Залізниця, якою керують діти
Угорська дитяча залізниця - одна з найдовших і найшвидших у світі. Оглядач BBC Travel проїхався потягом і поспілкувався з юними залізничниками.
Навчальний центр юних залізничників (Gyermekvasútas Otthon) на західній околиці Будапешта виглядає, як будь-яка інша звичайна школа: на полицях - старі підручники, на стінах в коридорах - дитячі малюнки. Поки не продзвонив дзвінок на уроки, тут галасливо - діти пустують, сидять на столах, граються з мобільними телефонами або малюють в зошитах. Утім, якщо придивитися, можна побачити дещо дивне. На шкільних полицях - не алгебра чи англійська, а книжки зі штампом угорської державної залізниці. Позаду вчительського столу біля дошки - плакат з докладними інструкціями, що робити, якщо олень, або радше їжак, застрягне на коліях. Поруч з ним - креслення внутрішньої будови улюбленої іграшки школярів - локомотивного двигуна. Заклад, розташований на кінці трамвайної лінії Hűvösvölgy - однієї з 10 ліній метро і приміських поїздів Будапешта, - насправді, не школа. Це - навчальний центр дитячої залізниці Gyermekvasút, довжина якої складає 11,7 кілометрів. Дитячі залізниці набули популярності за радянських часів Трамвайна лінія номер 7 сполучає Пагорби Буди і головну станцію залізниці - Széchenyi-hegy на лісистих околицях Будапешта. Поїзд рухається зі швидкістю 20 км / год. - це найшвидша дитяча залізниця в світі. "Пасажирів дивує, коли вони бачать 10-16-річних очільників станцій, але діти і підлітки виконують не тільки цю роботу, - розповідає Балазс Сарінгер, один із 20-літніх керівників академії. - Вони переводять залізничні стрілки, оголошують станції, контролюють сигнали і продають квитки. Єдине, що тут роблять дорослі - керують потягом". Комусь незрозуміло, навіщо дітям виконувати таку складну роботу, але традиція дитячих залізниць походить ще з радянських часів. Перша залізниця, якою керували діти, відкрилася в Москві в Парку Горького 1932 року. Але радянському керівництву ідея сподобалась, і в наступні шістдесят років по всій східній Європі відкрились 52 дитячі залізниці. Працювали на них піонери - молодіжна ланка комуністичної партії. День починається о восьмій ранку з переклички надворі Це були далеко не ярмаркові атракціони, а цілком справжні вузькоколійні залізниці з екіпажем. Деякі з них, як-от дитяча залізниця в Хабаровську на Далекому Сході або Мала південно-західна залізниця в Києві, працюють й досі. Потяги в них обладнані паровими двигунами, які більше не побачиш на сучасних залізницях. Метою такого підприємства, принаймні в радянську добу, було виховання дисципліни і товариських стосунків у підлітків, а також відбір серед них майбутніх партійних лідерів. Багато дитячих залізниць з тих пір закрили, але угорська державна залізниця вирішила зберегти цю історичну спадщину. Вони вважають її чудовим способом навчання, а також джерелом виховання нового покоління працівників. Мало хто відвідує навчальний центр Gyermekvasút до сніданку, але якщо прийти сюди рано вранці, може здатися, що ви потрапили у минуле. О восьмій ранку діти рівними шеренгами крокують з класів на бетонний двір, де відбувається перекличка. Чергові, вдягнені у темно-сині костюми і пілотки, уважно слухають. Потім піднімають національний прапор і співають пісні, слова яких не змінилися з моменту відкриття залізниці 1947 року. Перш ніж потрапити на залізницю, діти проходять інтенсивну шестимісячну підготовку Під час церемонії Сарінгер видає аркуші з графіком роботи своїй команді. 25 школярів віком від 10 до 14 років відібрали з різних шкіл Будапешта. Щоб потрапити в залізничну школу, треба мати не тільки хороші оцінки, але й пройти інтенсивну шестимісячну підготовку. Скрипучий голос із гучномовця прорізається крізь спів, і я приєднуюся до групи залізничного персоналу, які заходять у потяг. Сідаю поруч із 14-річним Міхалі Чeрйегі, досвідченим працівником залізниці, який має за плечима вже три роки служби. Коли потяг рушає, повертаючи на захід від центру Будапешта, де ліс поступово поглинає вулиці міста, Міхалі розповідає мені, чому ця робота така важлива для нього. "Мій батько працював тут, коли був хлопчиком, і я пішов по його стопах, - каже він крізь рокіт 32-тонного тепловозу, який врізається у лісову тишу. - І не подумайте, що це заради того, щоб прогулювати школу, саме навпаки". Поруч з Міхалі сидить 11-річна мініатюрна Жазмін Хайек, яка продає квитки і розмовляє з ледь чутним англійським акцентом. Вона також починає нахвалювати переваги роботи на залізниці. Робота на залізниці вчить практичному застосуванню шкільних знань з математики, фізики та англійської "Перш ніж я прийшла сюди, в мене були проблеми з математикою, - каже дівчинка. - Тепер все набагато краще, мої оцінки покращилися". Хоча угорці здебільшого пишаються своєю історією, багатьох насторожує сувора трудова етика на залізниці, яка сильно нагадує комуністичну добу. Товариство і колективний дух мають тут першорядне значення, але мабуть це не так і погано? Сарінгер знизує плечима. "Багато хто ненавидить залізницю за її походження, - каже він. - Але справа не в традиціях. Це - виховання і навчання. Продаж квитків - урок математики. Робота з клапанами - фізика. Оголошення англійською - урок іноземної мови. Спитайте в дітей, які тут працюють. Вони розуміють, до чого це все". Коли потяг готується до першого виїзду на маршрут тривалістю 50 хвилин, стає зрозуміло, що він має на увазі. Кондуктори-підлітки продають і штампують квитки, жартуючи з клієнтами. Провідники у вагонах в уніформі балакають з пасажирами, станція гуде в очікуванні відправки і в повітрі розливається легке тремтіння передчуття. 10-річний очільник станції дивиться на годинник, щоб переконатися, що все відбувається вчасно. Лунає свисток, світлофор перемикається з яскраво-червоного на зелений, двері вагону замикають, і потяг подає сигнал, попереджаючи 11-річного регулювальника попереду. Поїзд рушає, і станція знову поринає у тишу. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Travel. ...