Володимир Арєнєв: ненависть повертається і труїть нас
Фантастичний роман Володимира Арєнєва "Порох із драконових кісток" закінчується у вкрай складний для головної героїні Марти час - коли школярка дізнається, що її батько повернувся із війни з песиголовцями, хоча формально поїхав на заробітки, інакшим.
Володимир Арєнєв - архівне фото Що буде далі із Мартою, песиголовцями та кістками драконів, які героїня насправді викопує із землі та перетирає на порох - письменник обіцяє розповісти у другій частині дилогії, в "Драконових сиротах". А вже зараз допитливі читачі можуть шукати "спойлери" у ілюстраціях першої частини. Книга "Порох із драконових кісток" увійшла до довгого списку премії Дитяча Книга року ВВС-2015. BBC Україна: Звідки у вигаданому вами світові, який дуже схожий на наш світ, взялись дракони? Володимир Арєнєв: Цей прийом не мною вигадано, звичайно. Коли беремо наш світ і проблеми, і за рахунок того, що називається уречевлена метафора, можемо говорить про якісь актуальні для нас проблеми трошки наче зі сторони, відсторонено, дивлячись із перспективи. У першій частині ми бачимо тільки кістки драконів. Ці кістки, по суті, для мене були уособленням ненависті, яка весь час продукується у соціумі за різних умов. Її неможливо позбутись, просто механічно перетворивши на щось. Вона весь час повертається, вона труїть нас, землю, на якій ми живемо. І дракони – як влада, влада як дракон, що змінює людей певним чином. Навіть тих, які, на перший погляд, не підпадають під вплив цієї сили. BBC Україна: Тобто це метафора ненависті до влади? В.А: Ні, це метафор ненависті, яку продукує влада чи інші структури у соціумі. Не реакція на щось, а те, що вони свідомо провокують у людях для своїх власних цілей. Якщо підсумувати: це метафора ненависті, яку в нас намагаються викликати чи викликають інші люди. Наприклад, щоб нами маніпулювати. BBC Україна: Тобто концентрована суспільна ненависть? В.А: Так, ненависть, яка продукується і в суспільстві в цілому, і в окремих людях. Спілкуєшся із кимось у Facebook та бачиш, як людині рве дах, а потім спілкуєшся із цією людиною вживу - і вона інакше поводиться. Це один із прикладів того, як це відбувається. BBC Україна: Можливо ви розповісте, що буде далі із головною героїнею Мартою? В.А: Неодмінно розкажу у другій частині книжки. Було би нечесно просто відкрити якісь речі, розповісти про сюжет. Якби можна було переказати сюжет двома-трьома реченнями, то навіщо писати всю історію? Можу сказати, що почнеться ця книжка, я якраз зараз її пишу – словами: "Коли у місті з’явились песиголовці, Марта була в Інкубаторі і …". BBC Україна: Хто такі ці песиголовці, з якими воює ця вигадана країна? В.А: Ця інтрига теж розкриється у другій частині. Але загалом це образ іншого, образ ворога. Він існував і в середньовіччі, і в античності. Вважалось, що є ойкумена, освоєні цивілізацією землі, а десь там далеко за рікою, за лісом, за горами живуть інші істоти – люди з однією ногою, люди, які вміють накриватись вухами, люди, в яких немає голови, а обличчя на тулубі. І от серед усіх цих різних істот існували песиголовці. Такі чужі створіння, які своєю зовнішністю одразу нам повідомляють, що вони не такі, як ми. BBC Україна: Ви вказуєте, що писали книжку із січня 2014 року до травня 2015-го. Як події, що відбувались в той час в Україні – закінчення Майдану, анексія Криму, конфлікт на Донбасі, впливали на роман? В.А: Оскільки ми живемо в цій країні – так чи інакше ми пов’язані із тим, що тут відбувається. Я спостерігав, як люди змінюються у соцмережах, у публічних виступах, у повсякденному бутті. Хтось в кращий, хтось у гірший бік. Дивлячись за цим всім, на ці події, в якийсь момент у мене виникла історія про Марту, в якої батько поїхав (на війну - Ред.) і повернувся таким, яким повернувся. Зараз я, окрім всього іншого, пишу цикл невеличких оповідань, які називаються "Нічия війна". Вони теж присвячені війні, але з різних точок зору - біженця, волонтера, людини, яка воює. Це теж такі фантастичні історії, які відбуваються у різних світах. Ця історія (про Марту – Ред.) мала входити до цього циклу, але так сталось, що вона почала розростатися, і я побачив, наскільки цією історію можна ще щось сказати із того, що мені видається важливим. Іще в ті дні у мене якраз виникла думка, що ми всі так чи інакше піддаємося впливу. В якихось ситуаціях ми можемо перебрати у вислові емоцій, в реакціях. Із зрозумілих причин: бо ми ніколи не стикались із тим, що відбувається, і дай Бог, щоб це якомога швидше закінчилось. Але яким чином це впливає на дітей та підлітків? Цей величезний вплив – і жорстокості, і ненависті, і якихось крайнощів. Мені здавалось, що вони не можуть захищатись так, як можемо ми. Це був ще один поштовх, говорити через цей світ і цю історію. BBC Україна: Тобто показати підліткам, як захищатись від жорстокості? В.А: Ні, я не даю рецептів. Це було би надто самонадіяно з мого боку. Я говорю про проблему. Вона існує! Будьте уважними, будьте пильними до того, що ви робите, як ви реагуєте, кому ви вірите, зрештою. BBC Україна: Ви раніше казали, що вікова категорія читачів трошки вища, ніж у вашій попередній книзі "Душниця" - від 14 років. Це пов’язано із темою "Пороху...", чи із тим, що ваші читачі дорослішають із наступною книжкою? В.А: Це нижня вікова планка, бо і "Душниця" і "Порох..." цікаві також для дорослого читача. Просто дитина або підліток прочитує один рівень, а дорослий читач побачить відсилку до Е.Л. Шварца чи інших текстів, може знайде цитату із Жадана чи Шевченка в якомусь місці. Чому таке обмеження у віковій категорії? Мені здається, що "Порох" жорсткіший. Там є і нецензурні вислови, і ті проблеми, із якими стикається Марта. Є певна відповідальність перед тими, хто читатиме, має бути якась планка – для мене, це 14 років. BBC Україна: Можливо розкажете неуважним читачам, де у тексті є цитати із Шевченка, наприклад? В.А: Мені би не хотілось цього робити, бо це необов’язкові речі, дрібнички. Без них читачі отримають у сюжеті те, що там закладено. Ті, хто в першій частині розшифрував назву дилогії "Сезон Кіноварі", розуміють чому так. Я поки не буду розкривати, у другій частині це буде сказано відкритим текстом. BBC Україна: Тобто ви поясните всі ці деталі у другому томі? В.А: Я розумію, що одна із найбільших претензій до "Пороху" в тому, що багато рушниць, які висять, не вистрелили. Тому що це перша частина. Відповідно у другій будуть всі відповіді. Я знаю від початку до кінця, що там відбулось. Більше того, в деяких випадках, як я впевнився, перепитуючи деяких читачів – те що здається, що відбулось, це не те, що відбулось насправді. Це гра, це фокуси, до певної міри обман, але потім буде видно, що за цим стояло, яка логіка. BBC Україна: Тобто ви вже знаєте точно, що станеться у другій частині? В.А: Можуть бути якісь дрібні зміни, але основні сюжетні, вузлові моменти – прописані. Я знаю чітко, який буде фінал, які герої до нього дійдуть. До речі, в першому томі в ілюстраціях є деякі спойлери, які стануть зрозумілими, коли з’явиться другий том.