Чи отримає Україна кредити на модернізацію ГТС?
“Тиждень” розмірковує над можливими наслідками конференції, присвяченій модернізації української ГТС, що має відбутися у Брюсселі у понеділок.
“Фокус” намагається пояснити, чому власник РосУкрЕнерго Дмитро Фірташ втратив підтримку на вищих щаблях української влади, а також аналізує, які умови МВФ готова виконати українська влада, і чи зможе вона це зробити. “Корреспондент” пише про відновлення в Україні вже підзабутого за останні 15 років бартеру за умов фактичного паралічу банківської системи. “Тиждень” розмірковує над можливими наслідками конференції, що присвячена модернізації української ГТС і має відбутися у Брюсселі у понеділок: “Ще 2007 року експерти ЄС провели технічний аудит стану ГТС України і визначили обсяг необхідних інвестицій – 5 мільярдів євро. Певний час Нафтогазу розраховував отримати кошти як спонсорську допомогу, але рештою країни-члени ЄС вирішили надати кредит. Точніше, Єврокомісія висловила готовність провести переговори з міжнародними фінансовими установами, щоб ті надали гроші на вигідних умовах. Українська сторона має гарантувати що кредити використають за призначенням, ГТС підтримуватиметься у належному стані після модернізації, без участі інвесторів не буде створено газотранспортного консорціуму. Остання вимога головна. Якщо Нафтогаз отримає кредити на модернізацію української ГТС за сприяння Євросоюзу, це означатиме, що без європейських інвесторів газотранспортний консорціум навряд чи працюватиме. На перший погляд, ця схема вигідніша для України, ніж паритетне управління ГТС із росіянами, але не треба забувати, що Газпрому належать значні пакети акцій 18 газових підприємств Євросоюзу та Швейцарії. Реалізація європейської схеми консорціуму, найімовірніше, зробить Україну із її транзитними потужностями заручником продавця, зацікавленого у максимізації прибутку за рахунок зменшення ціни транспортування газу, та покупця, який прагне якомога вигідніше купувати газ, зокрема за рахунок зменшення транзитної складової ціни,” – пише “Тиждень.” “Фокус” намагається з’ясувати, чому власник РосУкрЕнерго Дмитро Фірташ втратив підтримку на вищих щаблях української влади, як це засвідчив виступ голови СБУ у парламенті: “За інформацією джерел “Фокусу” у спецслужбах, захоплення Нафтогазу могло і не бути санкціоновано президентом. За їх словами, ініціатором захоплення виступив близький до Фірташа перший заступник голови СБУ Валерій Хорошковський. Використання спец підрозділу було своєрідним жестом відчаю з боку групи Фірташа і остаточно переконало Віктора Ющенка у безперспективності подальшої війни за 11 мільярдів кубометрів газу. Крім того, свою роль у остаточному вирішенні питання РосУкрЕнерго зіграло і те, що 23 березня президент і прем’єр разом поїдуть до Брюсселя на дуже важливу для країни міжнародну конференція з питань фінансування модернізації української газотранспортної системи. Там будуть вирішуватися кілька дуже важливих для Ющенка питань, зокрема, і питання про можливість закупки газу імпортерами не на західному, а на східному кордоні. Тому владі важливо продемонструвати консолідовану позицію. А фігура Фірташа могла стояти на шляху до цього –каже політолог Вадим Карасьов. Утім, одна із головних причин того, чому Ющенко відвернувся від Фірташа могла бути і більш прозаїчною. Не секрет, що для своїх політичних покровителів він був просто джерелом грошей. Як тільки РосУкрЕнерго посунули з бізнесу, і у Фірташа виникли проблеми із грошима, політична протекція моментально зникла – вважає джерело, близьке до секретаріату президента,” – пише “Фокус.” “Фокус” також аналізує, які умови МВФ готова виконати українська влада, і чи зможе вона це зробити: “Готові на все, поверніться і дайте грошей – таким є головний лейтмотив заяв Віктора Ющенка і Юлії Тимошенко, розрахованих на бюрократів із вашингтонської штаб-квартири Міжнародного валютного фонду. Ще на початку березня вони відправили до МВФ листа, у якому просили продовжити співпрацю: повернути місію фонду в Україну і надати другий транш кредиту, загальний обсяг якого становить 1.65 мільярдів доларів. Тоді керівництво МВФ повернуло листа, навіть не розглянувши його. Проте переконавшись, що українська влада не має жодної антикризової програми, і не уявляє собі подальшого життя без грошей МВФ, фонд висунув кілька додаткових умов. Передусім мова йде про збільшенні доходів бюджету і скороченні видатків, ліквідація пільг та соціальних виплат,” – пише “Фокус.” Часопис також наводить кілька методів збільшення доходів, проте доходить висновку, що вони навряд чи спрацюють. Зокрема, приватизація може не спрацювати через загальносвітову економічну кризи, брак вільних грошей та падіння цін на активи. Підвищення акцизів на тютюн, алкоголь та бензин не призведе до відчутного зростання доходів бюджету, адже і у кращі часи акцизи приносили до казни лише 5-7% доходів. Підвищення комунальних тарифів (ще одна умова МВФ) може призвести до скорочення платежів та соціальної напруги. Пенсійну реформу, і особливо, збільшення пенсійного віку задля зменшення навантаження на бюджет, навряд чи вдасться зробити впродовж одного року. Виглядає, що виконання умов МВФ не є беззаперечною панацеєю для української економіки. І все ж таки, експерти, опитані часописом, вважають, що для України за нинішніх умов важливі не тільки і не стільки гроші МВФ, але й сам факт співпраці із цією організацією. Але найбільший ризик, на думку оглядачів, полягає у тому, що у намаганні отримати гроші МВФ українська влада поспіхом спробує провести системні структурні реформи. “Корреспондент” пише про відновлення в Україні вже підзабутого за останні 15 років бартеру за умов фактичного паралічу банківської системи: “Нема грошей? Не проблема. Наприклад, у Дніпропетровську, на агрегатному заводі, заборгованість по зарплаті погасили борошном, консервами та олією. Весь цей харчовий пайок працівники придбали на чеки, надруковані керівництвом підприємства. Проте звідки у машинобудівників такий щедрий врожай? Все дуже просто. Харчі завод отримав від комбінатів у Вінниці, Керчі та інших регіонів країни. За це шахтарі Донбасу відвантажили харчовикам вугілля. Гірняки в оплату вугілля отримали від агрегатного заводу гірниче обладнання. Коло замкнулося. В результаті і люди ситі, і бізнес цілий. Таким нехитрим шляхом із глибини 90-х в Україну повертається бартер,” – пише “Корреспондент,” і також розповідає, що те, як змінилися за ці 20 років інформаційні технології, зараз дозволяє тим, хто займається бартером не тільки виживати, але й заробляти. Наприклад, створюючи розрахункові товарні центри. Часопис також наводить кілька прикладів отримання авто за котлети і цементу за нерухомість.