Гордієвський: російських шпигунів у Києві - сотня
"Президент Путін - насамперед чекіст і чекістом залишився".
Так в інтерв'ю Бі-Бі-Сі колишній полковник КГБ Олег Гордієвський прокоментував заяву російського президента, що закордонна агентура перешкоджає зближенню України з Росією. Пан Путін виступив із цією заявою після переговорів з Леонідом Кучмою у Криму. Такі слова російського керівника багатьом нагадали заяви радянського керівництва часів холодної війни. Колишній полковник КГБ Олег Гордієвський, який 1985-го року утік на Захід і зараз живе у Лондоні, говорить із Бі-Бі-Сі про агентуру, спецслужби і російсько-українські взаємини. Бі-Бі-Сі: Про що, на вашу думку, свідчать висловлювання пана Путіна, який свого часу сам був агентом КГБ в Німеччині? О.Гордієвський: Це свідчить про те, що він насамперед чекіст і чекістом залишився, а вже потім - президент. І все більше країна скочується до брежнєвсько-адроповських часів, і жаргон лідерів перетворюється на КГБ-істський, а не жаргон цивілізованих державних діячів. А КГБ була властива не лише чорна пропаганда, але й відверта брехня. Наприклад вести мову про західну агентуру в Україні. В Києві резидентура КГБ і ГРУ нараховує понад 100 осіб. А американська резидентура в Києві – дві особи і секретарка. Англійська резидентура - 1 людина. Бі-Бі-Сі: Наскільки впевнено чи поінформовано ви можете говорити про кількість чи спосіб роботи агентів спецслужб в Україні? О.Гордієвський: Я ж не працівник спецслужб. Я вже пенсіонер. Можу говорити вільно. Я знаю людей, я знаю їхній склад. І я можу з певністю говорити, що ці два маленькі осередки західних спецслужб насправді великої агентурної роботи вести і не можуть. А ось росіяни можуть, які мають сто людей в Києві. І тому справа насправді зовсім інша. Не західна агентура кудись тягне Україну, а російська агентура тягне. Причому російська агентура працює не лише по лінії центральних відомств. Усі обласні і крайові управління ФСБ мають також завдання вербувати агентуру в Україні – тобто якщо впливовий українець приїздить у відрядження чи по родинних справах в Сибір, то до нього приставлятимуть людей ФСБ, щоб завербувати. Щоб той українець сидів у Львові чи Києві чи Дніпропетровську і повідомляв щось цінне Москві. Бі-Бі-Сі:Відомо про скандали з затриманням агентів російських спецслужб в Литві, Польщі, Чехії, але в Україні такого не було – чому? О.Гордієвський: Це свідчить про те, що хоча Росія і веде агентурну роботу проти України, у них є домовленість з українською службою безпеки, або протокол про співпрацю, згідно з яким у випадку якогось прямого шпіонажу чи інцидентів, як-то убивства чи фізичного насильства, то ті випадки не будуть публікуватися, а вирішуватися між собою в коридорах тихою сапою, не повідомляючи нічого громадськості. Це питання спеціальних взаємин між російською та українською службами безпеки. Бі-Бі-Сі:А чи можна взагалі говорити про незалежність українських спецслужб, адже основою для СБУ було відділення радянського КГБ в Україні, керівництво якого зараз працює у Москві? О.Гордієвський: Це дилема очевидна для будь якого українського керівника президента і уряду, що служба безпеки настільки пов’язана з російським КГБ, що треба дивитися, чиї інтереси вона захищає – російські чи українські. Тому багато років відбувалася чистка служб безпеки від найбільш промосковських працівників. Але все одно зі служби безпеки у Києві відбувається великій витік інформації до Москви. І тому республіки, такі як Литва, Латвія, Естонія, пішли іншим шляхом. Вони розпустили старі служби і створили повністю нові, а тому у них витоку інформації у Москву фактично немає, і у них становище набагато краще. Подібно в Грузії. А служби безпеки України та Казахстану дуже залежать від Москви. Бі-Бі-Сі: Убивство колишнього чеченського президента Зелімхана Яндарбієва у Катарі виявило новий стиль дій російських спецслужб, або ж повернення до старого. Чи здатні теперішні російські спецслужби провадити операції фізичного знищення за кордоном? О.Гордієвський: Спецслужби Росії повністю здатні здійснювати убивства за кордоном. Ви знаєте, що вони вбили кращих людей української опозиції - це був Лев Ребет і Степан Бандера. І взагалі КГБ вирізнялося ненавистю до українства. Але згодом вони брали участь у вбивстві болгарина Георгія Маркова – опозиційного журналіста в Лондоні 78-го року. КГБ також убило афганського президента Хафезулу Аміна 79-го року. Тобто усі засоби в КГБ були і є. Тепер і ГРУ, і ФСБ, і СВР мають свої відділення, що готують убивства за кордоном. Але для того, щоб убити когось за кордоном потрібне політичне розпорядження, потрібен дозвіл. І скільки вони не намагалися останні 20 років отримати такий дозвіл - його не було. І ось нарешті прорвало при Путіні, коли є КГБ-істський президент, і міністром оборони також є КГБ-істський полковник Іванов. Вони напевне вирішили, що досить. Хоча раніше - після розвалу Радянського Союзу - здається, пан Примаков заявив, що Москва відмовляється від колишньої практики убивств за кордоном, але тепер за Путіна настав новий режим. Інтерв'ю провів Богдан Цюпин