text: IZUM KOLESA GIBALO NAPREDKA Vinko Vodopivec Pot na Drenikov vrh, Ljubljana, Slovenija Ključne besede: arheologija, sociologija, zgodovina, klima, govor, jezikoslovje, teorija kontinuitete, Etruščani, Veneti, Wendi, Rimljani, paleolitske risbe, kamenodobna piščal, mezolitski deblak, eneolitski voz, situla, elite, poselitev, španovija, fašina, gradnja, ceste, transport, prenos, vleka, prevoz. Key words: archaeology, sociology, history, climate, speech, linguistics, continuity theory, Etruscans, Venets, Wends, Romans, paleolitic drawing, stone age whistle, mezolitic canoe, eneolitic carriage, situl, élites, settlement, španovy, fascine, construction, roads, transport, carry, traction, cartage. Abstract We learn about prehistory mostly from archaeological remains. There are in Slovenia several noteworthy remains, the Paleolithic drawings [not as yet officially acknowledged], Upper Paleolithic bone whistle, Mesolithic dugout canoe and Neolithic carriage. The drawings show the feelings of our ancestors, when Homo sapiens Neanderthalensis conjured with drawings on stone tools his cultural and religious predilections. The whistle is very important for understanding of the culture and social circumstances at the beginning of the Homo sapiens sapiens period; he knew how to appreciate his own music and social amusement with music. The dugout canoe was for our ancestors the principal means of water transportation. Navigable waterways have been used for transportation of goods since prehistoric times. However, the invention of the wheel and the carriage with wheels is still more important for the understanding of the development of that period, indicating a denser settlement, a more regulated economy, increased socialization and building of roads. Transportation routes were already an important means of development in the Stone Age. They made possible the exchange of a variety of goods, including raw materials for making of jewellery, materials for preparation of ceremonial colours, and later, products made from metal. The oldest known transportation route in Slovenia was the well-known Amber Road, which connected the northern Adriatic Sea with the Baltic Sea. The Slovenian lands are in all of central Europe geographically the most easily traversable in the directions of the Adriatic, Po River basin, Pannonia and the Baltic. For this reason there has been in Slovenian territory since the earliest times an exchange of goods transported on waterways and on more or less established roads. Roads have been present since ancient times, suggesting good road-building skills of our ancestors long before the arrival of the Romans, who in the main improved the existing roads, and built only a few new ones for military use. It has been established that there was among Slovenians in ancient times a form of community known as “španovija,” which was led by a “špan – mayor,” who took care of common needs, among them the building of fortified settlements and roads. It is also known that Romans took over the knowledge of art and building from their neighbours Etruscans and Veneti, both of whom are now considered of Slavic origin. Začetki civilizacije Bistveni pogoji človeškega razvoja Socialni in občestveni vidik razvoja človeške družbe Začetki helenizma Grška kultura je nedvoumno močno vplivala na rimsko in kasneje na evropsko kulturo, zato je treba opozoriti na njeno bistvo. Novost, ki so jo Grki zapustili civilizaciji, je v določenem načinu mišljenja, ki se najbolje izraža v filozofiji, ki upošteva religiozno bistvo človeka in išče bistvo tako v človekovi notranjosti kot v življenju ter daje odgovore na temelja civilizacijska in vsakdanja vprašanja. Drugi močan element je politika, to je organizacija mestne države, ki je neločljivo povezana s helenizmom in predstavlja državne skupnosti državljanov, ki so z odločitvami v ljudskem svetu upravljali z državo in s tem podali osnove demokracije. V primerjavi z današnjimi pojmi je veljala takratna demokracija le za maloštevilne elite, sužnji pa so bili sploh brezpravni. Te mestne državice so poudarjale lastne prednosti, zato je bilo prisotno tekmovanje med njimi tako v športu kot na drugih področjih, njihovi dosežki pa so se nam ohranili v njihovi bogati dediščini. Grki so nas na duhovni ravni obogatili z moralo, etiko in filozofijo, na zavestni in umetniški ravni so nam zapustili množico kipov, stavb in junaških pesnitev, na praktični ravni pa so uveljavili skupno upravljanje države ter trgovino z iznajdbo in širšo uporabo denarja [5]. Rimski problem Pri našem zgodovinopisju imamo pogosto opraviti s prikrojevanjem, ki vse, kar je iz rimskih časov, poveličuje, vse kar je drugega, pa omalovažuje in pripisuje različnim skupinam plenilcev, ki so kdaj koli viharili preko naših krajev. Poučen je zato prispevek Rimski problem, ki sicer govori o rimski umetnosti, vendar opozarja na to, da izraz rimski istočasno označuje mesto in državo in zato odpira razviden pogled tudi na druga področja. "Tako je rimski problem v resnici in v marsičem privilegirano mesto. Najprej zato, ker je bila rimska umetnost v novejši zgodovini umetnosti testno področje in pokopališče marsikatere nove teorije, tako da je zgodovina rimskega problema pravzaprav zgodovina novejših teorij umetnosti in arheologije. Drugič je rimski problem - privilegirano mesto zaradi posebne narave gradiva, za katerega so bili številni koncepti in teorije izdelani. Popolna odsotnost podatkov o izdelkih rimske umetnostne proizvodnje na eni strani in množica teh izdelkov na drugi, vse to je arheologe in zgodovinarje postavilo v položaj, ki prej spominja na situacijo v zvezi s podobno prazgodovinsko proizvodnjo kot pa s katerokoli zgodovinsko. V bistvu pa gre za pomembnejše in potrebnejše reči. Najprej za to, da vpeljemo, predvsem v arheologijo, tisti tako neizmerno potrebni način pisanja in razmišljanja, ki lahko disciplino kot tako šele vzpostavi« [6]. Preseljevanje narodov in teorija kontinuitete Teorija o preseljevanju narodov je bila dolgo časa podlaga za najrazličnejše predpostavke, saj se je z njo lahko poljubno dokazovalo tisto, kar je posameznemu centru državne ali druge oblasti ustrezalo. To je bilo obdobje izrazite germanizacije in romanizacije nekoč slovanskega prebivalstva in ozemlja, zato je bilo treba postaviti teorije, ki so prihod Slovanov na ta območja postavljale v novejše obdobje 6. stoletja. To potujčevanje je bilo prisotno vso novejšo zgodovino in je doseglo svoja vrhova v prvi in drugi svetovni vojni, kjer je bila težnja predvsem po podjarmljenju obsežnih slovanskih ozemelj in uničenju slovanskih narodov. Ta teorija je v znanstvenem svetu še vedno prisotna, čeprav zanjo ni nobenega zgodovinskega, genetskega, jezikovnega, arheološkega ali drugega dokaza. Žal tudi mnogi naši in drugi slovanski znanstveniki še vedno zagovarjajo to teorijo, ki je brez dokazov in ki bistveno krni našo davno zgodovino in s tem tudi našo zgodovinsko zavest. Prav zgodovinska zavest pa je v sodobni Združeni Evropi še kako pomembna za ohranitev našega naroda, našega jezika in naše kulturne izvirnosti in samobitnosti [7]. Na naših tleh je arheološko bogato izpričana naselitev že v stari kameni dobi, sedanji prebivalci pa so na teh ozemljih že od konca zadnje ledene dobe. Konec zadnje ledene dobe predstavlja tudi zadnje večje preseljevanje ljudstev, saj so se ljudje morali izseliti iz sedaj poplavljenih ozemelj severnega Jadranskega morja, istočasno pa so se nudile možnosti naselitve na prej zamrznjenih tleh Srednje in Severne Evrope. Genetske raziskave, ki so od vseh uvidov v preteklost najbolj verodostojne, dokazujejo, da se je od bronaste dobe, to je v zadnjih tri tisoč letih v Alpah spremenila genetska slika le za 7 %, kar je manjša sprememba kot pa je današnja sprememba v Kanadi v zadnjih 10 letih. Znanstveniki po skrbnem proučevanju arheoloških, genetskih, jezikovnih, bajeslovnih in zgodovinskih dokazov že zavračajo teorijo o preseljevanju narodov in nam naše slovanske korenine na naših tleh pomikajo čedalje bolj v kameno dobo. V času so se vrstili osvajalni pohodi, vendar nobeden ni izrinil staroselcev, tudi ne v času najdaljše zasedbe v času Rimskega imperija [8]. Jezikovne sledi kažejo na skupni izvor sodobnih jezikov in v nasprotju s teorijo preseljevanja narodov kažejo izrazito neprekinjenost in to že iz paleolitika pred več kot 40 tisoč leti. Za preseljevanje narodov ni nikakršnega arheološkega dokaza, saj najdbe kažejo na veliko stalnost prebivalcev. To nedvoumno potrjujejo genetske preiskave, ki dokazujejo, da najmanj 80% genetskih sledi prebivalcev Evrope izvira iz paleolitika [8]. Na podlagi mnogih interdisciplinarnih raziskav je razvidno, da je teorija kontinuitete edina, ki jo potrjujejo prav vsa raziskovana področja, zato jo lahko smatramo kot zmagovalko nad naselitvenimi teorijami. Teorija kontinuitete vsebuje kot bistveni element prav stalnost jezikov in to že iz paleolitika. To še posebej velja za Slovane, ki naseljujejo zahodni del slovanskega življenjskega prostora, saj se z neprekinjeno naselitvijo in z naravno rastjo prebivalstva, najbolje pojasni številne neolitske kulture srednje in jugovzhodne Evrope [9]. Najpomembnejše arheološke najdbe na slovenskih tleh Na slovenskih tleh imamo kar nekaj izjemno pomembnih arheoloških najdb, od katerih izstopajo: do sedaj najstarejše risbe na kamnitih orodjih stare okoli 200.000 let najdene na Gori pri Komendi, 45.000 let stara piščal najdena v jami Divje babe, ki je do sedaj daleč najstarejše najdeno glasbilo, okoli 7.500 let stari čoln deblak najden v Hotizi, ki je najstarejši primerek takega tipa ter vozilo s kolesi, staro okoli 5.300 let najdeno na barju, ki je tudi najstarejše v Evropi. Prastare risbe pričajo o umetniškem in religioznem občutju naših prednikov že v stari kameni dobi ali starejšem paleolitiku, ko si je tedanji Homo sapiens Neanderthalensis z risbo na svojem kamnitem orodju pričaral svoje umetniško ali religiozno nagnjenje. Piščal je izjemno pomembna za razumevanje takratnega življenja, ki je očitno že zajemalo kulturno in družabno okolje v času začetka Homo sapiens sapiensa, ki je znalo prisluhniti lastni glasbeni pobudi in družabnemu razvedrilu ob glasbi. Plovne poti so služile transportu dobrin že od pradavnine, zato je najdeni čoln drevak ali deblak dokaz o stalni in živahni transportni dejavnosti naših prednikov. Iznajdba kolesa in vozila s kolesi pa je še pomembnejša, tako za vsestranski napredek družbe, kot za uvid v tedanjo razvojno stopnjo gospodarstva in socializacije ter posledično tudi uvida v nujno organizacijo takratne, prav gotovo že tudi širše rodovne družbe. Risbe iz starejšega paleolitika Risbe iz starejšega paleolitika s starostjo najmanj 200.000 let najdene na Gori pri Komendi, sicer še niso uradno priznane, a predstavljajo izjemno staro umetnost, saj so do sedaj najdene najstarejše risbe v Avstraliji stare le okoli 75 000 let in spadajo v srednji paleolitik. Na strgalu risba prikazuje bizona in kopje, ki prebada žival skozi zatilje do odprtega gobca. Na sekalu, ki je istočasno strgalo, pa je prestavljena ptica v letu proti soncu. Lahko le ugibamo ali je avtor hotel prikazati del svojega življenja ali pa je stvaritev pretežno religioznega značaja. Arheološke ocene še nisi dokončne, saj so predmeti najdeni na polju, zato so sedanje vreznine, ki lahko predstavljajo risbe, nastale tudi pri oranju njivskih površin. Potrditev bi zahtevala večja izkopavanja, za katera pa ni možnosti, saj ni neposrednega naročnika, čeprav je profil najdb dobro znan. Ob pomanjkanju sredstev za potrebna izkopavanja in strokovno presojo, ki sicer ne zahtevata velikih sredstev, bomo morali za dokončni odgovor počakati še precej časa [10, 11, 12]. Slika 1. Na sekalu, ki je istočasno strgalo, je predstavljena ptica v letu proti soncu. Na strgalu risba prikazuje bizona in kopje, ki prebada žival skozi zatilje do odprtega gobca. [12] Kamenodobna piščal Najdena kamenodobna piščal, narejena iz stegnenice mladega jamskega medveda in stara okoli 45.000 let, je prirejena za piskanje kot piščalka pa tudi za igranje kot flavta. Ko so arheologi kopijo najdene piščali pokazali glasbeniku, je na njihovo presenečenje takoj zaigral nanjo. Ker je šlo za do sedaj daleč najstarejšo piščal, je bilo treba ugotoviti, ali je tedanji človek z svojim orodjem lahko izdelal tako piščal. Po nekajkratnih poizkusih je bilo možno izdelati piščal s kamnito konico in z udarjanjem z lesenim tolkalom, tako da je dokazano, da je tedanji človek z orodjem, ki ga je imel, prav gotovo lahko izdelal to glasbilo. Njegova uporabna vrednost kot glasbila pa potrjuje, da si je tedanji človek ob primernih priložnostih tudi zaigral in tako razveselil sebe in svoje poslušalce. Najdeno glasbilo nam odkriva tedanje socialne odnose in potrjuje rodovno in občestveno povezanost tedanjih prebivalcev. Primerjava, ki je podana na sliki, kaže, da so bile do sedaj najdene bolje izdelane piščali, praviloma še enkrat mlajše od piščali v Divjih babah, ki je na sliki označena s številom 1 [13]. Slika 2. Na sliki so s števili označene piščali [13]: 1 Divje babe 45 000 let 2 Haua Fteah 50 000 let – dvomljivo ali gre za piščal 3 Istállóskö 30 900 let 4 Geisenklösterla 36 800 let 5 Potočka zijalka 40 000 let 6 Liegloch ? 7 in 8 Isturitz ? 9 Molodova 17 000 in 12 000 let 10 Pas du Miroir 13 000 let Najstarejši deblak Najstarejši drevak ali strokovno deblak takega tipa najden pri Hotizi star okoli 7.500 let priča o izjemno starih vodnih prevozih naših prednikov. Do sedaj je na Slovenskem zabeleženih 60 deblakov in modelov preprostih plovil. V muzejih je shranjenih 10 deblakov, 19 pa bi se jih moralo nahajati na krajih odkritja. Največ deblakov je na Ljubljanskem barju, kar pa je predvsem posledica dobrega ohranjanja, saj ima barje dokaj stalno podtalnico, ki varuje les pred razpadom. Tudi drugod po Evropi je največ deblakov najdenih na barjih, deblak iz Hotize pa nam dokazuje, da so bile plovne poti po rekah še bistveno starejše, le deblaki so se lahko ohranili le v stranskih rokavih rek s stalnim vodostajem. Deblak iz Hotize je bil dolg okoli 11,5 m, ohranjen je v dolžini okoli 9 m, širok 1,1 m, z notranjo širino 0,85 m, debeline sten deblaka pa so od 10 do 16 cm. Lahko si prestavljamo koliko truda in potrpljenja je bilo potrebno, da so izžgali in obtesali takšen deblak iz debla premera najmanj 1,20 m, saj so imeli na razpolago le kamnito orodje. Na risbi se lepo vidi zaokrožen sprednji del, zadnji del manjka, prav tako sta lepo vidni izboklini na prednjem in zadnjem delu notranjosti deblaka, ki lahko služijo za veslanje, sedenje ali tovor [14]. Slika 3. Deblak iz Hotize [14]. Preglednica 1. Radiokarbonske datacije plovil v Sloveniji [14] ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- vzorec vir kraj vrsta lesa starost v letu 1950 ------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------- Z-634 Vuga 1981a Lipe Quercus sp. 1940 Z-1932 Dirjec 1990 Zakotek, Preserje Quercus sp. 2350 Z-1031 Dirjec 1990 Blatna Brezovica Quercus sp. 3190 Z-737 Booth 1984, 191 Rudnik Abies Alba 3290 Z-2294 Horvatinčič 1002 Hotiza Quercus Rob. 7613 Z-2359 Horvatinčič 1002 Hotiza (ponovljen) Quercus Rob. 7118 GrN-20807 Lanting 1994 Hotiza (ponovljen) Quercus Rob. 7340 GrN-20812 Lanting 1994 Črna vas - čep Fraxinus sp. 2140 GrN-20813 Lanting 1994 Črna vas- platica Picea sp. 2135 GrN-20809 Lanting 1994 Bevke-N. Gorice Quercus sp. 2125 GrN-20807 Lanting 1994 Matena Iška Loka Quercus sp. 2700 GrN-20807 Lanting 1994 Iška Loka Abies sp. 1800 --------------------------------------------------------------------------------------------------------------- Najstarejše kolo in najstarejši voz Najstarejše kolo in najstarejši voz v Evropi iz 4. st. pr. Kr., najden v koliščarski naselbini Stare gmajne na Ljubljanskem barju, pričata o živahni transportni dejavnosti naših prednikov. Kolesna plošča je iz jesena premera 72 cm, sestavljena iz treh plošč, ki so povezane s štirimi letvami in dodatno zvezane z vrvjo, ki pa se ni ohranila. Povezavo z vrvjo dokazujeta luknji na njihovem stiku. Kolo je bilo v sredini debelo 5 cm in se je tanjšalo proti robu. Os je bila iz hrasta dolga 124 cm in je simetrična. Zaključka sta pravokotnega preseka 6×5,5 cm in se ujemata z odprtino na kolesu. Temu štirioglatemu delu, na katerem je bilo nasajeno kolo, sledi odebeljeni del z nadvišanim robom, ki je deloval kot zapora, da os ni zdrsnila iz ležišč na vozu, po katerih je drsela toga prema z dvema kolesoma. Enoosno, dvokolesno vozilo je bilo posebej primerno za naše hribovite kraje, praviloma pa sta ga vlekli dve živali. Kolo je datirano v drugo polovico 4. tisočletja pr. Kr. in je staro okoli 5.300 let [15]. Slika 4. Stare gmajne: Kolesna plošča in skica kolesne plošče in osi s preseki [15]. Najdeno vozilo je eno najstarejših na svetu, saj se prva vozila s prečkami na kolesu pojavijo na Bližnjem vzhodu šele v času 2000 let pr. Kr. Večja uporaba vozil predvsem v vojne namene pa sledi šele v prvi polovici drugega tisočletja pr. Kr. Takrat se pojavijo taka vozila tudi v Egiptu, od koder se je ohranila tudi njihova izdelava, ki je podana na naslednji sliki [16]. Slika 5. Izdelava voz v Egiptu – slike iz grobov v Tebah [16]. Najdbe delov koles in voz v Sloveniji V Sloveniji imamo še več najdb vozov, ki jih pripisujejo Keltom, čeprav so izdelki in last naših prednikov. Predvsem so to žarni grobovi v okolici Brežic, kjer so v grobu 6 najdeni deli kovinskega enoosnega voza in deli konjske opreme - dva železna kolesna obroča obsega 272 cm (premer okoli 95 cm), širine 4,1 cm in debeline 0,4 cm, štirje železni pestni obroči obsega 38 cm, širine 3,7 cm in debeline 0,2 cm in dva železna osna zatiča s ploščicama okoli 4,6×2,3 in 4,3×2,5 cm s konicama po 12,4 cm in nekateri drugi deli, ki sodijo k vozu. Vsi kovinski deli, ki se pri upepelenju pokojnika niso mogli uničiti, so bili obredno uničeni, to je zviti in položeni v grob.Ob gradnji državne ceste iz Novega mesta proti Bršljinu so našli zatič iz masivnega železnega jedra, preko katerega je vlit bronast plašč. Premer glave s krilci je 6,2 cm, dolžina zatiča pa je 5 cm, klinasti del je odlomljen in se ni ohranil. Tehnika izdelave z bronom omogoča primerjavo s sorodnimi razkošnimi primerki latenskega časa [17]. Slika 6. Deli voza in konjske opreme 1-4 iz groba 55 v Brežicah, 5 Zatič z železnim jedrom in vlitim bronastim plaščem [17]. O uporabi konj na naših tleh morajo pisati drugi, zato navajam Wolfganga M. Wernerja, ki piše o latenskih (500 pr. Kr. do 35 pr. Kr.) uzdah v Jugoslaviji. Od 43 najdišč jih je v Sloveniji kar 17 ali 40%, kar dokazuje vsestransko uporabo konj naših prednikov v bojih, prevozih in potovanjih v naših krajih v tem obdobju. Znana nahajališča so: Boštanj, Brežice, Škocjan-Brežec, Idrija pri Bači, Kobarid, Libnat, Magdalenska gora, Most na Soči, Novo mesto, Roje, Stična, Šmarjeta, Trnovo, Tržišče, Vače in Zagorje. Na slikah sta: levo uzda iz Mosta na Soči, desno uzda iz Magdalenske gore [18]. Slika 7. Zgoraj - 1-2, uzdi iz Magdalenske gore, spodaj 2, uzdi iz Mosta na Soči, grob 2141 [18]. Razvoj transporta Razvoj človeštva se kaže predvsem v umni uporabi rastlin in domačih živali, pa tudi v raznih vrstah transporta, ki so se nadgrajevale od človeških in živalskih prenosov ter raznovrstnih vlek in pol vlek, do uporabe vodnih poti ter do iznajdbe kolesa in prevozov. Približen časovni razvoj je razviden iz naslednje slike, ki pa ne zajema vodnih transportov, ki so praviloma še bistveno starejši – okrog 10 000 let. Ob tem pregledu moramo upoštevati, da so sedanja znanja iz življenja naših predhodnih rodov nekatere iznajdbe pomaknile kar precej v starejša obdobja. Udomačitev domačih živali je bistveno starejša kot je prikazana, pa tudi najdeno kolo in voz na Ljubljanskem barju sta vsaj 1000 let starejša kot pa ju predvideva prikazana slika [19]. Razvoj sodobnega transporta je izjemno hiter, saj so železnice v prejšnjem stoletju v marsičem spremenile podobo sveta in bistveno skrajšale časovne razdalje daljših potovanj ter omogočile masovni transport izjemno velikih količin materiala z relativno majhnimi stroški. To je močno povečalo transport in celotno izmenjavo dobrin.. Še večjo spremembo pomeni vozilo z lastnim pogonom, ki danes močno obvladuje sodobni svet in bistveno vpliva prav na vse človekove dejavnosti, zlasti pa na njegovo izrabo prostega časa. Največjo spremembo v zavedanju o majhnosti našega planeta Zemlja pa predstavlja letalski transport, ki je dejansko iz našega vesoljskega doma naredil majhno vas, saj je skoraj vsaka naseljena pokrajina dobro povezana s celoto, potovanje na drugi konec sveta pa zahteva le še en dan. Slika 8. Slika poenostavljeno prikazuje časovni razvoj posameznih človekovih dejavnosti [19]. Zgodovinska pričevanja Naši predniki so imeli konje že od davnine, o čemer priča tudi Homer, ki je pisal v 8.st. pr. Kr., opis pa se nanaša na trojanske vojne okoli 1200 pr. Kr., saj v Iliadi poje: "Bil Paflagoncem možem je Pilaimenes vodja možati, tam iz Enetske zemlje, kjer divji mezgi se plodijo: ti so Kitoros imeli, živeli v Sesamu mestu, kraj Partenia reke prebivali v krasnih domovih, v Kromni, Aigalu, da na strmih skalah eritanskih" [20]. Zapis se nanaša na Venete, naše jezikovne predhodnike najverjetneje v Mali Aziji, ob znanih podatkih pa je razvidno, da so tudi naši predniki na naših tleh uporabljali konje že davno prej tako za jahanje kot za tovorjenje vključno z vlekami in polvlekami. Iznajdba kolesa pa je bistveno povečala obseg transporta, saj je omogočala da je človek ali konj zlahka tovoril večkratno količino, kot pa jo je lahko nesel. Prav gotovo so za vožnjo že uporabljali tako konje kot vole. Poti iz pradavnine je bilo treba ob uporabi kolesnih voz izboljšati, kar je zahtevalo veliko truda in dobro organizacijo, saj je cesta služila vsem, urejevati pa so jo morali predvsem domačini, v povezavi svojimi sosedi. Najstarejši pisani vir o transportu na naših tleh je Herodotova zgodovina iz 5.st. pr.Kr., kjer navaja: "Hiperborejci zavijajo svoja darila v pšenično slamo ter jih prinašajo Skitom; od Skitov jih prevzemajo njih sosedje, od teh zopet drugi in tako zmeraj naprej ljudstvo za ljudstvom, do Jadrana na daljnem zahodu." Pot, o kateri govori Herodot, je znana vodna pot iz železne dobe, o čemer priča tudi legenda o zlatem runu in Argonavtih, ki naj bi, po pripovedovanju Apolodora iz Rodosa, v začetku 7. st. pr. Kr. pluli iz Črnega morja po Donavi, Savi in Ljubljanici navzgor do Nauporta (Vrhnike). Od tam pa naj bi ladjo po kopnem preko Hrušice prenesli ali prepeljali na razdalji okoli 40 km do prve plovne reke to je do Idrijce pri Idriji. Na poti so morali premagati najvišji teren okoli 600 m nadmorske višine okoli Godoviča. Možna je tudi varianta do reke Vipave, vendar je manj verjetna, saj bi morali pri isti nadmorski višini premagati bistveno večjo razdaljo okoli 70 km. Izčrpnejši je grški zgodovinar Strabon iz 1. st. pr.Kr. "Pri Okri (Hrušica), najnižjem delu Alp mejijo (Japodi) na Karne in prek nje tovorijo blago z vozovi iz Aquileje (Oglej) v kraj, imenovan Nauportus (Vrhnika) po poti, ki ni mnogo daljša od 400 stadijev. Od tam prevažajo blago z ladjami po rekah do Donave in do krajev, ki leže ob njej. Mimo Nauportusa teče iz Ilirika prihajajoča plovna reka, ki se izliva v Savo, tako da se tovor brez truda prevaža v Segestico (Sisak), do Panoncev in Tavriskov. Pri Segestici pa se v Savo izliva tudi Kolapis (Kolpa)." "Pot od Aquileje do Nauporta, naselja Tavriskov, do koder je treba pripeljati tovorne vozove, znaša za tistega, ki potuje čez Okro, 350 stadijev; nekateri pravijo tudi da 500. Okra je namreč najnižji del tistih Alp, ki se raztezajo od Retije do Japodov. Tam pa, pri Japodih, se gorovje spet dvigne in imenuje Albijsko. Podobno pelje pot čez Okro tudi iz Tergesta (Trsta), karnijske vasi, na barje, imenovano Lugeon (Ljubljana). Blizu Nauporta teče reka Korkoras (Krka), ki sprejema blago; izliva se v Savo." Gradnja in vzdrževanje cest sta pridobila na pomenu v času nadvlade Rimskega imperija, ki je zaradi osvajalnih pohodov in upravljanja imperija potreboval hitre povezave, ki so jih v tedanjem času nudile le ceste. Cestno omrežje je imelo v rimski državi posebno mesto. Vojaške ceste je ob osvajanju sproti gradila ali le obnavljala obstoječe ceste, prodirajoča vojska s posebnimi enotami vojaških inženircev. Gradnja cest je bila prilagojena terenu in usposobljenosti razpoložljivega kadra. Ostale javne ceste / viae publicae pa je vzdrževala državna uprava. Koristniki, predvsem prevozniki, razen armade, pošte in državnega aparata, so plačevali cestnino ali vzdrževalnino. Ohranjenih je precej zemljevidov z napisi pomembnejših krajev, poštnih postaj in prenočišč z navedbami razdalj med posameznimi kraji. Ceste so označevali z miljniki (rimska milja je 1481,5 m). Med pomembnejše javne ceste sodijo: Emona / Ljubljana) - Siscia / Sisak . Sirmium / Sremska Mitrovica, Celeia / Celje - Virunum / Celovec, Poetovio /Ptuj - Carnuntum / Petronell in Aquilea /Oglej - Poetovio /Ptuj - Sirmium / Sremska Mitrovica; med vojaške pa Poetovio / Ptuj - Neviodunum / Drnovo in japodska cesta Tergeste / Trst - Divača - Stari trg - civitas Colapianorum - Lika. Rimljani so zgradili le eno povsem novo ceste in sicer v najkrajši povezavi: Oglej, Hrušica, Ljubljana in naprej do garnizij po Sloveniji [21]. Da je Okra res Hrušica in ne prehod preko Postonjskih vrat, nam utemeljujejo navedene razdalje. Rimska milja je 1480 m ali 8 stadijev po 185 m. Sedanja dolžina poti od Ogleja preko Razdrtega do Vrhnike je okoli 130 km, preko Hrušice pa okoli 90 km. 350 stadijev je 64,35 km, 500 stadijev pa 92,5 km. Očitno je ustrezna dolžina le 500 stadijev in ta dolžina ustreza le najkrajši razdalji, ki poteka preko Hrušice. Iz tega lahko sklepamo, da Okra ne predstavlja Razdrtega, ampak Hrušico. Zanimiva je etimologija imena Hrušica. Nikakor ni moč sprejeti prevoda ad Pirum - Hrušica, saj tam nikoli niso rasle hruške, ki zaradi neugodnega vremena ne bi uspevale. Tako kot pri vseh starih imenih bistvenih orientacijskih zemljepisnih točk, je treba upoštevati terenske značilnosti in poiskati tem značilnostim ustrezno izrazoslovje. Okra pomeni suh - brez vode, v sanskritu pomeni okr sušnat. Ohrni so, tisti, ki so suhi in ne dajejo nič od sebe, krhelj je suh - del suhega sadja itd. Enako je s sedanjim imenom Hrušica, ki izhaja iz imena krušica, ki so ga Rimljani le nekoliko napačno razumeli in prevedli v ad pirum, ki se je kasneje ponovno prevedlo v hrušica, ne da bi upoštevali krajevne značilnosti tega območja krušljivih kraških tal [22]. Predrimske ceste O cestah, ki so jih gradili naši predniki že tisočletja prej kot so nas zasedli Rimljani, pričajo številni arheološki primeri prastarih cest, številne najdbe konjske opreme po vsej Sloveniji, zlasti pa najdba najstarejšega voza v Evropi na Ljubljanskem barju. O cestah in cestnem prometu pričajo tudi številne upodobitve voz s konji na situlah, ki so posejane po vsej Sloveniji. Cestne trase so se prilagajale v vseh arheoloških obdobjih strukturi naseljenosti in terena. Povezovale so naselja po najkrajši in najzložnejši poti. Nagel porast naseljenosti in zgostitve cestnega omrežja zasledimo v Halštatskem obdobju od 1200 do 300 pr. Kr., kar izpričuje 3200 dokumentiranih najdišč. V tem času je množičen pojav gradišč in orodja bronaste in kasneje železne dobe. Kovinarstvo je bilo izrazito vezano na transport surovin in izdelkov, zato so se prometne povezave v tem času še razširile in izboljšale. Proizvodnja železa na tleh sedanje zahodne in osrednje Slovenije je bila zelo pomembna za razvoj gospodarstva in obrambe. V Halštatskem obdobju so bila gradišča, ki so služila obrambnim namenom in za zatočišče v primeru plenilnih napadov, na vzpetinah, zato so tudi ceste pogosto speljane po obronkih večjih kotlin. Ozemlje Slovenije pa ni prestavljalo le stičišča narodov in kultur, marveč je bilo zaradi svoje izredne lege v alpsko-sredozemskem prostoru, tudi pomembno komunikacijsko območje z zelo razvitim cestnim omrežjem. Prikaz cestnega omrežja v Halštatskem in rimskem obdobju se navezuje na gradivo Arheološka najdišča Slovenije in je podan na Zemljevidu 1. Zemljevid 1. Omrežje cest na ozemlju Slovenije [23]: pikčasta prazgodovinske trase ena črta antične trase dvojna črta predzgodovinske in antične trase črtkana domnevne trase Iz karte je razvidno, da je enočrtno označenih ali antičnih cest le zelo malo, zato je okoli 90% cestnega omrežja znanega v rimskem času, bilo zgrajenega že v času pred rimsko zasedbo. Zanimiva je tudi primerjava z današnjo cestno mrežo, saj je razvidna zelo veliko podobnost, ki je pogojena tako s reliefom, kot tudi s transportnimi smermi, ki ostajajo iste [23]. »Razmeroma številne postojanke paleolitskega človeka so razvrščene v dve skupini: od Tržaškega krasa mimo Postojne do Vrhnike in od Dravske doline skozi porečje zgornje Savinje do Kamnika. Priroda je podelila prostoru sedanje Slovenije posebne naloge, ki so z ugodnimi zemljepisnimi oblikami vplivale na usmerjenost poglavitnih prometnih žil na našem ozemlju. Prav na slovenskih tleh se gorski masiv, ki poteka od Soluna do južne Francije, zniža na 613 m nadmorske višine, zato se je tu že davno izoblikovalo pravo križišče, ki predstavlja najugodnejšo povezavo tako od severa proti jugu kot od vzhoda proti zahodu.« [24]. Pri nas imamo izpričano obliko urejanja skupnih zadev v tako imenovanih španovijah, ki jih je vodil špan (po sedanje župan), ki so skrbele za skupno blaginjo, za skupne obrambne priprave in za gradnjo zavetišč v primeru napadov, ki so jo imenovali gradišče. Beseda špan pride od glagola povezovati - spajati in se je preoblikovala: spaj - špaj - špan. V ograjena in utrjena gradišča, ki so bila na zaščitenih mestih, tako da jih je bilo lahko braniti, so se zatekli prebivalci v primeru hujšega napada. Imela so večji obseg, ki je omogočal daljše preživetje tako ljudem kot živini, ki so jo tudi prignali v utrjeno postojanko - gradišče. Gradišča so imela vse sestavine za dobro in čvrsto organizacijo vsakodnevnega življenja tudi ob daljšem obleganju tako, da je bilo poskrbljeno za vse najnujnejše potrebe. Za dobro pripravljeno gradišče so morali poskrbeti že v času miru, zato je imela španovija dobro urejeno skupno gospodarstvo, ki je bilo v območju gradišča. Tam so morali člani španovije obdelovati skupna polja in travnike, kar jim ni prineslo takojšnjega lastnega dobička. Od tod še danes znani pregovor, da "v španoviji še pes crkne". Kljub tem so imeli španovijo za svojo, saj brez nje posamezna družina ni mogla preživeti ob naravnih nesrečah , zlasti pa ne ob tedaj običajnih plenilskih napadih [25]. Španovija je morala imeti tudi druge skupne dobrine, kjer so tako kot danes izstopale ceste, ki so bile zgrajene in utrjene za tedanje potrebe, za prevoz pridelkov iz polja, zlasti pa za hitro selitev najpomembnejših dobrin v utrjeno gradišče. Naši predhodni rodovi so prav gotovo imeli utrjene ceste daleč pred Rimljani, čeprav se za večino starih cest trdi, da so jih naredili Rimljani. Ti so res utrjevali ceste na morda sodobnejši način, ki pa so ga prevzeli od Etruščanov, obdržali pa so večino cest, ki so jih le dodatno utrdili za svoje potrebe in po potrebi izravnali ali skrajšali. Nove ceste so gradili le tam, kjer stare ceste niso bile v smeri njihovih vojaških povezav. Gradili so tudi kamnite obokane mostove, pa tudi to tehnologijo so prevzeli od Etruščanov, ki so izvorno slovanskega ali točneje slovenetskega porekla. Da so bile številne ceste že daleč pred Rimljani, dokazuje tudi najdba kolesa in voza v ljubljanskem barju. Vozovi pa se pojavljajo tudi drugod po Evropi, zato so bile ceste že v času pred Rimljani kar dobro razpredene po vsej srednji Evropi. Če so španovije zahtevale dobro organizacijo na območju posamezne španovije, pa so ceste, ki so imele tranzitni in daljinski pomen zahtevale sodelovanje več španovij tako, da so tudi ceste, ki so povezovale več španovij imele svoji funkciji ustrezno lego in utrditev. Gradnja predrimskih cest Gradbena dejavnost naših prednikov se začenja z gradnjo domov in shramb, kmalu pa so se pokazale tudi druge potrebe, saj je iznajdba kolesa že prastara in je zahtevala tudi ureditev ustreznih poti. Te so omogočale prevoz tovora, najprej v krajših, kasneje pa tudi v čedalje večjih razdaljah. Prometne poti so bile že od kamene dobe vedno eden najpomembnejših gibal razvoja, saj so nudile izmenjavo dobrin, zlasti nakita, kultnih barv in drugih pripomočkov in kasneje tudi kovin. Starodavni transport je potekal tudi na velike razdalje. Najstarejša znana prometnica na slovenskem je znamenita Jantarska cesta, ki je povezovala zgornji Jadran z Baltikom. V predzgodovinskih časih so bile poti speljane po naravnih prehodih in praviloma naslonjene na vodne poti, ki so z vodnim transportom dopolnjevale kopnega. Lega slovenskega ozemlja je reliefno najbolj prehodna v smereh Jadrana in Baltika ter Padske nižine in Panonije, zato so preko naših krajev v vseh časih potekale izmenjave dobrin, ki so se tovorile po vodnih poteh in po bolj ali manj utrjenih cestah. Gradnja cest je tako zahteven projekt, da so morali ljudje imeti ustrezno organizacijo, dovolj veliko število ljudi in ustrezno orodje. Tak gradbeni podvig zahteva zato že gostejšo poselitev in stalno izmenjavanje dobrin, saj so ceste gradili le tam, kjer so jih potrebovali. Prav gotovo so že tedaj kopali naravno drobljeni pesek in z njim posipali svoje ceste tako, da so istočasno dobili dovolj gladko površino in dovolj utrjeno cestišče, ki se ni preveč ugrezalo pod težo tovora. Kljub ozkim cestam in le skromni utrditvi je bilo treba za gradnjo takratnih cest veliko delavcev, ki so s tedanjim preprostim orodjem in pretežno ročnim transportom kamenja in peska, le v daljšem času uredili tako obsežno cestno omrežje. Gradnja cest je potekala iz roda v rod v časovnem obdobju mnogo generacij, saj je posamezna generacija lahko le malo dodala k že zgrajenim in vzdrževanim cestam. Ceste so vzdrževali predvsem uporabniki, to je člani rodovnih skupnosti za svoje potrebe in prevozniki, ki jim je bil transport glavna naloga in vir zaslužka. Prevozniki so se prav gotovo dogovarjali z domačini o posameznih slabših delih ceste, ki so jim predstavljala večjo oviro in ki so jo skupnimi močmi prej ali slej uredili v vsesplošno korist. Ceste so najprej uredili kot jahalne in tovorne karavanske transportne poti, ki so zahtevale le majhno širino, zato pa že ustrezen vzdolžni nagib, primeren konjskemu tovorjenju. V bližini naselij so potrebovali že širše ceste z dovolj gladko površino za vleko, pri katerih je bil transport še bolj odvisen od vzdolžnih nagibov. Vleko sestavljata dva povezana droga, ki so jo običajno vlekle dve tovorne živali, ki sta bili vpreženi na obeh straneh vleke ali pa ena žival, ki je bila vprežena med oba droga. Na zadnjem delu vleke, ki je bila oblikovana kot sani, pa je bil tovorni prostor s prečnimi klanimi deskami. Bistveno spremembo pa predstavlja iznajdba kolesa, ki je zahtevala že kar dobro utrjene in dovolj gladke ceste s širino za vsaj eno vozilo. Ceste so imele tudi naravna ali delno urejena počivališča in izogibališča. Ceste so gradili že pred iznajdbo kovin, zato so imeli na voljo le zelo preprosto in okorno leseno orodje, ki so ga izdelali s klanjem lesa in z obdelavo s kamnitim orodjem. Tudi transport kamenja in peska je bil zahteven, saj so uporabljali vreče za ročni ali živalski transport. Uporabljali pa so tudi ročna nosila - trage, ki so bile sestavljene iz dveh nosilnih drogov z izoblikovanimi ročaji in s tovornim prostorom iz prečnih klanih desk. Ceste so gradili tudi preko močvirnih predelov, kjer je bil kolesni transport brez utrjenih cest praktično nemogoč. Gradnje na močvirskih območjih so dokazane že v 4. st. pr. Kr. Na močvirnem terenu so imeli ustrezno gradnjo, ki jo poznamo tudi iz Ljubljanskega barja. Osnovo so tvorile prečne palice, klane poloblice ali pa fašine - povezi ali snopi iz protja - vejevja. Ta osnova je bila povezana tudi med seboj z vzdolžnimi palicami. Po potrebi so tako konstrukcijo še utrdili z več vzdolžnimi in prečnimi plastmi okroglic ali poloblic. Na tako dobro nosilno podlago so nasuli kamniti drobir in pesek in tako dobro uredili in utrdili vozno površino. Na sliki 9 je prikazan izkop take starodavne ceste na močvirnem terenu kjer se lepo vidi način utrditve nosilne konstrukcije [26]. Slika 9. Gradnja prazgodovinskih cest na barju – palice nudijo osnovo za nadgradnjo gramozne ceste- slika je obrnjena za 900 [26]. Zaključek Klimatske, ekonomske in sociološke potrebe so vzpodbujale naše predhodnike k umnemu gospodarstvu in k izmenjavi dobrin, zato transportne poti segajo že zelo daleč v zgodovino. Prenosom ljudi in živali karavanskega tipa ter vodnemu transportu na splavih in čolnih so sledile vleke in polvleke. Bistveni premik pa pomeni iznajdba kolesa in vprežnega voza, ki je izjemno olajšal transport težjih tovorov. Nova tehnologija je izdatno povečala znanje pri obdelavi lesa in bistveno povečala izmenjavo dobrin, istočasno pa je zahtevala urejene ceste, ki so izjemen gradbeni projekt. Pri gradnji cest so morali sodelovati tako vsestransko izkušeni ljudje kot dobri organizatorji, vodje elit, ki so imeli ustrezno moč in znanje. Za pretežno ročno izvedbo je bila potrebna tudi množica neutrudnih delavcev. Ceste so se vedno gradile za potrebe takratnega transporta, zato so imele takratnim širinam vozil in načinu vprege ter hitrosti transporta prilagojene elemente prečnega in vzdolžnega profila. Cesta so prisotne že iz pradavnine, naši predniki pa so gradili dobre ceste že daleč pred prihodom Rimljanov, ki so obstoječe ceste večinoma izboljšali in nekatere zgradili tudi na novo. Znano je, da so Rimljani prevzeli znanje tako na področju umetnosti kot na področju graditeljstva od Etruščanov, ki so izvorno slovenetskega porekla in Venetov, ki so bili sosedi Etruščanov. V času rimskega imperija pa so navdihe za razvoj umetnosti in graditeljstva dobivali iz vseh njihovih provinc, tako da so imeli veliko vzornikov. Mnoge dragocenosti iz celotnega imperija so se stekale v Rim, ki je bil dolga stoletja center moči imperija. To se je dogajalo tudi kasneje, ko je imel Rim prednost zaradi svoje moči. Zato je dobival množico umetniških del, avtorji pa so bili predvsem iz severnejšega italijanskega z raznovrstnimi umetniki bogatega območja. Na naših tleh so najdene izjemne arheološke znamenitosti, zato upravičeno ugotavljamo že zelo zgodnjo poselitev in bogato kulturno in gospodarsko dejavnost, ki ima svoje zametke že v paleolitiku, močnejši razvoj pa v neolitiku. Iz tega časa izvira tudi pretežni del sedanjega prebivalstva, ki je v veliki meri ohranilo svoje jezikovne in druge značilnosti. Literatura Povzetek O prazgodovini na naših tleh nam največ povedo ostaline od katerih izstopajo morebitne paleolitske risbe, kamenodobna piščal, mezolitski deblak ali drevak in eneolitski voz. Morebitne prastare risbe nam kažejo občutje naših prednikov že v stari kameni dobi, ko si je z risbo na kamnitem orodju pričaral svoje umetniško ali religiozno nagnjenje. Piščal je izjemno pomembna za razumevanje kulturnega in družabnega okolja v času začetka Homo sapiens sapiensa, ki je znalo prisluhniti lastni glasbeni pobudi in družabnemu razvedrilu ob glasbi. Plovne poti so služile transportu dobrin že od pradavnine, zato je najdeni čoln deblak dokaz o stalni in živahni transportni dejavnosti naših prednikov. Iznajdba kolesa in vozila s kolesi pa je še pomembnejša za uvid v tedanjo razvojno stopnjo, ki kaže na nujnost gostejše poselitve, umnega gospodarstva, povečano socializacijo in gradnjo cest. Prometne poti so bile že v kameni dobi vedno eden najpomembnejših gibal razvoja, saj so nudile izmenjavo dobrin, zlasti nakita in materialov za pripravo obrednih barv in kasneje kovinskih izdelkov. Najstarejša znana prometnica na slovenskem je znamenita Jantarska cesta, ki je povezovala zgornji Jadran z Baltikom. Lega slovenskega ozemlja je v vsej srednji Evropi reliefno najbolj prehodna v smereh Jadrana in Baltika ter Padske nižine in Panonije, zato so preko naših krajev v vseh časih potekale izmenjave dobrin, ki so se tovorile po vodnih poteh in po bolj ali manj utrjenih cestah. Cesta so prisotne že iz pradavnine, naši predniki pa so gradili dobre ceste že daleč pred prihodom Rimljanov, ki so obstoječe ceste večinoma izboljšali in le nekatere vojaške ceste zgradili na novo. Rimljani so prevzeli znanje na področju umetnosti in na področju graditeljstva od Etruščanov, ki so izvorno slovenetskega porekla in Venetov, ki so bili sosedi Etruščanov. Pri nas je izpričana oblika skupnosti španovija, ki jo je vodil špan in je skrbela za skupne potrebe, to je za gradnjo utrjenih gradišč in za gradnjo cest.


[Ekskluzivno] Policista izven delovnega časa v Trbovljah povzroči...


1. se priključi na javni vodovod brez soglasja upravljavca (8. člen),


Danes je 25.07.2021, 16:46 A sem kje glede teh 30 vectronov tebe omenil? Nisem. Gre se za to,da eno budalo trdi,da je SŽ brez razpisa kupil 30 vectronov in še 26 stadlerjev. Drugič se prvo prepričaj potem pa napadaj. Pa veliko sreče pri tvoji Gornji Radgoni Ljutomer Tole, čisto spodaj (v krepki pisavi) je tvoj odziv na Re 4/... Vidim, da se precej zabavate na račun "nerentabilnih" prog. A glej ga zlomka, od Ulma pa do Weißenhorna je speljana lokalna proga, ki se tam tudi konča. Cirka 20 minut vožnje. Vozi pa na vsako uro, zadnji celo menda po 23:00 uri. Le kako, da se Švabom splača v neko vukojebinos trajbat, na... zato pa ima DB 19,6 Mrd minusa. Bisabre z temi progami so si lokalni veljaki kupovali glasove Ja kaj so nam pa naši obljubljali? Verjetno se še spomniš, a ne? A kljub obljubm danes nimamo poštimanega niti regijskega omrežja, vse kar delajo pa počno po polžje. Nobena železnica ni rentabilna, razen t... Kje je šele daljnsko vodenje prometa na Štajerskem, ureditev zasavke, pa še vse ostale regionalne proge....Eh ne vem, kaj naj si rečem o Gornji Radgoni. Za nekaj 10 ljudi ) se je res sploh smiselno pogovarjati? Ker mi je smešno, da se jamra, ko se gleda koliko rabiš od MB do LJ in dajejo čase lokal...


source: fineweb

text: Romi v medijih – priložnost za ozaveščanje o diskriminaciji Mediji so v primeru poročanja o usodi romske družine Strojan pokazali svoje najslabše in tudi najboljše plati Radiotelevizija Slovenija leto dni po začetku veljavnosti novega zakona, ki ureja njen položaj in delovanje, še ne uresničuje določil zakona o predvajanju radijskih in televizijskih oddaj za romsko skupnost. Strategija za zagon teh oddaj je sicer bila spisana že novembra 2005, vendar je bil predvideni razpis za sodelavce iz romske skupnosti objavljen šele oktobra letos. Sledilo bo izobraževanje izbranih sodelavcev in priprave oddaj, ki jih lahko pričakujemo v etru šele sredi naslednjega leta ali še pozneje. Zamudo vodstvo RTV Slovenija razlaga s »kompleksnostjo problematike«, ta argument pa je znan tudi iz razprave o drugih vprašanjih položaja in pravic romske skupnosti v Sloveniji. Hkrati s prvimi koraki k začetku predvajanj radijskih in televizijskih oddaj za romsko skupnost v programih RTV Slovenija so se zaostrile razmere v vasi Ambrus v občini Ivančna Gorica; pred grožnjami množice občanov, ki so se napotili proti njihovemu bivališču, se je romska družina Strojan v spremstvu policije začasno preselila v nekdanjo vojašnico in begunski center v Postojni. Prvo dejanje te preselitve pod prisilo je bilo zborovanje krajanov Ambrusa, o katerem je Televizija Slovenija poročala 24. oktobra 2006 v osrednji informativni oddaji. V TV Dnevniku je novinarka prispevek začela z navedbo, da so na zborovanju »domačini opozarjali na več kot desetletni problem – podivjane Rome«. Sledile so izjave »domačinov« in tudi policije. Med izjavami »domačinov« pa so bile tudi takšne, ki so Romom grozile s smrtjo. Povod za zborovanje pa je bil napad »prebivalca romskega naselja, ki sicer ni Rom«, na enega od občanov. V celem prispevku, ki se sicer osredotoča le na zborovanje, pa ni predstavljen in pojasnjen širši kontekst problematike, zlasti pa ne zato, ker v njem ni nastopal niti en pripadnik romske skupnosti, ne iz obravnavanega kraja (saj so se pred grožnjami iz naselja umaknili v gozd, ekipa TV Slovenija je očitno prispela le na zborovanje), ne kdo od političnih predstavnikov romske skupnosti na Dolenjskem ali v Sloveniji. Na odgovornega urednika informativnega programa TV Slovenija in na Programski svet RTV Slovenija smo naslovili pritožbo glede vsebine tega prispevka, pa tudi nestrpnosti do Romov, ki jih je razširjala TV Slovenija v oddaji Piramida, ki je sledila TV Dnevniku. Nesprejemljivo za javno televizijo je, da pripadnikom romske skupnosti pripisuje lastnost »podivjani«, jih ne uvrsti v prispevek, v njem pa smo v resnici ves čas spremljali nastope občanov, ki jih televizija označuje z »razjarjeni« in »besni«, ne pa na primer s »podivjani«. Občani, ki so nastopali v prispevku, so s strani novinarke označeni z »domačini«, ni pa jasno, kaj so potem Romi iz tega kraja, o katerih so govorili na zborovanju. Ali oni niso domačini oziroma domači? Ali so torej tujci? V oddaji Piramida, ki je bila ta dan prvič na sporedu, je bila prva tema za razpravljavce, katerih razprave z glasnimi odzivi spremlja publika v studiu, o njih pa glasuje publika pred zasloni – romska skupnost in dogodek v Ambrusu. V tej razpravi se je ponovil diskriminatorni govor, zlasti pri enem od razpravljavcev. Tudi v člankih v nekaterih tiskanih medijih so o okoliščinah, ki so pripeljale do preselitve romske družine, pisali na tak način, da so Rome predstavili kot otroke, ki jih je potrebno vzgajati, da so le-ti »slabo prilagojeni državljani temnejše polti«, pisali so celo o »romskih fekalijah, ki da ogrožajo vodno zajetje«. So torej v prispodobah grožnje, ki jo predstavljajo Romi, tudi fekalijam pripisovali etnično pripadnost. Vendar so po dogodku v Ambrusu in preselitvi romske družine iz lastnega domovanja v dom za begunce mediji iz dneva v dan ponujali prostor za razpravo o položaju romske skupnosti v Sloveniji, delovanju pravne države in vlogah posameznih institucij ter o tem, kako prepoznati diskriminacijo. Zlasti Dnevnik je ustvaril tudi prostor za izražanje ostrih kritik s strani vidnih posameznikov in institucij glede ravnanja predstavnikov oblasti ob preselitvi. Na splošno so mediji v primeru poročanja o usodi romske družine Strojan pokazali svoje najslabše in tudi najboljše plati; s poročanjem o tej temi, z uredniškimi komentarji in številnimi objavami zunanjih avtorjev o dogajanjih v Ambrusu in ravnanju predstavnikov oblasti je pa Dnevnik utrdil svojo podobo redkega preostalega osrednjega medija, ki je zunaj dometa vladajoče politike in ideologije. Zasnova in izvedba šeste oddaje Piramida na Televiziji Slovenija 28. novembra 2006, v kateri so gostovali Zmago Jelinčič, Zoran Grm in Tina Gorenja, v publiki pa so bili tudi nekateri člani romske družine Strojan, pa je bila vrhunec neodgovornega programskeg ravnanja javne televizije. Nerazumljiv je izbor gostov, najbolj sporno pa je izpostavljanje pripadnikov romske skupnosti nestrpnemu govoru gosta, čigava ekstremna stališča do Romov so znana in jih je uredništvo oddaje lahko predvidelo, če ni že nanje tudi računalo. Zlasti je sporna udeležba članov romske družine Strojan v oddaji in njihovo izpostavljanje sovražnemu govoru v času, ko več kot mesec dni trpijo zavračanje in negotovost glede prihodnje nastanitve. Kot je primer prisilne preselitve romske družine in prizori mobiliziranja lokalnega prebivalstva v številnih slovenskih krajih proti naselitvi te družine v njihove kraje morebiti streznujoči trenutek v razpravah in odločitvah o nadaljnjem razvoju slovenske družbe in redefiniranju družbenih razmerij, tako je morda primer oddaje Piramida, v kateri javna televizija v tekmovalnem duhu sooči politika z rasističnimi stališči s predstavnikom najbolj šibke in osovražene manjšinske skupnosti, streznitev za medijske ustvarjalce v Sloveniji. S O R O D N E T E M E sovražni govor in medijski diskurz Medijska preža Edicija MediaWatch Spremljanje nestrpnosti Novinarski večeri Omizja


Zdravo in aktivno življenje


text: Agrarna ekonomika Strokovno področje pokriva Oddelek za ekonomiko kmetijstva na Sektorju za kmetijsko svetovanje, ki koordinira delo strokovne skupine za ekonomiko kmetijstva. Pregled najpomembnejših aktivnosti: Uveljavljanje investicijskih podpor Pomoč kmetijskim gospodarstvom pri kandidiranju na razpise 1. in 3. osi Programa razvoja podeželja 2007 – 2013 ter druge sklade, ki obsega informiranje o odprtih razpisih, pripravo vlog in poslovnih načrtov, pripravo dokumentacije, pripravo zahtevkov za izplačilo sredstev. Svetovanje pri poslovnih odločitvah v primeru investicij v primarno kmetijsko pridelavo, pri diverzifikaciji v dopolnilne dejavnosti ter pri preusmeritvah v nekmetijske dejavnosti. Priprava Kataloga kalkulacij Čez 80 kalkulacij pridelkov po metodi spremenljivih stroškov (pokritja), zbiri stalnih stroškov in obrazci za načrtovanje gospodarjenja na kmetijah v Sloveniji. Analize gospodarnosti Priprava analiz gospodarnosti posameznih kmetijskih dejavnosti za predstavitve kmetom in različne medijske aktivnosti. Vodenje FADN knjigovodstva Koordinacija vodenja FADN knjigovodstva (Farm Accountancy Data Network – Mreža računovodskih podatkov s kmetijskih gospodarstev) na 900 kmetijah. Sodelovanje v nacionalni Komisiji za FADN knjigovodstvo. Davčna zakonodaja na področju kmetijstva Informiranje kmetov o novostih na področju davčne zakonodaje in davčno svetovanje glede najprimernejšega načina ugotavljanja davčne osnove. Svetovanje na področju dohodnine, davka na dodano vrednost ter dohodkov v povezavi s socialnimi transferi. Tržne analize Zbiranje in analiziranje podatkov o cenah pridelkov doma in v tujini. Spremljanje dogajanja na trgu kmetijskih pridelkov in hrane ter stroškov pridelave ter priprava poročil in prikazov tržnih razmer. Strokovno gradivo


Pikeljščica - Wikipedija, prosta enciklopedija Pikeljščica Medvedje Brdo v Hotenjskem podolju. ponikne v bližini Medvedjega Brda 45°58′8.12′′N 14°7′47.66′′E / 45.9689222°N 14.1299056°E / 45.9689222; 14.1299056Koordinati: 45°58′8.12′′N 14°7′47.66′′E / 45.9689222°N 14.1299056°E / 45.9689222; 14.1299056 vodotok Pikeljščica Pikeljščica je ponikalni potok, ki izvira in ponika v Pucovem Breznu v bližini naselja Medvedje Brdo v Hotenjskem podolju. Podzemno se steka v potok Logaščica, prav tako pa tudi v porečje Idrijce. Vzpostavljeno iz »https://sl.wikipedia.org/w/index.php?title=Pikeljščica&oldid=5147515« Čas zadnje spremembe strani: 18:07, 15. junij 2019.


Laprimos, Zaključna Dela V Gradbeništvu Ter Montaža Rolet In Žaluzij, Denis Primožič s.p. - Mizarstvo, Polaganje ploščic, Izdelava in montaža tende, Izdelava ali zamenjava talnih oblog, Montaža knaufa, Zidarske storitve, Izdelava/vgradnja vrat, Krovstvo, Montaža in prodaja oken, Izdelava ali prenova fasade, Hišna popravila, Izdelava in montaža nadstreška, Slikopleskarstvo, Tlakovanje, Izdelava ali zamenjava ograje Laprimos, Zaključna Dela V Gradbeništvu Ter Montaža Rolet In Žaluzij, Denis Primožič s.p. Mizarstvo · Polaganje ploščic · Izdelava in montaža tende · Izdelava ali zamenjava talnih oblog · Montaža knaufa · Zidarske storitve · Izdelava/vgradnja vrat · Krovstvo · Montaža in prodaja oken · Izdelava ali prenova fasade · Hišna popravila · Izdelava in montaža nadstreška · Slikopleskarstvo · Tlakovanje · Izdelava ali zamenjava ograje LAPRIMOS, Denis Primožič s.p. - LAPRIMOS, zaključna dela v gradbeništvu ter montaža rolet in žaluzij, Denis Primožič s.p. Mizarstvo, Polaganje ploščic, Izdelava in montaža tende, Izdelava ali zamenjava talnih oblog, Montaža knaufa, Zidarske storitve, Izdelava/vgradnja vrat, Krovstvo, Montaža in prodaja oken, Izdelava ali prenova fasade, Hišna popravila, Izdelava in montaža nadstreška, Slikopleskarstvo, Tlakovanje, Izdelava ali zamenjava ograje Za hrastjem 11, 2000 Maribor Glede na vaše želje vam bo Laprimos, Zaključna Dela V Gradbeništvu Ter Montaža Rolet In Žaluzij, Denis Primožič s.p. poslal konkretno ponudbo


source: wikipedia

text: René Descartes (), francoski filozof in prirodoslovec, * 31. marec 1596, La Haye en Touraine (zdaj Descartes), Indre-et-Loire, Francija, † 11. februar 1650, Stockholm, Švedska. Uvrščamo ga med racionaliste in začetnike sodobne filozofije. Znan je tudi po vpeljavi svojih metod za raziskovanje v znanosti, ki jih je objavil v delu Razprava o metodi. Razmišljal je tudi o problemu dvojnosti (dualizma) med telesom in razumom, s katerim so se ukvarjali tudi njegovi sodobniki. Najbolj poznan pa je njegov rek »Cogito, ergo sum« (Mislim, torej sem). Njegova filozofija je temeljila na neizpodbitnosti in nedvoumnosti dokazov. Zelo pomembni so tudi njegovi dosežki in odkritja v matematiki, predvsem v geometriji, in fiziki. Biografija Descartes je izhajal iz stare francoske družine, v kateri je bilo mnogo izobraženih ljudi. Bil je sin svetovalca v bretanskem parlamentu. Mati je umrla kmalu po njegovem rojstvu; od nje je podedoval plemiški naziv du Perron in posestvo v pokrajini Poitou, s čimer je postal denarno neodvisen. Ni bil bogat, bil pa je dovolj premožen, da se je lahko ukvarjal s stvarmi, ki so ga veselile in zanimale. Z osmimi leti je odšel na šolanje v jezuitsko šolo La Fleche v Anjouju, kjer je ostal 8 let. Tam je poslušal predavanja iz sholastične filozofije, latinščine, grščine, govorništva, matematike in fizike z Galilejevimi astronomskimi odkritji. Ker je bil šibkega zdravja, so mu v šoli dovolili, da je zjutraj ostajal v postelji. To navado je obdržal tudi pozneje. Eden izmed sodobnikov je zapisal, da je Descartesa kot bolehnega mladeniča mučil »nezdrav kašelj«. Šolanje je nadaljeval v Poitiersu. Diplomiral je leta 1616 iz prava, ki ga je študiral brez posebnega navdušenja in ga ni nikoli kasneje prakticiral. Po 18. letu je živel nekaj časa v Parizu, kjer je brezskrbno veseljačil in se seznanil z igrami na srečo. Potem se je, sit praznoglave družbe in jalovega početja, za dve leti zakopal v matematične raziskave. Z 21. leti se je leta 1617 kot plemič odločil za vojaško službo. Kot častnik je od leta 1618 služil v vojski Mavricija Oranjskega, princa Nassauškega, vodje združenih provinc v Holandiji in na Bavarskem. Tu je leta 1619 odkril, kot je dejal, »univerzalno metodo za iskanje resnice«. Leta 1620 se je udeležil velike bitke za Prago in kasneje sodeloval na francoski strani pri slavnem obleganju kraja La Rochelle. Tam je srečal svojega kasnejšega pokrovitelja kardinala Richelieuja. Descartes ni bil pravi vojak - desetletje, ki je sledilo, je med kratkimi obdobji vojskovanja preživel tako, da je neodvisno potoval po Evropi, se po svojih besedah »učil iz knjige sveta«, se udeleževal mondenega življenja, se dvobojeval in užival v svetovljanskem življenju. Na svojih potovanjih je spoznal nekatere vodilne učenjake tistega časa, na primer Faulhaberja v Nemčiji in Desarguesa v Franciji. Ni pa mu uspelo, da bi na svojem potovanju v Italijo od leta 1623 do 1624 srečal Galileija. V Parizu se je udeleževal srečanj kroga znanstvenikov, ki so kritično razpravljali o Aristotlu. Tu je našel vzpodbudo, da je predstavil svoj neavtoritativni pogled na svet. S tem je kot prvi kritični in sistematični mislec nove dobe postal 'oče sodobne filozofije'. Od vojske se je dokončno poslovil leta 1628, ko je prodal svoje posesti in zapustil Francijo. V letih med 1629 in 1649 je živel v Holandiji, da bi lahko delal v čim večji svobodi. To so bila njegova najplodnejša leta. Kljub temu je bil dovolj previden, da je zadržal izdajo svojih fizikalnih razmišljanj o svetu Svet ali razprava o svetlobi (Le monde, ou Traite de la lumiere), ko je leta 1634 izvedel, kakšne težave z inkvizicijo je imel Galilei. To odločitev je razširil tudi na druga dela. V Holandiji je različno dolgo živel v več mestih v Amsterdamu, Deventerju, Utrechtu in Leidnu. Ko je živel v Holandiji, se je ukvarjal skoraj z vsemi naravoslovnimi vedami. Zanimala ga je kemija; v fiziki predvsem optika in magnetizem; v medicini anatomija in embriologija. V fiziologiji je verjel, da je kri sestavljena iz delcev razredčene tekočine, ki jih je imenoval živalske duše. Živalske duše pridejo v možganih v stik z mislečimi snovmi, tečejo po živčnih kanalih do mišic in drugih delov telesa. Veliko časa je posvetil astronomskim opazovanjem in meteorologiji. Danes ukvarjanje s tako različnimi področji predstavlja le izgubo časa, v njegovem času pa je nadarjen posameznik še lahko našel nepojasnjene stvari in stvari, vredne razmišljanja v vsaki znanstveni veji, ki je pritegnila njegovo pozornost. Napisal je delo Meditacije o prvi filozofiji (Meditationes de Prima Philosophia), ki so izšle leta 1641 in v popravljeni izdaji še 1642. Leta 1644 je izdal delo Filozofska načela (Principia Philosophiae), ki jih je posvetil princesi Elizabeti Pfalški, s katero se je v Holandiji zelo spoprijateljil. Leta 1649 je na povabilo švedske kraljice Kristine odšel v Stockholm, da bi jo poučeval filozofijo in osnoval akademijo znanosti. Vendar pa sta ostra švedska zima in čudaška špartanska navada mlade kraljice, ki je zahtevala učne ure ob petih zjutraj v nezakurjeni knjižnici na dvoru, kamor se je moral še pripeljati iz mesta, načeli njegovo zdravje in pripomogli k njegovi prezgodnji smrti. Že prvo zimo je zbolel za pljučnico, kar je bilo zanj usodno. Osebnost Bil je človek misli; razmišljanje je bilo zanj vrhovnega pomena. Želel si je, da bi lahko samega sebe poučil in iskal le resnico. Spada med predstavnike misleca teoretika. Zanj je značilna razgibanost vsebine. Poznal je najrazličnejša okolja: kraljevsko, aristokratsko, meščansko in ljudsko. Poleg tega je poznal tudi vojaško in cerkveno življenje ter svet umestnosti in prirode; svet znanosti pa je bil njegov dom. A to je bil za njega le prvi korak, kateremu je sledil še drugi in sicer opazovanje in spoznavanje samega sebe, ki je bila njegova najgloblja težnja. Bil je tudi introvertirana, ponotranjena osebnost, katerega je dopolnjeval razmišljujoč pogled. Svojo misel pa strne z Goethejevo. Pomen Najbolj znano njegovo delo je "Razprava o metodi za boljše vodenje razuma in iskanje resnice v znanosti" iz leta 1637 z dodatki o optiki in geometriji. Še eno temeljno Descartesovo delo so "Meditacije o prvi filozofiji" (1641). Delo je razdeljeno na šest delov. V njih najprej zavrača vero v vse stvari, o katerih je mogoče dvomiti, nato pa poskuša najti stvari, ki jih lahko z gotovostjo vzamemo za resnične. Omenjenih šest delov je Descartes razdelil v šest dni (na predhodni del se v besedilu navezuje z besedo "včeraj"). To delo predstavi Descartovo metafiziko v najbolj podrobni obliki ter je nekakšno nadaljevanje Razprave o metodi iz leta 1637. Štejemo ga neodvisno skupaj s Snellom van Royenom za odkritelja lomnega zakona: vpadni kot je enak odbojnemu kotu. Prvi je pojasnil primarno in sekundarno mavrico kot posledico loma in notranjega odboja sončevega žarka na okrogli dežni kapljici. Njegovo pojmovanje svetlobe kot vrsti pritiska v trdni snovi je vodilo k valovni teoriji svetlobe. Racionalizem Razprava o metodi predstavlja eno najpomembnejših del sodobne filozofije, z opredelitvijo osnovnih načel znanstvene metode pa je pomembna tudi za razvoj naravoslovnih znanosti. Descartes je, po svojih besedah, sklenil pozabiti vso jalovo učenost, s katero so ga mučili v mladosti, in se zanesti le na svoj zdravi razum. Med štiri osnovna pravila svoje »metode za boljše vodenje razuma in iskanje resnice v znanosti« je štel: podvomiti o vsem in za resnično imeti le tisto, kar je nedvomljivo (clare et distincte); razdelitev problema na več enostavnejših delov; začeti je potrebno z manjšimi problemi in prehajati k bolj zapletenim; večkrat preveriti ali nismo česa izpustili. Takšen znanstveni pristop k reševanju problemov je značilen za racionalizem, katerega utemeljitelj je Descartes. Racionalizem temelji na teoriji apriornih, analitičnih sodb. Descartes je svoj racionalizem utemeljil s pojmom vrojene ideje (idea innata), ki je po njem osnova apriornim sodbam. Vrojena ideja je po Descartesu tista, ki ima izvor znotraj človekove lastne narave. V času, ko je sklicevanje na sholastične avtoritete (Akvinski, Aristotel, Sveto pismo) veljalo kot zadnji in odločilni argument, so bile te zamisli prava revolucija v mišljenju in filozofiji. Uspeh in razširjenost novega antiavtoritativnega pogleda na svet sta Descartesu prinesla težave celo v liberalni Holandiji. Tamkajšnje univerze so ga zaradi protestantskih teologov obtožile bogoskrunstva in ateizma, čeprav za to v resnici ni bilo osnove. Zunaj Holandije pa mu je cerkev, ki se je je bal, čeprav ga ni nikoli preganjala, priskočila na pomoč. Kardinal Richelieu mu je dal dovoljenje, da lahko tiska v Franciji ali kje drugje, karkoli bo napisal. Razpravi o metodi je dodal še tri dodatke, s katerimi je želel ponazoriti svojo splošno metodo filozofije znanosti kakor je bilo tedaj v navadi, Geometrija (La géométrie), Veda o lomu svetlobe (La dioptrique) in Pojavi v zraku (Les Meteores). Vse štiri razprave so izšle leta 1637 pod naslovom Filozofski eseji (Essais philosophiques). Dualizem Descartes se je v filozofiji ukvarjal predvsem z metafiziko, torej z obravnavo bivajočega in sveta. Njegov znameniti stavek "Cogito, ergo sum" (sicer ga Descartes v takšni obliki ni nikjer zapisal) se ukvarja prav z metafiziko. Cogito je resnica o obstoju človeka. Descartes predpostavlja, da je dokaz obstoja človeka že ta, da človek misli, ne glede na to, ali je morda v zmoti. Po Descartesovi metodi, ki predpostavlja, da moramo o vsem dvomiti, bi to pomenilo, da obstaja le človek in nič drugega. Descartes razlaga, da vse ideje, ki so tako jasne kot obstoj človeka morajo biti resnične. V nasprotnem primeru, bi lahko dvomili tudi v cogito, v katerega se ne dvomi. Po Descartesu je človek unija duše (uma) in telesa, ki sta si popolnoma nasprotna. Povezujeta se preko češerike. Trditev dokazuje z nekoliko neposrečenim argumentom, da je češerika edini neparni organ v možganih, kar pomeni, da se tam združijo vse informacije, ki prihajajo iz parnih organov (npr. oči, ušesa, itd.), ki so del telesa. Češeriko Descartes imenuje »sedež duše«. Pripisuje ji tudi vlogo živčevja, ki preko impulzov iz čutil nadzira telo. Obratno je Descartes menil, da kadar gre za dejanja strasti, lahko tudi telo vpliva na um, ki je po navadi povsem razumski in racionalen pri svojih odločitvah. S problemom dualizma pri človeku (ang. mind-body problem) so se ukvarjali številni drugi filozofi, predvsem po Descartesovi smrti. Najbolj znani kritiki dualizma so Kant, Huxley, Popper in Searle. Vendar sta se s podobnimi vprašanji ukvarjala že Platon in Aristotel pred njim. Slednji je trdil, da je to vprašanje nesmiselno, saj sta telo in um eno. Meditacije Njegovo posebej pomembno delo so Meditacije, v katerih se avtor odloči najprej vse vzeti za dvomljivo in nato ponovno dognati, kaj je resnično in v kaj ni mogoče dvomiti. Delo je avtor razdelil na šest meditacij, smiselno po stopnjah dokazovanja. Pri pisanju se je avtor umaknil na samo in se poglobil vase ter v sebi tudi iskal gotovost. S tem delom je postal tudi začetnik novoveške filozofije. 1. Meditacija: dvomimo lahko o vseh stvari, možno je da sanjamo ves čas. 2. Meditacija: poskuša najti začetno točko: pa četudi je to točka, da ni nič gotovo, človek je misleča stvar 6. Meditacija: glede obstoja materialne stvari, in resničnega razlikovanja med umom in telesom, materialne stvari obstajajo le če so predmet čiste matematike, saj jih lahko zaznavamo in jasno razločimo, ločil duha in telo Fizika in matematika Z znanstvenega stališča so bili najpomembnejši njegovi dosežki, zbrani v Geometriji. Tu so postavljeni temelji analitične geometrije. Oznake v njegovem koordinatnem sistemu niso povsem take kot danes; izhodišče ni posebej navedeno, mesti za x in y sta zamenjani, vendar so glavne stvari že tu. Descartes je pokazal, da lahko stožnice in tudi bolj zapletene krivulje predstavimo z enačbami, ki jim zadoščajo koordinate točk na teh krivuljah. Bil je prvi, ki je poskušal razdeliti krivulje po tipih enačb, ki jih tvorijo. Z očitnim ponosom in zadovoljstvom je večkrat izjavil, da na ta način lahko slabo pregledne geometrijske probleme prevedemo na algebrske, ustaljeno lahko rešujemo naloge, ki so včasih zahtevale mnogo matematične iznajdljivosti, lotimo pa se lahko tudi stvari, ki so bile prej nedostopne. Lahko bi govorili o tem, da so koordinatni sistem poznali že stari Grki, vendar si z njim niso znali prav veliko pomagati. Descartes je izkoristil napredek v algebri, boljše oznake in ta novi tehnični aparat nadvse uspešno vpregel v službo geometrije. To je najzgodnješi spis nasploh, ki mu tudi danes lahko sledimo, brez da bi naleteli na težave z oznakami. Uporabljal je črke z začetka abecede za znane količine in parametre, tiste s konca abecede pa za neznanke. Prvi je uvedel sodobni znak eksponenta za potenco. Uvedel je tudi znak za kvadratni koren. Uporabljal je nemška simbola + in - za seštevanje in odštevanje, le znak za enačaj je bil drugačen od današnjega =. Za enačaj je pisal znak proporcionalnosti, ki se je razvil iz æ, začetka latinske besede aequalis, kar pomeni enak. V knjigi najdemo tudi izraze kot: kar se od naše pisave razlikuje samo po tem, da je še vedno pisal le aa namesto (kar najdemo celo pri Gaussu), čeprav je sicer pisal za aaa, za aaaa itd. V njegovi knjigi se res ni težko znajti, ne smemo pa v njej iskati naše sodobne analitične geometrije. Descartes je izdal svojo knjigo kot primer uporabe svoje splošne metode unifikacije, v tem primeru algebre in geometrije. Res je, da se je analitična geometrija razvila pod vplivom Descartesove knjige, vendar je ne moremo imeti za prvi učbenik tega predmeta. V njej ni »kartezičnih« osi, izpeljav enačbe premice in stožernic, čeprav je posebna enačba druge stopnje predstavljena kot stožernica. Poleg tega je precejšen del knjige posvečen teoriji algebrskih enačb, ki vsebuje Descartesovo pravilo predznaka za določevanje števila pozitivnih in negativnih korenov poljubne algebrske enačbe: število pozitivnih korenov enačbe ni večje od števila menjav predznakov v zaporedju koeficientov mnogočlenika in se lahko od njega razlikuje le za sodo število. Na primer zaporedje koeficientov enačbe: ima predznake + + - + -. Predznak se menja trikrat. Po Descartesovem pravilu ima enačba tri ali en pozitivni koren. Ker se, če menjamo x z -x, korenom spremenijo predznaki; če pa zamenjamo x z x + h, pa zmanjšajo za h, lahko po Descartesovem pravilu ocenimo tudi število negativnih korenov in število korenov, večjih kakor h. Zamenjava x z -x daje: Enačba ima en negativni koren. Zamenjava x z x+1 nam da: Vsi pozitivni koreni (1 ali 3) so manjši od 1. Že Apolonij je opisal stožernice s tem, kar danes po Leibnizu imenujemo koordinate in Papos je imel v svojem delu Zbirka (Collection) tako imenovano »zakladnico analize« (Analyomenos), pri kateri moramo samo posodobiti pisavo, da dobimo dosledno uporabo algebre v geometriji. Celo grafične ponazoritve so se pojavile pred Descartesom, na primer pri Oresmeju. Descartesova zasluga je predvsem v dosledni uporabi dobro razvite algebre iz začetka 17. stoletja v geometrični analizi antičnih učenjakov in s tem v velikanski razširitvi njene uporabnosti. Njegova druga zasluga je, da je dokončno odklonil omejitve, ki so izhajale iz omejitev zaradi homogenosti njegovih predhodnikov, kar je bila celo pomanjkljivost Vietove logistica speciosa, tako da so zdaj imeli , , za daljice. Algebrska enačba je postala zveza med števili, kar je bil nov korak v matematični abstrakciji, potreben za splošno obravnavanje algebrskih krivulj. O njegovem načinu prevedbe algebrskih operacij v geometrijski jezik pričata tudi naslova prvih dveh razdelkov: Kako je aritmetično računanje povezano z geometrijskimi oparacijami? in Kako lahko produkt, količnik in kvadratni koren predstavimo geometrijsko? Njegovo ukvarjanje z geometrijo pa je le epizoda v življenju, posvečenem filozofiji znanosti. Če ne štejemo pisem, v katerih je svojim sodobnikom priložnostno pisal tudi o svojem delu v matematiki, ni poleg Geometrije na matematičnem področju zapustil nobenega drugega velikega dela. Po njem se imenuje algebrska krivulja 3. reda, Descartesov (kartezijev) list, določena z: [[Slika:Descartesov_list.png|thumbnail|desno|250px|Descartesov list ]] parametrično: in v polarnih koordinatah (r, φ): Po njem se imenuje kartezični produkt dveh množic A in B, ki ga pišemo , je množica vseh parov , kjer je in . Na primer: Kartezični produkt v splošnem ni komutativen: . Vsako delno množico kartezičnega produkta imenujemo relacijo med množicama A in B. Lahko ga imamo tudi za začetnika mehaničnega pogleda na svet. Skušal je utemeljiti univerzalni mehanični model, ki bi pojasnil dogajanje okrog nas. Vsekakor je bila to pretežka naloga; Descartes se je preveč zanašal nase in na svoj zdravi razum in prenizko cenil sposobnosti svojih nadarjenih sodobnikov. Predpostavljal je, da svet sestavlja zgoščena (povezana) snov, ki se neprestano vrtinči. Vse pojave v njej je razlagal z mehanskimi vplivi med neposredno delujočimi telesi; ta naj bi medsebojno učinkovala le s prenosom gibanja. Sprva je Descartes sprejel Kopernikovo teorijo sveta, potem pa jo je zaradi pregona katoliške cerkve odklanjal. Nadomeščal jo je s svojo teorijo vrtincev, pri kateri prostor, v celoti napolnjen s snovjo v različnih stanjih, kroži okoli Sonca. Njegova ideja ima pomembno vlogo v razvoju znanosti, saj je odpravila z duhovnimi pogledi in razlagami fizikalnih pojavov zgodnejših avtorjev. Do Newtona je uživala veliko naklonjenost kot del gibanja, imenovanega kartezijanstvo, potem pa se je morala umakniti Newtonovi z matematiko podkrepljeni fiziki, ki je upoštevala tudi delovanje sil »na daljavo«. Imel pa je nekaj posrečenih idej. Ukvarjal se je z nihanjem strune. Prvi je mislil na težo zraka in je s preskusi potrdil svojo domnevo. Predlagal je, da bi z živosrebrno pripravo primerjali stanje v dolini in v gorah. Odklanjal je Galilejeva zakona o prostem padu in nihanju nihala, ker sta opisovala pojava v brezzračnem prostoru. Njegov idealni svet je bil realni svet, v katerem ni bilo mesta za vakuum. S tem v zvezi je upravičeno kritiziral Galileja, ker je pri računanju topovskih krogel zanemaril zračni upor. Bil pa je tudi avtor povsem zgrešenih razlag (denimo, da so izviri vode povezani z morjem). Odmev tega mehaničnega pogleda najdemo pri našem Valvazorju, ki je skušal razlagati presihanje Cerkniškega jezera. Čeprav si je Descartes uspešno znanstveno dopisoval z mnogimi sodobniki, se na primer z de Fermatom dolga leta nista razumela. De Fermatu se je zdelo, da Descartes ne razume pomembnosti določanja ekstremov, Descartes pa ga je ironično imenoval »gospod maksimumov in minimumov«. Pozneje so se odnosi med obema velikima matematikoma izboljšali. Ukvarjal se je tudi s statiko. V enem njegovih pisem najdemo opis petih preprostih naprav za dvigovanje težkih tovorov, v njegovih zgodnjih spominih pa jasno razlago pojava vezne posode. Vsekakor je bil Descartesov vpliv na razvoj znanosti in mišljenja izreden. On in nekateri sodobniki so dosegli prve velike znanstvene uspehe, ki so sprožili plaz novih odkritij. Posledice Descartesovega dela za našo dobo Descartesova filozofija je racionalizem. Njegova zamisel je pokazala, da obsega po njem racionalizem različne činitelje, izmed katerih so eni pomembni predvsem za znanost, drugi nič manj za življenje. Descartes je za moderno znanost veliki učitelj metode: postavil je načela, na katerih se je sezidalo eksaktno znanstveno raziskovanje; pokazal je znanosti uspešno pot analitičnega dela. V njegovem smislu zares razumemo pojav le tedaj, če ga razstavimo na najbolj preproste sestavne dele in ga nato iz teh delov brez ostanka zopet sestavimo. Vzorec mu je bila matematika vendar ni ostal pri njej. Njegovo delo je, da se je začela uveljavljati ta metoda v celotnem znanstvenem območju. S tem je usmeril znanstveno delo bodočnosti. Zgodovina filozofije imenuje Descartesa očeta moderne filozofije, sooblikovalca njenega današnjega stališča. Poudaril je, da je izhodišče znanstvenega dela človek sam. Namen njegovega dela je, da pokaže kako naj človek misli in dela, da bo res človek. Po njem ni znak izobrazbe čim večja količina znanja, NE ČIM VEČ VEDETI, temveč PRAV VEDETI. Anekdote Descartesovi pogledi na svet so bili za ljudi tistega časa precej nerazumljivi. Ko je proti koncu življenja služboval na švedskem dvoru, je švedski kraljici poskušal razložiti svojo trditev, da so živali mehanizmi. Kraljica mu je odgovorila, češ da še ni videla, da bi kakšna ura rodila nove urice. Bibliografija 1618. Compendium Musicae (Kompendij o glasbi). Razprava o glasbeni teoriji in estetiki glasbe, napisana za njegovega zgodnjega sodelavca Isaaca Beeckmana (prva posthumna izdaja 1650). V slovenščino prevedel Jurij Snoj, 2001. 1626–1628. Regulae ad directionem ingenii (Pravila za usmerjanje uma). Nedokončano. Prvič objavljeno v nizozemskem prevodu leta 1684 in latinski izvirnik v Amsterdamu leta 1701 (R. Des-Cartes Opuscula Posthuma Physica et Mathematica). Kritično izdajo, ki vsebuje tudi nizozemski prevod, je uredil Giovanni Crapulli (Haag: Martinus Nijhoff, 1966). 1630–1631. La recherche de la vérité par la lumière naturelle (Iskanje resnice), nedokončan dialog, objavljen leta in 1701. 1630–1633. Le Monde (Svet) in L'Homme (Človek). Prvo sistematična predstavitev Descartesove filozofije narave. Človek je bil prvič objavljen posthumno v latinskem prevodu leta 1662, Svet pa posthumno leta 1664. 1637. Discours de la méthode (Razprava o metodi). Uvod v Eseje, ki vključujejo Dioptrique, Météores in Géométrie. V slovenščino prevedel Boris Furlan, 1957 , in drugič Saša Jerele, 2007. 1637. La Géométrie (Geometrija). Njegovo veliko delo o matematiki. 1641. Meditationes de prima philosophia (Meditacije o prvi filozofiji, znane tudi kot Metafizične meditacije). V latinščini; francoski prevod, ki verjetno ni nastal pod Descartesovim nadzorom, je izšel leta 1647. Vsebuje šest Ugovorov in odgovorov. Druga izdaja, objavljena leto kasneje, vključuje dodaten par ugovor - odgovor in Pismo Dintu. V slovenščino prevedel Primož Simoniti, 1988. 1644. Principia philosophiae (Filozofska načela), učbenik v latinščini, ki je bil sprva namenjen kot zamenjava za aristotelovske učbenike, takrat v uporabi na univerzah. Leta 1647 se je pojavil še avtoriziran francoski prevod Claudea Picota, Principes de philosophie, z uvodno besedo v obliki pisma češki princesi Elizabeti. 1647. Notae in programma. Odgovor Descartesovemu nekdanjemu učencu Henricusu Regiusu. 1648. La description du corps humaine (Opis človeškega telesa). Izdal posthumno Clerselier, leta 1667. 1648. Responsiones Renati Des Cartes... (Pogovor z Burmanom). Zapiski o debati s Fransem Burmanom 16. aprila 1648. Ponovno odkriti leta 1895 in prvič objavljeni leto kasneje. Dvojezična (latinščina s francoskim prevodom) izdaja z beležkami, ki jo je uredil Jean-Marie Beyssade, je izšla leta 1981 (Pariz: PUF). 1649. Les passions de l'âme (Strasti duše). Posvečeno princesi Elizabeti Pfalški. 1657. Correspondance''. Objavil izvršitelj Descartesove pisne zapuščine Claude Clerselier. Tretja izdaja iz 1667 je najcelovitejša, vendar je Clerselier izpustil mnogo gradiva, ki obravnava matematiko. Poleg tega je znanih tudi več pisem, ki si jih je Descartes izmenjal z različnimi učenjaki, občasno še odkrivajo prej neznana v različnih arhivih. Viri in literatura Zunanje povezave René Descartes. Stanford Encyclopedia of Philosophy Francoski filozofi Francoski fiziki Francoski matematiki Francoski častniki Filozofi med renesanso in razsvetljenstvom Filozofi znanosti Člani Mersennovega kroga Ljudje, po katerih so poimenovali krater na Luni Francoski rimokatoličani Umrli za pljučnico


Smisel ali nesmisel, to je zdaj vprašanje / muzika / Klub Gromka, od 19.00: klubski večer POLETNA GROMKA: Greje se klopice na Trgu brez zgodovinskega spomina Center slovanskih kultur France Prešeren, ob 23.00: Trnovo ponoči: Drum 'n' bass Trnovo ponoči je neuraden večerni del Trnfest 2018 27th edition, ki je sestavljen iz raznolikega DJ programa. Tokrat bodo za drum 'n' bass skrbeli: Riba (GluGlu), MidAir (LiquiFi). Hadzi Prispevek: 3 € 30. mednarodni festival Noči v stari Ljubljani NOVI TRG *v primeru dežja v atriju ZRC SAZU 20.00: EtnoRom (Madžarska) Künstler Ágnes, vokal / vocals Molnár Tamás, saksofon / saxophone Seres Vilmos, saksofon / saxophone Balog József, kitara, vokal / guitar, vocals Béla Rózsa, kitara / guitar Kovács Krisztián, cajon 22.00: BARO DROM Orkestar (Italija) Modestino Musico, harmonika / accordion Vieri Bugli, električna violina / electric violin Michele Staino, električni kontrabas / electric double bass Gabriele Pozzolini, bobni in tolkala / drums and percussion 22.00: DAGADANA (Poljska, Ukrajina) Daga Gregorowicz, vokal, elektronika / vocals, electronics Dana Vynnytska, vokal, klaviature / vocals, keyboards Mikołaj Pospieszalski, kontrabas, bas kitara, violina, vokal / double bass, electric bass, violin, vocals Péter Somos, tolkala / percussion *v primeru dežja v Gledališču Glej STARI TRG 20.00: DOLINA ODMEVA – 'Enostavne viže' in 'Nagajiva triola s piko' Andrej Trobentar, vokal David Jarh, trobenta Najke Makuc, violina Lado Jakša, klaviature, saksofon, flavta Vlado Špindler, harmonika Boris Romih, kitara, kalimba Julija Temlin, keltska harfa Andrej Stermecki, džembe Benjamin Čuček, tolkala, vokal Matjaž Weingerl, keltska harfa, bandura, cimbale, polenofon in kamenofon, flavta, vokal 21.00: KOSMIC QUARTET Lado Jakša, klaviature, pihala / keys, wind instruments Drago Ocepek, kitara, violina / guitar, violin Vanja Dizdarević, bas kitara / bass guitar Jože Cesar, bobni / drums Gost: Benjamin Čuček, vokal, trobenta, konge / vocals, trumpet, congas PETKOVŠKOVO NABREŽJE – JAZZ ODER Zaradi vremena prestavljeno na četrtek, 23. 8., ob 20.30 na Kongresni trg, Paviljon. PRITLIČJE 20.00: DJ SHANTI PRIYA 21.30: DJ BORSAN (Slovenija, Sirija) 23.00: DJ ALI (Slovenija, Iran) MESTNI MUZEJ, Imago Sloveniae 20.30: ALEJA SNIVA, koncert samospevov izbranih udeležencev mojstrskih tečajev petja glasbene matice pod vodstvom Pie Brodnik, Barbare Jernejčič Fürst in Edite Garčević Koželj. Urbano dejanje (UD) 2018 prestavljeno v Kino Šiška Tobačna ulica Kino Šiška in Klub K4: V soboto festival zaključujejo s presekom slovenske trap scene. Nastopili bodo kontroverzni kolektiv Matter, najnovejša senzacija Senidah, največji zahanci na sceni AMN, podtalni enfant terrible Smrt Boga In Otrok, girl gang šefica Sheby, ter sveži podmladek 36H in Ankl Klan. Redna vstopnica: 12 EUR, 8 EUR v predprodaji ➤ DNEVNI PROGRAM (Tobačna ulica, od 16.00 do 20.00) Sejem mladih ustvarjalcev, Fashion 4 UD, Urbano tetoviranje ➤ VEČERNI PROGRAM (Kino Šiška, od 19.00 do 24.00) - Matter - Dacho, Tunja, Levanael - Senidah - AMN - $MeR† ß0H∀ inu ؆RØkkk - Maja Šebenik Sheby - 36H - Anklklan ➤ NOČNI PROGRAM (Klub K4, od 24.00 do 05.00) - Cookie - Bor$aleano - Young Sanci - Shao - DubDiggerz - AIA KluBar, ob 21.00: Josephine: Večeri z okusom / predavanje / Moderna galerija • 19.00: Mladen Dolar: Postmoderna ironija in NSK Koncept ironije sega nazaj do sokratske ironije v antiki; svoj trenutek slave je doživel z romantično ironijo (ki jo je ostro kritiziral Hegel in konceptualno razložil Kierkegaard), potem pa je postal eden vodilnih sloganov postmodernosti. Zdel se je najboljša protiutež smrtni resnosti modernizma. A NSK je predstavil gesto, ki je bila odločno v nasprotju z naravo ironije, ki je bila povsem brez kančka ironije, in iz tega naredil svojo najbolj prepoznavno potezo. Predavanje raziskuje napetost med tem dvojim in razmišlja o položaju ironije in njenih možnih kritičnih posledicah. Mladen Dolar je profesor in višji raziskovalec na Oddelku za filozofijo Univerze v Ljubljani. V raziskavah se ukvarja s psihoanalizo, moderno francosko filozofijo, nemškim idealizmom in umetnostno teorijo. • 18.00: Boris Buden - Jezik avantgarde Boris Buden je pisec in kulturni kritik, ki živi v Berlinu. Znana teza Borisa Groysa, da je umetniški avantgardi uspelo postati mednarodno prepoznavna, ni pa ji uspelo spremeniti sveta, kar je bil po njegovih besedah njen Razlog za obstoj, bi danes lahko razumeli z jezikoslovnega vidika. Če si za globalno prepoznavnost lahko uspešno prizadeva le angleško govoreča avantgarda, kateri jezik bi morala govoriti avantgarda, ki še sledi cilju spremeniti svet? Ali obstaja nekaj takega kot avantgardni pogovorni jezik? In katero publiko naj nagovarja? / malo teatra / Mini teater: 18.00: Paskudarium, lutkovna predstava Paskudarium je gledališka predstava, narejena po knjigi Dušana Taragela Pravljice o neposlušnih otrocih in njihovih skrbečih starših. Paskudarium je muzej neposlušnih otrok. Ustanovil ga je pomembni strokovnjak otroške neposlušnosti, profesor Selfeater. Tudi sam je bil v preteklosti neposlušen pobalin in umazan otrok. Na »gledališkem vodstvu« po muzeju, otroci spoznavajo dela g. Profesorja. Videli bodo posebne naprave za preučevanj 1000 e otroške neposlušnosti in posebne primere izjemne otroške neposlušnosti, kot na primer Umazana Ana, Leni Tonček in Vive, ki si vrta po nosu. Vse zgodbe so pretirane, (nos Vive bo zrasel in postal kot kumara), zato je več pravljičnosti kot realnosti. S pomočjo teh pravljic in uporabe elementov burke, komedije in gledališke predstave, želimo v otrocih zbuditi zasmehovanje napak in slabih navad drugih in seveda odpravo lastnih. Tudi skrbeči starši in drugi učitelji so tarča kritike predstave. Saj zaradi njihove skrbi nekateri otroci postanejo leni, površni, zlobne špeckarhle, slabi prijatelji in sebičneži. Nastopata: Katarína Aulitisová, Ľubomír Piktor 20.00: Stop, lutkovna predstava Predstava se odigra na majhnem odru, z unikatnimi majhnimi lutkami. Delikatna animacija lutk je nekaj posebnega. Lutkarska tehnika in izjemne sposobnosti igralca predstavljajo enkratno doživetje za gledalce. Predstava je nema, temelji na klasičnih ali zimzelenih melodijah in je sestavljena iz verige 3-5 minut trajajočih točk. Nastopa: András Lénárt 21.00: Vampir iz Koštofranka, lutkovna predstava, predstava za odrasle Josefa Váchala je leta 1050? navdihnila jičinska legenda o vampirju in narisal je barvno risbo, z naslovom Vampir iz Koštofranka. Na podoben način je Robert Smolík, rojen v Jičínu, ki sta ga navdihnili legenda in risba, ustvaril barvno grozljivo miniaturo, v obliki lutkovne predstave, s kakofonično glasbeno podlago Veronike Svobodové. 21. festival Mladi levi (24. avgust – 1. september 2018) 19.30, Noble: RUMOŽ: V tej predstavi, kjer ne ločimo projekcij od realnosti in scenografije od risb, pademo v Aličino (tokrat Fleurino) sanjsko luknjo, v katero si vedno znova prizadeva priti protagonistka, saj se v sanjah zaljubi v rumoža – človeka kenguruja. Njena ljubezen se v sanjah sprehaja po arhetipih ljubezni. Kaj je še bolj večna tema od ljubezni? Neuslišana ljubezen. Kam se najraje vračamo? V sanje. Zakaj biti buden, če je v sanjah lepše? Večno vprašanje gledališča. Pravijo, da je resničnost bolj divja kot katerakoli umetnost ali katerekoli sanje, ampak kako premagati sanje, ki so tako lepe in v katerih imamo – ljubezen? Kaj storiti, ko »pridemo do točke, ko se moramo soočiti z ultimatom – obupati ali se prebuditi«? Predstava je primerna tudi za otroke od 3. leta naprej. 21.00, Reflex: VES MOJ SEKS: Vsi vemo, da je odnos do spolnosti danes drugačen, kot je bil leta nazaj, poznamo tudi statistike o različnih spolnih praksah in letos ob 50-letnici leta 1968 tudi poskušamo misliti, kaj nam je prinesla t. i. seksualna revolucija. Ampak kot lepo poje Dolly Parton, nihče ne ve, kaj se dogaja za zaprtimi vrati, za konkretnimi zaprtimi vrati. V Sloveniji smo poiskali 6 ljudi starejše generacije, ki so pripravljeni govoriti o seksu; o svojem seksu, ne samo seksu na splošno. Skupaj z Mammalian Diving Reflex so svoje zgodbe predelali v predstavo in tako bomo vsaj za trenutek lahko pogledali za zaprta vrata romance in spolnosti neke generacije. / kino / Kinodvor: 17.00 / Dvorana: Rdeči pes Modri, Kriv Stenders 18:45 / Dvorana: Mary Shelley, Haifaa Al-Mansour 21:15 / Dvorana: Ne skrbi, peš ne bo prišel daleč, Gus Van Sant Slovenska kinoteka v znamenju zadnjega večera Festivala kratkih Kraken - FeKK 16.30: FeKKIDS - Medo Trapavko / Easygoing Teddy (Tomislav Gregl, Hrvaška, 2017, 8’) - Kapljice / Dråberne / Drops (Karsten Kjaerulf-Hoop, Sarah Joy Jungen, Danska, 2017, 5’) - Swim (Maike Koller, Nemčija, 2017, 3’) - Bango Vassil (Milen Vitanov, Vera Trajanova, Bolgarija, Nemčija, 2016, 8’) - Bela d 2000 ežela / Whiteland (Ira Elshansky, Rusija, 2018, 6’) - Robot je robot / A Robot is a Robot(Emil Friis Ernst & Nilas Ropke Driessen, Danska, 2018, 6’) 18.30: FeKKSTIVAL - Internationale Kurzfilmtage Winterthur II. - Črna nit / Ligne Noir / Black Line (Mark Olexa, Francesca Scalisi, Švica, 2017, 10') - Prva ljubezen / Premier Amour / First Love (Jules Carrin, Švica, 2017, 20') - To get in Touch with Crows (Rhona Mühlebach, Švica, 2016, 6') - Blackjack / Valet Noir (Lora More-Ravad, Švica, 2017, 22') - Popotniški dnevnik: Tel Aviv / Travelogue Tel Aviv (Samuel Patthey, Švica, 2017, 6') - Proti Meki / Facing Mekka (Jan-Eric Mack, Švica, 2017 27') 20.30: Projekcija zmagovalnih filmov - Najtoplejši dnevi leta / Najtopliji dani lijeta (r. Maša Šarović, 2017, Srbija, 22’), FeKK Grand Prix - Vrzel / Chasm (r. Ana Trebše, 2018, Slovenija, Srbija, 24′), nagrada FeKK za najboljši slovenski film - Lovettovi / The Lovetts (r. Igor Bezinović, 2018, Hrvaška, 17′), nagrada FeKK za najboljši film iz jugoslovanske selekcije - Iva (r. Maja Alibegović, 2018, Hrvaška, 11′), nagrada kritiške žirije FeKK za slovenski film - Drama je precenjena / Precijenjena dramaturgija (r. Dubravka Turić, 2017, Hrvaška, 30’), nagrada kritiške žirije FeKK za film iz jugoslovanske selekcije


text: Mathematica Vir: Obvestilo računalniškega centra študentom Obveščamo vas, da kljub uradnemu sporočilu Univerze v Ljubljani, da je licenca za Mathematico začasno podaljšana za 1 mesec, temu ni tako. Po poiuskusu podaljšanja smo ugotovili, da tudi na novo zgenerirane kode delujejo le do 01.05.2011. Po preteku licenc vam bo Mathematica prenehala delovati. Za vse nevšečnosti se vam opravičujemo. Ko bomo ponovno dobili obvestilo od Univerze v Ljubljani, da je licenca obnovljena, vas bomo o tem obvestili. RC FMF


Ne išči me, ker ne potrebujem te,


V Cankarjev dom prihaja Festival Tolstoj, iskalec resnice - Russia Beyond Slovenija V Cankarjev dom prihaja Festival Tolstoj, iskalec resnice Prihodnji teden bo v Cankarjevem domu vrata odprl Festival Tolstoj, iskalec resnice, na kateri bodo predstavili zanimive pisateljeve fotografske portrete. Na dan otvoritve, 11. januarja, bo v Cankarjevem domu zgodnjo biografijo Leva Nikolajeviča Tolstoja predstavil dr. Pavel Basinski, ruski pisatelj, zgodovinar, avtor številnih fotografij ter urednik kulturnih strani časopisa Rossijska Gazeta, ki je tudi založnik našega portala. Na dokumentarni razstavi, ki bo v preddverju Cankarjevega doma na ogled do 24. marca 2017, bodo predstavili tudi okolje umetnikovega bivališča v Jasni Poljani » ki priča o njegovem življenju, saj vsebuje posnetke nadrobnosti za boljši vpogled in razumevanje avtorja in njegovega dela: stoječo uro z nihalom, staro več kot dvesto let, portrete pisateljevih prednikov, ki so postali prototipi njegovih likov, pisalno mizo in črnilnik, legendarni usnjeni kavč, na katerem so bili rojeni pisatelj, njegovi bratje in sestra ter njegovih enajst otrok in dva vnuka, ter pisateljevo obsežno knjižnico, rokopise njegovih knjig, vključno z romanoma Vojna in mir in Ana Karenina, ter Tolstojeve lastnoročno podpisane dokumente in pisma, » je mogoče prebrati na spletni strani Napovednik.com. Dodajajo, da je Cankarjev dom razstavo pripravil z Ruskim centrom za znanost in kulturo v Ljubljani, dokumentarno gradivo zanjo pa sta posodila Državni spominski in naravni rezervat Muzej-posestvo L. N. Tolstoja Jasna Poljana in Državni muzej L. N. Tolstoja. Strokovni sodelavec razstave je Marijan Rupert, vodja zbirke rokopisov, redkih in starih spisov NUK, podobo razstave podpisuje oblikovalka Jasna Andrič. Na dan otvoritve razstave bo dr. Pavel Basinski prav tako v Cankarjevem domu pripravil predavanje z naslovom Zgodnja biografija l. N. Tolstoja kot vir njegovega svetovnega nazora, ki bo posvečeno zgodnjemu obdobju Tolstoja, ko še ni bil pisatelj in filozof. Brez poznavanja tega dela njegove biografije namreč ne moremo razumeti njegovega poznega obdobja. »Pozni pogledi Leva Tolstoja na civilizacijo, državo, Cerkev, problematiko nasilja ipd. so povezani z njegovim znamenitim duhovnim preobratom konec sedemdesetih in v začetku osemdesetih let 19. stoletja. Takrat je Tolstoj popolnoma spremenil svoj pogled na svet in začel oblikovati svojo življenjsko filozofijo, svoje razumevanje krščanske vere. Toda v resnici so marsikaj od tega, kar je Tolstoj pridigal proti koncu življenja, vanj vsadili že njegovi predniki, starši in tete, ki so ga vzgajale po smrti staršev,« so v Cankarjevem domu zapisali v vabilu. Predavanje bo posvečeno zgodnjemu obdobju Tolstoja, ko še ni bil pisatelj in filozof. Brez poznavanja tega dela njegove biografije namreč ne moremo razumeti njegovega poznega obdobja. Dr. Pavel Basinski je doktoriral je iz primerjalne književnosti ter bil član žirije za številne vidnejše ruske literarne nagrade, kot so ruski buker ter nagradi Aleksandra Solženicina in Jasne Poljane. Njegovo zadnje delo Lev Tolstoj: Pobeg iz raja je izšlo julija 2010 in že v dveh mesecih doživelo dva ponatisa. ruski pisatelji Ruski center znanosti in kulture


Poncharal: Pol ve, da lahko premaga Marqueza | Svet Hitrosti Avtor prispevka: Tomaž Strgaršek, objavljeno 30. junija 2020 . Herve Poncharal se je v nedavnem intervjuju razgovoril o svojem nekdanjem varovancu Polu Espargaroju, ki naj bi bil tik pred prestopom k Hondi. Pol naj bi tudi trdno verjel v to, da je lahko resen konkurent Marquezu. “Pol pri sebi zagotovo verjame, da lahko resno konkurira Marquezu,” so bile Poncharalove besede. Espargaro je v Avstrijskem moštvu vse od njihovega vstopa v elitni razred leta 2017. Trenutno pa s tretjim mestom na kaotični dirki v Valenciji leta 2018 drži tudi njihovo najboljšo uvrstitev. Na splošno se je Španec v tem času uveljavil kot zelo konstanten dirkač, ki je veliko prispeval tudi k razvoju motocikla. Vse to je pritegnilo pozornost moštva Honde, ki naj bi mu ponudili sedež za prihodnjo sezono ob boku, nekdaj velikega rivala Marca Marqueza. “Pol je izjemen, tako dirkač kot oseba. Vedno dobre volje, nasmejan, pozitiven,” je poudaril Poncharal. “Na Yamahi je imel nekaj težav, saj ima bolj agresiven dirkaški slog, medtem ko moraš biti na Yamahi nekoliko bolj nežen. Kljub nekaterim težavam sva skupaj vedno zelo dobro sodelovala. V tem času se je tudi veliko naučil, kar mu je zelo pomagalo, ko je prestopil v KTM ter postal vodilni dirkač. Ta vloga mu je zelo ugajala.” “Zanimivo bo videti kako se bo znašel na Hondi, ki zahteva precej podoben stil vožnje. Z Marcom se poznata že zelo dolgo, vedno sta bila huda konkurenta. Spomnimo se samo bojev v razredu Moto 2. Sedaj pa bosta skupaj v istem moštvu kar bo zelo zanimivo. Marc je sicer prva violina v moštvu, a Pol se zagotovo ne bo dal zlahka. Verjamem, kot tudi sam, da je sedaj na vrhuncu svoje kariere ter da lahko resno konkurira Marquezu.” Espargaroja bo v moštvu KTM zamenjal Miguel Oliveira, v Poncharalovo moštvo pa se bo preselil Danilo Petrucci. Tagged 2021, Herve Poncharal, honda, ktm, motogp, Pol Espargaro NazajPri Ferrariju nezaželen Vettel bo letos na stezi fascinanten NaprejRed Bull Mercedesu grozi s protestom


text: Judit Polgar |Judit Polgár| Foto Gennadiy Titkov |Polno ime||Judit Polgár| |Država||Madžarska| |Naziv||velemojstrica| |Rating FIDE||2693 (Št. 36 na FIDE rating listi januarja 2009) |Najvišji rating||2735 (julij 2005)| Najmočnejša ženska igralka v zgodovini je bila z ratingom FIDE 2738 osma na absolutni lestvici, med najmočnejših sto pa edina ženska. Velemojstrica je postala leta 1991 pri starosti samo 15 let in 4 mesece in potolkla starostni rekord, ki ga je od leta 1958 imel Bobby Fischer. Tudi njuni sestri, velemojstrica Zsuzsa (Susan) Polgar in mednarodna mojstrica Zsófia Polgár, sta bili del uspešnega učnega poskusa njihovega očeta Lászla, ki je vse tri treniral od mladih nog. Zsófia živi v Izraelu, Susan v New Yorku, Judit pa živi v Budimpešti. Polgarjeva je bila udeleženka Svetovnega šahovskega prvenstva 2005.


Nastija Močnik: Nisem si več gnala k srcu, da na...


text: Drakula Vsebina Legenda o Drakuli [uredi] V romunščini »dracul« pomeni hudiča ali zmaja, verjetno so ta pridevnik dobili pogumni romunski bojevniki med 14. in 19. stoletjem ter vitezi Zmajevega reda. »Dracula« (Drakula) pa je pozdrav, ki je pomenil »sin dracul«. Izmed teh sinov je najznamenitejši transilvanski vladar Vlad III. Tepes (1431-1476). Njegov oče Vlad Dracul postane princ Vlaške po paktu z ogrskim kraljem. Ko ogrski kralj umre, sklene novo zavezništvo s turškim sultanom, vendar Ogri leta 1442 premagajo Turke in Vlad Dracul izgubi transilvanski prestol. Ponovno si želi pridobiti prestol v večletnih vojnah, med tem ga zajamejo Ogri in delo nadaljuje sin Drakula, ki za nekaj mesecev zasede Vlaško 1448 in za kar 6 let leta 1456. Med svojo vladavino je pobil več kot 40.000 očetovih sovražnikov, izdajalcev in brezčastnih trgovcev. Od tod verjetno izhaja legenda o vampirju, ki jo je pozneje povzelo več piscev. Splošno o Drakuli [uredi] Roman Drakulo je leta 1897 napisal irski pisatelj Bram Stoker. Glavni antagonist je bil vampirski grof Drakula. Drakulo so razvrstili v več literarnih žanrov, med drugim v vampirsko literaturo, med srhljivke, gotski roman in med invazijsko literaturo. Glede na strukturo gre za pisemski roman, kar pomeni, da je napisan v pismih, dnevniških zapiskih, ladijskih dnevnikih, ipd. Literarni kritiki so preiskali mnoge teme v romanu kot je npr. vloga žensk v viktorijanski kulturi, konvencionalna in konzervativna spolnost, imigracije, kolonializem, postkolonializem in folkloro. Povzetek zgodbe [uredi] Roman v glavnem sestavljajo dnevniški vpisi in pisma, katere so napisali različni pripovedovalci. Ti pripovedovalci so obenem tudi glavni protagonisti romana. Stoker pa je zgodbo občasno začinil še s časopisnimi izrezki, katerih dogodkom naši pripovedovalci niso bili vedno priča. Zgodbo začne pripovedovati Jonathan Harker. Gre za novopečenega angleškega nepremičninskega svetovalca, ki potuje z vlakom in kočijo vse od Anglije pa tja do sesedajočega se starega gradu grofa Drakule - ta se nahaja v Karpatih na meji med Transilvanijo in Moldavijo. Cilj njegove naloge je, da ponudi Drakuli pravno podporo v zvezi s transakcijo neke nepremičnine. Potek celotnega opravka nadzira Harkerjev delodajalec Peter Hawkins iz Exetra v Angliji. Na začetku ga je Drakula očaral s svojim veličastnim vedenjem, a prav kmalu je Harker spoznal, da je postal ujetnik tega zloveščega dvorca. Začel je tudi spoznavati vznemirjajoče aspekte Drakulinega nočnega življenja. Neko noč, ko je iskal svojo pot ven iz gradu, je padel pod urok treh brezmilostnih ženskih vampirk, Drakulinih nevest. V zadnjem trenutku ga je rešil grof, ki je želel ohraniti Harkerja dovolj dolgo pri življenju, da bi ga oskrbel s preostankom pravnih nasvetov in ga poučil o Angliji in Londonu. Harker je komaj pobegnil iz gradu. Malo zatem ruska ladja Demeter dvigne sidro v Varni in v času hudega neurja prispe na obrežje Whitbya v Angliji. Vsi člani posadke manjkajo in veljajo za mrtve. Najdejo le truplo kapitana, ki je privezano na krmilo. Najdejo dnevnik kapitana, v katerem so zapiski o nenavadnih dogodkih, ki so jih spremljali med potjo. Ti dogodki so vodili do postopnega izginotja celotne posadke. Menili so, da se na nesrečnem plovilu nahaja neka zlonamerna osebnost. Opisana je bila tudi žival, ki naj bi skočila z ladje na obrežje in je izgledala kot ogromen pes. Tovor z ladje pa so označili kot srebrni pesek in škatle polne zemlje iz Transilvanije. Prav kmalu Dracula izsledi Harkerjevo predano zaročenko Wilhelmino (Mino) Murray in njeno prijateljico Lucy Westenra. V enem dnevu Lucy zaprosijo za roko kar trije gospodje: zdravnik John Seward, Quincey Morris in hvalevredni Arthur Holmwood (kasnejši Lord Godalming). Lucy zavrne Sewarda in Morrisa ter sprejme snubitev Arthurja Holmwooda. Kljub zavrnitvam se odločijo, da bodo vsi ostali prijatelji. Drugo omembe vredno srečanje je tisto med Drakulo in Sewardovim bolnikom, Renfieldom. Renfield je nor moški, ki je insekte, pajke, ptiče in ostala bitja, glede na njihovo velikost, z namenom, da posrka njihovo življenjsko energijo. Renfield deluje kot nek posrednik, ki zbira sledove za Drakulo in ga obravnava kot gospodarja. Lucy prične izginjati na nenavadne načine. Vsi njeni snubci se vznemirijo in Seward pokliče iz Amsterdama svojega starega učitelja Abrahama van Helsinga. Van Helsing takoj odkrije, kaj je narobe z Lucy, a se trudi ne prehitro sklepati. Ve namreč, da bo Sewardova vera vanj omajana, če prične govoriti o vampirjih. Van Helsing poskusi z množičnimi krvnimi transfuzijami, a očitno je, da ne pomaga nič več. Na večer, ko se mora Van Helsing vrniti v Amsterdam (in je njegovo sporočilo Sewardu, naj pazi na posestvo Westenrajevih, ponesreči poslano na napačen naslov), Lucy in njeno mati napade volk. Ga. Westenra, ki ima težave s srcem, umre od strahu, Lucy pa očigledno umre kmalu zatem. Lucy pokopljejo, a že kmalu po njenem pogrebu se pojavijo članki v časopisih, ki govorijo o pogrešanih in preganjanih otrocih. Otroke naj bi ponoči lovila »bledolična dama«, nekateri so jo celo označevali kot lepo. Van Helsing je vedel, da je to Lucy, ki je postala vampir. Odloči se, da bo Sewardu, lordu Godalmingu in Morrisu, povedal vso resnico. Van Helsing jo skupaj z njenimi snubci poišče in po vznemirjajočem soočenju med njo in Arthurjem, ji prebodejo srce, jo obglavijo in napolnijo njena usta s česnom. V tem času se Jonathan Harker vrne z okrevanja v Budimpešti (kjer se mu je Mina pridružila in se z njim poročila). On in Mina se tako pridružita koaliciji, ki osredotoči svoje delovanje na obračun z grofom Drakulo. Ko Drakula izve za zaroto proti njemu, se odloči maščevati. Tako prične obiskovati Mino in jo vsaj trikrat ugrizne. Drakula dovoli Mini piti tudi njegovo kri, tako da se med njima ustvari duhovna vez, s katero lahko Mino nadzira. Edini način, s katerim se to da preprečiti, je da ubijejo Drakulo. Mina počasi podlega krvi vampirja, ki teče skozi njene vene. Tako pada iz stanja podzavesti v stanje delnega transa, v katerem je z Drakulo telepatsko povezana. Ravno skozi to vez pričnejo slediti Drakulinim premikom. Kje je Drakula, lahko ugotovijo le, ko hipnotizirajo Mino. Ta zmožnost pa postaja vedno slabša, bolj ko se gradu približujejo. Drakula pobegne nazaj v Transilvanijo v svoj grad. Sledi mu skupina z Van Helsingom na čelu. Tik pred sončnim zahodom ga najdejo in ga uničijo, tako da mu z nožem prerežejo vrat ter mu ga kasneje zapičijo v srce. Drakula se spremeni v prah. Njegov urok se izniči in Mina nima več znakov ugrizov. Preživeli se vrnejo v Anglijo. Zunanje povezave [uredi] - v angleščini: