"Вона в нас одна": як повезуть на старт гігантську ракету NASA
Коли нова надважка ракета NASA буде готова до виконання своєї першої місії, на місце старту її привезе один з найбільших гусеничних транспортерів у світі. Які якості мають бути у водія?
В найближчі два роки NASA планує відправити свою нову ракету-носій важкого класу (SLS) у перший політ (384 400 км) навколо Місяця. Поки що в безпілотному режимі. Від успіху цієї місії залежить подальша реалізація американської програми, яка включає будівництво чотирьох навколомісячних орбітальних станцій, баз на Місяці та польоти на Марс. Новенька 98-метрова SLS, на будівництво якої витратили мільярди доларів, почне свій шлях в космос на транспортному засобі, якому понад півстоліття. В Космічному центрі Кеннеді у Флориді доставкою ракет на стартовий майданчик займається спеціальна команда. Саме її члени відповідають за те, аби надважка ракета-носій подолала сім кілометрів до місця запуску без пригод. "Ти відчуваєш величезну гордість, адже везеш на старт втілення американської космічної програми, - каже Боб Маєрс, один з водіїв, які будуть керувати гігантськими гусеничними транспортерами. - Ракета в нас одна, і спроба має бути теж одна, тому ми не хочемо щось зіпсувати". Ці транспортери побудували у 1965 році, аби відвозити на старт надважку ракету-носій "Сатурн-5", яку американці використали для запуску на Місяць корабля "Аполлон-4" з астронавтами. У 1970-х роках їх пристосували під шатли. Зараз один з цих транспортерів переробили та вдосконалили для того, аби він міг довезти до стартового майданчика найважчу ракету SLS. Ракети місії "Аполлон" доставляли до старту гусеничними транспортерами Керують такою машиною з кабін, які є в передній та задній частині. Боб Маєрс зізнається, що у 1982 році, коли вперше сів за кермо транспортера, дуже нервувався. "Коли ви перевозите ракету, ви відчуваєте її потужність, - каже він. - Це вам не "Фольксвагеном" керувати". "Спочатку навіть страшно, - додає керівник транспортного проекту Джон Джайлс. - Потрібен час, аби звикнути до такої відповідальності та напруги". Хоча водію допомагає ціла група спостерігачів з раціями, схожість з керуванням автомобілем лишається. У водія - маленьке кермо (15 см в діаметрі), шкала швидкості та гальма. Гусеничний транспортер повністю загрузили, вага - понад 2700 тонн "Конструкція досить проста, але в ній є все, що потрібно, - каже Маєрс. - На шляху до старту багато поворотів і таких місць, де треба збавляти швидкість. Тут допомагають досвід та використання спостерігачів". Перевезення гігантську ракету з місця на місце - це не те, що можна зробити швидко та піти обідати. Шлях до стартового майданчика займає щонайменше сім годин. Водії змінюють один одного кожні кілька годин, при цьому транспортер не зупиняється - він рухається далі. "Ми не зупиняємося, поки не досягнемо стартового майданчика, - каже Маєрс. - Не хочеться потрапити в негоду. Тому намагаємось все закінчити якомога швидше і найбезпечнішим способом". Те, що цей великий транспортер може рухатися зі швидкістю менш як 1,6 км/год, - одне з найбільших досягнень його творців. "Найважливіше - не те, як швидко, він може рухатися, а те, наскільки повільно", - пояснює Маєрс Спробуйте це зробити на своєму "Фольксвагені". Завантажений ракетою, трансопртер може пересуватися з максимальною швидкістю в 1,6 км/год За півстоліття транспортери наїздили по три тисячі кілометрів. NASA планує використовувати їх ще щонайменше 30 років. Після чергового вдосконалення їх перевіряють та готують до першої місії ракети-носія SLS. Аби переконатися, що всі підрахунки правильні, транспортер випробують на перевезенні бетонних балок тієї ж ваги, як у ракети. Якщо все пройде добре, то вони знову будуть перевозити ракети-носії, які відправляють людей на Місяць. "Це буде чудовий день. - каже Маєрс. - Чекаємо не дочекаємось". Хочете отримувати головні новини у месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram. ...