Життя без Facebook: "Я тримаюся". День 26
Політ проходить нормально. Поки що. Я тримаюся. Я СПРАВДІ тримаюся. І це не просто слово, за яким порожній звук.
Я працюю над собою. Я намагаюся не думати про Facebook. І мені це з проблемами, але вдається. Сьогодні вихідний день. Виспалася. Довго готувала сніданок. Довго порпалася на грядках. На яких я терпіти не можу працювати. Збирала якесь листя, виривала якусь суху траву… Потім ввімкнула музику і годин шість ретельно прибирала будинок. І жодного разу не відволіклась на читання FB-сторінки. А потім, ввечері, домовилася з подругою зустрітися в кафе. І довго, як ніколи, просто розмовляли. Не похапцем і не на ходу. І було дивно і приємно ловити себе на думці, що спілкування з тими, з ким на одній хвилі, коли не треба нічого аргументувати і пояснювати, приносить задоволення. Дивно, але у мене давно не було таких позитивних кафешних посиденьок… Насправді я стрімголов тікала від комп’ютеру. І таки втекла. Принаймні, повернувшись додому, не побігла зразу вмикати ноутбук. А навіть трохи почитала. Якщо чесно, у мене величезна проблема з читанням. Точніше, з часом для читання. Я завжди читала багато і швидко. "Проковтнути" книжку сторінок на 300 за вечір – легко! Ніколи не любила відкладати недочитане. Два, максимум три вечора – і товстенький фоліант було подолано. А зараз я відкладаю книжку на потім, прочитавши сторінок сто, і коли до неї повертаюся знову, то часто приходиться гортати початок, щоб згадати, про що мова… І не тому, що книжка не цікава. А тому, що той час, який раніше витрачався на читання, витрачається на безцільне бродіння Інтернетом взагалі і Facebook зокрема. Один день без соціальної мережі я витримала. Не хочу думати, що це я знову почала спочатку.