Komentiraj *Republikanski plakat z napisom ¡No pasarán! [Ne bodo prodrli] med obleganjem Madrida leta 1936. Pozdravljeni v oddaji Repetitio, v kateri danes nadaljujemo s pripovedjo o španski državljanski vojni, ki se je končala pred osemdesetimi leti. Prvo oddajo smo končali z zmago Ljudske fronte in z začetkom revolucionarnega vrenja na podeželju. Tokrat bomo govorili o tem, kako je Španijo zajel vrtinec državljanske vojne. Kot smo povedali že v prvi oddaji, se španske državljanske vojne tokrat lotevamo primarno s španske perspektive. Govorili smo o globoki razdeljenosti španske družbe na revno podeželsko prebivalstvo in vladajoče sloje, poleg visoke buržoazije in vojske pa so bili še vedno izjemno vplivni zemljiški posestniki. V dvajsetih in tridesetih letih so se močno povečale politične napetosti, ki so vrh dosegle v krvavem obračunu s stavkajočimi rudarji v Asturiji leta 1934, ko je desničarska vlada v Madridu na pomoč poklicala kolonialno vojsko iz Maroka pod vodstvom generala Francisca Franca. Posebna značilnost španskega političnega prostora je bila moč anarhistov, ki niso sodelovali na volitvah, a so imeli s svojimi sindikati odločilen vpliv na politiko in so po moči močno prekašali komuniste. Kot smo povedali ob koncu prve oddaje, je zavezništvo levih strank, torej republikanske levice, socialistov, komunistov in katalonskih avtonomistov, močno zmagalo na volitvah februarja 1936. Desnica, združena okoli zavezništva klerikalnih strank CEDA, je izgubila oblast, fašistična stranka Falanga, na katero se je kasneje naslonil Franco, pa ni dobila niti enega sedeža. Predsednik prve vlade je postal vodja republikanske levice Manuel Azaña, ki pa je kmalu postal predsednik republike, saj je parlament odstavil konservativnega predsednika Niceta Alcalája-Zamora. Odločitev Azañe, da se je pustil izvoliti za manj pomembno funkcijo predsednika republike, je bila nekoliko presenetljiva. S tem je Ljudska fronta zaščitila svojo vlado pred odločitvijo Alcalája-Zamora, da razpusti parlament, hkrati pa naj bi izvolitev Azañe pomirila buržoazijo, ki se je bala vpliva bolj levih političnih sil v Ljudski fronti. A še vedno je bilo odprto vprašanje formiranja vlade. Na čelu vlade so se v prihodnjih mesecih izmenjali štirje premierji iz vrst levih republikancev. Razlog za to je bila globoka razdeljenost socialistov glede vstopa v vlado. Levo krilo je vodil Francisco Largo Caballero, ki je sodeloval že v Azañovi vladi med letoma 1931 in ‘33 in te izkušnje nikakor ni želel ponoviti. Za vstop v vlado se je zavzemal Indalecio Prieto. Ta je obvladoval organizacijski aparat socialistične stranke PSOE. Stranka je bila povsem razdeljena, tako da je bilo v resnici bolj pomembno, kdo ima vpliv na podpornike stranke ter na organizacije in časopise, ki so delovali v njeni orbiti, kot pa to, kdo ima vpliv na aparat stranke same. To je bila baza Larga Caballera, ki se je politično premaknil močno v levo in je nasprotoval povezovanju z levimi republikanci že pred volitvami, torej ob vstopu v Ljudsko fronto. Tega ni mogel preprečiti, lahko pa je preprečil vstop v vlado. Socialisti so tako zgolj podpirali manjšinsko vlado, ki so jo vodili levi republikanci. Vloga Larga Caballera v tem obdobju je v zgodovinopisju, tudi tistem izpod pisalnih strojev politično levo usmerjenih avtorjev, precej kontroverzna. Gerald Brenan, britanski pisatelj in hispanist, ki je vojno preživel v Španiji, kasneje pa napisal eno prvih monografij o vojni z naslovom Španski labirint, je do Larga Caballera precej kritičen in ga imenuje za “socialdemokrata, ki se igra revolucijo”. V poletnih mesecih po volitvah leta 1936 je namreč Largo Caballero eksplicitno zahteval nasilen prevzem oblasti. “Revolucije, ki jo želimo, ni mogoče izpeljati drugače kot z nasiljem,” je ponavljal na shodih. Izrekel se je za “diktaturo proletariata”, s čimer si je pridobil simpatije Moskve, in sovjetski tisk ga je razglasil za “španskega Lenina”. Velika zgodba kaotičnega poletja leta 1936 je bil zaton Manuela Azañe, človeka ‘buržoazne republike’, in vzpon Larga Caballera, moža, ki naj bi utelešal novo Španijo. Njen krst so prišli pričakat tudi številni levičarski pisatelji, poročevalci in aktivisti, ki so se v teh mesecih zgrinjali v Madrid in Barcelono. In 1000 dalecio Prieto je menil, da bo pozivanje k nasilju in revoluciji povzročilo zatekanje srednjega razreda k skrajni desnici. To sta bili v parlamentu stranka Španska obnova, ki jo je vodil Calvo Sotelo, na ulici pa Falanga, ki jo je vodil sin pokojnega diktatorja Miguela Prima de Rivere, José Antonio. Prieto je zagovarjal sprejete reforme po palamentarni poti, predvsem agrarne reforme, modernizacijo kmetijstva in planirano industrializacijo, ki naj bi skupaj vodile v neuničljivo oblast delavskih razredov. Za to pa bi potrebovali več let trdne oblasti in nerevolucionarno politično ozračje. V tem je imel zgolj podporo starejše generacije voditeljev socialistične stranke in rudarjev v Baskiji in Asturiji. Med delavskimi množicami pa se Prieto, nekarizmatičen in premožen, ni mogel kosati s priljubljenostjo in ugledom Larga Caballera ali Starega, kot so mu rekli privrženci. V ostrem boju med socialisti je prevladal Largo Caballero. Obe frakciji sta v tem času organizirali svoje manifestacije, pogosto usmerjene ena proti drugi. Prieto je ob neki priložnosti komaj ubežal smrti v neuspelem atentatu, ki ga je pripravila mladinska organizacija, ki je podpirala Larga Caballera. Nasilje je sicer postalo vsakodnevni del politike in najsrditejši napadi so bili pogosto usmerjeni ne na politične nasprotnike, ampak na zaveznike, ki naj bi bili premalo odločni. To se je dogajalo tudi na desnici, kjer so ulične tolpe falangistov začele napadati pisarne klerikalne CEDA. Poleg tega, da ni imela zanesljive podpore v parlamentu, je bil največji problem vlade v tem, da je začela izgubljati nadzor nad dogajanjem v državi. Že takoj po volitvah so množice, ne da bi čakale na odlok o amnestiji, z velikimi manifestacijami odprle ječe in osvobodile zapornike, ki so bili zaprti od leta 1934, ko je takratna vlada obračunala z asturijskimi rudarji in njihovimi podporniki drugod po državi. Tudi na podeželju kmetje in dninarji marsikje niso čakali na sprejetje agrarne reforme in so prevzeli veleposestva, se na njih nastanili in jih začeli obdelovati. V Andaluziji so kmetje zavzeli velike bikoborske kmetije in zaklali bike, ki so bili gojeni za areno. Kot je zapisal nek poročevalec, je bilo številnim kmetom kasneje od tega slabo, saj prej skoraj nikoli niso jedli mesa. Še bolj vroče je postajalo v mestih, kjer so izbruhnile številne stavke. Še posebno v Madridu so jih največ organizirali anarhisti, ki so imeli največ vpliva v tamkajšnjih sindikatih. Najpomembnejša je bila stavka gradbenih delavcev, ki so se odločili za dolgotrajno stavko. Ključna značilnost teh stavk je bila ta, da za delavce ni bila tako pomembna izpolnitev zahtev, kot so višje plače in krajši delavnik, temveč je bil glavni cilj velikokrat predvsem prevzem podjetja. To velja predvsem za anarhistične sindikate CNT, za katere je bila stavka v resnici merjenje moči z državo in buržoazijo, zaradi česar so druge sindikate - socialistične in komunistične - razglasili za stavkokaze. Julija je vlada izkoristila spor med sindikati, da je zaprla prostore CNT in aretirala nekatere njihove voditelje. Hkrati je vlada zavrnila zahteve Larga Caballera, da naj oboroži ljudstvo zaradi grožnje vojaškega udara. Ljudje so si sicer priskrbeli orožje tudi sami. En razlog za to so bili streljanja in uboji, ki so postali vse bolj pogosti. Ti so potem vodili v povračilne ukrepe in uboje iz maščevanja. To je doseglo vrhunec z atentatom na vodjo skrajne desnice v parlamentu Calva Sotela. Ta dogodek je bil sprožilni moment za vojsko, da je začela z vstajo, ki se je pripravljala že dlje časa. Da se v vojski kuha vstaja, je republikanska vlada zelo dobro vedela, a njeni ukrepi, predvsem pa ukrepi predsednika republike Manuela Azañe, so bili zelo medli. Že februarja, takoj po volitvah, je najprej bivši general José Sanjurjo, ki je vodil špansko vojsko v vojni proti Rifom, povabil predsednika Alcalája-Zamoro, da naj ob pomoči vojske razveljavi volitve. Enako sta predsedniku predlagala tudi general Francisco Fran 2000 co in Calvo Sotelo. Ko je vlada izvedela za te načrte, je visoke častnike, ki jim ni zaupala, preselila v oddaljene postojanke, Franca denimo na Kanarske otoke. A to ni ustavilo načrtovanja upora. Čeprav je bila vlada še naprej relativno dobro obveščena o tem, kaj naklepajo nekateri generali, se proti njim ni odločila ukrepati. Še posebno naivno je bilo obnašanje predsednika Azañe, ki je močno precenjeval število visokih častnikov, ki so podpirali republiko. Več prič je kasneje povedalo, da je Azaña, ko so mu povedali za vojaško vstajo v Maroku, odgovoril samo: “Da vstajajo? Zelo dobro, torej grem jaz leč.” Zarotniki so uspeli pridobiti na svojo stran precej več častnikov, kot si je vlada predstavljala, da jih bodo. Računali so lahko tudi na podporo skrajne desnice v parlamentu falangistov ter karlistov, ultra konservativnih monarhistov, ki so bili ostanek starih antidemokratičnih organizacij, ki so izhajale še iz vrst podpornikov absolutističnega pretendenta za španski prestol Karla Burbonskega sredi 19. stoletja. General Sanjurjo je poleg tega obiskal Berlin in vzpostavil stike z nacisti. Ne nazadnje je zarotnike podpiral tudi veliki kapital, kot ga je utelešal poslovnež Juan March, ki je imel dobre stike z britansko vlado in v mednarodnih poslovnih krogih v Londonu. Prav March je v Londonu uspel pridobiti letalo in pilota, ki je generala Franca pripeljal s Kanarskih otokov v Maroko, kjer je Franco začel vstajo s tem, da je na svojo stran pridobil tamkajšnjo kolonialno vojsko, najmočnejši element španske vojske, in 18. julija 1936 prevzel nadzor nad Marokom. Za voditelja vstaje je bil sicer določen general Sanjurjo, ki pa je dva dni po začetku vstaje na poti, da prevzame poveljstvo, umrl v letalski nesreči. Tudi sicer so se nevarnosti zgodnjega letalskega prevoza izkazale za hujšo nevarnost za kolovodje nacionalističnega upora kot pa dejanja republikanske vlade. Naslednje leto je namreč v letalski nesreči umrl še drugi general, ki se je po avtoriteti kosal s Francom, Emilio Mola. Francisco Franco, sicer v vojski spoštovan poveljnik, je tako šele po smrti Mole poleti leta ‘37 postal nesporni vodja nacionalistične strani. Ni šlo torej za udar generala Franca, ampak za udar poveljstva vojske. Vstaja generalov je skoraj nasedla že v Maroku. Odziv garnizij v sami Španiji je bil namreč bolj medel. Največ uspeha so imeli v Navarri, ki je bila že od nekdaj trdnjava monarhistov, in v Andaluziji, kjer se je regionalna vlada obotavljala z odzivom. Nujno je bilo, da pridejo maroške sile čim prej na Iberski polotok, sicer bi bila stvar za upornike izgubljena. A to je preprečevala mornarica, ki ni prestopila na nacionalistično stran. Višji častniki so se sicer pridružili uporu, a so se temu uprli mornarji, ki so podprli vlado. Tako so ladje mornarice blokirale pristanišča in prihod maroških čet. Na tej točki, torej že ob samem začetku upora, se je za ključno izkazala podpora od zunaj. Italijanski voditelj Benito Mussolini, ki je bil tudi obveščen o načrtih upornikov, je namreč zagotovil letala, ki so Francovo vojsko prepeljala v Andaluzijo. Italija je hkrati poslala vojno letalstvo, mornarico in ekspedicijske sile kopenske vojske; uradno prostovoljce, dejansko pa mehanizirane enote italijanske vojske. Že v juliju je pomoč poslala tudi Nemčija, predvsem letalsko enoto Legija Kondor, medtem ko je bila nemška kopenska vojska manj aktivna kot italijanska. Na kopnem se je Nemčija najbolj posvečala urjenju Francove vojske in do konca vojne so izurili več kot 50 tisoč vojakov. Prav tako pomembna je bila tudi pomoč Portugalske, ki jo je vodil nacionalistom naklonjeni António de Oliveira Salazar. Tuja podpora nacionalistom že ob samem začetku vojne je bila ključna. Vstaja namreč ni dosegla v začetku začrtanih ciljev, ki so predvidevali hitro zmago in prevzem oblasti v nekaj dneh do tednih. Uspeh so dosegli na severu države z izjemo Baskije in v večjih mestih v Andaluziji na jugu. Vstaja pa je bila zatrta v prestolnici Madrid in v Barceloni. V obeh primerih se je to zgodilo predvsem zato, ker so sindikati, v prvi vrsti anarhistični, oborožili svoje člane in ustanovili ljudske milice. V Baskiji so imeli podobno vlogo baskovski nacionalisti. V vsakem primeru pa se je tam, kjer vstaja ni uspela, republikanska oblast razletela na koščke. Vstajniki ne le da niso dosegli svojih ciljev, ampak so sprožili prav to, kar so poskušali preprečiti, namreč delavsko revolucijo. Dejansko oblast so namreč po vstaji vojske prevzeli brezštevilni krajevni, vaški in mestni odbori, na ravni pokrajin in provinc pa nove vlade. Delavci so poleg tega prevzeli tovarne, kmetje na poljih pa velika zemljiška posestva. To, kar so bili prej sporadični primeri, se je po vstaji vojske razširilo na celotno državo. Prejšnji lastniki so pogosto ostali na posestvih, a z njimi niso upravljali in so dobili manjšo rento. Posebna značilnost revolucije na podeželju je bila množična ukinitev denarja, ki so ga zamenjali kuponi. Ti niso bili odmerjeni po delu posameznika, ampak po velikosti njegove družine. To obdobje je trajalo relativno kratek čas, sčasoma je namreč vlada v prenovljeni obliki ponovno prevzela nadzor nad državo in deloma tudi nad gospodarstvom, predvsem težko industrijo, ki je bila potrebna za proizvodnjo vojaške opreme. A trajalo je dovolj dolgo, da je očaralo tuje obiskovalce, kot sta bila George Orwell in Ernest Hemingway. Postala je tudi neizčrpen vir republikanske mitologije. Ob pa tem je treba poudariti, da predvsem na podeželju ni šlo zgolj za revolucijo anarhističnega ali komunističnega tipa, ampak predvsem za izraz karakterja španskih ljudskih množic, ki so se v preteklosti, na primer ob Napoleonovi okupaciji, večkrat dvignile v upor proti neodzivni vladi. Najdlje je šel proces ustanavljanja nove revolucionarne vlade v Kataloniji. Ta je že kmalu po volitvah dobila poseben avtonomni status in vodja Republikanske katalonske levice Lluís Companys je bil za podporo Ljudske fronte nagrajen z mestom predsednika pokrajine. A po zmagi nad upornimi vojaki v mestu je bila vsa dejanska oblast v rokah oboroženih sindikatov. Veliko večino so imeli anarhisti, manjši igralec so bili tudi trockistično usmerjeni komunisti, socialisti pa so imeli le neznaten delež. Kljub temu so se voditelji oboroženih odredov, ki so premagali vstajniško vojsko, odločili, da Companys ostane na čelu vlade. Hkrati je bilo ustanovljeno predstavniško telo, Centralni odbor protifašističnih milic Katalonije. Delavci so poleg tega prevzeli praktično vse tovarne, javna podjetja in zemljo. V Kataloniji je bilo zaprtih in včasih požganih tudi največ cerkva in boj proti cerkvi je bil tu najostrejši. Drugod po državi je bil položaj odvisen od lokalne situacije, marsikje na podeželju je bila oblast povsem razpršena. Oblast vlade, kjer je še vedno obstajala in so jo vodili levi republikanci, je zajemala zgolj Madrid z okolico. V avgustu je ta situacija začela postajati nevzdržna, saj so se Madridu naglo približevale nacionalistične sile, ki jih je vodil general Mola. Ta je v pričakovanju gladke zmage novinarjem slavno povedal, da se prestolnici približuje s štirimi kolonami, ob ključnem napadu pa se mu bo pridružila še peta kolona podpornikov nacionalistov v mestu. Postalo je jasno, da vprašanje ne more biti več, ali naj bo vlada republikanska ali revolucionarna, saj je vlada levih republikancev obstajala zgolj toliko, kolikor so to dopustili delavski voditelji. Socialisti so bili še vedno razdeljeni glede vprašanja vstopa v vlado. Najbolj se je za to zavzemal voditelj zmernega krila socialistov Prieto, ki pa se je zavedal, da za seboj nima sindikatov in s tem avtoritete, da bi dejansko držal vajeti v rokah. Zaradi tega je poskušal prepričati svojega strankarskega rivala, Larga Caballera, ki je vodil socialistične sindikate, naj prevzame vodenje oblasti. To ni pomenilo sprave v socialističnem taboru, temveč zgolj to, da so razmere kritične. Konec avgusta je tako Prieto v intervjuju 2000 glede Larga Caballera povedal: “To je človek, ki nas lahko vse uniči. In vendar je danes edina oseba ali vsaj edino uporabno ime, ki ga lahko postavimo na čelo nove vlade. Za državo ni drugega izhoda.” Največji zaveznik zmernih socialistov pri tej ideji je bila komunistična partija, ki je tako dejansko zagovarjala obnovitev republikanske vlade. Vpliv komunistične partije se je v tem času začel naglo krepiti. Po eni strani so bili najbolj organizirana in s tem učinkovita sila na bojišču. Hkrati je v tem času začela prihajati vojaška pomoč iz Sovjetske zveze, ki so jo dobivali in naprej razdeljevali zgolj komunisti. Poleg vojaške pomoči so se sicer pozno poleti formirale tudi prve mednarodne brigade, ki so jih vodili sovjetski vojaški častniki. Largo Caballero je v začetku septembra vendarle popustil in sestavil vlado, v katero so končno stopili tudi socialisti. Anarhisti, s katerimi je bil Largo Caballero v pogovorih pred sestavljanjem vlade, v vlado niso vstopili, a so jo pasivno podpirali. Večji pritisk na novo vlado so predstavljale zahteve tujih vlad, ki republiki niso dale vidnejše podpore, revolucionarni vladi pa bi odkrito nasprotovale. Velika Britanija je zagovarjala izoliranje državljanske vojne v Španiji in je zato dosegla ustanovitev Odbora za nevmešavanje, ki so ga podprle vse pomembne države. Italija in Nemčija sta odbor izkoristili predvsem za oviranje kakršnekoli mednarodne obsodbe njunih operacij v Španiji. Nemški predstavnik v odboru, kasnejši Hitlerjev zunanji minister Joachim von Ribbentrop, je kasneje v dnevnik zapisal, da bi bilo odbor bolj pravilno poimenovati Odbor za vmešavanje. Italijanski zunanji minister, grof Ciano, kasneje ni mogel verjeti svoji sreči, ko je Odbor odločil, da bo Italija del pomorskih patrulj, ki naj bi ustavile piratstvo okoli Španije. Krivec za to piratstvo je bila namreč italijanska mornarica, glavne žrtve pa sovjetske ladje, ki so v Španijo prinašale pomoč republikanski strani. Sovjetska zveza je bila iz pomorskih patrulj izključena. Stalin, ki se soočen z grožnjo nacistične Nemčije ni želel oddaljiti od Velike Britanije in Francije, je Odbor kljub temu podpiral. V podobnem položaju je bila krhka vlada Ljudske fronte v Franciji. V upanju, da bo zadržal vsaj del tuje pomoči iz zahodnih držav, je Largo Caballero zato ob prevzemu vodenja vlade dejansko prevzel program republikanske vlade, ki je razglasila, da se bori za ohranitev demokratične republike. Podobni razlogi so vse republikanske vlade odvrnili tudi od za Franca izredno nevarne prebuditve gibanja za osvoboditev izpod kolonialne oblasti v Maroku. S tem so se želeli izogniti diplomatskemu konfliktu s Francijo, ki je obvladovala del Maroka. Prva naloga nove vlade je bila sicer obramba Madrida, kar ji je novembra leta 1936 tudi uspelo. Za uspeh je bil ključen prispevek mednarodnih brigad, poraz pa je bil še najbolj boleč za Mussolinija, ki je v boj vključil najboljše enote italijanske vojske. Largo Caballero se je nato lotil obnove avtoritete republikanske vlade. To je storil po eni strani z legalizacijo nekaterih pridobitev revolucije, hkrati pa je vključil organe in osebe revolucionarne oblasti v ustroj države, kar je pomenil tudi konec tako imenovane druge, torej revolucionarne oblasti. Za njegov ugled posebej uničujoča je bila razpustitev Socialistične mladine. Najbolj presenetljivi podporniki Larga Caballera so bili komunisti, ki so se izjemno okrepili. Komunistična partija je imela ob začetku državljanske vojne 30 tisoč članov, junija leta ‘37 pa že milijon. Paradoksno so tako konservativni časopisi v zahodnih državah svarili pred boljševistično revolucijo v Španiji, medtem ko je Komunistična partija v Španiji zagovarjala ohranitev republikanskega reda za obrambo posesti in zakonitosti. Stališče partije je namreč bilo, da je enotnost Ljudske fronte edina pot do zmage nad Francom, ta pa mora priti, preden se lahko začne prava revolucija. Komunisti so poleg tega sledili željam sovjetske zunanje politike, ki je želela izboljšati odnose z Združenimi državami Amerike in z Veliko Britanijo, hkrati pa ni zaupala španskim revolucionarjem, ki so bili največkrat anarhisti. V širšem smislu pa je šlo tudi za nezdružljivost komunistične partije, ki se je tako kot vse druge partije zgledovala po Sovjetski zvezi, s karakterjem revolucionarnega dogajanja in puntarske tradicije v Španiji. Zaradi istih zgodovinskih razlogov, zaradi katerih je bila Španija edina država z močnim anarhističnim gibanjem, je bila hkrati neprimerna za način operiranja močno hierarhično organizirane in dogmatične partije. Komunisti so bili najučinkovitejši borci in so postopoma prevzemali vedno večji del bremena na fronti. Hkrati so s svojim pristopom, ki je bil brezobzirno pragmatičen in discipliniran, v bivših milicah in odborih, iz katerih se je sestavila nova oblast v španski republiki, ubili entuziazem in popularnost, zaradi katerih se je uspela upreti vojaški vstaji v prvih mesecih vojne. Moč komunistov se je pokazala po izboljšanju vojaškega položaja v začetku leta ‘37, ko je Largo Caballero poskusil omejiti njihov vpliv v vojski s tem, ko je poskušal kot vojni minister imenovati njihove politične komisarje v vojaških enotah. To so v partiji razumeli kot vojno napoved in se temu primerno odzvali v svojih časopisih, zaradi česar je bil predlog umaknjen. Premier je kmalu ugotovil, da imajo komunisti veto tudi na odločanje v večjih vojaških operacijah. Še bolj resen je bil spor med anarhisti in komunisti. Počilo je tam, kjer so bile pridobitve revolucije največje in anarhistični sindikati najmočnejši, v Kataloniji. Tu so republikanske sile srednjega razreda, ki jih je predstavljal predsednik province Companys, uradno vodile vlado, a dejansko so imeli veliko večjo moč anarhistični sindikati. S krepitvijo komunistov, ki so nasprotovali nadaljevanju revolucije in so želeli ustanovitev redne vojske, so republikanske sile v Barceloni dobile zaveznika, ki bi jih lahko obvaroval pred anarhistično usmerjenim delavstvom. To je v prestolnici Katalonije pripeljalo do absurdne situacije. Komunistom so se pridružili pripadniki male buržoazije, od obrtnikov do bivših vojakov. Proti njim so bili združeni anarhistični sindikati, ki so jih podpirali nižji družbeni sloji. V maju leta ‘37 je majhen incident pri menjavi nadzora nad carinami priskrbel iskro za spopad med komunisti in anarhisti v Barceloni. V treh dneh pouličnih spopadov je bilo ubitih med 500 in 1000 ljudi, končni izid pa je bil vladni prevzem oblasti v Kataloniji. Tega incidenta vlada Larga Caballera ni preživela, zaradi česar je ta odstopil. Nasledil ga je zmerni socialist Juan Negrín, ki je drugo špansko republiko vodil do njenega bridkega konca. Negrín se je znašel enako ujet v konfliktu med komunisti in revolucionarno levico kot njegov predhodnik. A sedaj so se tehtnice dokončno prevesile. Komunisti so prevzeli levji delež bojevanja, s tem pa tudi odločilno politično vlogo. Vpliv anarhistov je skopnel. V vladi je nekaj časa še vztrajal Indalecio Prieto, nato pa jo je tudi on leta 1938 zapustil. Na drugi strani se je pomoč Nemčije in Italije izkazala za odločilno na bojišču. Zadnje leto in pol španske državljanske vojne je bilo tako predvsem vojna izčrpavanja, v kateri je Franco počasi pridobival ozemlje. Po smrti generala Emilia Mole je svojo moč v nacionalističnem taboru konsolidiral tudi politično, in sicer tako, da je prevzel vodstvo Falangistične stranke, ki je po koncu vojne postala edina dovoljena stranka v Španiji. Španska državljanska vojna se je uradno končala 1. aprila leta 1939, potem ko je bila stvar za republiko izgubljena že več kot eno leto. Največ pozornosti smo zato namenili kompleksnemu dogajanju v prvem letu in pol vojne. Prav tako smo se bolj posvetili političnemu razvoju in vprašanju, zakaj in kako je propadla druga španska republika. Njena usoda je danes, osemdeset let po njenem koncu, precej pozabljena. Zdi se, da nam je 2000 e ob njenem spominu nerodno. Nerodno ob vrtoglavih utopičnih sanjah o njeni prihodnosti, nerodno ob tem, kako je postala žrtev igre na politični plošči Evrope, ki je drsela v še mnogo večjo vojno, in nerodno ob tem, kako je bila porinjena na smetišče zgodovine.


source: CulturaX

text: Prikazujem prispevke po značkah: denile - Slorapfan.info - Slorapfan.info Naslovnica / Recenzije / Prikazujem prispevke po značkah: denile DENILE / Fixtape mixtape (2009) Torek, 07 April 2009 09:50 Denile je izdal mixtape v pravem pomenu besede. Na Fixtapeu rime spremljajo tako avtohtoni kot sposojeni biti, različni komadi v nekem novem stilu pa so namenjeni ogrevanju publike pred kasnejšim izidom načrtovane plate. SADŽAMA - Božič po domače (2004) Lansko leto sta v slovenski glasbi s svojimi duhovitimi besedili in pa ostro nabrušenim jezikom presenetila Slon in Sadež in po Ali Enu smo znova dobili glasbenika, ki je bil dovolj drzen povedati še kaj več!


source: wikipedia

text: 1777 (MDCCLXXVII) je bilo navadno leto, ki se je po gregorijanskem koledarju začelo na sredo, po 11 dni počasnejšem julijanskem koledarju pa na nedeljo. Dogodki 1. januar Rojstva 16. april - Henry Kater, angleški fizik, častnik († 1835) 30. april - Carl Friedrich Gauss, nemški matematik, astronom, fizik († 1855) 4. maj - Louis Jacques Thénard, francoski kemik († 1857) 14. avgust - Hans Christian Ørsted, danski fizik, kemik († 1851) 23. december - Aleksander I. Ruski (* 1825) Smrti 25. september - Johann Heinrich Lambert, nemški matematik, fizik, astronom (* 1728) 4. november - Gregor Schoettl, slovenski filozof, fizik (* 1732) Neznan datum Janez Krstnik Schoettl, slovenski jezuit, matematik, astronom (* 1724)


9. z odvodom odpadne vode ali nedopustnim ravnanjem z odpadki, ki ogrožajo vire ali distribucijo vode, povzroča nevarnost onesnaževanja vode.


Radoživega Urbinca je v tistem času pritegovala lepota preproste rimske deklice Margherite Luti, ki je bila hčerka peka (italijansko 'fornaio') in je šla v umetnostno zgodovino pod imenom Fornarina. Njeno lepoto je ovekovečil v mnogih svojih slikah, od katerih je najbolj sloveča 'Sikstinska Madona', na kateri z Marijinega obraza sijejo poteze Fornarine. Tedaj je Raffaello imel okoli sebe kopico učencev, ki so mu pri delih pomagali in jih dokončavali. Z njihovo pomočjo je leta 1519 lahko dovršil poslikavo vatikanskih lož, ki jih je bil zasnoval Bramante, dopolnil pa sam Raffaello. Te lože sestavlja trinajst stebrišč, dolgih po petinšestdeset metrov. Urbinski mojster je vsako stebrišče okrasil s štirimi slikami: prvih dvanajst s prizori iz stare zaveze, zadnjo iz nove zaveze. Tako je nastalo 52 slik, ki jim pravijo 'Raffaellova Biblija'.


Andrej BiznikOFF Po skoraj tednu dni protestov proti novi agrikulturni reformi premierja Narendre Modija so indijski kmetje včeraj začeli s stavko na nacionalni ravni. Več sto tisoč kmetovalcev blokira vpadnice v prestolnico New Delhi, glavne železniške povezave in avtoceste po državi. Stavkajoči želijo Modijevo vlado prisiliti v preklic zakonodaje, ki predvideva ukinitev državno določenih minimalnih odkupnih cen pridelkov. Stavkajoči opozarjajo, da bo reforma v primeru implementacije določanje odkupnih cen pridelkov prepustila korporacijam. Pogajanja stavkovnega odbora kar 450 kmečkih organizacij in sindikalnih zvez s predstavniki vlade prejšnji petek niso obrodila sadov. Kmetovanje zaposluje 40 odstotkov od 1,4 milijarde prebivalcev Indije, agrikulturni trg pa na zvezni ravni zaznamujejo precejšnje neenakosti. Indija ima ob tem eno najvišjih stopenj samomorov med kmečkim prebivalstvom na svetu. Novi ganski predsednik je Nana Akufo-Addo, sicer član Nove patriotske stranke, ki je vladala med letoma 2008 in 2017. Volilna komisija je včeraj zvečer objavila uradne rezultate ponedeljko 1000 vih predsedniških volitev, na katerih je Akufo-Addo osvojil 51 odstotkov glasov in premagal dosedanjega predsednika Johna Mahamo iz stranke Narodni demokratski kongres. Ta je izide volitev razglasil za neveljavne, saj naj bi njegova stranka v parlamentu osvojila večino. V ganski ustavi iz leta 1993 je namreč zapisano, da predsednika ne določajo le večinski preferenčni glasovi drugega kroga predsedniških volitev, temveč tudi parlamentarna večina, ki jo stranka osvoji v parlamentu. Taka oblastniška struktura, imenovana četrta ganska republika, je bila oblikovana leta 1993 po sporazumnem koncu vojaške diktature poročnika Jerryja Rawlingsa, ki je umrl novembra letos. V zadnjih 27 letih se tako na oblasti menjavajo kandidati prej omenjenih strank. Danes praznujemo mednarodni dan človekovih pravic v spomin na 10. december 1948, ko je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela splošno deklaracijo o človekovih pravicah. Združene države Amerike, ki v svetu veljajo za najpomembnejšega arbitra človekovih pravic, so svojo japonsko zaveznico odločno spodbudile, naj hongkonške, pardon, kitajske kršitelje teh pravic tudi ekonomsko kaznuje. Japonske banke bodo namreč upoštevale ameriške gospodarske sankcije proti hongkonškim oblastem in zamrznile premoženje hongkonške voditeljice Carrie Lam, ki ga ima ta v japonskih bankah. ZDA so namreč nezadovoljne s tako imenovanimi demokratičnimi procesi v nekdanji britanski koloniji. Pred desetimi dnevi so bili namreč na zaporno kazen obsojeni organizatorji protestov gibanja dežnikarjev. Selimo se čez Pacifik k varuhinji človekovih pravic. Od včeraj je na ameriški borzi Wall Street možno trgovanje z do nedavnega temeljno pravico vsakega zemljana, dostopom do pitne vode oziroma vodnih virov. Skupina CME, največji ponudnik izvedenih finančnih instrumentov, je v ponedeljek svoji paleti različnih surovin, kot so nafta, baker in zlato, dodala še vodo. Izvedeni finančni instrumenti so vrednostni papirji, katerih vrednost je odvisna od surovine, na kateri temeljijo. Večji porabniki, med njimi kmetje, elektrarne in velemesta, se bodo lahko s terminskimi pogodbami o vodnih zajetjih v Kaliforniji zavarovali pred vse pogostejšimi naravnimi katastrofami. Poravnava seveda ne bo potekala v obliki fizične dostave vode, temveč denarne poravnave. Vsak od 40 milijonov prebivalcev Kalifornije sicer dnevno porabi okrog 300 litrov vode; povprečni prebivalec Slovenije pa kar polovico manj. Oskrbo z vodo ureja precej zapleten sistem akveduktov, prekopov in črpalk. Od borze k največjim dobičkarjem. Napovedani kazenski pregon Hunterja Bidna zaradi utaje davkov so zasenčili včeraj sproženi postopki 48 ameriških zveznih držav in zvezne vlade proti korporaciji Facebook. Obtožujejo jo zlorabe njenega monopolnega položaja na trgu družabnih omrežij. Obdolžena multinacionalka naj bi delovala po principu “prevzemi ali uniči” in z nakupi tehnoloških gigantov, kot sta Whatsapp in Instagram, preprečevala tekmecem, da se uveljavijo na tehnološkem trgu. Ameriška zvezna trgovinska zbornica, ki jo zastopa newyorška državna pravobranilka Letitia James, je na včerajšnji tiskovni konferenci povedala, da bo država poskušala giganta prisiliti v prodajo Instagrama in Whatsappa. Facebook je po oktobrski tožbi ameriškega pravosodnega ministrstva proti Googlu zaradi njegove prevlade na trgu spletnih iskalnikov drugi tehnološki gigant na tnalu zvezne vlade. Nad Google se je z dvema kaznima v skupni vrednosti 100 milijonov evrov spravil tudi francoski državni internetni regulator. Podjetje obtožuje, da je z nejasnimi navodili glede soglasja pri uporabi spletnih piškotkov namerno zaobšlo zakon o varovanju podatkov. Francoski regulator je s tretjino manjšim zneskom kaznoval tudi spletnega trgovskega velikana Amazon. Obe podjetji naj bi uporabnikom ob obisku njihovih spletnih strani avtomatično naložili piškotke, namenjene oglaševanju, ne da bi zahtevali njihovo soglasje. Oglašujemo pa tudi mi. V večernih urah se nam na spletu obeta posebna poslastica. Azerbajdžanski predsednik Ilham Alijev bo v spremstvu svojega turškega zaveznika Recepa Tayyipa Erdogana prisostvoval slavnostni vojaški paradi, s katero bo Azerbajdžan obeležil zmago v vojni v Gorskem Karabahu, kot je Alijev sam označil vojaški spopad z Armenijo v regiji Nagorno-Karabah. Azerbajdžan je z Armenijo ob posredovanju Rusije pred mesecem dni sklenil sporazum o končanju spopadov v regiji, ki je bila skoraj tri desetletja pod armenskim nadzorom. Medtem ko je turški boter po vzoru ameriških in azijskih samodržcev avgusta letos razkazoval novo vojaško opremo, bo Azerbajdžan v televizijskem in internetnem prenosu na ogled postavil zaseženo in uničeno armensko vojno mehanizacijo. Vojno-obveščevalna mehanizacija naj bi bila predmet pogovorov med slovenskim premierjem Janezom Janšo in njegovim izraelskim prijateljem Benjaminom Netanjahujem na dvodnevnem obisku 2000 v Izraelu, ki ga je slovenski premier zaključil včeraj zvečer. Danes se je že pojavil na zasedanju Evropskega sveta v Bruslju, kjer uradno zastopa hrvaškega premierja Andreja Plenkovića. Ta je zaradi okužbe s koronavirusom v samoizolaciji. Janša Plenkovića nadomešča, ker hrvaški predsednik Zoran Milanović, s katerim sta bila v preteklosti večkrat sprta, Plenkovićeve ponudbe pa ni hotel sprejeti. Trgovinska zbornica Slovenije, Združenje delodajalcev Slovenije ter Združenje delodajalcev obrti in podjetnikov so pozdravili namero vlade o zamrznitvi minimalne plače. Mnoga podjetja namreč ob upočasnitvi gospodarstva zaradi lockdowna ob epidemiji koronavirusne bolezni ne bi prenesla dodatnega pritiska v obliki dviga minimalne plače. Vlado pozivajo, naj ta tudi v 2021 ostane pri 940 evrih. Ekonomsko-socialni svet bo poziv naslovil jutri. Vladi so predlagali tudi, da v okviru sedmega protikoronskega zakona, ki ga pripravlja, sprejme ukrep, na podlagi katerega bi vsi prejemniki minimalne plače v gospodarstvu v letu 2021 prejeli mesečni krizni dodatek, oproščen plačila vseh davkov in prispevkov. Tega bi v celoti plačala država. Vlada je včeraj izdala odločbo o prevladi javne koristi energetike - nad javno koristjo ohranjanja narave v zvezi s postopkom izdaje gradbenega dovoljenja za hidroelektrarno Mokrice. Vlada je ugotovila, da bo HE Mokrice zagotavljala poplavno varnost in izboljšala stanje podtalnice. Vlada je ob odločbi določila tudi izravnalne ukrepe, ki jih mora izvesti investitor, družba Hidroelektrarne na spodnji Savi. Na območju Krke s pritoki je izravnalni ukrep izvedba ribjega habitata in drstišča na izlivnem delu reke Krke. Izgradnja HE Mokrice naj bi zvezdogledi in platnici, dvem pomembnim evropskim ribjim vrstam, pomagala pri prilagajanju na podnebne spremembe. Odločitev vlade komentira Marjana Hönigsfeld Adamič, predstavnica inštituta za varovanje naravne dediščine Lutra in članica aktivistične skupine Za Savo. Inštitut Lutra je sicer stranka v postopku. Hönigsfeld Adamič pričakuje, da se bodo na odločbo vlade pritožili. Če ne bodo uspešni v domačem pravnem sistemu, kar na Evropsko sodišče. Okoljski minister Andrej Vizjak je nad odločitvijo vlade zagotovo navdušen, a do zaključka redakcije odziva ministrstva nismo uspeli dobiti.


text: Prah poziva k nadaljevanju stavke | Žurnal24 1 ogledov 6. Oktober 2010, ob 14:07 Prah poziva k nadaljevanju stavke Avtor Polona Movrin/Tamara Barič 6. Oktober 2010, ob 14:07 Del policistov, točneje člani Policijskega sindikata Slovenije, nadaljujejo s stavko. Pri pogovorih z vlado ne sodelujejo. Drugi del sindikata zamrznil stavko. "Mislim, da bo na koncu odločilo sodišče. Zelo dvomim, da bomo našli kompromis. Neko nezaupanje je med vlado in sindikati," nam je po dobrih sedmih urah sestanka med vladnimi predstavniki in sindikati javnega sektorja povedal predsednik Sindikata policistov Slovenije (SPS) Zoran Petrovič. Člani PSS bodo tako še naprej na mejnih prehodih podrobno pregledovali vozila in povzročali kolone. "Vztrajali bomo do konca" Kot je znano, se sindikat pod vodstvom Petroviča pogaja z vlado, njihovi kolegi iz drugega policijskega sindikata pa ne. "Na popoldanskih pogajanjih na ministrstvu za notranje zadeve (MNZ) smo storili še en mali korak naprej. Ostajamo optimisti, zadeve gredo v pravo smer. Vse zaposlene v Policiji in MNZ pozivamo, da s stavko nadaljujemo. Ne pristajamo na argument sile – imamo močne argumente in vztrajali bomo do konca," so besede, s katerimi je predsednik Policijskega sindikata Slovenije (PSS) Branko Prah ocenil današnji sestanek. Dogovor o zamrznitvi stavke zanje ne velja, ker niso del skupine sindikatov Janeza Posedija, ki se z vlado pogovarja, ampak so del konfederacije sindikatov javnega sektorja, ki jo vodi Branimir Štrukelj. Policijski sindikat je namreč edini iz konfederacije sindikatov, ki stavka. "Kar se bodo oni (Posedijeva skupina, op. p.) dogovorili, nas sploh ne zanima," pravi Prah. Dokler vlada ne uresniči njihovih zahtev oziroma dokler se tudi z njimi ne začne pogovarjati, bodo stavkali. Tudi če Posedijeva skupina z vlado sklene dogovor, Prah pravi, da to na policijski sindikat ne vpliva. SPS: Končne odločitve še ni "Včeraj smo zamrznili stavko, vendar to ne pomeni, da bomo od nje odstopili," pove Petrovič in poudarja: "Ali bo stavkal ali ne, je odločitev vsakega policista posebej. Ne moremo mu ničesar zapovedati ali prepovedati." Z današnjim dnem so se začeli pogajati na dveh frontah: sestali so se že s predstavniki ministrstva za notranje zadeve in vlade. "Smo v zaključni fazi glede sklenitve stavkovnega sporazuma v delu, ki se nanaša na ministrstvo. V delu, ki se nanaša na vlado, pa se sindikat pogaja. Ko oziroma če bo dosežen sporazum, bomo ravnali tako kot ostali sindikati." Policisti ob zahtevah javnih uslužbencev od vlade zahtevajo še ureditev obveznega in dodatnega pokojninskega zavarovanja, statusa prekrškovnih organov in statusa tistih policistov, ki sodelujejo v podobnih akcijah kot posebna policijska enota. Zaenkrat vsak po svoje Da bi sindikata združila moči, trenutno, tako Petrovič, ne pride v poštev. Ocenjuje še, da je v preteklih dneh veliko breme stavke padlo na njihov sindikat ter da so "to nalogo zelo solidno opravili". Več o tem, kako naprej, pa bo morda znano že po današnjih pogajanjih med vlado in sindikati. Kot je znano, so sindikati v skladu z včerajšnjim dogovorom zamrznili stavko do 13. oktobra. Več v članku Danes znova za pogajalsko mizo.


7 nasvetov za uskladitev z luno – Hiša Ayurveda 7 nasvetov za uskladitev z luno ayurveda June 22, 2015 V veliko pomoč pri zdravljenju menstrualnih težav mi je bila ajurveda, zato sem se odločila svoje ugotovitve strniti v 7 preprostih nasvetov, ki morda lahko pomagajo še kakšni ženski. V prejšnjem članku sem navedla nekaj splošnih pogledov ajurvede na ženski cikel, ta članek pa je nastal iz golega navdušenja nad tem, da se je po 16-ih letih »matranja« s hudimi menstrualnimi bolečinami (ublažile so jih le močne tablete z vrsto stranskih učinkov), PMS-ji, trajajočimi po 14 dni in neredno menstruacijo, moj cikel končno uskladil. Bolečine so le še bled odsev prejšnje več-dnevne agonije, PMS-ji skoraj neobčutni in redne krvavitve, ki se vedno »najavijo« prav na prazno luno. V veliko pomoč mi je bila prav ajurveda, zato sem se odločila svoje ugotovitve strniti v 7 preprostih nasvetov, ki morda lahko pomagajo še kakšni ženski. Sedaj bo ravno eno leto odkar sem se zaradi svojih težav udeležila ajurvedskih razstrupljevalnih terapij – panchakarme. Terapija, predpisana dieta in zelišča so me vsekakor podprle pri zdravljenju, saj je od takrat šlo le še navzgor. Veliko pa sem morala narediti tudi sama, zato lahko na lastni izkušnji potrdim besede dr. Manija, da je ajurvedsko zdravljenje »timsko delo«. Ne le, da moraš za lastno zdravje skrbeti tudi sam, vsak dan posebej, temveč moraš vanj vključiti svoje celotno bitje – ne le telo, temveč tudi um in dušo... V času pred in med menstruacijo uživaj lahko, hranljivo in toplo hrano. Izogibaj se sladkorju, alkoholu in kofeinu, sploh pa mrzlim pijačam. Hrepenenju po sladkem se lahko izogneš z uživanjem kompleksnih ogljikovih hidratov...Več o prehrani si lahko prebereš v članku o menstrualnih težavah. Pri zdravljenju te lahko podprejo ajurvedska zelišča, kot so shatavari, ašvaganda in ashoka. Pomembno je, da prej obiščeš ajurvedskega zdravnika, da ti svetuje zelišče, ki je primerno zate. Ajurvedska zelišča nimajo stranskih učinkov, kakor jih imajo močne (protibolečinske) tablete. Kontracepcijske tabletke pa poleg stranskih učinkov še “zadušijo” komunikacijo z lastnim telesom in njegovimi potrebami. Redno izvajanje joge uravnoveša celotno bitje, torej tudi ženski cikel. V Hatha jogi tradicionalno ne izvajajo joge na posvečene »lunine dneve«, torej na prazno in polno luno. Ženskam je odsvetovana še joga na prve tri dneve menstruacije, saj je to čas obnove, ki podpre apano. Sodobniki so mnenja, da se joga med menstruacijo lahko izvaja, vendar le odprte položaje. Izvajate lahko tudi »pozdrav luni«. Ta v nasprotju s »pozdravom soncu« deluje pomirjevalno in obnavljajoče, ter aktivira energije svete ženskosti, »devi ma«. Prizemljuj se. Zdrav cikel je odvisen predvsem od delovanja spodnjih dveh čaker. Korenska – muladhara čakra nas povezuje z elementom zemlje ter prinaša stabilnost in notranjo varnost. Pod njenim vplivom apana izloči menstrualno kri ven iz telesa. Bosa hoja po zemlji in vizualizacije, v katerih razraščamo nevidne korenine v tla, so lahko v pomoč. Povezuj se z žensko esenco, obrni se navznoter. Spolna – Swadhistana čakra ali »dom vitalne sile« je povezana vodnim elementom, reko življenja, njen simbol pa je prav lunin krajec. Slednji simbolizira receptivnost in maternico, torej ženskost. Nad drugo čakro je »sončni pletež«, center moške energije. Če daješ preveč poudarka aktivnosti in zunanjem udejstvovanju v svetu, se zgodi, da tretja čakra izčrpa moči druge, kar ošibi moč apane in poruši ravnovesje menstrualnega cikla. Posebej med samo krvavitvijo je ključno, da najdeš čas zase, za meditacijo in počitek. Občutki “tečnobe” in razdražljivosti so znak, da ignoriraš notranje procese. Prav neverjetno je, kakšen paket obnovljene energije, moči in novih uvidov prejmeš, če si v času menstruacije zagotoviš počitek, tišino in nedejavnost. Zavestno se usklajuj z luninim ciklom. Sledi rasti in pojemanju lune od mlaja do ščipa. Žensko telo se odziva na vsako lunino fazo, zato opazuj vsako najmanjšo spremembo, ki nastane v tvojem telesu. Zavestna vez s telesom je ključnega pomena, saj le tako lahko razvijemo čute, ki nam povedo, kaj je v določenem trenutku za nas dobro. Svoje faze menstruacije primerjaj z ustreznimi fazami lune – čas krvavenja s prazno luno, ovulacijo s polno ter vse vmesne faze. Ali tvoja menstruacija dejansko pade prav na mlaj, ni pomembno. Cilj je, da se povežeš z naravo svojega telesa. Pobrskaj po svojem umu. Menstruacija oz. »Lunini dnevi« so sveti dnevi. Če nisi tega mnenja ali pa se ti misel celo upira, morda nosiš občutek sramu do tega vidika svojega telesa. V tradicionalnih kulturah so prihod menstruacije pri deklicah počastili z obredi, v modernih kulturah pa nam takšno ozaveščanje prehodov manjka. K sreči pa se ponovno obuja gibanja »rdečih šotorov«, ki vračajo svetost ženskim dnem (http://rdecisotor.com/ in http://alunatemple.blogspot.com/).


1. če ne izpolnjuje obveznosti iz 2. in 29. člena tega odloka,


Transportni vodovod je del vodovoda, na katerem ni priključkov neposrednih porabnikov pitne vode in je namenjen za transport vode na večje razdalje od vodnih virov do primarnega vodovoda.


Antarktika pospešeno izgublja led, kar 200 milijard ton letno :: Prvi interaktivni multimedijski portal, MMC RTV Slovenija Objavljeno: 14. junij 2018 ob 08:30, zadnji poseg: 14. junij 2018 ob 09:40 Od leta 1992 je Antarktika izgubila okoli 2,7 tisoč milijard ton ledu. Površina ledu na Antarktiki je sicer za dvakrat večja od površine celinskih ZDA, če bi se ves stalil, pa znanstveniki ocenjujejo, da bi se gladina oceanov dvignila za skoraj 60 metrov. Foto: Reuters Le na vzhodu Antarktike je opaziti nekaj povečanja ledu, a precej skromnega, za okoli pet milijard ton letno. Foto: AP Sateliti, ki nadzirajo stanje Antarktike, kažejo, da ta celina vsako leto izgubi okoli 200 milijard ton ledu. Največje izgube so na zahodu celine, kjer toplejši tokovi tajajo ledenike, ki se končajo v oceanu. Takšna izguba ledu dviga raven morske gladine za 0,6 milimetra letno, kar je trikrat več kot leta 2012, ko so nazadnje opravili to merjenje, poroča BBC. Gladina se po svetu sicer dviguje za tri milimetre letno. Eden izmed raziskovalcev, profesor Andrew Shepherd z Univerze v Leedsu, je dejal, da je za Antarktiko že pretoplo, in sicer za pol stopinje, zaradi česar vsako leto izgubi pet metrov ledu. To pa povzroči dvig gladine. Vesoljske agencije že od začetka devetdesetih letih 20. stoletja vodijo satelite nad Antarktiko. Evropska agencija neprekinjeno opazuje celino iz vesolja od leta 1992. Antarktika: Velike izgube in skromno povečanje ledu Glaciologi, strokovnjaki na področju ledenikov, govorijo o treh različnih predelih Antarktike. V zahodni Antarktiki, kjer se ledeniki končajo v morju, so se ocenjene izgube ledu med letoma 1992 in 2017 dvignile s 53 milijard na 159 milijard ton letno. Od leta 1995 se je na tem delu celine v morje odlomilo že za več kot 6.500 kvadratnih kilometrov ledenih plošč. Ker te sicer že plavajo na morju, ne povzročajo dodatnega dviga gladine morij, vendar pa zadržujejo ogromne ledenike, ki počasi drsijo proti oceanu in vsebujejo toliko ledu, da bi se gladina morij lahko dvignila za tri metre in pol, opozarjajo znanstveniki. Na antarktičnem polotoku, delu celine, ki kaže proti Južni Ameriki, so se izgube povečale s sedmih na 33 milijard ton letno. Samo na vzhodu Antarktike, večjem delu celine, je opaziti nekaj povečanja ledu, a precej skromnega, za okoli pet milijard ton letno. To povečanje pa ne more biti protiutež temu, kar se dogaja na zahodu celine in njenem polotoku. Verjetno je, da je bila zaradi neobičajno velike količine snega na vzhodu tik pred zadnjo oceno leta 2012 Antarktika kot celota videti manj negativno, kot dejansko je. Od leta 1992 izguba 2,2 tisoč milijard ton ledu Nova ocena izgube ledu na Antarktiki kaže, kako pomemben dejavnik postaja ta celina za dvig morske gladine po svetu. Antarktika zdaj že bolj kot Grenlandija prispeva k dvigu gladine. Od leta 1992 je Antarktika izgubila okoli 2,7 tisoč milijard ton ledu, zaradi česar se je gladina morja dvignila za nekaj več kot 7,5 milimetra. Dve petini te izgube ledu se je zgodilo v zadnjih petih letih, kar pomeni, da se je tempo izgubljanja ledenega oklepa Antarktike potrojil. "Ti rezultati so nov alarm, da moramo storiti več za ustavitev segrevanja našega planeta," je rezultate raziskave komentiral eden od njenih avtorjev Eric Rignot, ki v okviru Nasinega laboratorija JPL že dve desetletji spremlja debelino ledenih ploskev na Zemlji. Dr. Pippa Whitehouse z Univerze v Durhamu je dejala, da so izdelali projekcije do leta 2100. V tam času naj bi se gladina morja zvišala za od 50 do 60 centimetrov, kar ne bo le vplivalo na ljudi blizu obal, ampak se povečalo število velikih neviht in poplav. # 14.06.2018 ob 08:56 Iztrebit pingvine,oni si koktajle mešajo pol pa to. # 14.06.2018 ob 09:01 kriv je seveda neoliberalni kapitalizem. Na milijarde evrov se je porabilo za lobiranje proti okoljevarstveni zakonodaji, kdor javno izrazi skrb za okolje je označen za komunista - rezultati pa so tukaj. Več ali manj to pomeni konec človeške civilizacije, bogati bodo gvirali še nekaj stoletij, ampak zadeva je pa več ali manj zaključena. # 14.06.2018 ob 08:54 Preostane nam le prilagajanje spremembam. # 14.06.2018 ob 09:20 Še drugi problem je zraven.....S tem,ko se manjša površina ledu in povečuje temnejša podlaga,se sončni žarki ne odbijajo od bele površine..... Pred leti sem gledal simulacijo,ko se po določeni kritični točki situacija izmakne kontroli,si sploh ne upajo nič napovedovati..... # 14.06.2018 ob 10:23 90% ljudem še vedno ni jasno, da je vse to začetek konca sveta kot smo ga poznali. Niti približno jim ni jasno, da vrnitve ni več. Potem pa se čudijo, da imamo v juniju vsak dan nevihte, točo...., da ima morje že sedaj rekordne temperature, da v oceanih plavajo kot države veliki otoki plastike itd., itd. Seveda ljudje vse to slišijo, ampak svojega obnašanja pa ne spremenijo niti za 1%. Če pa kdo reče, da je potrebno to samouničevanje ustaviti, sprejeti nek drugačen družbeni konsenz, ki ne bo temeljil na samouničevalnem potrošništvu in da edino merilo za uspešnost države ne sme in ne more biti samo gospodarska rast- pa je seveda takoj komunist, skrajni levičar in ljubitelj Venezuele. Vsaj svoje otroke in svoje vnuke imejte radi, če že sebe nimate. # 14.06.2018 ob 09:07 Zemlja se je spreminjala ze preden smo mi obstajali in tudi ko nas ne bo vec se bose vedno. Tudi ce onesnazevanje okolja res povzroca globalno segrevanje je to samo pospesitev neizogibnega. CE se bomo zadusili v lastnem dreku smo si sami krivi, zmlja bo pa zivela naprej. # 14.06.2018 ob 09:12 o. Tudi ce onesnazevanje okolja res povzroca globalno segrevanje je to samo pospesitev neizogibnega. CE se bomo zadusili v lastnem dreku smo si sami krivi, zmlja bo pa zivela naprej. Drži, vendar konkretno tale val segrevanja bi lahko preprečili. Zanj vemo že vsaj od 60., pa je pač ljudem vseeno. Drugače so pa eno besede na forumu, drugo pa realnost. Trplenje, ki ga bodo prinesle spremembe, bo strahotno - tudi za nas. # 14.06.2018 ob 10:05 Tako tako, bravo sloveci, potrebno se je norčevati iz taljenja ledu in podnebnih sprememb...ker se pač to dogaja daleč stran...v sosednjem članku pa piz***o kako to, da nas že 2 tedna tolčejo neurja z noro točo in lokalno nenormalnimi količinami padavin...jeseni bomo pa jokali kako lahko imamo spet stoletne poplave, še prej pa bomo jamrali nad ponovnimi vročinskimi rekordi...jaja globalno segrevanje in podnebne spremembe ne obstajajo, taljenje ledu ni nič zaskrbljujočega in našo ponorelo vreme ni nič povezano s preostalim dogajanjem...mi pač živimo na svojem planetu butale... # 14.06.2018 ob 09:19 Eksperiment človek se je ponesrečil. Narava ga bo sama izločila. Sedaj pa še poglej malo onesnaženje in okoljsko škodo, ki je bila in je narejena v komunističnih državah. samo poglej si Kitajsko, kjer se ogromna mesta dobesedno dušijo v smogu, ali pa ogromna območja Rusije, ki so tako zasvinjana, da niso primerna za življenje in mi razloži zakaj je to boljši sistem? Se mi je zdelo, da bom slišal takšen 'argument'. Za začetek, Kitajska na prebivalca proizvede toliko CO2-ja kot Poljska - kar je še enkrat manj kot ZDA. Nadalje, seveda je kriv cel svet, vendar ker je prevladujoča ideologija na svetu po 2. sv. v. neoliberalni kapitalizem, le ta nosi levji delež krivde, to je menda logično. # 14.06.2018 ob 09:10 Tisti, ki jim tak način življenja na planetu, ko ga furamo zdaj ... ... prinaša ugodje, ali sofisticirani/famozni – 'donos' – ... se takšnemu načinu življenja niso pripravljeni odpovedati ... niti pod 'razno'. In če tudi mi podpiramo 'donos' ... nas seveda kajmalo briga za svet onkraj koristi, uporabnosti ... A tovrsten razmislek je kajpak neizogibno površen, ... imamo samo en svet ... in da ne bo kakšnih nesporazumov ... bom ponovil še enkrat: Imamo samo en svet! # 14.06.2018 ob 10:14 In kaj predlagajo tisti ki bi hoteli zaustavit ta trend? Mogoče da ukinemo vse avte,zapremo vse fabrike in pobijemo vse krave za eno leto pa da vidimo če bo kaj več ledu? Z drugimi besedami: koga briga klinčevi planet ... važno je, da imam SUV, kup krame in vsak dan zrezek na krožniku. Nič ne predlagamo, ker ste klima relativisti slepi in gluhi. Situacija je v bistvu tragikomična: besno žagate vejo, na kateri sedite ... in se strašno jezite nad tistimi, ki opozarjamo, da se to ne bo dobro končalo. Planet bo imel zadnjo besedo. In takrat ne bo možnosti ugovorov. Žal bomo astronomsko ceno te samomorilske politike plačali tudi tisti, ki se z njo nikakor ne strinjamo. # 14.06.2018 ob 09:27 Pozanimaj se malo. VSega te ne mislim učit. Si pa očitno nov v teh debatah, ki smo jih že 1000x predelali Glej, ni ti treba kontrirati v vsem. Globalno segrevanje je znanstveno dokazan fakt, dokazano je, da je zanj odgovoren človek. Posledice bodo strahotne, trenutno je gotovo samo to, da bo civilizacije konec, saj milijardnega preseljevanje ljudi, ki bo sledilo, človeštvo ne more prenesti brez vojne. # 14.06.2018 ob 10:39 na žalost je točno tako kot si napisal # 14.06.2018 ob 10:21 Groza, julija bo gladina morja za par nanometrov višja, kot je sedaj! To nam prinaša grozno trpljenje in nič manj kot propad civilizacije. Hitro vsi na morje že v juniju! In hvala vsem paranoikom tu na forumu, ki so mi omogočili, da pridem do tega spoznanja. Tole je najboljši primer komentarja, zakaj ljudje nič ne naredimo. Ker so spremembe majhne in ker je človeško življenje omejeno. # 14.06.2018 ob 09:32 Boljši sta ti "komunistični" državi v tem smislu, da sta podpisali Pariški sporazum. Za razliko od drugega največjega onesnaževalca ZDA (na prebivalca pa, se mi zdi, še vedno prvega), ki se jim zdi to predrago, pa se raje sprenevedajo, da nimajo nič s tem. # 14.06.2018 ob 10:24 Potem pa ne pričakuj rešitev tega problema. Ta problem nima rešitve, saj nismo ukrepali, ko bi morali. Zdaj bi lahko le malce omilili posledice, ki bodo katastrofalne. Dokler pa bodo Zahod vodili Trumpi in podobni znanstveniki, je tudi omilitev posledic le 'wishful thinking'. # 14.06.2018 ob 10:22 Poglobiš morsko dno, izkopani material pa odložiš na kopno... dvig morske gladine rešen. Je to resen nasvet ali samo neuspelo trolanje? # 14.06.2018 ob 10:10 "Ne vem čigav je bil dokumentarec,ki je razlagal da če se ves led stali (oziroma še prej) , se zaustavi nek morski tok ki pošilja toplo vodo na sever in potem nastopi ledena doba. Torej je že narava poskrbela za cikel toplo-mrzlo." Ja, saj to drzi. In ce nimas otrok, se ti lahko sladko fucka se naprej. # 14.06.2018 ob 09:21 2,7 tisoč milijard:D:D:D Dvatisočsedemsto milijard ;) # 14.06.2018 ob 11:20 Tako je, imamo cel sistem povratnih zank. Poleg te, ki si jo omenil, je še nekaj potencialno nevarnih: - sproščanje metana iz permafrosta - povečana količina vodne pare v zraku (vodna para je močan absorber in zavira ohlajanje z izsevanjem toplote v vesolje) Kompliciran dinamični sistem tale naša Zemlja. Kdor res ne vidi, da se podnebje radikalno spreminja je zame omejenec. Zame je bil prelomni december 2017, ko je v mojem kraju (v notranjosti Slovenije) divjala poletna nevihta z grmenjem.... Kaj narediti žal nihče ne ve, nočemo se odpovedati udobju.... # 14.06.2018 ob 09:31 Bangladeš leži na gladini morja. Ima 170 milijonov prebivalcev. Za info. # 14.06.2018 ob 09:23 "Kitajska na prebivalca proizvede toliko CO2-ja kot Poljska " Drži - kar je logično. Inteligenca se je v naravi pojavila samo enkrat (recimo krila so se v evoluciji pojavila večkrat, sonar prav tako - inteligenca, samo enkrat). To pomeni, da je evolucijsko po vsej verjetnosti slaba lastnost in slabe lastnosit evolucija zavrže. # 14.06.2018 ob 09:08 Kaj ti bo led na antarktiki, če maš hladilnik doma? # 14.06.2018 ob 09:03 Pa še nekaj več litrov slovenskega morja bomo dobili če se gladina dvigne. # 14.06.2018 ob 10:18 @iufhdfewd, za začetek da vsak pri sebi naredi razmislek o teh stvareh in da se podnebne spremembe sprejmejo kot dejstvo. Ter da potem vsak posameznik pri sebi začne živeti malo bokj racionalno in seveda da se z izobraževanjem in osveščanjem ljudi počasi tudi prisili voditelje v bolj racionalno obnašanje. Ne pa da imamo predsednika države, ki na prebivalca najbolj onesnažuje planet, ki zanika podnebne spremembe in to kljub vsem dokazom zanje. # 14.06.2018 ob 10:11 Sploh pa; samo brez panike, sej je Janša zmagal na volitvah :)) # 14.06.2018 ob 09:50 Bomo pač na Grenlandiji zopet sadili krompir. # 14.06.2018 ob 09:28 At least, a handful of scientific papers discussed the possibility of a new ice age at some point in the future, leading to some pretty sensational media coverage Ja, nekaj znanstvenikov se je motilo. # 14.06.2018 ob 12:07 Arheološke najdbe v Strunjanu so danes pod vodo zaradi tektonskih premikov in ne zaradi podnebnih sprememb. # 14.06.2018 ob 11:35 Očitno kar nekaj ljudi ne loči med podnebnimi spremembami in onesnaževanjem. kar se tiče podnebnih sprememb: so bile in vedno bodo. In na to človek nima vpliva. Kar pa se tiče Antarktike: ja, zahodni del (West shelf) izgublja maso ampak ne zaradi globalnega ogrevanja ampak zaradi PODVODNIH VULKANOV, ki se aktivirajo pri zmanjšani sončni aktivnosti. Drugo, Antarktika kot celota od leta 1999 PRIDOBIVA na ledeni masi: V letih 2015 in 2016 je bil super El Nino (El Nino Southern Oscilation) ki pa je že izzvenel in vsa južna morja se pospešeno ohlajajo. Ta pa so globalni termostat kar pomeni ohlajanje na globalnem nivoju (z zamikom seveda). Tako da preden razni strokovnjaki razlagate o grdem kapitalizmu se najprej malo poučite. Še nekaj je zanimivo: kako so globalni alarmisti v nekaj letih zamenjali besednjak: od globalnega segrevanja do klimatskih sprememb. Katere pa seveda nihče ne zanika. Vse skupaj je samo striženje raje preko zelenih subvencij in nabijanje krivde zahodu kar je svojevrstna patologija (prisotna tudi na tem forumu). # 14.06.2018 ob 10:48 Torej je novi moto kot pri Starkih - "Winter is coming!"? Za zacetek predlagam, da se informiras o posledicah. Potem pa naprej. Instant resitve, kot jo zahtevas sam, ni in ne obstaja. # 14.06.2018 ob 09:44 Če pogledaš povrečje in potegneš črto ostaja vse v mejah normale. Hm, ampak to da smo ljudje biološka bitja je menda jasno? In da lahko živimo samo na določenem podnebnem intrevalu tudi (pri +52 civilizacije ni mogoče)? # 14.06.2018 ob 09:35 Sedaj pa še poglej malo onesnaženje in okoljsko škodo, ki je bila in je narejena v komunističnih državah. Splošno znano je,da je bil Hitler veliko večji ekolog,kot Stalin..... Kdo je prvi uničil gozdove in porabil rudna bogastva..... Kolikor mi je znano je bila to Evropa,pa ne v času in prostoru komunizma.... Pa še nekaj, predalgaj boljši sistem. Moje mnenje je, da je boljši sistem svobodna družba. Kar pomeni, da ti lahko od svojega ponudnika energije zahtevaš, da ti dobavi zeleno energijo in zanjo potem plači tržno ceno. to bo pač gonilo, ki bo reformiralo svet. Zelena energija se bo pocenla in postala dostopna vsem. # 14.06.2018 ob 18:41 klimatske spremembe vedno so, kot letni casi, globalno in lokalno panika globalnega segrevanja je pa hoax, ker je dober profit na podlagi nekega verovanja za tem stojim Pa veš, da se tudi nasprotniki "klimatoloških alarmistov" večinoma strinjajo, da smo v dobi globalnega segevanja. # 14.06.2018 ob 17:02 "...Bangladeš leži na gladini morja. Ima 170 milijonov prebivalcev. Za info...." Večina nizozemcev živi že dolgo pod nivojem morske gladine, nekateri kar krepko, pa se zaradi tega ne izseljujejo in he slišimomo nobenih tozadevnih groznih katastrofah iz Nizozemske. # 14.06.2018 ob 16:36 @neprilagojen, klimatski modeli niso stvar verjetja. So stvar razumevanja podatkov, metod in njihovih omejitev. # 14.06.2018 ob 13:10 "Od leta 1992 izguba 2,2 tisoč milijard ton ledu" to je priblizno 6.5 km x 6.5 km x 50 m za celotno povrsino zemlje to je neopazno, in ena malo hujsa zima, vse se povrne, seveda prej led ni izginjal in Titanik se je zaletel v hlod :) nas ne bodo unicile klimatske spremembe, nas bo unicila lastna neumnost in naivnost. Tri nule si falil. Sicer kaj pa je ena nula. Nula je nič. Tri nule je pač trikrat nič. Nima veze, knede? ;) Seveda se led tali. Vsako sezono. Luba duša, to so letna nihanja. So bila in bodo. Merijo se pa letne spremembe. Če je povprečni prirastek pozimi enak povprečni izgubi poleti, potem je šele uravnoteženo. S tvojim zaključkom se seveda strinjam. In glede na to, da si ti že n-krat pokazal svoje znanje naravoslovja, začni pri sebi. Najbolj hecno pa je, kako si pri tem samozavesten - ta fenomen pa je že raziskan. # 14.06.2018 ob 12:00 V Strunjanu in v Portorožu sta rimski pristanišči cca. 5 m pod morsko gladino. You get it, right? ...na Siciliji pa grška pristanišča cca. vsaj 20 m nad gladino, globoko v notranjosti!? ...da ne omenjam morskih fosilov na Himalaji... # 14.06.2018 ob 11:02 "Glaciolog" ni obetaven poklic... :-( # 14.06.2018 ob 11:00 Globalno segrevanje je znanstveno dokazan fakt, dokazano je, da je zanj odgovoren človek. Se strinjam, človeški vpliv sigurno je, ni pa enotnega mnenja koliko je dejansko odgovoren človek in v kolikšni meri je proces segrevanja naraven. Na tak način bo šlo vse skupaj v maloro do konca naslednjega stoletja. To je še optimistično. # 14.06.2018 ob 10:09 Vse se vrača, vse se plača. Narava bo na dolgi rok poskrbela zase, mi smo samo virus, ki ga bo vsak čas napadel imunski sistem. # 14.06.2018 ob 09:30 Samo na vzhodu Antarktike, večjem delu celine, je opaziti nekaj povečanja ledu, a precej skromnega, za okoli pet milijard ton letno. ...... ostalo pa lahko pripišeš povečanju volumna vode (morja) zaradi segrevanja: # 14.06.2018 ob 09:13 Vse te milijarde letno prispevajo samo za 0,6 milimetrski dvig. Od kje se gladina dvigne še za 2,4 mm? Nekaj (manj) od tajanja ledu na Grenlandiji, ostalo pa?


Ja si res slaboumnež in komunistično teslo ki ti še zmeraj ni jasno da nedemokratične Jugoslavije ni več. In potem ti in tvoj poglavar murglbajsekov kar naprej trosite laži in se sprenevedate, da prikrijete vse tiste svinjarije in lopovščine ki smo jih deležni že od 2.svet.vojne naprej pa do danes.