Що стоїть за звільненням Росією кримських татар?
Звільнення лідерів кримських татар Ахтема Чийгоза та Ільмі Умерова відбулося внаслідок політичних домовленостей і не має правових підстав, наголошують експерти.
Схема, за якою представники кримськотатарського руху опинилися на волі, дуже нагадує ту, що існувала за часів СРСР. Правозахисники та історики кажуть, що практика обмінів дисидентів, шпигунів, в'язнів совісті існувала десятиліттями і Росія знову скористалася нею. Проте лишається відкритим питання, що отримає Кремль взамін на свободу Ахтема Чийгоза та Ільмі Умерова. Повернення до Росії бажаних осіб, які перебувають в Україні або ж переслідуються в інших державах, якісь бізнес-преференції чи політичні дивіденди? Співрозмовники ВВС Україна також не виключають, що участь Туреччини у звільненні українських громадян - це початок дії значно більшої схеми обмінів і звільнень інших ув'язнених у Криму, на Донбасі та у Росії. "Стилістика" СРСР "Міжнародних правових засад тут не було, це були суто політичні домовленості. І це погано, що політичні питання і гуманітарні були змішані. Не можна за рахунок гуманітарної складової вимагати політичних поступок чи бізнес-преференцій. Але щодо того, що сталося саме так, сумнівів не має бути", - каже ВВС Україна керівник Української Гельсінської спілки з прав людини та дисидентського руху 1970-1980-х років Євген Захаров. Водночас, правозахисник вважає, що хоча за стилістикою те, що відбулося, "абсолютно схоже із методами СРСР", важливішим є те, що Ахтем Чийгоз та Ільмі Умеров вже в Україні і кримінальне переслідування їх припинене. Історик Олександр Палій також вважає, що звільнення кримськотатарських лідерів за усіма ознаками нагадує часи СРСР. "Путін як колишній працівник КДБ знає краще за інших, як це робилося", - каже він ВВС Україна. Найвідомішим прикладом вважають видачу Радянським Союзом одного із засновників дисидентського руху в СРСР, письменника Володимира Буковського взамін на Генерального секретаря компартії Чилі Луїса Корвалана, який у 70-ті роки був арештований у цій країні за часів Аугусто Піночета зі звинуваченнями у державному перевороті. Посередником обміну, який відбувся у третій країні, Швейцарії, були США, оскільки на той час Чилі і СРСР розірвали дипломатичні стосунки. Те, що розповідав радянський дисидент Буковський в інтерв'ю Російській службі Бі-бі-сі про процедуру звільнення, дуже нагадує розповіді кримських татар: вони не знали, куди летять, рідних також про це не повідомляли і домовленості були суто політичні, на найвищому рівні. Переважно обмінювали і звільняли шпигунів, а не політичних діячів, кажуть експерти. У Німеччині навіть був так званий "Шпигунський міст", на якому такі обміни тривали у 60-90 роках. Глінікський міст був межею між Західною Німеччиною та НДР. Найвідоміший із обмінів - радянського шпигуна Рудольфа Абеля на американського льотчика Френсіса Гері Пауерса. Володимир Путін і Реджеп Ердоган місяць тому зустрічалися в Анкарі, після цього турецький лідер відвідав Київ Що взамін? Як вважає історик Олександр Палій, дізнатися про зміст домовленостей між Україною та Росією, а також Туреччиною найближчим часом навряд чи вдасться. "Або ж ми дізнаємося про це тоді, коли будуть звільнені усі утримувані в Росії та Криму. Представники влади натякають на те, що існує якась схема обміну, яка зараз не розголошується. Можливо, ми є свідками початку цього процесу", - сказав Олександр Палій у коментарі ВВС Україна. Він припускає, що Україна також може передати Росії когось із російських громадян, які утримуються під слідством. Або ж - якщо до цього процесу будуть залучені країни-посередники - це можуть бути особи, що перебувають під кримінальним переслідуванням в інших країнах. Заступник голови комітету Держдуми у справах національностей Руслан Бальбек заявив, що "лідери забороненого у Росії меджлісу" Ахтем Чийгоз і Ільмі Умеров були помилувані Володимиром Путіним у відповідь на звернення муфтія мусульман Криму Еміралі Аблаєва, "виходячи з принципів гуманізму". Офіційних коментарів від Кремля не пролунало. Російські агентства повідомляють, що на запитання журналістів про юридичну складову передачі Ахтема Чийгоза і Ільмі Умерова Туреччині речник президента Дмитро Пєсков відмовився відповідати. Голова меджлісу Рефат Чубаров каже, що подробиці позалаштункових домовленостей під час цього процесу не можуть оприлюднюватися, проте запевняє, що до цього залучено сотні людей. "Питання звільнення українських громадян ми не можемо детально пояснювати. Але ви маєте бути певні, що ми продовжуємо цю роботу", - сказав він 27 жовтня після повернення Ахтема Чийгоза та Ільмі Умерова до Києва. Уповноважений президента України у справах кримськотатарського народу Мустафа Джемілєв наголошує, що ідеться не лише про кримських татар, але й про усіх громадян України, "незалежно від національності та віросповідання". Він також вважає, що Росія погодилася на звільнення Ахтема Чийгоза та Ільмі Умерова із суто меркантильних міркувань. "Мета - це домогтися пом'якшення позиції інших країн до Росії. Мовляв, почалася лібералізація, а тому мають бути поступки і стосовно Кремля. Важливо не вестися на цю вудочку, бо Росія була і лишається загарбником", - заявив Мустафа Джемілєв. Історик Олександр Палій зауважує, що оскільки існує вірогідність запровадження нових санкцій проти Росії Сполученими Штатами та ЄС, "Володимир Путін може йти на поступки, демонструвати якийсь конструктивізм". Відповідаючи на запитання про те, чому саме Туреччина стала тим місцем, куди потрапили Ахтем Чийгоз та Ільмі Умеров, Мустафа Джемілєв сказав: "Я думаю, у світі не так багато президентів, котрі все ще подають руку Володимиру Путіну. А для нього не втратити стосунків із Реджепом Ердоганом - це важливо". Правозахисник і дисидент Євген Захаров вважає, що роль Реджепа Ердогана не була визначальною. "Думаю, це були домовленості між переговорниками України та Росії. Звільнення в'язнів Кремля - у порядку денному багатьох країн і міжнародних організацій. Тому варто говорити про результат загальних зусиль тиску на Росію", - сказав він у коментарі ВВС Україна.