Рембрандт – найперший майстер селфі?
Маестро з Нідерландів написав, можливо, найкращі автопортрети усіх часів. Ці його роботи багато в чому передвіщають деякі особливості епохи соцмереж, пояснює Алістер Сук.
Коли у майбутньому історики писатимуть характеристику початку ХХІ ст., що вони скажуть про наш час? Моя здогадка: час, у який ми живемо, запам’ятається як "епоха нарцисизму". Подумайте лишень, як люди безупинно звертають до соцмереж, закидаючи інтернет побутовими знімками, що документують їхнє життя у надлишкових подробицях. Феномен селфі настільки поширився, що у 2013 року редколегія Оксфордських словників назвала цей новотвір "словом року". (За їхнім визначенням, селфі – це "фотознімок самого себе, зроблений, як правило, смартфоном чи вебкамерою і завантажений у соціальну мережу"). Автопортрет Рембрандта у молодості, 1634 Я багато думав про це восени, коли в моєму рідному Лондоні зазвичай настає гарячий мистецький сезон. Однією з найвизначніших виставок за останні роки стала "Рембрандт: пізні роботи", що відбулася в Національній галереї. А Рембрандт ван Рейн (1606-69), як ніхто інший до чи після нього, розумівся на селфі. Захоплення автопортретами – одна з констант його кар’єри. За сорок років він створив їх близько вісімдесяти, у різних техніках, – живопис, малюнок, офорт – сильно змінивши цей жанр у процесі. Оцінки експертів різняться, але автопортрети становлять до 20% його творчого доробку. Як наслідок, сучасні відвідувачі музеїв легко впізнають його прості, але виразні риси обличчя. Цей ніс-картоплина може належати лише одному художнику в історії мистецтва. Фахівці зазвичай розділяють автопортрети Рембрандта на три етапи. Є живі експериментальні малюнки, створені юним художником, який тільки формувався. У них він досліджує роль світла, а також експериментує з мімікою та гримасами. Ці образи він часто доповнює скуйовдженим волоссям, яке можна вважати наочним відображенням його плідної творчої уяви. Далі йдуть автопортрети 1630-40-х рр., де він постає у середньому віці, вбраний у дорогий одяг, наприклад, оксамитові пальта, підбиті хутром. На цих полотнах – напевно, менш новаторських, ніж у попередній або наступний період – Рембрандт зображає себе з гонором, не приховуючи символів заможності, що свідчать про його комерційний успіх у Амстердамі. Нарешті, після 15-річної паузи у творчості, він малює ще близько п’ятнадцяти автопортретів у літньому віці, починаючи з 1652 р. Багато хто відносить їх до найкращих робіт Рембрандта усіх часів. Немає більше золотих ланцюгів та розшитих сорочок. Натомість автор зображає себе надзвичайно просто і щиро. Ці роботи, судячи з усього, відображають життєдайний і модерновий інтерес до самоспостереження. Самореклама "Певною мірою, Рембрандт прославився саме своїми автопортретами, а не рештою творів", – каже Джеймс Голл, мистецтвознавець і автор книжки "Автопортрет в історії культури". "Його ранні автопортрети тиражувалися на листівках і розсилалися, так що люди впізнавали його обличчя, навіть якщо не бачили жодної іншої його картини. Він був незалежним художником, а не придворним, і тому мусив докладати більше зусиль, щоб здобути репутацію. Автопортрети ж створюють враження, що ти уже відомий, навіть якщо це не так". Автопортрет Рембрандта, 1655 Автопортрети Рембрандта особливо відзначаються поєднанням методичної ретельності і зухвалої технічності, вважає Бетсі Вісман, куратор виставки Рембрандта у Національній галереї, де було представлено шість автопортретів великого майстра. "Якщо ви беретесь за автопортрет – не просто хапаєте телефон і клацаєте на кнопку, а накладаєте фарби, створюючи текстуру, – пояснює вона, – ви мусите уважно себе роздивитись, помічаючи усі горбочки, вигини, зморшки і мішки шкіри на своєму обличчі. Рембрандт охоче пішов на такий уважний розгляд і змалював усі свої недосконалості у дивовижній чесності". "Не менш дивовижно й те, як різноманітно він працює пензлем, щоб усе це передати. Наприклад, він наносить широкі мазки, щоб зобразити мішки під очима, а потім багато дрібних недбалих ліній, які показують обвислі щоки. Неймовірно, скільки різних способів він знаходить, щоб нанести фарби і дати життя й рельєф власному обличчю", – додає куратор виставки. Автопортрет в оксамитовому береті, 1634 Одним з найяскравіших експонатів виставки у Національній галереї був "Автопортрет з двома кругами" (1665 р.), позичений з садиби Кенвуд-хаус, що на півночі Лондона. У білій лляній шапочці (окресленій лише кількома швидкими та енергійними мазками), з пензлями, палітрою і муштабелем, Рембрандт стоїть перед мольбертом, який проглядається з правого краю картини. Загалом, картина має вигляд частково недомальованої. Обличчя художника несе відбитки ударів долі: банкрутства, передчасної смерті його першої дружини Саскії, дошкульного судового позову з боку колишньої коханки (і годувальниці його сина). Втім, його погляд лишається неприборканим, а темні обриси його тіла створюють враження твердості й непорушності. "Гадаю, кенвудський автопортрет – найкращий з автопортретів, а може, й з усіх портретів усіх часів, – каже пан Голл. – Своїм поглядом Рембрандт практично кидає нам виклик. Ми відчуваємо рішучість – його не відштовхнеш у бік, аби пройти повз. Кольори тут осінні, брунатні й червоні – ніби він розкладається і зростається з природою. Фізичний розмір картини теж вражає. Але найбільше в Рембрандті вражає і зворушує його гідність і відчуття себе". На тлі картини – дві округлі лінії, частини загадкових кіл. Нікому достеменно не відомо, навіщо Рембрандт їх намалював, і з роками про це придумали багато різноманітних теорій. Можливо, це дві півкулі великої карти світу. А може, символи кабали. Автопортрет з двома кругами, 1665-69 Однак пані Вісман, яка дослідила безліч інтерпретацій, вважає найбільш ймовірною ту, в якій фігурує флорентійський художник Джотто: як кажуть, той міг намалювати ідеальне коло без жодних інструментів, однією лінією, не відкриваючи руку від паперу чи полотна. "Рембрандт зробив все, щоб перевершити це досягнення, – пояснює вона, – намалював не одне, а два кола. Він показує, що малює ще краще, ніж Джотто". Те, що Рембрандт забажав позмагатися з Джотто, дуже цікаво. І нехай він вихваляється не так очевидно, як самозакохані автори сьогоднішніх селфі, – він усе ж таки доводить, що навіть великі майстри не застраховані від марнославства. Та при всьому тому, між миттєвим селфі та рембрандтовим автопортретом є одна величезна різниця. Ось як сформулювала її пані Вісман: "Щодо автопортретів Рембрандта, варто пам’ятати: це не просто зображення художника. Це Рембрандт. Інакше кажучи, це геніальні роботи". Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Culture.