Захоплення заручників: репортаж з Парижа
Сирени машин поліції і карети швидкої допомоги було чути по всьому Парижу майже до ранку - до близько четвертої ночі, коли після завершення операції зі звільнення заручників в театрі Батаклан пройшло більше двох годин.
Найціннішою цієї ночі була інформація про місце перебування близьких Однак ознак оголошеного в місті надзвичайного стану не було помітно. Людей на вулицях було мало, але, мабуть, не менше, ніж у таку пізню годину в будь-який інший день. Документи на вулицях не перевіряють, таксі приїжджають швидко і в будь-який район міста. Увечері в п'ятницю я дізнався, що в Парижі щось відбувається якраз завдяки сиренам поліцейських машин. Спочатку дві або три проїхали з виттям відразу після 10 вечора, а потім в центрі, недалеко від центру Помпіду, звук сирен став постійним - поліцейські їхали кудись у бік площі Республіки. У новинах спочатку з'явилися повідомлення про вибух біля "Стад де Франс", де в цей час у присутності президента Франції Франсуа Олланда проходив футбольний матч збірних Франції та Німеччини. І лише за деякий час стало відомо про захоплення заручників в театрі Батаклан - це зовсім недалеко від центру Помпіду, і тоді-то стало зрозуміло, куди направляються карети швидкої допомоги. Поліцейські кордони починалися вже на околицях району Маре. Однак самі поліцейські не дуже старанно перекривали прохід, вони, скоріше, настійливо рекомендували перехожим не йти далі. За їхніми словами, оточений був весь величезний 11-й округ Парижа. Тоді ще можна було пройти провулками до бульвару Бомарше. Однак прохід далі будинку №9 вже перекривали озброєні автоматами спецпризначенці. У цей момент ще далеко не всі перехожі знали, що саме відбувається в оточеному районі, і місцеві жителі марно намагалися переконати співробітників правоохоронних органів пропустити їх до їхнього будинку. Журналісти також ще не встигли приїхати - основна їх маса з'явиться тут лише після 3:00, коли штурм будівлі вже завершать. Автоматники оточили весь квартал між бульварами Бомарше і Вольтера, в якому розташований театр Батаклан. Вони стерегли кожен прохід у двори, перекривали всі провулки. По самому бульвару Бомарше до того моменту також вже не було руху, по всій його ширині і на сотні метрів стояли машини швидкої допомоги, поліції і саперів. До театру Батаклан звідти було буквально п'ять хвилин пішки, але все-таки досить далеко, щоб не чути нічого з того, що відбувалося безпосередньо в будівлі, де були захоплені заручники. На моїх очах спецслужби спішно евакуювали всіх відвідувачів і співробітників кафе "Ля Рояль" і буквально за десять хвилин розгорнули в ньому шпиталь, готовий для прийому поранених. Протягом півгодини, коли ще не було зрозуміло, чи будуть штурмувати театр, до цього місця біля будинку 9 біс по бульвару Бомарше десятками під'їжджали нові і нові карети швидкої допомоги. Одна з приватних легкових машин викликала легкий напад паніки у всіх присутніх, включно з лікарями. Водій, мабуть, спробував проїхати за кордон, і його жорстко зупинили спецпризначенці, які змусили його вилізти з машини під дулами автоматів. Перших постраждалих привезли до імпровізованих шпиталів ще до повідомлень про початок штурму. Звільнених заручників закутували у термопокривала Але вже незабаром карети швидкої допомоги почали одна за однією підвозити поранених. Кількох людей принесли на ношах, ще через деякий час лік таких поранених пішов на десятки. Однак більшість звільнених заручників самостійно приходили по першу допомогу. Майже всіх їх накривали термопокривалами, і, якщо більш серйозна допомога була непотрібна, дозволяли розходитися по домівках самостійно. Одного з поранених медикам не вдалося врятувати. На півдорозі до карети швидкої допомоги лікар констатував смерть, і накрите білим покривалом тіло так і залишилося лежати біля будинку 9 біс. Після першої години ночі на бульварі Бомарше з'явився президент Франції Франсуа Олланд. У цей момент стало зрозуміло, що активна фаза операції найімовірніше завершена, хоча потік поранених і раніше не припинявся. Пан Олланд пройшов безпосередньо через оточення в бік театру і зробив заяву для журналістів лише хвилин через сорок, їдучи з місця подій.