Усиновлення в Україні: більшість потрапляє до іноземних родин
В Україні більше 100 тисяч дітей ростуть без батьків. 24 тисячі з них можуть бути усиновлені. Більшість з цих дітей потрапляють в іноземні сім'ї.
Найбільше всиновлювати українських дітей приїздять зі США, Італії, Іспанії, Німечини, Франції та Ізраїлю, а всього з 35 країн. За останні 5 років іноземці всиновили в Україні 12,5 тисяч дітей – на тисячу більше ніж українські громадяни. Це можна пояснити кількома причинами. По-перше, у багатьох країнах, на відміну від України, всиновлення не остаточне. Тобто, якщо знайдуться батьки чи родичі дитини, її можуть відібрати. По-друге, в Україні не діє Гаазька конвенція з прав людини. Це означає, що для всиновлення дитини потрібно спершу приїхати і її побачити. В країнах, які цю конвенцію підписали, всиновлення відбувається заочно: спочатку дитину всиновлюють, а вже аж потім з нею зустрічаються. Довге чекання змін Єдина державна установа, яка опікується всиновленням в Україні – Центр з усиновлення при міністерстві освіти і науки. Перше враження під час відвідин цього закладу – держава і справді піклується про дітей та про їхніх усиновителів. На стінах - фото усміхнених діток, яких вже взяли в сім’ї. У коридорах - ті, хто ще тільки готується їх взяти. Ці люди менш усміхнені, але в присутності директора центру Євгенії Чернишової ні на що не скаржаться. У американців, з якими я розмовляю, вже є два українські хлопчики. Цього разу вони приїхали забрати двох їхніх сестер: “Ми дуже задоволені працівниками центру. Думаю, вони мають дуже багато роботи. Я знаю, що люди скаржаться на те, що доводиться довго чекати. Але ми розуміємо, що це не може бути швидко”. Схвильована іспанка Кармен: “В цю хвилину ми дуже-дуже щасливі, але також дуже-дуже нервуємося. Бо, напевне, завтра ми побачимо наших дітей. Ми дуже щасливі!” Кармен з чоловіком хочуть всиновити двох підлітків. Їхній юридичний консультант Сергій на роботу центру теж не нарікав, зробив лише зауваження: “Державі треба було б звертати більше уваги на центр і краще його фінансувати. Тут тісно і працює недостатня кількість людей”. Проте багато людей скаржаться на складну атмосферу в центрі. Відвідувач-італієць не назвався, бо сподівається сюди ще повернутися: “Це місце представляє Україну перед багатьма країнами. Воно мало би випромінювати українську людяність і відкритість. Але коли сюди потрапляєте, почуваєтеся ніби в сталінську епоху, в період диктатури. Там не можна говорити, не можна просити, не можна ні про що думати. Людина, яка туди приходить, почувається морально шантажованою. До нас було таке ставлення, ніби ми взагалі не люди. Такої нецивілізованості я ще не бачив за все своє життя. Я коли їхав сюди, очікував змін на краще, бо Україна зараз піднімається і наближується до Європи”. У Києві ця італійська родина пробула місяць. Їм запропонували на усиновлення трьох дітей: одного хворого на СНІД, іншого – на олігофренію, третього – на церебральний параліч. Історія хвороби Директор центру Євгенія Чернишова заперечує, що іноземці беруть хворих дітей, і твердить, що торік було усиновлено тільки двох дітей з вадами: “Всі інші діти, які у нас знаходяться в банку даних, вони, як і будь-яка дитина, мають якесь захворювання - хронічне чи не хронічне. І тому дуже важко зараз знайти дитину, де в медичній картці було б написано, що вона здорова. А мова зараз іде про дітей, які знаходяться в державних установах, які не мають батьківської опіки. Тому я хочу розвіяти міф про те, що іноземці усиновлюють хворих дітей". Справді, цілком здорових дітей у дитячих будинках майже немає. За статистикою у кожного з них по 5–9 хвороб. Хоча деякі сім’ї беруть навіть невиліковно хворих - без кінцівок, хворих на СНІД, з психічними розладами. Про це розповідає Ірина Коровіна, яка в Україні представляє італійську асоціацію з усиновлення “К’яра”: “Якісь хвороби є завжди. Зрозумілою, що загальний фон – це дійсно якісь відхилення, але все таки існують серйозні проблеми. Всиновлюються діти з дуже серйозними і навіть невиліковними хворобами. У нас була сім’я, якій запропонували в центрі двох сестричок. Одна з сестер була олігрофеном. За законом їх можна було розділити. Але подружжя взяло обох дівчаток. Вони сказали, що не можуть залишити дитину і не взяти її в свою сім'ю через цю ваду”. Але навіть хворих дітей усиновити не так легко. Ірина Коровіна каже, що віднедавна центр без будь-яких пояснень ускладнив цей процес, обмежив подачу документів, подовжив термін очікування. В результаті виникли проблеми з усиновленням дорослих дітей, яких сім’ї вже брали до себе на відпочинок. Буває, що до уваги навіть не беруть випадки, коли дитина потребує термінової операції. Директор центру уникає відповіді на це запитання і каже лише, що тих, хто бажає усиновити українських дітей, дуже багато. Але навіть попри велику чергу, декому вдається звяти майже здорову дитину досить швидко. За неофіційною інформацією, у цьому нелегальному бізнесі є спеціальні посередники, які на кожній усиновленій дитині заробляють до 20 тисяч євро.