Годинник, який змінив наше розуміння часу
Оглядач BBC Travel потрапляє всередину казкової годинникової вежі в Берні і дізнається, як клацання коліщат і танці ведмедів змінили наше уявлення про час.
Глибоко всередині середньовічної сторожової вежі Маркус Марті керує плином часу. Кілька разів на тиждень колишній інженер, а тепер пенсіонер, веде групу відвідувачів вузькими гвинтовими сходами нагору вежі в центрі швейцарського Берна. Там, озброївшись дерев'яною указкою, він пояснює, як заплутаний залізний механізм, що живиться хитанням маятника, секундами відраховує час останні півтисячоліття. Годинникова вежа Берна надихнула Альберта Ейнштейна Марті доглядає за механізмом протягом 40 останніх років. Мірне цокання годинника нагадує биття серця, і в середині кімнати з товстими стінами високо над містом справляє гіпнотичне враження. Здається, сам час живе тут. Годинник, який швейцарці називають "Цитглогге", не тільки відлічує секунди. Щогодини в ньому відбувається справжня вистава - спочатку витанцьовує блазень, потім з'являється хода ведмедів і згодом позолочена фігура Хроноса (бога Часу), який перевертає пісочний годинник і відкриває рот з кожним ударом дзвона. Годинник із зозулею гігантського розміру? Можливо. Але не варто недооцінювати його вплив на історію людства. Вежа надихнула молодого клерка патентної контори на ім'я Альберт Ейнштейн, і змінила нашу уяву про Всесвіт. Щогодини з кожним ударом годинника на бернській вежі відбувається вистава Вежа є однією з головних пам'яток середньовічного центру міста, завдяки якому Берн потрапив у список культурної спадщини ЮНЕСКО. У сонячну погоду, щойно хвилинна стрілка годинника наближається до цифри XII, натовп туристів заповнює площу біля вежі, щоб подивитися виставу. Тоді як дощовою зимовою ніччю єдиними глядачами шоу може бути зграйка бродячих котів. Утім, навіть, коли ніхто не дивиться, час продовжує свій невпинний хід у середині вежі. Говорячи з легким німецьким акцентом, Марті терпляче роз'яснює, як функціонує складний годинниковий механізм розміром з гардеробну кімнату. Його погано чути через постійне цокання механізму і обертання коліщат. Посада Марті має чудову назву, яку можна приблизно перекласти, як "Володар часу", хоча його обов'язки - досить серйозні. Щодня він або один з двох його помічників повинні заводити годинник. Це робота не для слабаків, адже за допомогою важелів вони підіймають кілька кам'яних гир на вершину вежі 54,5 метрів заввишки. Вантаж повільно опускається, урухомлюючи годинниковий механізм, який дзвонить що 15 хвилин. Споконвіку він відмірює ритм життя усіх мешканців Берна. Складний годинниковий механізм має розмір гардеробної кімнати Одного вечора в травні 1905 року Альберт Ейнштейн почув цей дзвін. Вже понад десятиріччя він ламав голову над складним науковим парадоксом, і коли він раптом поглянув на вежу, вчений уявив неймовірну ситуацію. Що як трамвай раптом помчить від вежі зі швидкістю світла, спитав себе Ейнштейн. Якби він сидів у цьому трамваї, подумав фізик, його годинник продовжував би цокати. Але, озирнувшись, він побачив би, що годинник на вежі, та й час взагалі, зупинилися. Це був момент прориву. За шість тижнів він завершив працю, в якій виклав "спеціальну теорію відносності". Згодом він пояснить, як об'єднана ним в єдину сутність чотиривимірна система "простір-час" впливає на масу, енергію та гравітацію, і таким чином передбачить ядерну добу, космічні подорожі і наше розуміння того, як зірки і небесні тіла взаємодіють між собою. Напередодні я відвідав музей Альберта Ейнштейна, де самовіддано заглибився в перегляд відеоуроків, які пояснювали його теорію. Куратор виставки пообіцяв, що зрозуміти її зможе навіть школяр, якщо, звісно, уважно слухатиме. Спочатку в анімаційній стрічці щось бадьоро розповідала весела фігурка Альберта Ейнштейна, але згодом моя голова наповнилася туманними термінами і формулами зі шкільного курсу фізики. Що як трамвай раптом помчить від вежі зі швидкістю світла, спитав себе Ейнштейн Але саме тут, у вежі, заколисаний рівномірним клацанням механізму, яке з кожним рухом маятника здавалося голоснішим, я повною мірою оцінив, якщо не усвідомив, що саме мав на увазі Ейнштейн. Я побачив, що час є дійсно відносним. Година з коханою людиною або весела зустріч із друзями промайне в мить. Тоді як у заторі на дорозі вона тягнутиметься вічність. А втім, що б ви не робили - прогулювались альпійськими стежками, скніли над підручником із фізики або відповідали на електронні листи, трибки годинникової вежі в Берні невпинно повертаються. Навіть Марті, людина із залізною логікою і науковець, зізнається, що не може опиратися магії цього механізму. "Іноді наодинці я думаю про час, - каже він. - Чому іноді він поспішає, а іноді стає зовсім повільним?" Коли екскурсія завершилася, він заклинив трибок, продемонструвавши, як він зупиняє годинник, коли його потрібно полагодити або відрегулювати. Годинниковий механізм спинився, і в раптовій тиші почало зростати напруження. В цю мить дійсно здалося, що час може зупинитися. Споконвіку дзвін годинника відмірює ритм життя усіх мешканців Берна Марті знову запустив механізм, штовхнувши маятник, щоб наздогнати втрачені секунди. Цокання відновилося, і я видихнув із полегшенням. За кілька хвилин я вже ішов брукованими вулицями Берна, мружачись на сонці, ніби прокинувшись від дивного сну. Поглянувши вгору на годинник, я дочекався позолоченого півня, який завершує кожну щогодинну виставу. Змахом крил та трикратним співом він сповіщає про настання наступної години. Понад 500 років мешканці Берна дослухаються до його співу і усвідомлюють дещо важливе: час швидко минає, отже, насолоджуйтеся наступною годиною вашого життя. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Travel.