Тіло, яке віддали науці, опинилося на випробуваннях бомби. Як так вийшло
Американець Джим Стауффер пожертвував тіло матері місцевому науковому центру для проведення досліджень і був шокований, коли дізнався - тіло покійної використовували для тестування вибухових речовин. Так що ж відбувається з тілом, коли його жертвують науці?
Минулого тижня стали відомі подробиці судового позову щодо Центру вивчення біологічних ресурсів в Арізоні, де в 2014 році в ході обшуку агенти ФБР виявили рештки сотень частин людських тіл. Центр закрили, щодо нього йде розслідування за звинуваченням у продажі частин тіла без згоди рідних. Згідно з судовими документами, родичі померлих людей, які вирішили віддати тіла для наукових і медичних досліджень, вважали, що рештки їхніх близьких будуть використані за призначенням. Джим Стауффер став одним з позивачів. В інтерв'ю радіостанції ABC 15 він розповів, що не сумнівався, що тіло його матері використають для вивчення хвороби Альцгеймера, якою вона хворіла. Але згодом він дізнався, що військові на її рештках перевіряли дію бомби. Як же діє система передачі тіл для досліджень у США і що від неї очікують? Чому в США система добровільної передачі тіл погано регулюється У США донорство органів перебуває у віданні Міністерства охорони здоров'я і соціальних служб, але система добровільної передачі тіл для науки ніяк не регулюється. Купівля та продаж тіл є кримінальним злочином, але закон дозволяє стягувати "розумну" плату за "передачу" решток, що включає в себе вивіз, транспортування до місця зберігання або знищення. Немає чіткого визначення "розумності" оплати таких послуг. Наукові центри зазвичай виробляють власні правила. Також відсутня щорічна офіційна статистика - як в США , так і в світі загалом - з обліку тіл, що передаються для наукових досліджень. Імовірно, тисячі американців заповідають свої рештки для потреб освіти і досліджень, вважаючи, що вчиняють правильно, а тіла використають для науки. Центри при університетах, які приймають тіла померлих зазвичай передають їх для навчання студентів медичних факультетів. Деякі з них, наприклад Каліфорнійський університет, намагаються зробити свої програми максимально прозорими. А інші, як дослідний центр антропології при університеті Теннессі, що отримав неофіційну назву "Ферма тіл", займаються вивченням конкретних процесів, наприклад, криміналісти дізнаються, як розкладаються рештки. Співробітниця Каліфорнійського університету Бренді Шмітт розповіла BBC, що доля добровільно переданого тіла залежить від того, в якій центр воно потрапляє. "Якщо ви хочете пожертвувати тіло для науки і досліджень, вам потрібно з'ясувати, чим конкретно займається організація, якій ви хочете передати рештки: науковий інститут, державний анатомічний центр, приватна компанія і т.д. Вам потрібно з'ясувати, як буде використано пожертвування ", - сказала вона. За словами Шмітт, нинішнє американське законодавство недостатньо захищає донорів і людей, що займаються медичними дослідженнями. Єдиний закон про дарування органів було складено комісією з єдиного правового регулювання, але кожен штат має право вносити в нього свої зміни. "Він регулює, як і хто може оформляти, вносити поправки і відкликати документи про дарування органів, а також загальне призначення використання пожертви. Наприклад, для трансплантації, освіти або клінічних досліджень. Але в ньому не прописані такі елементи, як розкриття інформації, конкретні деталі використання, переміщення, відстеження, нюанси прийняття рішення про утилізацію тіла і схема отримання прибутку", - пояснює Шмітт. За її словами, вже давно треба було внести необхідні зміни в регулювання цього процесу. "Відсутність конкретних елементів регулювання і варіативність норм привели до нинішньої ситуації, коли тіла донорів використовують не за призначенням або не враховується бажання сім'ї зробити щось корисне, пожертвувавши тіло родича", - пояснює вона. Крім єдиного закону про дарування органів існують інші правила про те, як потрібно поводитися з рештками. Таке зведення правил, наприклад, є у Американської асоціації фахівців з анатомії. У ньому йдеться: "У програмах добровільної передачі тіл має бути чітко прописано, як саме буде використаний труп". Організації, що працюють в цій індустрії, можуть (але не зобов'язані) отримати акредитацію, як це, наприклад, зробила Американська асоціація банків тканин. Центр вивчення біологічних ресурсів в Арізоні, імовірно, не був акредитований і був комерційною організацією. Він пропонував безкоштовну доставку тіл і безкоштовну кремацію, залучаючи тим самим малозабезпечених. Власник центру Стівен Гор визнав себе винним в 2015 році і отримав умовний термін. Кілька сімей подали в суд на нього і на його компанію зі звинуваченням у неправильному поводженні з тілами померлих і невиконанні зобов'язань, обговорених в заяві про висловлення згоди. "Люди, які розглядають можливість добровільної передачі тіла [родича], можуть бути незахищеними, і неправильно використовувати для власного зиску їхню скорботу і прагнення зробити щось хороше", - вважає Бренді Шмітт. Яка ситуація в інших країнах В Англії, Уельсі та Північній Ірландії питаннями ліцензування та перевірки організацій, яким добровільно передаються тіла, займається асоціація з питань пересадки людських органів. У Британії таких центрів 19. Як правило, їх знаходять в інтернеті або за рекомендацією лікаря, адвоката чи місцевих органів влади. В інших країнах на рішення віддати тіло для медичних досліджень можуть впливати релігійні переконання. Наприклад, в деяких африканських країнах навіть пересадка органів, як вважається, суперечить релігійним постулатам. У Катарі вже 12 років працює лікарня, куди з інших країн привозять частини тіл для досліджень. Лікарня Aspetar створила програму для випускників медичних ВНЗ зі всього світу. Учасники програми отримують можливість працювати зі справжніми частинами тіл людей, а не бутафорією. Процес отримання частин тіл пов'язаний з бюрократичними формальностями - в процес залучені шість міністерств. Більшість частин тіл (в основному плечі, коліна, гомілковостопні суглоби і тулуба) імпортуються з США. У Росії, як і в більшості розвинених країн, людське тіло і його органи не можуть бути предметом договору, тому передача тіла для наукових досліджень повинна бути безоплатною. Як пише "Російська газета", у 2012 році з'явилася постанова російського уряду "про передачу незатребуваного тіла, органів і тканин померлої людини для використання в медичних, наукових та навчальних цілях". У ньому особливо підкреслюється, що передаватися можуть лише упізнані тіла. "Крім того, закон передбачає, що тіло, органи і тканини померлої людини можуть використовуватися в медичних, наукових та навчальних цілях при наявності нотаріального "заповіту" від колишнього (тепер уже) володаря тіла", - зазначало видання. (В Україні ці питання регулює закон "Про трансплантацію органів та інших анатомічних матеріалів людині" та Цивільний кодекс. - Ред.) Вічний труп Хоча жахливі подробиці того, що відбувалося в центрі вивчення біологічних ресурсів у Арізоні, привернули увагу ЗМІ і громадськості до індустрії добровільної передачі тіл, сама по собі ця практика вважається дуже важливою для розуміння людського тіла. Як найбільш яскравий приклад можна навести історію Сьюзан Поттер. У 2015 році вона дала згоду на добровільну передачу свого тіла Віку Спітцеру з університету Колорадо для проекту Viible Human Project, мета якого - перетворення людських трупів у віртуальні моделі. Тіло Сьюзан заморозили і розділили на 27 тис. пластин товщиною не більше волосини. Кожна з них потім була сфотографована, і в підсумку жінка перетворилася на безсмертну версію себе, оскільки отримані знімки були об'єднані і в результаті вийшов повний тривимірний образ її тіла. Хочете отримувати головні статті в месенджер? Підписуйтесь на наш Telegram.