Книга року ВВС: Похований Донбас, який час "відрити" - рецензія на Михеда
Читацька рецензія Анни Безпалої на книжку Олександра Михеда "Я змішаю твою кров з вугіллям", яка увійшла до довгого списку Книги року ВВС-Есеїстика 2020.
Книжка увійшла до довгого списку Книги року ВВС-Есеїстика 2020 Вони "інші"? У чому проявляється ця "інакшість"? І чому вона взагалі існує? Так, я говорю про український Схід. Чи варто його розмежовувати з іншою частиною України? Не думаю. У кожного регіону є свої особливості, але у всіх є і схожості. Історія злочинів 90-х, кривавого панування СРСР, перебудови, відлуння війни... Після перших розділів вже відчутна чітка ідея: існувати без певних героїв чи вірувань важко, ба навіть неможливо. То як надбудувати їх на промисловій пустці? Олександр Михед відповідає: треба рити. Бо пустка здається порожньою лише збоку. Усередині, під пластом випаленого радянщиною ґрунту, - сотні прихованих спогадів та переказів, котрі лише чекають свого часу. Тож автор, проходячи вугільними стежками недавно звільненого простору, збирав по крихті від кожного. Крихті мітів, залежаних та запліснявілих, радянсько-сталевих та залізнично-європейських... З цією книжкою уламків та побудов ми маємо унікальну можливість: познайомитися зі справжніми людьми та їхніми містами не з телеекрана чи сюжету новин, а просто. Просто побачити тих, хто торкався чорного снігу, та ловив будинки, що падають у згарища власників. Хто спілкувався із підземними хлопцями з чорними очима та чув про містичного Шубіна. Це книжка, після якої відчуваєш жагу заповнення. Розумієш, наскільки малими є наші знання про ті місця, де кров з вугіллям не тільки метафора місцевого авторитета. Для себе після прочитання я зрозуміла: хочу поїхати, повторити, дослідити Схід, адже частина моєї історії та й історії цілої України захована там. У покладах вугілля, оспіваного шукачами, що приїхали з усього світу для однієї мети. У фабриках, що спинилися у часі. У людях, які свідомо й несвідомо шукають нового сенсу існування. У "Я змішаю твою кров з вугіллям" багато чого можеш почути вперше. Такі речі як чорна лихоманка, копанки, чорне золото. Ці слова відлунюватимуть чіткими образами ще довго після прочитання книги. Чи це все, заради чого варто віддавати час цій історії? Ні. Бо ще там блукають відсилання до десятків інших цікавих книг, які стосуються шахтарської справи. Ще там - розповіді митців, що були змушеними покинути свої домівки, але готові розповідати про них. Ще там виринають пояснення того, як будується характер людей цієї частини нашої держави. Ще там можна почути звук паротягів, відлуння кроків шахтаря після важкої зміни й гул нової фабрики, що зароджується серед степу. Крім усього вищезгаданого, у цій книзі лежать і кілька міст, які після прочитання більш не будуть для вас лише назвами. Кожна з них відлунюватиме голосами та спогадами. Фотографа, що світлинами спиняв жаскі моменти. Переплутано-непереплутаних заводів. Тіні та серпокрила. Пустелі з двома хлопчиками на піску. Скла на комуністичні звізди, що переливається у фонтан. Двориків з "місцевими берегинями". Покровськ. Лисичанськ. Бахмут. Сєвєродонецьк. Костянтинівка. Добропілля. P.S. Додаю кілька цитат для занурення в атмосферу книги: "Це місто побудоване на радянській міфології. Цей міф уже мертвий. Зараз відбувається пошук, чим заповнити цю пустоту". "Недарма вугілля називають чорним золотом. У нього вкладено стільки праці, воно все обмите кров'ю шахтарів". "Не знаю, як і що буде далі. Війна триває і немає їй кінця. І може єдине, що я розумію напевно, - що ми, "донецькі" були, звичайно, особливі, але не більше, ніж інші українці. І були у нас прекрасні риси характеру, і були в нас вади. Але якби не сталося цієї війни, за кілька поколінь абсолютно радянська за своєю природою межа між Донбасом на іншою Україною стерлася б, зникла як така. Дуже важливо розуміти: не регіональні особливості стали причиною цієї війни, і не українці її накликали, хоч би у якому регіоні країни вони мешкали і хоч би якою мовою розмовляли". Орфографію, пунктуацію і стиль автора збережено. Рецензії журі: Інші читацькі рецензії: Стежте за перебігом конкурсу на Facebook-сторінці Книги року BBC, а також на сайті bbc.ua у розділі Книга року ВВС