Страхи та принади Чорного Лісу
Рецензія члена журі Книга року ВВС Віри Агеєвої на книгу "Сузір'я курки" Софіі Андрухович та Мар'яни Прохасько.
Софія Андрухович, Мар’яна Прохасько. Сузір’я курки. - Львів: Видавництво Старого Лева, 2016. Самотність можна долати по-різному. Бабуся Марія не почувається покинутою у своїй хаті на горі, бо в неї є курка Марічка. Вони й поговорити можуть, і допомогти одна одній у скруті. А коли треба для чогось спуститися вниз, до людей, то не завжди легкий і безпечний шлях долають також разом. До того ж обидві шанують свободу і ніколи не нав’язують своїх рішень та уподобань. Гірські люди вміють цінувати спочутливість та солідарність, інакше годі вижити у світі, який зображено майже що доіндустріальним. Щось у цій розповіді належить історії, щось сучасності, а щось міфові. Піти до страшного Чорного Лісу, де можна зустріти навіть ведмедевзів та вовчузянців, не кажучи вже про звичайних ведмедів і вовків, бабусю якраз і змушує тривога за сусіда. Хворого пана Кулінського годі вилікувати без помічних трав, які ростуть лише на Найвищій Полонині. А в лісі – як у лісі, та ще зачарованому: провалюєшся у яму, мерзнеш, приходить страшна рись із жовтими очима і… Тут закони реалістичної розповіді (недарма навіть поїзд "Львів – Рахів" на одній ілюстрації з’являється!) поступаються казковому очудненню. Тож рись, неабияк злякавши і літню жінку, і її курку (не певна, чи малих читачів, яким адресовано текст), виявляється не вбивцею, а рятувальницею. Приручена лісниковою донькою, вона допомагає вибратися на поверхню, а згодом навіть возить на собі Марічку. І лікарські трави у лісниковій хаті знаходяться, і лелеку дівчинка з бабусею рятують, розігнавши голіруч зграю знавіснілих вовків. Усе складається добре, Орисі якраз і бракувало весь час такої доброї, лагідної бабусі, тож вони швидко потоваришували. Коли живеш сама самотою посеред лісу чи на горі, людською приязню треба особливо дорожити. Та хіба у мільйонному місті ми не страждаємо часом так само від браку співчуття й розуміння? Ця книжка може сподобатися навіть тим, хто не вміє читати, бо ілюстрації Мар’яни Прохасько такі виразні, що переймаєшся симпатією до бабусі в квітчастій хустці. Орися її приміряла, а гості дала вдягнути свою шапку. Бабуся не виглядала в ній аж так гарно. Але все ж новий досвід. Подорож до Чорного Лісу зрештою закінчилася щасливо. Отже, і казка, і реалізм, і міф, і навіть філософські узагальнення. От тільки рівновагу між умінням серйозно ставитися до несерйозних речей та несерйозно ставитися до справ серйозних у "Сузір’ї Курки" все ж трохи порушено. Малим читачам не завжди хочеться перейматися проблемами дорослих. Надсилайте свої рецензії на книги із Довгого списку Книги року ВВС на адресу chytach.roku@gmail.com. topcat2.