Желите ли да побољшате знање енглеског: Како да пишете добро на „најагресивније неправилном језику на свету“
Јесте ли знали да је енглески језик који се убедљиво највише учи на читавом свету?
Због љубави према граматици и стилу, побрините се за то како пишете На свету има 1,5 милијарди ученика енглеског језика - а до 2020. године очекује се да ће та бројка порасти на две милијарде (подаци Британског савета). И срећно им било, будући да је „енглески агресивно неправилан језик", према речима водећег лектора Бенџамина Драјера. Његова тежина, међутим, није одвратила превише људи: енглески је постао заједнички језик савременог доба - доминира светом издаваштва, интернета, науке, уметности, финансија, спорта, политике, па чак и међународних путовања. Кад је Едуард Филип, француски премијер, изјавио: 'Енглески је данас лингва франка', није претерао. Стручњак за лингвистику Дејвид Кристал процењује да постоји неких 400 милиона људи који говоре енглески као први језик, и још 700 до 800 милиона који га говоре као други језик - научивши га после матерњег, зато што се енглески такође користи у њиховој земљи (на местима као што су Нигерија и Индија). А потом су ту милиони људи - од Чилеа до Русије - који енглески говоре као страни језик: то је кад одлучите да га научите чак и ако се он не говори у вашој земљи. Сад преостаје само ситница договора око тога како га писати. Или, макар, како га писати добро. Срећом, у помоћ нам је прискочио Бенџамин Драјер са "Драјеровим енглеским", врло вероватно једином књигом о стилу и граматици уз коју ћете плакати од смеха. А он и зна о чему говори. После више од две деценије искуства главног лектора код америчког издавача Рендом хауса, Драјер је стекао практични увид у то како изградити разумљивост и стил на енглеском језику. Ко је главни? Иако је енглески језик ( бар незванично) језик који се користи у више од 50 земаља, нико није "задужен" за његово сређивање Нико: као језик, енглески живи у стању лингвистичке анархије. Никада није био регулисан и нема газду. За разлику од француског или шпанског - који имају академије задужене да чувају еволуцију језика - не постоји управно тело за енглески, које издаје универзална граматичка правила како би их се сви придржавали. Можда баш због тога, „савремени француски читатељи могу боље да разумеју Молијера него што енглески говорници разумеју Шекспира, каже Драјер. Још једна негативна страна код језика који се развија без икаквих заједничких прописа јесте да спеловање постаје ноћна мора - потенцијално отежано чињеницом да је енглески имао склоност да „са собом доноси различите делове других језика кад год би се вратио из неке друге земље." Али он има и својих предности: разноликост и неограничен приступ свежем вокабулару. Док год људи разумеју једни друге, је ли важно како се изражавате? Немам појма шта говориш, пријатељу! Укратко: да. Али чак и ако представа о томе шта чини „правилан" или „стандардни енглески" није сасвим ухватљива, током година се развила нека врста неформалног консензуса, а кад га се придржавате то помаже при комуникацији. Важно је писати јасном и правилном прозом, „нарочито ако комуницирате у професионалном својству", каже Драјер, али углавном зато „да би људи читали и разумели оно што имате да кажете или мислили да знате о чему говорите." А брз начин да улијете поверење у властиту писану реч јесте да „спелујете правилно" и обраћате пажњу на „хомофоне: речи које можда звуче исто, али значе сасвим различите ствари." Вежба 1: почните сместа да пишете бољи енглески Изазов: пробајте да недељу дана не напишете речи врло, прилично, заиста, сасвим, управо и стварно Чак и ако не постоје универзална правила, можете да постанете бољи писац тако што ћете се „решити неких речи које кваре писање већине људи", каже Драјер. Издржите недељу дана без писања речи као што су: very, rather, really, quite, just и in fact. Заправо, „на тај списак треба да додате и реч 'actually' (заправо). То је мој најгори прекршај. Навучен сам на ту реч, заправо." Уколико успете у томе, „ваше писање аутоматски ће постати двадесет одсто боље", каже Драјер. Вежба 2: постаните све бољи тако што ћете кршити неке 'не-прописе' Бенџамин Драјер жели да одбаци бескорисна правила Постоје „правила" арбитрарног и сумњивог порекла, према Драјеру, која неће нимало поправити ваше писање - чак и ако сте упорно уверавани у супротно. Нека од њих, назовимо их „не-прописи", набијани су нам у главу док смо одрастали или ишли у школу. Драјеров савет је јасан: запамтите их, а онда их само игноришите. „Можда вам је речено да је неправилно започињати реченицу речима and или but. Али, иако то може да изазове одређене контроверзе, нема конкретних оправдања за једну такву забрану", каже он. Будите смели и „пригрлите многе предивне нијансе енглеског језика. То можда није најбољи начин да се започне реченица, нити је то најјачи могући почетак... али НИЈЕ погрешан." Драјер жели и да ослободи људе тираније да реченица никад не сме да се заврши предлогом. Поново, у неким случајевима то можда није „тако добра идеја", али није погрешна. [А ако осећате да имате знање вишег нивоа, можете и да игноришете 'не-пропис' који тврди да не смете да користите сплит инфинитив - сасвим је у реду, на пример, рећи „to boldly go".] Вежба 3: унесите се у текст Изаберите текст који вам се свиђа и разсмислите о њему „Можда најважнији савет који дајем сваком ко жели да постане бољи писац", каже Драјер, „јесте да урадите овај прост и симпатичан експеримент: узмите одломак писања којем се дивите или нешто што мислите да је предивно написано и препишите то реч по реч." Можете то да урадите руком или на компјутеру, али реконструисањем туђег текста „бићете одушевљени свим оним што можете да научите на основу пишчевог осећаја за ритам, избора речи, интерпункције... то све на неки начин почне да вам се увлачи у прсте и мозак: можете да научите много на тај начин." „То је лак и предиван начин да научите како изгледа добро писати", каже Драјер. Уз спелчекере и граматичке интернет асистенте, коме су још потребни лектори? Може ли онлајн граматика да замени предаваче? „Да су софтверски програми за граматику толико добри као што се тврди, ја бих остао без посла", каже Драјер. „Али ствар је у томе да напросто нису." У чему је проблем? „Они заправо не успевају да ураде оно за шта су задужени. Нису флексибилни, сувише су строги. Не прихватају да је, понекад, кршење онога што се доживљава као 'света правила граматике' управо оно што желите да урадите у свом писању." А не можете да се ослоните чак ни на спелчекер. Драјер отворено признаје да све време користи спелчекер, јер „чак и кад сте пажљиви, лепо је знати да постоји нешто што вам чува леђа". Али никад не спуштајте гард. Спелчекери „вам неће бити од помоћи у случају хомофона: не знам ниједан софтвер који уме да разликује reign и rain." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk