Серіал "Чорнобиль": болісна історія без прикрас
Сказати, що новий міні-серіал від HBO "Чорнобиль" наводить на роздуми, все одно, що описати Усейна Болта як непоганого бігуна, а води Антарктики - як помірно холодні.
Ця стрічка не просто примушує думати - вона позбавляє сну. Техногенна катастрофа, що почалася з вибуху близько о першій ночі на Чорнобильській АЕС в радянській Україні 26 квітня 1986 року, наочно "вилилась" в п'ять серій, по годині кожна. Під кінець третьої мені вже хотілося чогось легкого: наприклад, передивитися "Пекло в піднебессі" або "Лютер". Щось далеке від такої жорстокої реальності. Коли небезпеку, яка зачаїлась в безодні атомної енергії, відтворюють з такими моторошними подробицями, у жилах стигне кров. Ходять чутки, що уряди країн світу применшили масштаб того, що сталося в ту ніч у Прип'яті задля захисту власних планів розвитку ядерної енергетики. Якщо це так, то ця стрічка допомагає зрозуміти, чому. Щонайменше 31 людина загинула, багато отримали поранення внаслідок найбільшої ядерної катастрофи в історії людства Події починаються за два роки після аварії у маленькій, скромній квартирі фізика Валерія Легасова (Джаред Харріс). Ніч. На годиннику - 01:10. Чоловік, який очолював комісію з розслідування нещасного випадку, сидить у кухні перед мікрофоном і касетним магнітофоном. Він прослуховує свої записи з детальним викладом того, що йому відомо про події до, під час і після катастрофи - коли після перевірки безпеки вибухнув блок № 4 Чорнобильської АЕС. Валерій Легасов (Джаред Харріс) очолив комісію, яка розслідувала причини аварії на ЧАЕС З авто на протилежному боці вулиці за вікнами його квартири спостерігає КДБ. Атмосфера зловісна й гнітюча. Світ, в якому люди забули, що таке посмішка. І це лише початок. Далі буде гірше. Ми повертаємось на 2 роки і одну годину назад. Перед очима - інша квартира, цього разу в Прип'яті. Молода жінка (Джессі Баклі) повертається до ліжка, вона хворіє. Поруч спить її чоловік (Адам Нагаітіс). Вона йде до вікна і зупиняється на півкроку - величезний вибух стрясає будівлю. Цього достатньо, щоб розбудити її чоловіка. Він вистрибує з ліжка, біжить до вікна і бачить, як відблиск фосфоресцентного світла і полум'я здіймаються з бетонної будівлі. Він повертається до дружини, каже, що все гаразд і нічого особливого не сталося. Одягає захисну форму рятувальника і виїжджає на місце події. Людмила Ігнатенко (Джессі Баклі) хвилюється за свого чоловіка Василя, який був одним з перших, хто почав боротьбу з атомним вогнем Василь Ігнатенко (Адам Нагаїц) - молодий пожежник, який, отримавши смертельну дозу радіації, помер повільно й болісно Далі - приховування масштабів аварії, величезні дози радіації, від яких "горить" шкіра, і можливість ядерного апокаліпсису, якби не жертовна мужність тих, хто свідомо або несвідомо віддали свої життя, щоб зменшити небезпеку лиха. Важко сприймати історію через призму екрану, якщо знаєш, як все відбувалося насправді. Все місто з ще сонними дітьми в піжамах зібралося на мосту і спостерігає за вогнем крізь серпанок радіоактивного попелу. Картина, від якої навіть у дуже мужніх на очі навертаються сльози. Динамічний розвиток подій і відмінна гра акторів, які розмовляють російською без фальшивих акцентів, створюють атмосферу життєвої достовірності. Шведський актор Стеллан Скарсгард втілив образ радянського посадовця-кар'єриста Бориса Щербини. Його Кремль призначив керівником урядової комісії з ліквідації наслідків аварії. Спочатку "партійна лінія" Щербини будується на невігластві і самозаспокоєнні. Однак, прибувши на місце аварії та поспілкувавшись з Валерієм Легасовим, він переконується, що ситуація - складна, а небезпека - серйозна. Заступник голови ради міністрів СРСР Борис Щербина (Стеллан Скарсгард) був змушений обирати між державою і фактами; тут з Валерієм Легасовим (Джаред Харріс) З'являється ще один персонаж - білоруський фізик-ядерник Уляна Хомюк, яку зіграла Емілі Вотсон. Вона у Мінську зрозуміла масштаби загрози раніше, ніж працівники ЧАЕС. Жінка приїздить (без запрошення) і пропонує свою допомогу Легасову. Разом вони намагаються з'ясувати причини аварії. Фізик-ядерник Уляна Хомюк (Емілі Вотсон) намагається встановити причини трагедії Акторська гра вражає, кожна сцена виглядає достовірно і занурює в радянські 1980-ті. Люди живуть у безбарвному світі, який рідко виходить за межі похмурої зелено-сіро-коричневої палітри. Коли я починав дивитись "Чорнобиль", думав, що знаю цю історію. Тепер розумію, що ні. Крейг Мазін написав дуже точний і напружений сценарій, але річ не в тім. Він переносить вас туди, тягне у саме пекло, нічого і нікого не шкодує. Не розважає і не дивує. Він хоче, щоб ви відчули цю історію зсередини, щоб ви замислились. Іронія в тому, що, якби на підтримку і модернізацію Чорнобильської АЕС витратили стільки ж часу, зусиль і грошей, скільки на цю стрічку, трагедії можна було уникнути. Минулого місяця в Чорнобилі згадали тих, хто втратив життя 33 роки тому Хочете отримувати головні новини у месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram. ...