Тижневики: чи зміниться курс США щодо Росії та України?
Що несе президентство Трампа Україні та світу, чи готове російське суспільство до змін та з якого соціологічного тренду розпочався 2017 рік - в огляді українських тижневиків 21 січня.
Чи має Білий дім "велику стратегію" для зовнішньої політики США? "Імпровізаційний стиль" Новий президент США, схоже, не має "гранд-стратегії" для зовнішньої політики США, вважає директор Національного інституту стратегічних досліджень, радник президента України Володимир Горбулін. "Дедалі частіше йдеться про те, що Трамп розглядає світ не як цілісність, а як безліч двосторонніх відносин. І саме цей підхід диктуватиме новий імпровізаційний стиль зовнішньої політики США, його високий динамізм, хоча стратегічно це здається нерозумним", - пише він у статті для тижневого видання "Зеркало недели". "Крім внутрішньої політики США є ще й зовнішня, яка на глобальному рівні впливає на позиції всіх учасників міжнародних відносин - більшою чи меншою мірою. І не схоже, що Трамп має те, що політологи називають "гранд-стратегією", - якесь загальне розуміння: що, як і чому треба зробити для досягнення певних стратегічних цілей", - йдеться в статті. "Колективний Путін" Війна з Заходом у суспільній свідомості росіян відходить на другий план, оскільки вони вже забули, з чого все почалося, не пов'язують санкції з анексією Криму чи збиттям малайзійського Боїнга, розповідає в інтерв'ю "Фокусу" російський поет Андрій Орлов, більш відомий як Орлуша. "Тренд зараз простий: ми що, через якусь фігню будемо сваритися?" - каже він і зауважує, що його концерти сьогодні відвідують люди, які колись затято сперечалися з ним щодо подій на сході України. Водночас він переконаний, що громадську думку можна швидко змінити. "Щоб Росія розвернулася від Путіна в бік будь-кого, потрібні лише три передачі Соловйова зі словами "нас обманювали" […] той самий Путін може зробити вигляд, що не знав, посадити всіх, хто "роками вводив його в оману", і змінити курс на 180 градусів", - вважає поет і колишній політтехнолог. Він не думає, що російське суспільство зазнало серйозних психологічних змін, але стверджує, що вплив пропаганди на громадську думку - "величезний". "Є образ ворога, і люди вже не розуміють, кого вони "захищають" на чужій території та чому під час захисту вбивають", - каже Орлов. Поет скептично налаштований щодо перспектив "перезавантаження" в країні, бо вважає, що цього не допустить "колективний Путін", тобто створена президентом вертикаль. Водночас, на його думку, реальних альтернативних лідерів та людей з "досвідом некорумпованого управління" немає. Останнє, за його словами, стосується й України. Ризик зміни курсу "Кореспондент" називає можливий перерозподіл сфер впливу між Володимиром Путіним і Дональдом Трампом головною загрозою для України після вступу на посаду останнього. Проте відомий член Демократичної партії США Джим Слеттері дотримується іншої думки: "Якщо містер Путін має намір відновити відносини зі США та домогтися скасування санкцій, йому доведеться прийняти конкретні рішення, зокрема з визнання територіальної цілісності України". Аби кардинально змінити курс зовнішньої політики, про який Трамп заявляв під час передвиборної кампанії, республіканцям доведеться об'єднати зусилля з тими демократами, які залишаються ключовими фігурами у відносинах між США та Європою, зауважує журнал. На думку американського журналіста Террела Старра, оскільки американці особливо цінують права людини та свободу, Петру Порошенку слід посилати світу чіткі сигнали. "Він має наголошувати, що Росія вторглася в Україну і захопила частину її території, що режим Путіна грубо порушує права громадян на цій території. Так ви зможете зберегти підтримку як демократів, так і тих республіканців, які вважають, що Україна заважає посиленню впливу російської наддержави", - радить Старр. Радикальних змін курсу не відбудеться, якщо республіканці зможуть усунути відверто проросійських політиків від прийняття рішень, вважає український військовий експерт Валентин Бадрак. Непозбувна недовіра Початок 2017-го року Україна зустрічає з новим соціологічним трендом, пише "Новое время страны". "В країні вперше за час, що минув від Євромайдану, не лишилося жодного політика, рівень довіри до якого був би вищий, ніж рівень недовіри. Інакше кажучи, електорат перестав довіряти будь-кому й розчарувався в усіх нинішніх персонажах українського політикуму", - пояснює видання. Це позначилося на всіх аспектах суспільно-політичного життя країни, зокрема на рейтингах політичних партій. Так, за грудневим опитуванням, проведеним фондом "Демініціативи" та Центром Разумкова, 5%-й бар'єр на парламентських виборах подолали би сім партій: БЮТ, БПП, Опозиційний блок, Радикальна партія, "Самопоміч", "За життя" і "Громадянська позиція". Проте їхні результати виявилися би "скромними" і про плідну роботу годі було б і мріяти. На цьому тлі зростають популістські настрої, зауважує політтехнолог Тарас Березовець, причому, на відміну від Європи, популярність зростає у "фактичних ліваків", а саме БЮТ, Радикальної партії та Опоблоку. Як результат низької довіри до нинішніх політиків зростає потреба в нових обличчях. Але, на думку політичного експерта Євгена Магди, "потенційні герої майбутнього" роблять занадто мало, щоб їх серйозно сприймали на національному рівні, надто захоплюючись активністю в соцмережах. До того ж, вони "розчинені" у своїх політичних проектах і не позиціонуються як лідери, хоча в Україні виборці більше орієнтуються саме на лідерські проекти, зауважує видання. Огляд підготували Марія Кондрачук і Дмитро Зоценко, Служба моніторингу ВВС