Пам'ятники радянським солдатам - різні оцінки
Майже по всій території центральної та східної Європи думки про роль Радянської армії під час Другої світової війни залишаються досить розмаїтими. З одного боку, вона таки звільнила цей регіон від нацистської Німеччини, хоча й ціною неймовірних людських втрат.
Але з іншого боку, ця армія принесла кілька десятиріч домінування Радянського Союзу та комуністичної диктатури. Пам'ять про радянську армію як "визволителя", - яку все ще свято береже Росія, - існує поруч зі згадками про полчища недисциплінованих грабіжників і ґвалтівників. Практично кожне місто і містечко, до якого дісталася Радянська Армія, має присвячений їй пам'ятник, розташований на видному місці й зведений за офіційним радянським смаком. Похмурі солдати з прямокутними щелепами і великими м’язистими руками стискають зброю або піднімають на руки дітей. Щедро розставлені також уособлення Матері-батьківщини, яка закликає молодих людей іти проти ворога. На думку працівників німецького інституту Гете, так званого державного "посла по культурі", ці монументи, хоча й "незрозумілі своєю символікою сьогоднішнім глядачам", все ще мають велику історичну цінність за їхню "візуальну мову" та "сталінські інтерпретації радянської перемоги над гітлерівським фашизмом". Однією з умов, за якої російські війська зрештою залишили німецьку землю у 1994 році, був довічний догляд і збереження радянських військових пам'ятних знаків. Відтоді найбільший з них - у Берліні - став визначним місцем для відвідування туристами, дарма що на ньому збережено розлогі цитати зі Сталіна. В інших місцях картина пістрява. Багато радянських меморіалів у центрі та на сході Європи зникли скоро після падіння комунізму, так само як статуї Леніна та доморощених комуністичних вождів. Здебільшого рішення ухвалювалось на місцевому рівні і це не привертало великої уваги громадськості. У деяких випадках останки загиблих радянських солдатів були перепоховані на місцевих кладовищах. Відень та словацька столиця Братислава відрізняються – поруч з Берліном - своїми великими і добре доглянутими радянськими військовими пам'ятниками. У польській столиці Варшаві досить занедбаний монумент Червоній армії розташований у східному передмісті, де живуть робітники. Попри рідкі заклики націоналістичних угрупувань його знести, ніхто чіпати пам'ятник не збирається. Є ще так званий "Пам'ятник миру", зведений високо на горі, що височіє над столицею Угорщини Будапештом. Його основний елемент - масивна постать жінки з піднятими догори руками. За наказом угорського правого диктатора Міклоша Хорті, жінка повинна була тримати пропеллер на згадку про його сина, загиблого в авіакатастрофі. Після війни пропеллер їй замінили пальмовою гілкою, прибудували солдата Червоної армії і пере-присвятили пам'ятник "радянським визволителям Будапешту". Після падіння комунізму радянського солдата знесли, імена солдатів, що загинули у боях за визволення міста, стерли і замінили фразою: "У пам'ять про всіх, що віддали своє життя за незалежність, свободу і щастя Угорщини".