Що сталося, коли антисеміт дізнався, що він - єврей?
Кілька років тому праворадикальний угорський політик із жорсткими антисемітськими поглядами раптом дізнався, що має єврейське коріння. Він вийшов зі своєї партії та розпочав дивовижний шлях пізнання і практики юдейської віри.
За лічені секунди до виходу на сцену Чанад Сегеді вимірює шкільний коридор швидкими кроками, наче ведмідь у незнайомій частині лісу. Нарешті вступне слово директора завершене, і повний зал учнів вибухає аплодисментами. Кремезний чоловік підходить до кафедри. У його вухах пульсує кров. З першими ж словами до нього повертається впевненість, і він швидко схиляє до себе аудиторію - як і колись на партійних з'їздах чи в Європарламенті. Своїми манерами він дещо нагадує американського співака Джонні Кеша. Учні Піарської середньої школи, що в місті Сегед, уважно вслуховуються в кожне його слово. "Сьогодні я звертаюся до вас, - проголошує цей високий круглолиций чоловік із гострими розумними очима, - бо не збився би так сильно зі шляху, якби в мої 16-17 років хтось розповів мені те, що я розповім вам зараз". Як другий номер угорської націоналістичної радикальної партії "Йоббік", Сегеді був одним із засновників "Угорської гвардії" - воєнізованої організації, що патрулювала ромські райони угорських міст у військовій формі. Члени Угорської гвардії В усіх бідах угорського суспільства він звинувачував євреїв і ромів - аж поки не дізнався, що й сам єврей. Після кількох місяців вагань, коли лідер партії навіть подумував над тим, чи не лишити його як "ручного єврея", який прикривав би партію від звинувачень в антисемітизмі, пан Сегеді вирішив облишити політичну кар'єру. Людина, яка не зупиняється на півдороги, він став ортодоксальним євреєм, здійснив паломництво в Ізраїль, а також відвідав концтабір в Освенцимі, в якому під час Другої світової війни була ув'язнена його бабуся. Він дізнався, що решту життя бабуся носила сорочки з довгим рукавом чи пластир у спеку, щоби прикрити вибитий на руці номер з концтабору. Докорінно змінившись зсередини, пан Сегеді не втримався і від зовнішніх виявів. Він навіть спалив тираж власної біографії під назвою "Я вірю у воскресіння угорської нації". Сьогодні він виступає перед школярами без нотаток, часом проходжаючися сценою, часом сидячи в зручному кріслі. Увагу підлітків чоловік утримує сумішшю відвертостей, сімейних легенд і анекдотів. Його переродження було повним - дівчата всміхаються, а хлопці зіщулюються, коли він розповідає про своє обрізання. Потім сиплються питання. "Чи мали ви знайомих євреїв до того, як дізналися про своє єврейське коріння? Як ви поводитеся, коли стикаєтесь з антисемітизмом сьогодні? Чи були ви християнином до навернення в юдаїзм? Чи важко було порвати з колишньою партією?" Його відповіді прямі й відверті. "Антисемітизму не потрібні євреї, адже він заснований на хибних підставах. Це проекція власних страхів і низької самооцінки". Він не хрещений, але одружувався у протестантській церкві. Будь-який розрив - це важко, але він намагався поводитися миролюбно і чесно зізнаватися у власних помилках. Водночас він вважав за свій обов'язок викрити екстремістські погляди своєї колишньої партії. Пізніше ми зустрічаємося з паном Сегеді у його квартирі на популярній пішохідній вулиці Будапешта - одній із тих, які він здає в оренду. Раніше він мав бізнес із продажу праворадикальної атрибутики, зокрема футболок і прапорів, а зараз так само успішно займається нерухомістю. Таке враження, ніби все, чого він торкається, обертається на золото. Що він думає про новий, більш поміркований курс, на який зараз налаштовує його колишню партію її очільник Ґабор Вона, питаю я. Якщо реформи вдадуться, чи не думає він знову до неї вступити - цього разу не як антисеміт, а як юдей? Пан Сегеді сміється: "Тільки ВВС може поставити таке питання!" "Нині Ґабор Вона змушений проводити більш центристський курс. Але в партії досі повно людей, які приєдналися до неї саме через радикалізм, націоналізм та екстремізм. І поміркованість їм не до вподоби. Отже, є певні межі щодо того, наскільки поміркованою може бути ця партія". Ні, він нізащо не повернеться в політику. Лишаючись патріотом Угорщини, він захищає свій народ від звинувачень у расизмі. Загалом угорці дружні до євреїв, каже він, хоча й антисемітський дискурс присутній у суспільстві. Більше за те, бути євреєм у Будапешті легко й приємно, усміхається він. Тут багато кошерних ресторанів, синагог, єврейських крамничок. Можна вільно практикувати юдейську віру та культуру. Можливо, на вас кидатимуть більше поглядів, якщо ви вийдете на вулицю в кіпі - традиційній єврейській шапочці. Та навряд чи на вас плюнуть чи погрожуватимуть розправою, як це траплялось у Франції чи Бельгії. "Парадокс угорського націоналізму, - каже людина, яка колись розмахувала його прапором, - полягає в тому, що ми пишаємося власними досягненнями, але не бажаємо визнавати досягнення інших народів. Ми боїмося, що їхня культура виявиться такою ж цінною, як наша".