Як зустрічають сонце після полярної ночі
Полювання на перші промен і сонця на Шпіцбергені - вражаючи й досвід, насамперед, для мешканців острова, які пережили довг і місяц і темряви .
Довга ніч Щороку з середини листопада архіпелаг Шпіцберген (або Свальбард, як його називають норвежці), що лежить на півшляху між Норвегією і Північним полюсом, поринає у повну темряву. Мешканці однойменного найбільшого і єдиного населеного острова архіпелагу не бачать світла протягом чотирьох місяців. У цей суворий час вони з нетерпінням чекають на березень, коли перші промені сонця знову з'являться над небокраєм. За власним бажанням Населення Шпіцбергена постійно змінюється, оскільки багато людей приїжджають на острів лише на кілька років. Вони працюють у галузі туризму, на вугільних шахтах або проводять дослідження. Через віддалене розташування острову жінкам не дозволяється народжувати тут дітей. Та й вмирати на Шпіцбергені також неможна (на острові не хоронять, адже у вічній мерзлоті органіка майже не розкладається), тому люди пенсійного віку повинні залишити острів. А відтак, невеличка спільнота острів'ян складається переважно з бадьорої та життєрадісної молоді. Дві зими Кажуть, що на Шпіцбергені п'ять пір року: весна, літо, осінь, а потім дві зими: темна і світла. Під час темної зими, або полярної ночі, сонце не піднімається взагалі. Потім, у лютому та на початку березня, настає період сутінок. Саме ця друга зима подобається мешканцям острова найбільше. Кольори неба і краєвиду змінюються щогодини, і вас наповнює передчуття, що сонце може зійти будь-якої хвилини. Але це не так - воно лише дражнить, і триватиме це декілька тижнів. Острів контрастів "Це - місце контрастів. Протягом полярної ночі тут така темрява, хоч в око стрель. Навіть місяць не світить. За метр нічого не видно. Все життя триває в приміщенні. А влітку все - навпаки. Сонце цілодобово залишається в небі, ходячи по колу, ніби воно п'яне і не знає, куди йти", - жартує Ронні Брунволл, керівник туристичної компанії Visit Svalbard. Протягом темної зими місцеві жителі відсиджуються в ресторані Camp Barentz (на фото), куди можна дістатися тільки на снігоході. Сходи до сонця Цього року сонце повернеться в Лонґ'їр - найбільше поселення і адміністративний центр Шпіцбергена - 8 березня. Цього дня мешканці острова зберуться біля сходів колишньої лікарні (на фото). Перші сонячні промені можна побачити з верхньої сходинки через щілину у навколишніх горах. Щороку сотні людей беруть участь у ритуалі. Вони одягають сонячні костюми, розфарбовують обличчя і співають народні норвезькі пісні. Полювання на сонце Ті, хто бажають побачити сонце раніше, наприкінці лютого можуть піднятися на гору. Підйом на найближчий до Лонґ'їра пік - Тролстейнен (850 м) - триватиме до трьох годин, хоча примхливі погодні умови означають, що зустріч із сонцем ніколи не гарантовано. Полювання на перше сонячне світло відбувається лише впродовж тижня-двох щороку, але це одна з найзахопливіших подій на острові, насамперед, якщо ви провели на ньому кілька місяців у суцільній темряві. Дух авантюризму Напередодні повернення сонця місцева спортивна організація Svalbard Turn розставляє на десяти пагорбах навколо Лонґ'їра поштові скриньки. У кожній з них лежить блокнот, і перший, хто впише своє ім'я в усі 10 блокнотів, виграє поїздку в Ню-Олесунн - колишнє шахтарське містечко за 120 км на північ від Лонґ'їра. Подорож дає можливість познайомитися з найвіддаленішими ділянками острова і насолодитися його надзвичайною природою. Поцілунок сонця "Перша зустріч із сонцем після місяців темряви сповнена емоцій. Це відчуття яскравого світла і тепла на обличчі! Ви раптом усвідомлюєте цінність простих речей, які нам дарує природа і про які ми майже ніколи не замислюємося", - каже інструктор Еспен Андре Евердаль. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Travel.