obiskuje neka žival, ki pušča sledove, a je nikoli ne vidita. Mira je noseča, noče imeti tega otroka, a želi ostati skupaj z otrokovim očetom Josefom. Josef si želi otroka in se odloči, da bo rešil Mirino težavo. Irin mož je izginil iz hotelske sobe in policist Tomas dela zapisnik o tem. Gabi je komajda ušla Rainerjevemu napadu in sprašuje policista, ali lahko prijavi napad šele pozneje, če bi jo spet napadel. Tatovi izpričajo zgodbe krhkih usod, nerazložljivih dejanj in kompleksne mešanice čustev na mejah razuma ter odprejo premislek o vsakdanu sodobnega posameznika. Španski borci ob 20:00: Josef Nadj in EnKnapGroup: Mračna zveza Plesna predstava Leta 2017 je Iztok Kovač, umetniški direktor sodobno-plesne skupine EN-KNAP Group, povabil Josefa Nadja, da ponovno oživi svoje debitantsko koreografsko stvaritev, Pekinško raco (1987). Kasneje, ko je Nadj spoznal skupino šestih plesalcev, je v njegovi domišljiji začela brsteti ideja, da bi iz prvotne predstave izločil zgolj nekatere motive, s katerimi bi nato lahko na mnogotere načine prikazal tematiko tragične zveze. Ravno 1000 vračanje k svojim koreninam pa za Josefa Nadja, ki ga mediji opisujejo tudi kot odrskega maga, pomeni rojstvo nekega novega ustvarjalnega cikla, saj prvič v svoji karieri stopa v zaodrje, stran od odrskih žarometov in svoje delo predaja v roke mladim interpretom. Temelj predstave Mračna zveza je tragična zgodba mladoporočencev, ki jima je usoda namenila zgolj nekaj bežnih trenutkov sreče, preden je med njiju stopila minljivost življenja. Nadj in plesalci želijo v gledalcih vzbuditi mračno čustvo, ki spremlja to nesrečno zvezo. Dogodek, ki mu je bil Josef Nadj priča v mladosti, se v njegovi koreografiji pojavi kot projekcija in služi kot metafora prehitrega minevanja časa ter nas popelje v občutje onstranstva. Umetnik in koreograf v tem vidi priložnost, da se nova generacija polasti zgodbe, ki je v njegovem rodnem kraju postala že legendarna. Zanimivo je, da je novo delo glede na izvorno predstavo časovno zgoščeno, medtem ko je sama tematika veliko širša – kot da bi želeli trenutek ovekovečiti za vselej. Vstopnina: 12 eur 8 eur dijaki, študenti upokojenci brezposelni in osebe s hendikepom vstop prost - - - Slovenski gledališki inštitut ob 17:00: Hoja za gledališčem. Od jezuitov do Cankarja Obnovljeno javno vodstvo po stalni razstavi HOJA za GLEDalIŠČEM. Od jezuitov do Cankarja, javno vodstvo v okviru Dnevov evropske kulturne dediščine 2018. Stalno razstavo, ki osvetljuje pot, ki jo je slovensko gledališče prehodilo od 17. do 20. stoletja, smo v letu evropske kulturne dediščine dodali nove dimenzije in perspektive, s katerimi jo skušamo jasneje postaviti na zemljevid evropske gledališke zgodovine. Velika storia sega od gledališča reformatorjev in protireformatorjev in se sklene z nastopom slovenskega dramatika evropskega formata Ivana Cankarja na prelomu 19. in 20. stoletja. Ob tem nazorno prikaže, da so vsi ključni prelomni dogodki in procesi na tej poti v znamenju bodisi paralelnih evropskih procesov ali pa evropskih korenin oziroma vplivov; a hkrati vendarle tudi v znamenju emancipacije slovenskega gledališča od prevelike zavezanosti slednjim ‒ zlasti na ravni jezika in nacionalne samobitnosti. Vodil bo soavtor razstave, muzejski svetnik dr. Štefan Vevar. Vstop prost! Center in Galerija P74 ob 18:00: Javno vodstvo po razstavi Sanje Iveković Javno vodstvo po razstavi Sanja Iveković COOPERATIONS / SODELOVANJA Vljudno vabljeni na brezplačno javno vodstvo po razstavi Sanja Iveković COOPERATIONS / SODELOVANJA v Galerijo P74, ki bo v ponedeljek, 24.9.2018 ob 18.00 uri. Po razstavi bo vodila Nina Skumavc. Brez vstopnine - - - Knjigarna in papirnica Konzorcij ob 18:00: Nazaj h koreninam FF: Izbrani spisi Milana Grošlja Teden Filozofske fakultete v knjigarni Konzorcij. Od kod prihaja danes tako vsakdanja beseda norma? Kakšne razlike se kažejo med naslavljanjem moških in žensk v indoevropskih jezikih? S tem in še s številnimi vprašanji, ki segajo na področje jezikoslovja (etimologije, sociolingvistike), književnosti in tudi prevodne kritike, se je ukvarjal akademik Milan Grošelj (1902–1979), klasični filolog in jezikoslovec. Prerez njegovega znanstvenega dela prinaša monografija Izbrani spisi, tretja v fakultetni zbirki Historia facultatis, ki jo bo za uvod predstavil sourednik zbirke dr. Tone Smolej. O avtorju in njegovem delu bodo spregovorili štirje klasični filologi: akad. dr. Kajetan Gantar, dr. Marko Marinčič, dr. David Movrin in dr. Nada Grošelj, urednica monografije. Kinodvor: 18:00 Na obali Chesil (On Chesil Beach), Dominic Cooke / Velika Britanija / 2017 / 110' Drama o dveh mladih ljudeh različnih družinskih porekel, ki ju usodno zaznamujejo spone časa, v katerem živita. Sloviti britanski pisatelj Ian McEwan je scenarij priredil po svoji istoimenski knjižni uspešnici. 20:30 Vsi vejo (Todos lo saben), Asghar Farhadi / Francija, Italija, Španija / 2018 / 132' Oskarjevec Asghar Farhadi (Ločitev, Trgovski potnik) svojo značilno mešanico psihološkega trilerja in družinske drame s Penélope Cruz in Javierjem Bardemom v glavnih vlogah tokrat umesti v idilo španskega podeželja. Otvoritveni film letošnjega Cannesa. Mala dvorana: 17:30 Codelli, Miha Čelar / Slovenija / 2017 / 85' Codelli je igrano-dokumentarni film o malo znani afriški avanturi znamenitega slovenskega izumitelja, barona Antona Codellija, znanega tudi po tem, da je leta 1898 v Ljubljano pripeljal prvi avtomobil. 19:30 Bergman: eno leto, eno življenje (Bergman - ett år, ett liv), Jane Magnusson / Švedska / 2018 / 117' Režiserka Jane Magnusson (Trespassing Bergman) vzame pod drobnogled leto 1957, eno najbolj plodnih v življenju in ustvarjanju Ingmarja Bergmana, ter skozi arhivske posnetke in številne intervjuje z režiserjevimi sodelavci in sopotniki razgali resničnega moža za mitsko podobo filmskega velikana.


text: Adina Apartment Hotel Berlin Hauptbahnhof se nahaja na Mitte, ki je eno od najbolj priljubljenih področij mesta, in je namenjen tako poslovnim uporabnikom, kakor tudi samo za oddihu. Ta hotel s 4 zvezdicami je od mesta oddaljen samo 0.5 Km in od letališča 9 Km, zaradi česar vsako leto pritegne ogromno turistov. Gostje hotela imajo možnost, da uživajo v ogledovanju zanimivih mestnih atrakcij: Museum der Naturkunde, Berlinski medicinski muzej, stavba železniške postaje Hamburg. V Adina Apartment Hotel Berlin Hauptbahnhof boste deležni odličnih storitev in uslug, ki bodo naredile vaše bivanje zelo prijetno. Ta hotel nudi obiskovalcem veliko dodatne ponudbe, ki zadovolji tudi najbolj zahtevne goste. Deležni boste najboljše sobne strežbe, vključno z sobe za nekadilce, hladilnik, prostor za likanje, kuhalnik za čaj/kavo, dostop do interneta (za doplačilo), kar vam bo nedvomno pomagalo napolniti baterije po napornem dnevu. Hotel nudi veliko različnih rekreacijskih možnosti, kot so savna, fitness center, notranji bazen. Za potnike v Berlin je prava izbira Adina Apartment Hotel Berlin Hauptbahnhof, saj nudi sproščeno in brezskrbno bivanje.


text: Ime »Reiki« izvira iz japonske besede Rei, ki pomeni univerzalno in besede Ki, ki pomeni življenjsko vitalno energijo. Tako torej govorimo o načinu naravnega zdravljenja z univerzalno življenjsko energijo. Zanimivo pa je, da lahko pretok univerzalne življenjske energijo in njeno moč ojačamo tudi s prisotnostjo eteričnih olj. Reiki je metoda naravnega zdravljenja, ki temelji na univerzalni življenski energiji, ki jo zdravilec s polaganjem rok in vnašanjem različnih simbolov usmerja in vzpostavlja njen pretok skozi dele našega telesa. Začetnik Reikija je dr. Mikao Usui, ki je ob koncu 19. stoletja na Japonskem vodil krščansko semenišče. Ta pretok energije lahko ojačamo tudi s prisotnostjo eteričnih olj med samim zdravljenjem. Reki naj bi izviral iz japonskega tradicionalnega sistema zdravljenja, na katerega pa je vplival tudi antični Tibet. Zato je tudi primerno, da pri tem uporabljamo eterična olja, ki izvirajo iz tega dela sveta, kot so npr. hinoki cipresa ali bor in yuzu citrus. Prva zdravljenja z univerzalno življenjsko energijo naj bi se odvijala na goratih pobočjih okrog mesta Kyoto, v objemu veličastnih borovih dreves, ki so že v osnovi močno povezana z japonskim duhovnim razmišljanjem. Japonci že v svojih obredih čiščenja pogosto kurijo borov les in zato tu pride še posebno do izraza eterično olje hinoki bora s svojimi lesnato-terpentinskimi notami in vibracijami, ki pomagajo vzpostaviti energetsko povezavo z viri univerzalne življenjske energije. Yuzu je drevo, ki je na Japonsko prišlo iz kitajske pred več kot tisoč leti. Ta trdoživi citrus, ki zraste tudi do 15 metrov, preživi tudi v zelo mrzlem vremenu. Obrodi rumenkasto zelene sadeže z debelo lupino, ki v sebi zadržuje obilico eteričnega olja. Vonj eteričnega olja je lahek, osvežujoč in ljub. Kombinacija obeh eteričnih olj v izparilniku vzpostavi optimalno okolje za pretok subtilnih energij, ki se pretakajo med Reikijem. V kolikor pa želimo dregniti še globlje v energetsko zgovoino Reikia, pa lahko uporabimo eterično olj ebrinja, saj je brin izredno pomembna spiritualna rastlina Tibeta. Najbolj primerno je, da eterična olja med Reikijem uporabljamo kar v izparilniku, v nobenem primeru pa jih ne smemo nanašati direktno na telo zdravljenca.


text: Od Marije k Mariji - 3. dan: Crngrob | Radio Ognjišče Objavljeno 11. 06. 2018, ob 15:56 Combonijevi misijonarji in Slovenci, p. Jožef Musar (1889 - 1973) Objavljeno 10. 06. 2018, ob 15:06 V oddaji "Srečanja" smo odkrivanli slovensko prisotnost v afriških misijonih, s poudarkom na Ignaciju Knobleharju, ki je sredi 19. stoletja ustanovil prvo misijonsko postajo v Kartumu. Kljub njegovi prezgodnji smrti, je v tem delu Afrike že v njegovem času pa tudi pozneje delovalo precej Slovencev. Med njimi tudi p. Jožef Musar. Na pobudo njegovega prapranečaka Aleša Musarja in z njegovo pomočjo smo spoznavali skupnost Combonijevih misijonarjev, ki je imela med obema vojnama svojo hišo tudi v Ljubljani. "Zapisi" o njihovem delovanju so ohranjeni v reviji "Stern der Neger", katere digitalni zapis je omogočila Narodna in univerzitetna knjižnica v Ljubljani. Skupnost danes med drugim deluje v najrevnejših predelih afriških in južnoameriških velemest ter med nekaterimi nomadskimi ljudstvi. Naši gostje so bili p. Josef Altenburger, brat Hans Eigner ter Aleš Musar. Slovenec zaposlen na Googlu: Namesto večerne pijače sem se učil novih stvari in študiral Objavljeno 07. 06. 2018, ob 17:45 Kdo ve, kakšni talenti so med letošnjimi maturanti in kaj bodo uspeli doseči v življenju? V Mladoskopu smo gostili diamantnega maturanta mariborske škofijske gimnazije Antona Martina Slomška, Rubena Sipoša, ki je izobraževanje nadaljeval v New Yorku in tam dokončal doktorski študij računalništva. Pred štirimi leti se je zaposlil pri Googlu, sprva je delal pri skupini za YouTube kanal. Kako ob poplavi ponudb pomoči starejšim izbrati pravo? Objavljeno 07. 06. 2018, ob 11:17 Ponudb pomoči starejšim je vse več, kako izbrati pravo, pa je vprašanje za mnoge starostnike in njihove svojce. Kaj je pomembno pri tej izbiri, smo govorili v tokratni Svetovalnici z Justino Potepan. Dr. Ernest Petrič o vladi za reforme, o izstopu Šarca z izvirne poti in še o čem Objavljeno 06. 06. 2018, ob 14:47 Gost naše ponedeljkove oddaje 'Spoznanje več, predsodek manj' prof. dr. Ernest Petrič je v pričakovanju oblikovanja nove vlade razmišljal o tem, da bi Slovenija potrebovala nekakšno vlado za reforme. Vsi se namreč strinjajo, da so reforme potrebne. S tem bi nekako presegli v volilni kampanji dodatno poglobljeno razdvojenost naroda in politične elite. Nerazumljivo se mu zdi tudi, da tako imenovana levičarska večina, v katero se prišteva kar šest strank, ignorira ne le Janeza Janšo ampak kar tretjino slovenskega volilnega telesa: »Z vami pa nič!« Ocenjuje tudi, da je Marjan Šarec brez potrebe zapustil neko zelo izvirno svojo samostojno pozicijo, ki jo je kazal na začetku vstopa v državno politiko.


text: 1923 (MCMXXIII) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na ponedeljek. Dogodki 4. januar - pariška konferenca o vojni odškodnini zastane, ko Francija vztraja na trdi liniji, medtem ko Združeno kraljestvo želi obnovo. 10. januar - ZDA umaknejo zadnje oborožene sile iz Nemčije. 11. januar - Francija prične z zasedbo Porurja da bi prisila Nemčijo k plačevanju vojne odškodnine. 1. marec - Grčija uvede gregorijanski koledar. 9. marec - Lenin utrpi tretjo kap; zaradi zdravstvenih težav odstopi kot sovjetski predsednik. 24. maj - konča se irska državljanska vojna. 18. junij - zaradi izbruha ognjenika Etna v Italiji ostane brez strehe nad glavo 60.000 ljudi 24. julij - V Lausanni podpišejo mirovno pogodbo, ki konča vojno med Grčijo in Turčijo ter določi obvezno izmenjavo manjšin. 13. avgust - Gustav Stresemann postane nemški kancler. 1. september - veliki potres v Kantu na Japonskem opustoši območji mest Tokio in Jokohama ter zahteva več kot 100.000 žrtev. 6. september - italijanska mornarica za kratek čas zavzame otok Krf kot odgovor na umor enega od častnikov. 26. september - Gustav Ritter von Kahr razglasi neodvisnost Bavarske. 6. oktober - sile Antante zapustijo Carigrad. 16. oktober - brata Roy in Walt Disney ustanovita The Walt Disney Company. 29. oktober - Turčija je vzpostavljena kot sekularna republika z Mustafo Kemalom Atatürkom na čelu države. 8. november - »pivniški puč«: Adolf Hitler na čelu Nacionalsocialistov izvede neuspešen poskus strmoglaviti bavarsko vlado v Münchnu. 15. november - hiperinflacija v Weimarski republiki doseže vrhunec pri vrednosti 4,2 bilijona mark za en ameriški dolar; Stresemannova vlada ukine valuto. neznan datum - Dirk Coster in Georg von Hevesy odkrijeta kemijski element hafnij. Rojstva 25. januar - Arvid Carlsson, švedski nevroznanstvenik, nobelovec († 2018) 2. februar - France Bučar, slovenski politik († 2015) 3. februar - Mitja Vošnjak, slovenski politik, urednik, diplomat in pisatelj († 2003) 13. februar - Chuck Yeager, ameriški častnik in preskusni pilot († 2020) 24. februar - Mihailo Marković, srbski filozof († 2010) 4. marec - sir Patrick Moore, angleški ljubiteljski astronom in televizijski voditelj († 2012) 9. marec - Walter Kohn, avstrijsko-ameriški teoretični fizik, nobelovec († 2016) 12. marec - Wally Schirra, ameriški astronavt († 2007) 22. april - Aaron Spelling, ameriški producent († 2006) 27. maj - Henry Kissinger, nemško-ameriški politik, diplomat in poslovnež, nobelovec 31. maj - Rainier III., monaški princ († 2005) 2. julij - Wisława Szymborska, poljska pesnica, nobelovka († 2012) 2. avgust - Šimon Peres, izraelski politik, nobelovec († 2016) 6. september - Peter II. Karađorđević, jugoslovanski kralj († 1970) 8. september - Rasul Gamzatovič Gamzatov, dagestanski pesnik, pisatelj, publicist in politični delavec († 2003) 24. september - Ladislav Fuks, češki pisatelj († 1994) 4. oktober - Charlton Heston, ameriški igralec († 2008) 15. oktober - Italo Calvino, italijanski pisatelj in novinar kubanskega rodu († 1985) 8. november - Jack St. Clair Kilby, ameriški elektrotehnik in izumitelj, nobelovec († 2005) 18. november - Alan Shepard, ameriški astronavt († 1998) 20. november - Nadine Gordimer, južnoafriška pisateljica, nobelovka († 2014) 21. november - Milan Butina, slovenski slikar in likovni teoretik († 1999) 2. december - Maria Callas, grška sopranistka († 1977) 25. december - René Girard, francoski zgodovinar, literarni kritik in filozof († 2015) Smrti 1. februar - Ernst Troeltsch, nemški protestantski teolog, sociolog in filozof (* 1865) 6. februar - Edward Emerson Barnard, ameriški astronom (* 1857) 8. februar - Bernard Bosanquet, britanski idealistični filozof (* 1848) 10. februar - Wilhelm Conrad Röntgen, nemški fizik, nobelovec (* 1845) 19. februar - Ivan Tavčar, slovenski pisatelj in politik (* 1851) 24. februar - Edward Williams Morley, ameriški fizik in kemik (* 1838) 8. marec - Johannes Diderik van der Waals, nizozemski fizik in kemik, nobelovec (* 1837) 26. marec - Sarah Bernhardt, francoska gledališka igralka (* 1844) 27. marec - James Dewar, škotski fizik in kemik (* 1842) 4. april - John Venn, angleški matematik, logik in filozof (* 1834) 20. julij - Pancho Villa, mehiški general in revolucionar (* 1878) 2. avgust - Warren G. Harding, ameriški politik (* 1865) 19. avgust - Vilfredo Pareto, italijanski ekonomist, sociolog in filozof (* 1848) 13. september - Maks Pleteršnik, slovenski jezikoslovec (* 1840) 25. november - Josip Stritar, slovenski pisatelj (* 1836) 28. december - Alexandre-Gustave Eiffel, francoski arhitekt in inženir (* 1832) Nobelove nagrade fizika - Robert Andrews Millikan kemija - Friderik Pregl fiziologija ali medicina - Frederick Grant Banting, John James Rickard Macleod književnost - William Butler Yeats mir - ni bila podeljena


text: Testi kažejo, da se pri previsokih temperaturah vozniki nagibajo k temu, da delajo napake in napačno presojajo situacije. Z drugimi besedami: temperatura v kabini močno vpliva na voznikovo storilnost in varnost. Vendar je za doseganje optimalne klime v kabini potrebno več kakor zgolj standardna klimatska oprema z ventilatorjem, gretjem ali hlajenjem. Zato smo za svoje tovornjake razvili elektronsko krmiljeno klimatsko napravo (ECC, Electronic Climate Control), prvo te vrste sploh. S klimatsko napravo EEC je vse, kar morate narediti, pravzaprav to, da gumb za uravnavanje temperature nastavite na želeno temperaturo, sistem pa nato poskrbi za vse drugo. Pri elektronsko krmiljeni klimatski napravi EEC gre za zelo dovršen sistem, ki spremlja temperaturo v kabini, zunanjo temperaturo, temperaturo izparilnika, število vrtljajev motorja na minuto ter različne druge parametre. Termostat ustrezno kontrolira temperaturo v kabini, porazdelitev zraka, kroženje zraka in dovod svežega zraka. Kakor je bilo že omenjeno, ostaja klima v kabini vedno pod vašim nadzorom. Samodejni način lahko preprosto izključite in znova vključite s pritiskom na gumb.