Середньовічний засіб від розлучень
У середньовічній Трансільванії застосовували досить оригінальний спосіб сімейного консультування. Проте, дуже ефективний.
Мальовниче містечко Б'єртан, що лежить на північний захід від Бухареста і внесене до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, здається, застигло в часі. Тут і досі пересуваються на запряжених конями візках, а на вкритій бруківкою центральній площі місцеві фермери продають свій товар. На узгір'ї в центрі селища височіє церква XV століття, укріплена валом. Усередині фортеці вздовж однієї з її стін є маленька споруда з кімнатою не більше за комору. Протягом 300 років пари, які були на межі розлучення, мали відсидіти в цій кімнаті півтори місяці. Місцевий священик замикав їх у в'язниці, щоб вони владнали свої розбіжності та врятували шлюб. Звучить дико? Але місцеві архіви свідчать, що такий спосіб вирішення сімейних проблем був досить ефективним. "Завдяки цьому благословенному будинку за три століття існування б'єртанської єпархії в нас було лише одне розлучення", - розповідає Ульф Зіглер, чинний священик Б'єртана. Сьогодні в темній тісній в'язниці - музей, а єдиними мешканцями нього є пара багатостраждальних манекенів. Кімната з низькою стелею і товстими стінами обладнана досить скромно. З меблів тут є лише стіл і стілець, скриня для одягу і традиційне саксонське ліжко, зручно влаштуватися на якому могла би тільки дитина. На подвір'ї церкви XV-го століття в румунському містечку Б'єртан є "шлюбна в'язниця", яка протягом 300 років допомагала парам уникнути розлучення Оскільки метою ув'язнення було відновити стосунки, подружжя повинно було ділити все, від подушки і ковдри до скромної трапези на столі. Трансільванські сакси - етнічні німці, які населяли територію сучасної Румунії, - сповідували лютеранство. Ця релігія дозволяла розлучення тільки за певних обставин, приміром, якщо чоловік чи дружина зрадили одне одному. В усіх інших випадках парі рекомендували врятувати союз. Таким чином, подружжя приходило до єпископа, який замикав пару у в'язниці. Там вони намагалися з'ясувати свої стосунки і помиритися. "В'язниця була інструментом збереження старого християнського устрою в суспільстві, - пояснює Зіглер. У такий спосіб вона захищала жінок та дітей, чиє виживання залежало від повної родини. Якщо пара розлучалася, чоловікові доводилося сплачувати колишній дружині половину своїх статків. Але якщо він знову одружувався, а потім розлучався, друга дружина залишалася ні з чим. У XII столітті король Угорщини Геза II почав заселяти сільську Трансільванію вихідцями із земель, які сьогодні є Францією, Бельгією, Люксембургом та Німеччиною. Саксонські поселенці мали розвивати тут господарство, а також захищати територію від татарських та османських загарбників. Скромне оздоблення кімнати складалося зі столу, стільця, скрині для одягу і маленького ліжка Трансільванські сакси були працьовитими ремісниками. Незабаром Б'єртан перетворився на важливе торговельне місто і культурний центр, населення якого 1510 року складало п'ять тисяч людей. Я прогулююся вуличками вечірнього Б'єртана. Сонце поступово зникає за пагорбами, кілька місцевих сидять за столиком із пивом, фермер їде на возі із сіном. Підсвічена вогнями церква з дев'ятьма вежами фортеці височіє над дахами містечка. Вона була важливим місцем для перших саксонських поселенців - форпостом безпеки і віри. З висоти 11-метрових стін фортеці поряд із шлюбною в'язницею відкривається краєвид на селище та навколишню місцевість. Багато мешканців Б'єртана й досі використовують старі методи землеробства і заробляють собі на життя, продаючи сільськогосподарські товари. Загартовані негодою пастухи пасуть овець на зелених пагорбах. Здаєтьсь, тут нічого не змінилося за останні кілька століть. Подружжя приходило до єпископа, він замикав пару у в'язниці, щоб вони з'ясували свої стосунки і помирилися Життя тут таке ж неспішне, як і раніше. Однак сьогодні пари відчувають значно менше економічного і релігійного тиску під час розлучень. "Причиною, через яку подружжя вирішувало залишитися разом, було не кохання. Це був спосіб вижити в складних економічних умовах", - пояснює Зіглер. "Якщо пара протягом шести тижнів залишалась у в'язниці, вони не мали можливості заготовити достатньо їжі на наступний рік, і тому, щоб не померти від голоду, мали продовжувати працювати разом", - додає священик. Зіглер, однак, упевнений, що ідея шлюбної в'язниці була би корисною і сьогодні. І він, до речі, не єдиний, хто так вважає. До священика вже зверталися пари, які хотіли би вирішити свої сімейні проблеми за допомогою в'язниці. "У сучасних родинах дедалі менше часу залишається одне для одного, ми стали більш егоїстичними, ніж наші предки", - каже Зіглер. "Ми страждаємо від самотності. Ось чому ми повинні більше розмовляти одне з одним, щоб розуміти, чого ми потребуємо і що нас об'єднує", - додає він. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Travel.