Ватра пам’яті: рецензія на роман "Торговиця" Іваничука
Роман Іваничук. "Торговиця". Харків, Фоліо. – 2013.
Роман Іваничук письменник шанований в нашій літературі. Метр. Могікан. Один з небагатьох. Його "Торговиця" – це данина сина своєму рідному краєві, а головно місту, що дало йому духовний злет. Місто це хоч не вражає своїми розмірами, проте своєю давністю (відоме з 1217 року) й духовністю посперечається з багатьма обласними центрами України. Якщо пройтись його бруківкою, уважно оглянути архітектуру будинків, заглянути у дворики, завернути на старі цвинтарі, неодмінно розгледиш сліди європейської цивілізації як, на жаль, і сліди "вовків півночі". У центрі роману нелегка доля Олеся Шамрая, якого "Червона рубаха" спіймала живим, оточивши повстанців, що боронили свій край. Пройшовши через сім кіл воркутинського пекла, він вижив і повернутись у рідне Місто. Випробування, які випали на долю Міста, в якому мирно жили, працювали й торгували між собою українці, поляки, євреї та німецькі колоністи, нерідко пов’язані родинними вузами, яскраво описані на прикладі кількох родин, що жили у заміському кварталі "Торговиця", де, як у дзеркалі, усіма барвами відбивалось життя цілого міста. Перед читачем постають драматичні картини з життя покоління 20-их–30-их років, якому судилося пройти через горнило польської "пацифікації", радянського "визволення", німецької окупації й повторного радянського "визволення". Українці сподівались, що, можливо, хтось із чужинців допоможе їм вибороти власну державу, допоки не відчули, що витворяють з ними на їх же землі. Тоді, згуртувавшись у повстанські загони, самі стали відстоювати право жити на рідній землі. Якими актуальними звучать сьогодні слова одного з героїв роману пана Корнеля Геродота "Народ не відчуває свободи, коли вона в нього є, він може оцінити, що вартує воля, тільки тоді, як її в нього відбирають". Задумуючись над долею нашого народу, автор задається питанням: "невже на нас чекає доля маврів, винищених іспанцями в Гренаді"? Вустами іншого з героїв автор убачає схожість доль українського і юдейського народів. Правдиво описана трагедія євреїв, яких за німецької окупації обгородили в гетто і як худобу посеред вулиці водять на роботи в каменоломні, чи впрягають в упряжу, щоб звалити пам’ятник Сталіну, а насамкінець, спалюють гетто, а уцілілих його мешканців ведуть на розстріл у Шепарівський ліс… Пам’ятники у центрі Міста змінювали один одного в унісон з кольорами прапорів на ратуші. На місці одного ката спорудять потім пам’ятник іншому, і що прикметно, постамент його оздоблять плитами з єврейських надгробків…. Та це вже виявиться згодом, у незалежній Україні, яка возвеличить тут свого Пророка. Розвій сюжету пересипаний яскравими, вражаючими описами природи Карпат. Тут палітра Іваничука змагається з такими знаними художниками слова як Нечуй-Левицький, Панас Мирний чи Тургєнєв. Яскраво передано культуру, мову та побут мешканців Міста. Варт зазначити, що сама мова твору надзвичайна багата, воскрешає у пам’яті давно призабуті слова та приказки. У Місті жив і творив Андрій Чайковський, що міг позмагатися на історичній ниві з самим Генріком Сєнкевичем. Тут мешкала Ірина Вільде, яка через Ванду Василевську врятувала ув’язненого "совєтами" Станіслава Вінсенза, поляка, гуцульського Гомера, котрий своїм твором "На високій полонині" назавжди залишиться у вдячній пам’яті нащадків. Бо "що знали б ми про стародавній світ, якби не "Іліада" і "Одісея""? Ватра історичних романів Іваничука, яка дарує нам "найгострішу зброю – історичну пам’ять", завжди палатиме серед тисячі небайдужих до долі свого народу сердець, згуртовуватиме довкола себе Голіафів, здатних перемогти Давида. Поруч з А. Чайковським, Ю. Опільським, М. Старицьким, Б. Лепким, С. Вінцензом, О. Опанович та іншими, історична проза Іваничука закладає міцний фундамент майбуття нашого народу. Услід за автором, не буду розкривати назву цього міста, залишаючи читачу можливість самому поринути у глибини його минулого. topcat2 роману "Торговиця" Романа Іваничука. Більше матеріалів про цьогорічну премію читайте у спецпроекті Книга року ВВС-2013.