Чому сміються малюки?
Відповідь на це питання може відкрити багато нового про наш розум, говорить Том Стаффорд.
Хіба він і справді не зрозумів жарт? Чому діти сміються? Здається, ця тема – розвага для дослідників, але для її вивчення є серйозне наукове підґрунтя. Так вважає Каспар Еддімен, дослідник з коледжу Бербек Лондонського університету. Він не перший, хто почав займатися цим питанням. Чарльз Дарвін вивчав дитячий сміх на прикладі свого маленького сина. Зігмунд Фрейд висунув свою теорії сміху. Батько психоаналізу вважав, що ми сміємося, коли відчуваємо перевагу. Вигляд страждань іншої людини приносить нам задоволення. Ось чому грубі жарти та невдалі падіння так нас смішать, адже невдача трапилася не з нами. Великий дитячий психолог Жан Піаже вважав, що дослідження сміху немовлят допоможе зрозуміти, що в них на думці. Якщо ми сміємося, значить, ми зрозуміли жарт. Гарний жарт балансує між чимось несподіваним і незрозумілим, а також передбачуваним і нудним. Вірний спосіб розсмішити карапуза – це полоскотати його. Розуміння причин та особливостей дитячого сміху дозволить з'ясувати, як діти розуміють світ, вважав швейцарський вчений. Хоча Жан Піаже й висловлював ці думки ще у 40-і роки минулого століття, належної уваги в сучасній психології ця тема так і не отримала. Каспар Еддімен вирішив виправити ситуацію. Нещодавно він завершив найбільше і найдетальніше в світі дослідження причин дитячого сміху. Минулого року на Міжнародній конференції з питань дитинства в Берліні він представив перші результати свого масштабного дослідження. Збір даних здійснювався за допомогою веб-сайту, на якому більше 1 000 батьків з усього світу відповідали на питання, коли, де і чому їхні діти сміються. Результати, як і тема дослідження, неймовірно зворушливі. Малюки вперше посміхаються десь у шість тижнів, а голосно сміються – у віці трьох або трьох з половиною місяців. Це може варіюватися. Якщо ваш малюк ще не почав реготати - не хвилюйтеся. Надійний спосіб розсмішити карапуза – затулити своє обличчя руками, а потім зі словами "ку-ку" вигулькнути перед ним. Але єдина причина сміху, яку назвали майже всі батьки – це лоскотання. Важливим першим висновком дослідження є те, що з самого початку немовлята сміються разом з іншими людьми, і з того, що вони роблять. Одного фізичного відчуття лоскотання замало. Так само, як і просто побачити, що якийсь предмет раптово зникає або потім з'являється. Це все смішно лише тоді, коли дорослий навмисно робить ці речі для малюка. Це показує насамперед те, що соціалізація дитини (та її сміху) відбувається задовго до того, як вона починає ходити або говорити. Коли ви лоскочете свого малюка - він сміється, ймовірно, тому, що це саме ви його лоскочете. Крім того, здається, діти не схильні сміятися над невдалим падінням інших. Малюки розсміються радше, коли впадуть самі, ніж коли побачать, що хтось впав. Їм весело, коли інші радіють, і вони не глузуватимуть з когось, кому сумно або боляче. Мама і тато можуть однаково розмішити дитину Ці результати цілком спростовують теорію Фрейда, яка в будь-якому випадку була розроблена на основі клінічних інтерв'ю з дорослими, а не дітьми. Доктор Еддімен продовжує збирати дані і сподівається, що більш докладний аналіз допоможе дізнатися, як сміх малюків відображає розвиток їхнього сприйнятті світу. Як, наприклад, несподівані речі вчать передбачати події, коли вони навчаються запам'ятовувати предмети. Хоча дитячий сміх має величезний науковий потенціал, дослідники чомусь нехтували цією темою, говорить доктор Еддімен. Одна з причин – складність експерименту. Дітей неможливо змусити сміятися в штучних умовах лабораторії. Проте вчений збирається вирішити це питання на наступному етапі проекту. Але дитячий сміх залишався без уваги частково й тому, що це питання не вважали достатньо серйозним для науки. Саме це упередження вчений сподівається спростувати. Дослідження сміху – це, звичайно, не жарт. Якщо у вас є малюк, ви можете зробити свій внесок у дослідження розвитку дитини на сайтах доктора Еддімена – babylaughter.net (присвяченому сміху) та babylovesscience.com (присвяченому гумору та іншим питанням). Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Future.