Весілля скасовується. Як коронавірус зламав мої плани
Попри те, що карантин поступово пом'якшують, і дехто з молодят все ж вирішує одружитися, гучних вечірок з купою гостей цього літа годі чекати.
Авторці цього тексту довелося перенести одразу два літніх весілля - у Великій Британії та в Україні. Не так сталося, як гадалося Ще вчора ми з декораторами обирали колір серветок для святкового столу. Аж тут зі зверненням про скасовані авіарейси виступив президент Зеленський. Не пов'язані на перший погляд між собою події стали початком стрімких змін у житті, які ми зараз підсумовуємо словом "карантин". Тоді його ще толком не запровадили, але відчуття тривоги витало в повітрі - ані маски, ані ретельно вимиті руки не захищали. Спочатку на електронну пошту посипалися листи. Від кейтерінгової компанії. Від готелю. А потім і від офісу реєстрації шлюбів у Великій Британії. У всіх них йшлося приблизно таке: не хвилюйтеся, поки що все має йти за планом. Але, якщо ви раптом вирішите скасувати весілля, ми повернемо всі депозити. Що? Скасувати? Весілля мало відбутися за 13 тижнів. Тоді ми ще сподівалися, що все буде за планом. Наївні. Коли із поїздкою почала вагатися подружка з Берліна, ми трохи напружилися. Але коли на 12 тижнів за порадою уряду самоізолювався наш хворий на рак дружба, стало не до жартів. Залишилося місце лише чорному гумору. Моя мама, наприклад, стала всерйоз рахувати, хто із родичів може не дожити до наступного року, і малювати апокаліптичні сценарії. Загалом, типова картина для карантину: багатьох охопив ірраціональний тваринний страх. Антизапрошення Ми ж із британським нареченим були напрочуд прагматичними. Так, звісно, не обійшлося без кількох випущених крадькома сльозинок. Та думати про практичні речі треба було вже зараз. Найперше ми скасували реєстрацію шлюбу в Британії. Це мала бути маленька сімейна церемонія, але без моїх батьків вона б не мала сенсу. Нам пощастило, усі - від чиновників до власників готелів і перукарів - погодилися зберегти завдатки та безкоштовно замінити дати на наступне літо. Потім ми зв'язалися з українським агенством, яке організовувало свято в Києві. Там були здивовані, що все переноситься аж на рік, а не на місяць-два. Наївні. Чому на рік? По-перше, ми планували весілля у теплу пору із гуляннями на свіжому повітрі біля річки. Під це був написаний сценарій вечірки, підібрані декорації, меблі, посуд, квіти. Та найголовніше, ще у березні ми дуже ясно зрозуміли, що карантин - це пісня надовго. У багатьох запрошених - астма, діабет, онкологія, гіпертонія, серцеві хвороби і поважний вік. Тобто уся група ризику. Вони просто не приїдуть в Україну навіть за кілька місяців. А змушувати їх приїхати буде злочином. Далі довелося зателефонувати або написати усім гостям. Вибачте, кіна не буде. Ой, ви придбали квитки з Нової Зеландії? Сподіваюся, авіалінії щось компенсують. Святкова сукня чекає у шафі? Що ж, постарайтеся в неї влізти наступного сезону. Так, ми повернемо вам гроші за готель. "Ну ви і влетіли" Фінансова сторона медалі - це окремий головний біль. Спочатку дійсно довелося повернути гостям з різних країн оплачені ними готелі в Києві. У різних валютах, в різні банки. Трішки влетіли. Горіли авіаквитки. Не тільки наші з Британії на українське весілля. На свято нашим коштом мав їхати ведучий з Лондона, фотограф і оператор зі Швеції. Батьки мали бути присутніми на церемонії в Британії, а потім летіти в Україну на гучне свято. Уся британська рідня також купила недешеві квитки до Києва, бо ж літо - сезон. Сидячи на подвір'ї свого будинку на карантині ми заповнювали одну форму на повернення квитків за іншою. Живих грошей дочекаємося навряд чи. Всі авіакомпанії пропонують лише ваучери, якщо взагалі щось пропонують. Добре, що ми не планували медового місяця. Ресторан під Києвом мав депозит на проведення свята на 50-60 гостей. Сподіваємося, заклад не збанкрутує. Завдатки ми віддали флористам та декораторам. Повністю оплатили роботу фотографа, відеографа, половину роботи весільних організаторів. Купили дизайнерський посуд для красивого столу. Припадає пилом десь на складі, хай чекає. Коронавірус боляче вдарив по всій весільній індустрії у світі. Івент-агентства, ведучі, фотографи й локації залишилися взагалі без роботи. Закриваються ресторани та кейтерингові компанії. Весільні салони розпродають сукні й костюми за безцінь. Цей сезон фактично випав, адже багато країн просто забороняють реєструвати шлюби. В Україні, наприклад, дозволяли одружитися лише тим, хто встиг подати заявки до карантину. А в Британії страхові компанії не повертали коштів молодятам, які брали кредити на весілля. Ото дійсно збитки. Після багатьох розчарувань доводилося шукати в цій ситуації плюси - по-перше, ми зможемо ще рік збирати гроші й запросити більше людей. Під час карантинних розмов я вже, здається, у соцмережах запросила кількох, кого не було в початковому списку. По-друге, ті, хто не міг приїхати цього року, - наступного вже не знайдуть відмовок. Також є якісь дрібниці, які ми не встигали або не могли реалізувати через брак грошей, і тепер на це є більше часу. Ну і стандартні жарти, про те, що є цілий рік передумати й обрати іншу половинку, - не говорив тільки лінивий. Не тільки весілля Зараз я дивлюся на календар і сумую, адже в гостях у Лондоні у мене мали бути подружки нареченої. На дівич-вечір ми планували відвідати лондонське стрип-шоу Magic Mike за мотивами фільму із Ченінгом Татумом. В мріях було випити шампанського на оглядовому колесі London Eye, продовжити в якомусь пабі, а потім до переможного кінця танцювати у нічних клубах району Сохо. Що там задумав наречений на холостяцьку вечірку, я й боялася питати. Мої ж дівчата рахують збитки від витрат на квитки та британські візи (теж влетіли в копієчку). Я із сумом дивлюся на дві свої весільні сукні. Чи виглядатимуть вони на мені гарно наступного року? Чи не передумаю я, адже зараз дизайнери пропонують на шикарне вбрання шалені знижки. Чи витерплю, і не покажу нареченому до весілля? Це сум, який мине. Не минає поки що лише одна значуща і дуже особиста річ - плани створити сім'ю. Нам із партнером вже добре за тридцять і шлюб для обох - виважене рішення узаконити стосунки перед народженням дітей. Ми мали болючі розмови про те, чи варто наважуватися на батьківство в часи пандемії. І дійшли згоди почекати ще рік. Наївні? А поки триває карантин, доводиться вечорами діставати із шафи весільні сережки чи туфлі, переглядати в телефоні відео із репетиції першого танцю молодят і сподіватися, що не забудемо рухів до наступного літа. Хочете отримувати найважливіші новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!