Космічний відгомін української кризи
Цієї середи на Землю повернулася капсула корабля "Союз" з міжнародною командою космонавтів.
Останнє приземлення "Союзу" – приклад міжнародної співпраці Росіянин Михайло Тюрін, американець Рік Мастраккіо та японець Коїті Ваката 188 днів кружляли орбітою нашої планети на Міжнародній космічній станції. За традицією, трійцю на руках винесли з літального апарату і всадовили на крісла. Усмішки і плескання по плечу. Ідеальна картинка співпраці. Втім, дедалі частіше усмішки сповзають з облич учасників космічної програми. Наслідки анексії Росією українського Криму зачіпають усі аспекти міжнародних відносин. Виявляється, навіть за 400 км від Землі геополітика не дає спокою. Наразі орбітальна станція продовжує плавно кружляти навколо земної кулі на швидкості 27 тис. км/год. Там часом на земних дорогах починає трусити. Низка взаємних ударів посилила напругу. США обмежили повноваження своїх федеральних посадовців на зустрічі з російськими колегами і заборонили експорт деяких технологій. Це могло б сильно позначитися на справах американського космічного агентства НАСА і його відносинах з Роскосмосом, але Білий Дім зробив виняток для питань, пов’язаних з роботою космічної станції, – а саме тут фахівці найбільше співпрацюють. У відповідь росіяни погрожують припинити експорт до США ракетних двигунів у разі, якщо ті будуть використані для запуску американської військової техніки – що відбувається постійно, адже їх кріплять до першого ступеня ракети "Атлас". Росіяни і американці залежать одне від одного у підтриманні роботи МКС Щорічно кілька таких ракет виводять на орбіту космічні кораблі Військово-повітряних сил США та Національного управління військово-космічної розвідки. Росія також погрожує закрити розташовані на її території станції спостереження, що співпрацюють з супутниками американської системи позиціонування GPS – хоча, за словами Москви, це лише відповідь на заборону з боку Вашингтона побудувати в Америці нові станції, які б підтримували ГЛОНАСС, аналогічну російську систему позиціонування. Крім того, ходять чутки, що Росія не погодиться на продовження операцій на космічній станції після 2020 р., якого прагне решта міжнародних партнерів. Дмитро Рогозін, заступник голови російського уряду, відповідальний за космічну і військову промисловість, лише підкладає дров до жару. А жару він не боїться. Почитайте його Twitter, і ви у цьому переконаєтесь. Коли США запровадили санкції у галузі технологій, він написав: "Проаналізувавши санкції проти нашого космопрому, пропоную США доставляти своїх астронавтів на МКС за допомогою батута. Санкціями проти російської космічної програми Америка підводить власних працівників МКС". Він навіть опублікував фото батута з логотипом НАСА. Цим жартом він натякає на нинішній стан речей: щоб доставити своїх астронавтів на космічну станцію, Америка мусить купувати місця в російських капсулах "Союз". Після того як у 2011 р. були зняті з експлуатації американські шатли, "домашньої" альтернативи більше немає. Певною мірою це пусте буркотіння. Втім, росіянам слід бути обачними. Наразі вони мають з американців немалий зиск. Експорт двигунів РД-180 для ракет "Атлас" приносить російській космічній промисловості сотні мільйонів доларів на рік. А кожен квиток до МКС на "Союзі" продається по ціні понад 60 мільйонів доларів. Наразі американський "Атлас" запускають у космос за допомогою двосоплового двигуна РД-180 російського виробництва Брязкання зброєю ставить цей прибуток під загрозу. У Конгресі США вже лунають голоси на підтримку того, щоб віддати ці гроші американській промисловості – на розробку й виробництво власного двигуна першого ступеня. А поруч в очікуванні кружляє Ілон Маск, голова каліфорнійської компанії SpaceX, що раптово злетіла до слави; він готовий взятися за усі замовлення і замінити як "Атлас", так і "Союз" конкурентоспроможними ракетами Falcon. Вся техніка Маска виробляється у США і до того ж набагато дешевша. Отже, росіянам є що втрачати у фінансовому аспекті. Та, можливо, найсумніший сам факт порушення "космічної гармонії". Адже саме на орбіті США і СРСР уперше розморозили стосунки – згадаймо стикування "Аполлона" і "Союзу" у 1975 р. Згодом, у 1990-ті рр., співпраця була успішно розширена у програмі "Шатл-Мир", коли американські астронавти багато разів гостювали на старій російській космічній станції. Сьогодні ж ми маємо МКС – яскраву зірку міжнародної єдності, де космонавти й астронавти багатьох національностей, не лише американці й росіяни, успішно працюють пліч-о-пліч. Не хочеться, щоб її щось затьмарило.