Українська історія в коміксах
Нещодавно вийшла друком перша книга коміксів про Степану Бандеру під назвою „Вбивства з наказу КГБ”. А раніше була видана інша книжка коміксів „Україна в боротьбі”, яка, головно, розповідає про діяльність Української повстанської армії.
Про популяризацію української історії з допомогою коміксів Любомир Крупницький розмовляв з головою Спілки української молоді в Україні (організації, що ініціювала видання книжок-коміксів) Святославом Липовецьким. Бі-Бі-Сі: Що такого особливого є в книжці „Вбивства з наказу КГБ”, яка, за вашого сприяння, нещодавно вийшла друком? С.Липовецький: Це є перша книга в коміксах про Степана Бандеру. Тим більше, що це є якісні комікси, які малював бельгієць, а бельгійська школа – одна з найкращих в Європі. А друга річ – це є те, що ми тут поєднали не тільки історію про вбивство Степана Бандери, але також додали фотоархів з унікальними фотографіями. Там є 30 фотографій, частина з яких публікуються вперше. Бі-Бі-Сі: Поєднання слова „комікси” з іменем Степана Бандери викликає неоднозначне трактування. Вас не хвилює, що в багатьох людей справа взагалі може не дійти до читання цієї книжки, бо подумають, що отаке словосполучення: „комікси про вбивство Степана Бандери” – це просто якесь блюзнірство? С.Липовецький: Ми зіткнулися з подібною ситуацією. Єдине, що хочу сказати, що навіть якщо взяти „Універсальний словник-енциклопедію” („УСЕ”), то там сказано, що комікси бувають двох видів: це або комічні історії, або детективні. Наша історія – яскраво вираженого детективного жанру, де оповідається про підготовку запаху, його здійснення.Що стосується того, як люди будуть на це реагувати, то я думаю, що це навпаки той момент, який зацікавлює людей – тобто дізнатися в чому там суть, якщо такі історії оповідаються у вигляді коміксів. Бі-Бі-Сі: У післяслові до кожної з книжок є звернення до юнацтва. Я так розумію, що видання, в першу чергу, розраховані на дітей і підлітків? С.Липовецький: Так, хоча я думаю, що це може бути цікаво й людям старшого віку, тому що історія дуже детально описується. Єдине, що ми – Спілка української молоді – є виховною організацією і тому аудиторія, до якої ми первинно хотіли би достукатися – це старшокласники і студенти. Бі-Бі-Сі: Вперше ці історії в малюнках, які нещодавно перевидала Спілка української молоді, з’явилися ще кількадесят років тому у діаспорі. Скажіть, чи ви свідомо намагаєтесь перевидавати саме ці твори чи це відбувається через те, що сучасні українські автори, які пишуть для дітей, ці теми оминають? С.Липовецький:Для нас важливо, щоби ці твори, зокрема „Україна у боротьбі”, можна було би популяризувати, оскільки вони пов’язані з іменами забутих українських художників і авторів. Тому для нас це є не тільки популяризація забутих сторінок національної історії, але також і висвітлення якихось забутих імен. Що стосується сучасності, то я думаю, що воно все розвивається. От той же журнал „Крилаті” (у цьому виданні комікси друкувалися за кордоном – Бі-Бі-Сі) він і сьогодні видається для українських дітей, і вже в Україні. І там теж є певні такі серії. Наприклад, в одному з останніх номерів є історія про ведмедів в Українській повстанській армії. Це є сучасне видання, цьогорічне, його малювала студентка Академії мистецтв міста Києва. Також минулого тижня відбулася презентація книги про Мазепу, яку малював лідер гурту „От вінта”. Вона не є у стилі коміксів, але це теж один із прикладів того, як для дітей подається історія національних змагань. Бі-Бі-Сі: Останніми роками українські книжки виходять, як правило, виходять невеликими накладами. Цікаво знати, який тираж коміксів про УПА та історії про вбивства українських націоналістів агентами КДБ? І також чиїм коштом фінансуються видання цих книжок? С.Липовецький: Скажімо, „Україна в боротьбі”, вона в 2007 році з’явилася, то за рік вона пережила чотири видання, загальним накладом 22 тис примірників – 12 тис українською і 10 тис російською мовою. Що стосується книги „Вбивства з наказу КГБ”, то вона тільки місяць тому як з’явилася і вже пережила два видання. І „Україна в боротьбі” і „Вбивства з наказу КГБ” виходили за кошти дуже різних структур і людей – від органів влади до приватних осіб, підприємців, різних організацій, включно зі Спілкою української молоді в Україні.