Як це в Британії: чи ходять британці по гриби?
"Обіцяй не дивитися по кущах! - діловито налаштовує мене приятель-англієць на початку прогулянки. - Ми просто дихаємо, споглядаємо й нічого не збираємо". Навчений гірким досвідом, він добре знає, про що говорить.
Ніщо не зрівняється з відчуттям щастя, коли знайдеш здорову парасольку Зі щасливим вереском, приглушеним зойком або й мовчки, але рішучо, я подекуди покидаю його, спантеличеного, - зникаючи десь у гущавині. А тоді, подряпана, але щаслива, виринаю з "призом" - грибочком, а як пощастить, то й кількома. Мало що може зрівнятися з насолодою від вдалого походу по гриби. Моховики, печериці, маслюки - а тоді підберезовики, підосичники, польові білі, не рахуючи опеньок, "лісових курчат", глив або рядовок - британські ліси восени ваблять багатьма спокусами. Щоправда, не всіх. Бо збирання грибів - дозвілля для втаємничених, а в околицях Лондона зурбанізоване населення британської столиці воліє на ризики не наражатися і всілякими там звабами "континенталів" із Європи не спокушатися. Ці лисички - вечеря із супермаркету: 5 фунтів за 100 грам свіжих грибів Але і в сільській місцевості знайома на ім'я Патриція - з родини англійських фермерів у кількох поколіннях - дозволила мені, гостюючи в неї, зібрати врожай зимових опеньок у своєму садочку, приготувати - посмажити з цибулею в сметані. Але скуштувати довго не наважувалася. Звичайно, є британці, які гриби і збирають, і готують, і навіть не бояться їх їсти. Але з мого досвіду, їх меншість, та й та малопомітна. Цей молодий моховик замалий, щоб потрапити до кошика, тому просто позує для фотопортрету Не допомагають навіть численні теле- і радіопрограми, де імениті кухарі, всіяні мішленівськими відзнаками, навчають потенційних гурманів мистецтва готувати вишукані страви із зібраних власноруч грибів - здорової альтернативи м'ясному білку. Страх перед невідомим сильніший, і для переважної більшості британців гриби залишаються "забороненим плодом", що однаковою мірою вабить і лякає. Зміни з іншими "збирачами" - лісових ягід і горіхів - помітні, але в дрібних, порівняно з Україною, масштабах: хтось, вигулюючи собаку, назбирає в пластиковий контейнер дику ожину, хтось не зможе встояти перед багряними ягодами шипшини чи спокуситься сірувато-синіми плодами терену для домашньої наливки. Опеньки англійською honey fungus - медовий гриб. Садоводи з ним борються, бо попри гарну назву, це вважають хворобою плодових дерев Але, як підсумувала одна давня знайома, хобі якої - довгі прогулянки, "ми, британці, втратили зв'язок із природою і воліємо навіть лісові ягоди шукати на поличках супермаркету, а не в лісі". У зв'язку з цим пригадую, як колись давно разом із сином, що на той час мав років сім-вісім, надибала розлогу липу, всипану духмяним цвітом, і вирішила зібрати трохи цвіту та насушити для зимового чаю. Він мене присоромив: "Мамо, але ж англійці так не роблять!". А на моє слушне зауваження, що англійці липовий цвіт купують у магазинах натуральних продуктів - health shops, син із безпосередністю допитливого дитячого розуму запитав: "Мамо, то українці розумніші за англійців?". Ці фіолетові краплинки - лаковиця бузкова, або лакакрія лілова - можна вживати сирими, наприклад, покришивши для ефектності в свіжий салат. Англійська назва amethyst deceiver - аметистовий ошуканець Довелося терміново пояснювати дитячою мовою, що: а) не можна так узагальнювати; б) українці не такою мірою втратили зв'язок із природою; в) але і це правда не про всіх, бо і в Україні є багато людей, які не шукають, не збирають і не сушать дикі трави-гриби-ягоди. Та даруйте цей відступ - повернімося до грибів! Так насправді грибний сезон у Британії не припиняється навіть узимку. Один мій добрий друг, який і заразив мене своєю пристрастю до грибів, полюбляв гуляти у лісочку на самісіньке Різдво, і якось приніс із такої прогулянки пакуночок смачнющих сірих глив. Справжній делікатес до святкового столу! Ця знахідка смачна і поживна. Печіночниця звичайна в англійському перекладі має назву гриб-біфштекс або воловий язик. Українською народна назва - тещин язик. Я волію англійську, бо тещам доводиться багато кпин терпіти в анекдотах, нехай хоч гриби їх не чіпають. Грибників у лісах, гайочках і просто чагарях у "зеленому поясі" довкола Лондона останні кільканадцять років і справді стало більше - але коли з ними заговориш, то відразу вгадуєш за акцентом "англійську з Європи". Найчастіше такі збирачі - чехи, словаки, литовці чи поляки. Рідше це будуть якісь "здичавілі" англійці. Деякі тутешні лісництва вводять обмеження на те, скільки і чого можна в лісі зібрати. Скажімо, в лісовому масиві Еппінг-форест на північному сході Лондона треба заповнити форму із заявкою на збір грибів у якийсь один день на рік. Перший "урожай" цього року - випадковий: ось що ми знайшли, вигулюючи з друзями собаку - не скажу де, щоб не розголосити всі свої таємниці Якщо в обраний вами навмання день періщить дощ, іде сніг, і ви не знайдете навіть червивого грибного огризка, не чекайте співчуття - ваш дозвіл був на 13 жовтня, от і забирайтеся додому з порожніми руками. В інші дні збір грибів суворо заборонено, а якщо рейнджер знайде у вас гриби, а документа про дозвіл збирати саме в цей день у вас немає, доведеться висипати. А так виглядали перші знайдені в Британії рижики - вони були обгризені равликами чи слизнями, тому залишилися лише як спогад на цьому фото Тому краще збирати в тих місцях, де немає регулювання, обмежень і обов'язкових ліцензій. Понадто, таких більше. Але ні, зігнутися і зрізати в лісі, потім чистити, заморочуватися - це більшості знайомих британців не до снаги. Боровик - омріяний приз будь-якого грибника, але трапляються вони вкрай рідко Куди простіше заплатити 16 фунтів за 100 грамів морожених "диких грибів" у модному супермаркеті. Менше клопоту - і немає сумнівів, що знайдене в лісі не є якоюсь блідою поганкою, від якої отримаєш розлад шлунку або й гірше. Інший варіант - те, що робить мій приятель і частий попутник прогулянок на природі. Хочеш поласувати свіжоприготованими грибами - заведи собі друзів з України і прийди до них на вечерю. За якою можна спокійно забути оте "не лазь по кущах" - і попросити добавки: "Парасольки в клярі - ням, мої улюблені". Улюблена страва мого англійського приятеля - парасолька в клярі: їсти полюбляє, а збирати - ні. Хочете отримувати найважливіші новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!