Правозахисник: українці в Лівії працюють добровільно
Засуджених у Лівії за співпрацю із режимом Муаммара Каддафі українців не примушують ремонтувати військову техніку: вони працюють добровільно і чекають на розгляд апеляції на вирок Вищого військового суду Лівії, згідно із яким вони мають відбути 10-річне ув'язнення.
Дата розгляду апеляції на вирок українцям не відома Про це ВВС Україна повідомив правозахисник Станіслав Селіванов, який перебуває у Тріполі і підтримує зв'язок із ув'язненими. Станіслав Селіванов сказав, що деякі засуджені українці ремонтують автомобілі військової бригади, у якій вони зараз перебувають. 4 червня військовий суд Тріполі визнав винними 19 громадян України, двох громадян Росії і трьох громадян Білорусі у ремонті військової техніки, "яка використовувалася проти лівійського народу", для режиму Каддафі. Одного громадянина Росії засудили до довічного ув'язнення, решту затриманих - до позбавлення волі строком на 10 років. Сергій Селіванов розповів ВВС Україна, що він особисто знає всіх українців, засуджених лівійським судом, оскільки рік тому приїхав до Лівії разом із ними. За його словами, його співвітчизники працювали на бурових вежах, а він збирав матеріали про лівійську революцію. Потім він повернувся до України, а через кілька тижнів 19 громадян України арештували. Сергій Селіванов каже, що пообіцяв їм зробити все можливе, аби допомогти звільненню. ВВС Україна: Чи підтримуєте ви зараз зв'язок із українськими громадянами? Станіслав Селіванов: На сьогодні ніхто не може потрапити до ув'язнених. Лише зрідка вдається передавати харчі. А після того, як у когось із засуджених знайшли мобільний, телефонний зв'язок з ними припинився. ВВС Україна: Тобто, ви зараз точно не знаєте, як вони почуваються, як до них ставляться? Станіслав Селіванов: Ні, можливість спілкуватися є. Я би не хотів деталізовувати, але є можливість підтримувати із ув'язненими зв'язок, я в курсі того, що там відбувається. Все залишилося так, як і було раніше. Їх виводять під наглядом на 30-хвилинну прогулянку раз на день. Харчування більш-менш нормальне, хоча як для нас, то занадто гостре. Побутові умови не зовсім добрі, до того ж, немає можливості передавати їм миючі засоби, шампунь. Їхній моральний стан – це стан щоденного очікування. Кожного дня вони живуть тим, що чекають якихось змін. Той абсурдний вирок суду згуртував людей. Усі вони чудово розуміють, що вирок оголосили для того, щоб від влади тих країн, чиї громадяни опинилися в ув'язненні, можна було щось вимагати, щоб говорити з ними на певні теми. І це розуміють ті, хто зараз очікує апеляції. Вони не вважають себе винними, і з самого початку про це заявляли. ВВС Україна: Ми вже писали про те, що подано апеляцію на вирок Вищого військового суду Лівії і про те, що її розгляд може бути відкладений, оскільки у липні у мусульман починається свято Рамадану, і суди не працюватимуть. Чи допускаєте ви, що апеляцію можуть розглянути не раніше осені? Станіслав Селіванов у Тріполі Станіслав Селіванов: Я цього не виключаю, це цілком вірогідно. До того ж, після винесення такого абсурдного вироку, яким були здивовані навіть лівійські адвокати, можна чекати всього, що завгодно. І як на мою думку, у даному випадку не варто сподіватися на якісь усталені міжнародні правила правосуддя. Будь-який адвокат, навіть із незначною практикою, міг би розбити звинувачення, що були висунуті. Проте лівійська влада, повторюю, вирішила дати максимальні строки, щоб потім вимагати від тих країн якихось преференцій. ВВС Україна: Чи ви можете припустити, що саме можуть "вимагати" чи просити нова лівійська влада взамін на більш лояльні рішення стосовно громадян України, Росії та Білорусі? Станіслав Селіванов: Коли я починав займатися питаннями звільнення цих людей, ми вели діалог із окремими командирами бригад, які арештували наших співвітчизників. Тоді командири були самостійні, вони висували якісь свої вимоги. До нового року вони ніби-то готові були обміняти людей на гуманітарну допомогу. А коли ці військові бригади увійшли до складу регулярної революційної армії, питання про викуп відпало. З'явилися інші запити, вони стосувалися якоїсь допомоги їхній армії. Про зброю не йшлося, але, наприклад, вони говорили про військове обмундирування. Але і ця вимога потім зникла. ВВС Україна: Чи задоволені українці тими кроками, що їх вживає українська дипломатія і держава загалом з метою їх звільнення? Станіслав Селіванов: Скажу чесно, ми намагалися співпрацювати із МЗС, але це було сприйнято негативно. У нас немає повного взаєморозуміння із міністерством закордонних справ. І громадяни України, що перебувають в ув'язнені, не дуже задоволені діями зовнішньополітичного відомства, вони вважають ці дії недостатніми. Тому мають намір повторно звертатися до президента України. ВВС Україна: Відомо, що лівійський суд засудив українських та інших громадян за сприяння "у ремонті військової техніки армії Каддафі, яка використовувалася проти лівійського народу". Тепер з'явилася інформація про те, що вони, перебуваючи у військовій бригаді, теж ремонтують військову техніку. Станіслав Селіванов: Щодо "ремонту", за який вони отримали 10 років тюрми, то я точно знаю, що вони ремонтували тільки тягачі, які мали перевозити військову техніку. До військової техніки їх просто не допускали. До тих тягачів їх привозили на ремонтну базу під дулом автомата і примушували це робити. До того ж, ці тягачі могли використовуватися і не у військових цілях. Це єдине, що вони робили. Зараз хлопці кілька разів ремонтували автомобілі військової бригади, у якій вони утримуються. Самі лівійці не дуже схильні ремонтувати, скажемо так. Ув'язнені самі виявили ініціативу. Замість 30-хвилинної прогулянки один раз на добу все ж краще щось робити, аніж лише мати можливість грати в карти під кондиціонером чи дивитися телевізор. Для них краще було перемкнутися на якусь іншу діяльність. Це і психологічне розвантаження до деякої міри також. ВВС Україна: Чи хочуть засуджені повернутися до України чи у разі позитивного для них рішення апеляційного суду вони готові були би залишитися працювати у Лівії? Станіслав Селіванов: Речник МЗС України Олег Волошин сказав якось, що "вони не гриби приїхали до Лівії збирати". Так, вони поїхали до Лівії заробляти гроші, вони працювали на бурильних установках. Вони поїхали із мирної України в країну, де на той час була війна. Можливо, для них країна, де йшла війна, була більш прийнятна, ніж мирна Україна? Переважна більшість українців, які працювали у Лівії, коли йшли бої, не захотіли повертатися до України, знаючи, що їх там чекає. Я впевнений, що і деякі із засуджених українців після звільнення, знаючи, що зараз відбувається в Україні, не захочуть повертатися і залишаться працювати у Лівії.