Блог історика: шлях України до Конституції
20 років тому – 28 червня 1996-го – парламент ухвалив Конституцію України. Відтоді цей день є державним святом, а політичний лексикон українців збагатився поняттям "конституційна ніч".
Конституційному процесові в Україні понад 300 років. Точкою відліку вважають 5 квітня 1710 року, коли під час обрання Пилипа Орлика гетьманом уклали документ, пізніше названий Конституцією Пилипа Орлика. То був складний час. Орлик став гетьманом в еміграції, після смерті Івана Мазепи. Документ, про який йдеться, є угодою між гетьманом та старшиною і козацтвом. Він обмежував права гетьмана і окреслював його обов’язки, а також визначав майбутній лад держави після того, як гетьман здобуде владу в Україні. Підписи поставили: сам Орлик, від запорожців – кошовий отаман Кость Гордієнко. Після Мазепи Конституція Пилипа Орлика містить 16 статей. Стольним містом названий Київ. Державна влада поділяється на законодавчу (обрана Генеральна Рада засідає тричі на рік), виконавчу (гетьман без обмеження терміну правління) та судову (Генеральний Суд). Перший аркуш Конституції Пилипа Орлика латинською мовою, 1710 рік Декларуються "сусідська дружба з Кримською державою" та "одна віра православна східного сповідання, під послушенством святішого Апостольського трону Константинопольського". Деякі положення залишаються актуальними. Наприклад, гетьман має подбати, "щоб полонених наших, які нині в державі Московській перебувають, по закінченні війни нам вільних повернули, а всі завдані Україні за теперішньої війни збитки Москвою були сплачені і справедливо відшкодовані". Вдови-козачки, осиротілі діти, а також жінки, чиї чоловіки "перебувають в походах або на якійсь іншій військовій службі", звільняються від податків. Звісно, можна пишатися тим, що Конституція Пилипа Орлика з’явилася раніше, ніж американська (1787 рік) чи, приміром, польська (1791 рік). Проте на відміну від них, українська так і не набула чинності, оскільки Орликові не судилося повернутися на батьківщину. Пам'ятник Пилипу Орлику в Києві В часи імперії Ідея Конституції України актуалізувалася через півтора століття. У 1846-1847 роках Кирило-Мефодіївський братчик Георгій Андрузький написав "Начерки Конституції Республіки". 1905 року Микола Міхновський опублікував свій проект конституції – "Основний закон "Самостійної України", Спілки народу українського". Проект передбачав виборного президента (каденція – 6 років), двопалатний парламент (терміном 3 і 5 років), виборче право з 25-річного віку, рівноправність чоловіків і жінок. Столиця – Київ, кольори державного прапору – жовтий і блакитний. УНР Реальний конституційний процес почався 1917 року з утворенням у Києві Центральної Ради. Комісія, очолювана Михайлом Грушевським, склала Конституцію УНР з 83 статей. Вищою законодавчою владою ставав парламент – Всенародні Збори. Один депутат обирався від 100 тисяч виборців терміном на три роки. Голова парламенту вважався главою держави, тобто йшлося про парламентську республіку. Натомість посада президента чи гетьмана не передбачалася. Парламент призначав Раду Народних Міністрів і Генеральний Суд УНР. Подвійне громадянство заборонялося. Виборче право надавалося з 20-річного віку. Громадяни УНР проголошувалися рівними у правах незалежно від віку, статі, раси, віри. Гарантувалися свободи: слова, друку, совісті, пересування, місця проживання, а також недоторканість особистого життя і таємниця листування. 29 квітня 1918 року Центральна Рада затвердила Конституцію УНР, але в життя не впровадила, бо того ж дня втратила владу. Педагогічний музей у Києві, де Центральна Рада ухвалила Конституцію УНР Українська Держава Гетьман Павло Скоропадський, який правив з 29 квітня 1918 року, будував Українську Державу як президентську республіку. Державний лад і механізми влади визначив у "Грамоті до всього українського народу" і "Законах про тимчасовий державний устрій України". Найвищим носієм влади оголошувався гетьман, який призначав отаман-міністра і уряд. Всі закони затверджував гетьман. Згодом передбачалося скликання парламенту – Сейму. Натомість Сенат як вищу інституцію у судових і адміністративних справах формував і очолював сам гетьман. Столицею проголошувався Київ, а київська держадміністрація називалася Управлінням столичного отамана. Повноцінну конституцію Скоропадський розробити не встиг, оскільки правив лише вісім місяців. Натомість опозиція підготувала "Проект Конституції Української Держави". Він передбачав (у піку гетьману!) парламентську республіку і складався з 39 статей. Основні тези збігаються з Конституцією УНР, розробленою в часи Грушевського, але з’явилися нові положення (збережено орфографію): "Державною мовою есть мова украінська. Державною церквою есть церква православна" (стаття 7), "Депутатам забезпечується іммунітет" (стаття 20). ЗУНР Проект Конституції ЗУНР містив 130 статей. Передбачалися всенародні вибори президента раз на чотири роки. Президент очолював уряд. Закладалася процедура імпічменту. Парламент – Народна Палата – теж обирався всенародно на чотири роки. Президенту дозволялося призначити дострокові парламентські вибори за умови одночасного проведення дострокових президентських виборів. Громадянам надавалися всі демократичні права і свободи. Проект написаний відомим правознавцем Станіславом Дністрянським 1920 року в еміграції. ЗУНР вже припинила існування, але уряд республіки продовжував активно діяти у Відні – для нього, на перспективу, Дністрянський розробив проект Конституції, який чинності так і не набув. Перша незалежна і чинна Президент України Леонід Кучма складає присягу на церемонії інаугурації 1999 року Чотири радянські конституції – 1919, 1929, 1937 і 1978 років – залишаємо за межами короткого огляду, зважаючи на статус квазі-держави, якою була тогочасна Україна. Ті конституції були калькою кремлівських відповідників і з великим застереженням можуть вважатися основним законом держави. Конституція України 1996 року, отже, є першою конституцією незалежної України, яка набула чинності. Розгляд проекту відбувався в парламенті у першому читанні з 28 травня до 4 червня 1996 року, а в другому – за два тижні. Проте залишилися нерозглянуті статті, тож ухвалення основного закону відкладалося. 27 червня під тиском президента Леоніда Кучми парламент ухвалив постанову "Про процедуру продовження розгляду проекту Конституції України в другому читанні". Далі – безпрецедентний 24-годинний марафон, і 28 червня о 9 годині 18 хвилин Верховна Рада України ухвалила Конституцію!