Щоденник: "До побачення, Facebook!"
Вже 37 днів минуло з того часу, як я задекларувала і оголосила обмежене користування Facebook. Видалила додаток з iPhone. Перестала проводити півночі в мережі. Обмежила час на коментування чужих постів. І стала набагато менше писати сама.
За цей час я двічі практично поновлювала своє FB-життя, але на пару днів. Потім приходила до тями, згадувала про свій експеримент – і поверталася до реальності. Отже, проміжні результати такі. Виявляється, відсутність FB в телефоні – то не кінець світу. Зараз я не помічаю, що у мене немає Facebook на мобільному пристрої. Він мені там і не потрібний. Немає нічого такого, що потребувало би термінового знаходження в соцмережі. Для комунікацій є Messenger, і його цілком достатньо, щоб бути на зв’язку і бути в курсі. Коли на початку мого раціонального користування Facebook я досить болісно реагувала на неможливість відслідковувати основні FB-батли (навіть просила подруг мені щось зачитувати чи переказувати по телефону), то зараз я втратила цікавість до всіх цих віртуальних боїв. Не побачила, не прочитала, не написала – і що? Від цього моє професійне чи особисте життя не змінилося ні на йоту. Звичайно, я переглядаю новинну сторінку, яку генерують мої друзі та ті, на кого я підписана. Іноді щось коментую. При цьому для мене найважливішим все-таки є принцип нікого не ображати, не клеймити, не роздавати поради, не сваритися, не псувати стосунки. З людьми діаметрально протилежних поглядів я просто не маю змоги спілкуватися – давно вже почистила всі свої контакти та уподобання. За цей час у мене склався мій особистий шорт-лист тих, кого я регулярно читаю. Як правило, це політики, журналісти, експерти з тих чи інших питань, письменники. Протягом місяця економного користування FB я відвідала десь десяток різноманітних заходів. Такої інтенсивності у мене не було вже давно. Чи є прямий зв’язок з відмовою від FB, я не знаю, але факт залишається фактом. Я перестала подумки писати пости для Facebook і перестала вести віртуальні дискусії, які мають значення рівно доти, доки ти їх ведеш. За цей час я помирилась з двома френдами, які були гнівно заблоковані раніше. Одна написала мені сама з чужого аккаунту, а з іншою зустрілися в реалі і вияснили, що найбільша дурість у світі, – псувати відносини через непорозуміння в мережі. Також я зрозуміла, що інакшість поглядів в FB – то звичайна інакшість поглядів. Вона не впливає абсолютно ні на що. Всі люди різні і цим в тому числі цінні. Якісь азбучні істини, але вони мені стали повністю зрозумілими лише тоді, коли я абстрагувалася і подивилася на все трохи збоку – поглядом сторонньої. І так, я знову повернулася до читання книжок. Значно в меншій кількості, ніж раніше. Але дні дуже заповнені роботою. Тому - як виходить. Але виходить, що дуже тішить. До побачення, Facebook! З тобою прикольно, звичайно. Але в житті є багато інших приємностей. Я, звичайно, залишаюся користувачкою і дописувачкою. Але поміркованою і раціональною. P. S. За цей час кількість моїх FB-друзів і підписників не зменшилися, навіть трохи зросла. Отже, друзів – 3 365, підписників – 19 823. Невже це для мене має значення?:)