Чи допомагають фотографії зберегти спогади?
Постійне клацання фотоапаратом або смартфоном псує ваші спогади про важливі події, кажуть вчені.
З ким цього не буває? Захід сонця не такий чудовий, а в ресторані не так смачно, якщо не сфотографувати. Ми фіксуємо моменти життя, щоб зберегти їх у спогадах, бо наша пам'ять мінлива. Але із поширення телефонних фотокамер та пристроїв типу Narrative Clip (портативна міні камера, яка автоматично робить знімки кожні 30 секунд) виникає питання: де межа, на якій треба зупинитися? Чи не надто часто ми хапаємося за камеру? Часте фотографування погано впливає на те, як ми формуємо наші спогади про події Дослідження професора психології з Університету Ферфілда у Великій Британії Лінди Генкель свідчать, що це так. Її експерименти демонструють, що часте фотографування погіршує здатність згадати деталі події. Ми фотографуємо, щоб краще запам'ятати, але саме те, що ми бачимо через об'єктив фотокамери, здається, ми й забуваємо швидше. У 2014 році вчена провела дослідження, під час якого студентів запросили на екскурсію до музею. Їм запропонували сфотографувати деякі твори мистецтва, а інші – просто роздивитися. Наступного дня випробуваним було важче згадати деталі об'єктів, які вони сфотографували. Професор Генкель називає це явище "негативний вплив фотозйомки". "Ми вважаємо камеру своєрідною зовнішньою пам'яттю, – пояснює дослідниця. – Ми очікуємо, що всі деталі зафіксує камера, і тому не приділяємо їм уваги". Але вона додає, хоча фотографування і знижує нашу короткострокову пам'ять, за допомогою світлин у майбутньому ми краще і довше пам'ятаємо події. Цікаво, що фотозйомка менше впливала на запам'ятовування деталей, коли студенти наводили фокус на певні фрагменти картини. Це може пояснюватися тим, що додаткові зусилля, а також масштабування зображення сприяють кращому запам'ятовуванню деталей. З іншого боку, це також може означати, що, чим більше ми охоплюємо об'єктивом, тим менше навантажуємо нашу пам'ять. "Це має сенс, бо дослідження зазвичай свідчать, що розділення уваги погано впливає на пам'ять", – каже дослідниця. Традиція фотографувати існує у західному світі вже кілька десятиліть. Але перехід від плівки до цифрової камери суттєво змінив те, навіщо ми фотографуємо і що робимо зі знімками. Коли ми дивимось на щось без фотокамери, це змушує нашу пам'ять працювати більш напружено, щоб зберегти цей образ у спогадах Як свідчать дослідження, більшість з нас вважає, що роль фотографії змістилася від збереження важливих подій до спілкування з друзями, створення власного іміджу та зміцнення соціальних зв'язків. Якщо старше покоління користується цифровими фотоапаратами переважно для того, щоб зафіксувати пам'ятні події, то молоді люди за допомогою фотографії спілкуються. "Бортовий журнал" життя "Часто люди роблять знімки не для того, щоб запам'ятати події, а для того, щоб повідомити, як вони почуваються прямо тут і зараз, – пояснює Лінда Генкель. – Візьміть, приміром, Snapchat (мобільний додаток для обміну фото- і відео повідомленнями. – Ред.). Користувачі відправляють світлини, щоб спілкуватися, а не згадувати події". Фіксування подій вийшло на абсолютно новий рівень з появою портативної камери Microsoft SenseCam із ширококутним об'єктивом, а також із поширенням лайфлогінгу (буквально "ведення бортового журналу" – Ред.) – автоматичного запису на портативний носій повсякденного життя. SenseCam вперше випустили в 2003 році. Камера автоматично робить знімки, коли "відчуває" перед собою людину або коли помітно змінюється освітлення. Її також можна налаштувати автоматично фотографувати кожні 30 секунд. Дослідник Евангелос Ніфоратос з Університету італійської Швейцарії вивчає, як нові технології впливають на нашу здатність запам'ятовувати події. Він і сам активний лайфлогер протягом трьох останніх років. Перехід від плівки до цифрової камери суттєво змінив те, навіщо ми фотографуємо і що робимо зі знімками Дослідження показали, що лайфлогінг має масу переваг для людей із серйозними порушеннями пам'яті, які можуть час від часу переглядати свої автобіографічні світлини. Втім, наскільки ця практика корисна для інших користувачів – питання суперечливе. Головна складність для них – з'ясувати, як само використовувати отримані дані. "Безумовно, коли мова йде про важливу подію, користь цього гаджету важко переоцінити, але що робити з ним у повсякденному житті? – питає дослідник. – Ми сподіваємось, що зможемо наблизити пристрій за функціонуванням до реальної пам'яті. Це буде така штучна пам'ять, яку можна вмикати, коли ви хочете запам'ятати щось важливе". Евангелос Ніфоратос і його колеги досліджують можливість зв'язати пристрої, які контролюють серцебиття, приміром, браслет Fitbit, з автоматичними камерами. Вчені припускають, що зміни в частоті пульсу можуть вказувати на найкращі моменти для фотографування. Цифрові камери не тільки змінили те, як ми фотографуємо. Вони та соціальні медіа змінили й те, як ми запам'ятовуємо події, зафіксовані на знімках. "Відомо, що ми відновлюємо спогади. Цілком можливо, що ми узгоджуємо наші враження від події із фотографіями, які ми зробили самі або хтось інший", – каже Кімберлі Вейд, доцент кафедри психології в Університеті Ворвіка, яка вивчає фальшиві спогади. "Якщо хтось показує вам фотографію, яку зробили не ви, вона, можливо, висвітлює ту частину події, яку ви не пам'ятає. Проте, вона стає частиною ваших спогад. Згодом стає важко згадати, чи ви насправді бачили ці події в житті". Запам'ятовування речей із зовнішньої перспективи має свої недоліки. Дослідження показали, коли ви дізнаєтеся про події з погляду іншої людини, ви маєте менше емоційних зв'язків із спогадами. Ми робимо знімки, щоб краще запам'ятати момент чи для того, щоб розповісти іншим, де ми зараз і як почуваємося? Евангелос Ніфоратос вважає, що коли ми дивимось на знімки, зроблені іншими людьми, вони не спотворюють наші спогади про подію, а зміцнюють їх. "Це залежить від того, як ви розумієте ідею досвіду. Безумовно, ви може стверджувати, що спогади про подію, сумісні з іншими учасниками, також належать й вам, – пояснює він. – Цілком можливо обґрунтувати, що сукупний досвід учасників події є й вашими спогадами про неї". Фотографувати менше? "Більшість експертів кажуть, що неточність пам'яті - це не так вже й погано, – пояснює Кімберлі Вейд. – Коли, приміром, ваші політичні погляди змінюються, вам здається, що вони завжди були майже такими. Ми хотіли би вважати себе людьми із стійкими поглядами. Наші спогади про стосунки завжди краще, ніж вони були насправді. А себе ми запам'ятовуємо більше в тому світлі, я в якому бажаємо себе бачити". Відкладіть камеру та насолоджуйтеся красою навколо Отже, як часто можна фотографувати? Якщо ви не професійний фотограф, Лінда Генкель радить обмежити кількість знімків, які ви робите, обирати більш ретельно те, що ви бажаєте зафіксувати на фото. "Коли у відпустці ви бачите щось красиве, то зробіть кілька знімків, а потім відкладіть камеру і спробуйте насолодитися краєвидом, – рекомендує дослідниця. – Передивіться знімки пізніше, розсортуйте і надрукуйте їх. Не забувайте згадувати минуле разом з іншими людьми. Всі ці речі допомагають зберегти спогади". Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Future.