Математика и анксиозност: Зашто настаје страх од задатака и како можете да га победите
Није истина да вам је суђено да будете лоши у математици. Можда само треба да се изборите са властитом „матефобијом".
Јесте ли родитељ који се ужасава могућности да мора да помаже детету са домаћим из математике? Да ли у ресторану мрзите кад морате да израчунате колика је напојница у односу на рачун? Да ли вам рачунање рата за кредит и камате делује као несавладив задатак? Ако је тако, дефинитивно нисте сами. Једно истраживање је показало да у САД 93 одсто одраслих људи каже да им математика ствара неку врсту нервозе. И нису ту само одрасли: неких 31 одсто 15-годишњака и 16-годишњака у 34 земље кажу да постају веома нервозни кад решавају математичке проблеме. Tрећина њих каже да постаје напето кад ради домаће задатке из математике и скоро 60 одсто њих каже да се брине да ће часови из математике бити претешки, извештава Програм за међународну процену ученика. Сијан Бејлок, когнитивна научница и председница Колеџа Барнард у Њујорку, каже да је идеја да сте или урођено добри или урођено лоши у математици истрајава у западним земљама и чини се да је друштвено прихватљиво бити лош у математици. „Нећете чути одрасле како се хвале да ништа не читају, али ћете зато чути како се хвале да им не иде математика", каже она. Али многи од нас који се плаше математике или верују да су лоши у њој можда само покушавају да избегну проблеме које смо савршено способни сами да решимо уз врло мало труда. Шта је, дакле, анксиозност због математике и одакле она потиче? Истраживање показује да су девојчице склоније стицању анксиозности због математике него дечаци Узима маха рано Израз „матефобијa" сковала је математичарка Мери Де Лелис Гоу 1953. године, након што је посматрала ученике који су се мучили; описала ју је као „болест која се испоставља фаталном пре него што се уопште примети њено присуство". Други стручњаци су је дефинисали као „панику, беспомоћност, парализу и менталну дезорганизацију који се јављају код неких људи кад се од њих тражи да реше неки математички проблем", као и „општи страх од додира са математиком". Бејлок и њене колеге су показали да анксиозност због математике може да се јави још на самом почетку нашег формалног образовања. „Математика је једно од првих места у школи у Западној култури где стварно научимо да ли смо нешто урадили тачно или нетачно, када смо изложени оцењивању током временски ограничених тестова", каже она. Девојчице су можда склоније овој фобији од дечака. Наставници из основне школе често имају висок степен анксиозности због математике, каже Бејлок, а у САД и на другим местима, они су углавном жене. Будући да се мала деца обично идентификују са одраслим наставницима истог пола, то значи да су девојчице склоније томе да преузму анксиозност због математике од њихових наставница. А кад имате наставницу која пати од анксиозности због математике, показало је истраживање Бејлокове, то девојчице наводи на веровање у родне стереотипе о математици, а што опет доводи до њихових каснијих слабијих резултата. Истраживање које је спровела Дарси Халет, психолошкиња са Меморијалног универзитета Њуфаундленд у Канади, сугерише се да се анксиозност због математике везује и за рана искуства као што су неприступачни, бесни или фрустрирани наставници, или осећај да се градиво прелази сувише брзо. Наставници морају да истичу да су грешке саставни део процеса учења - Ејнар Скалвик Једном кад је стекнете, она може саму себе да продубљује. Наука и математика: Шта су фрактали и како нам помажу у разумевању универзума Забринутост због математике може само да погорша ствар, каже Бејлок, чије студије деце узраста између пет и осам година показују да анксиозност због математике може лоше да утиче на учинак оптерећивањем радне меморије. „Будући да је наша способност да се усредсредимо ограничена, наша пажња се дели кад радимо више од једног задатка истовремено", каже она. „Ако се бринете због тога што морате да радите математику, можда ћете водити унутрашњи монолог са собом који каже да ви не можете ово, док истовремено покушавате да израчунате бројеве." А кад људи осећају анксиозност због математике, они обично избегавају ту тему, показало је истраживање из 2019. године. Али будући да се математика увек надовезује на оно претходно научено, уме да буде тешко сустићи се са градивом. „Математика је градивна наука. Уколико пропустите неку идеју, тешко је научити наредну", каже Дарси Холет. „И онда можете да заостанете, што би математику могло да чини метом усмерене анксиозности у односу на друге предмете." Наставници који воле математику Избегавање математике у школи може да прође код оних који су одабрали да се специјализују за неке друге теме. Али друштво је на губитку уколико превише људи, укључујући неке који би заправо могли да буду добри у математици, избегавају бирање универзитетских курсева повезаних са математиком или послове засноване на математици. У САД, и приватни и владин сектор пате због мањка радника школованих из природних наука, док неке друге земље такође имају проблема да попуне тај мањак. И зато стручњаци траже мере које би могле да се предузму како би се изашло на крај са анксиозношћу због математике у различитим периодима живота. Бејлок тврди да решавање проблема може да почне код куће. Њено истраживање сугерише да родитељи могу да пренесу властиту анксиозност кад помажу деци са домаћим из математике. Али истраживање које су спровели Бејлок и њене колеге сугерише да већа изложеност математици код куће - у овом случају деца која су се редовно играла математичких игара на апликацији заједно са родитељима - помаже деци да имају бољи успех у школи. Бејлок верује да кад раде математику са децом, родитељима то даје више самопоуздања у властите способности, што значи да је мање вероватно да ће преносити даље идеју да математика не може да се научи. Шуламит Кан, ванредна професорка у Пословној школи Квеструм на Бостонском универзитету, која је писала о родном јазу у природним наукама, верује да је омогућавање ученицима, нарочито девојчицама, добрих узора „од критичне важности, нарочито кад су деца мала". Она мисли да је кључно навести људе, нарочито жене, који воле математику да подучавају млађу децу. То би могло да значи конкретнију регрутацију људи који имају искуства са математиком или већу математичку обуку на послу, каже она. Ученици морају да осећају довољно самопоуздања да траже реч на часовима математике, кажу експерти Помоћ ученицима да осете довољно самопоуздања да траже реч на часу такође је важна, каже Ејнар Скалвик, који проучава анксиозност због математике на Норвешком универзитету за науку и технологију. „Моје истраживање показује да се ученици са анксиозношћу због математике плаше да не испадну лоши пред другима и због тога неће постављати питања. Наставници морају да нагласе да су грешке саставни део процеса учења." Такође је веома важно, каже он, створити окружење засновано на учењу, а не на успеху; кад школе преносе поруку да су оцене све што је битно, то ствара анксиозност, а систем оцењивања може да прикрије појединачне напретке. Холет, за то време, предлаже да се против тога бори као против проблема са анксиозношћу уопште. „Тек смо загребали по површини по питању онога шта функционише, али лечења која се чине да функционишу слична су ономе како иначе лечите анксиозност." Он и његове колеге спроводе студију на деци од седам до девет година користећи мајндфулнес интервенцију. Прелиминарни резултати показују да би то могло да функционише код одређене групе деце. Он каже да фокусирањем на садашњи тренутак и признавањем да су анксиозни, ученици могу боље да се усредсреде на тестове и побољшају учинак. Кад ученици виде да им се учинак поправља, следећи пут не осећају толику анксиозност. Смањење анксиозности И на вишем нивоу образовања постоје докази да борба против саме анксиозности може да помогне старијим ђацима. Бејлок је била део студије из 2014. године која је показала да давање факултетским студентима са анксиозношћу због математике кратку експресивну писану вежбу као задатак пред сам тест из математике помаже да им се побољша учинак. За писану вежбу, од студената је затражено да истраже властита осећања анксиозности поводом теста. Истраживачи сугеришу да је вежба можда помогла студентима да боље разумеју и управљају емоцијама, ослободивши когнитивне ресурсе и тако поправивши радну меморију и учинак на тесту који је уследио. Ако вас је пратила лоша срећа, вероватно нећете доносити ризичне одлуке. Уколико не помогнемо онима који осећају највише анксиозности због математике да обављају активности које се тичу математике, тешко је видети како ће ти људи успети да испуне свој потенцијал - Сијан Бејлок То значи да ако осећате стрес пред испит из математике, могло би да вам помогне уколико проведете неколико минута истражујући та осећања пре него што почне сам испит. „Суштина је да будете сигурни да правилно тумачите властита осећања", каже Бејлок. „Само зато што вам се убрзао рад срца и ознојили се дланови, то не значи нужно да ћете да паднете." Неки предавачи нуде часове излажења на крај са анксиозношћу од математике. Колеџ Монтгомери, јавни центар за више образовање у Мериленду, већ неколико година нуди часове посвећене превазилажењу фобије од математике и стицању самопоуздања. Џон Хаман, професор математике, каже да курс истражује одакле потиче анксиозност и учи стратегијама излажења на крај с њом. „Једна од ствари на које се усредсређујемо је ментални склоп. Многи ученици приступају с одређеном предрасудом према математици и верују да су или добри или лоши у њој. Говоримо много о важности труда", каже он. Већа изложеност математици - укључујући кућно окружење - може да помогне ђацима, сугерише истраживање Истраживање спроведено на овом колеџу показало је и да је већа аутономија током учења смањила анксиозност студената и побољшала њихов учинак. Колеџ је увео више учења према властитом ритму; студенти решавају проблеме онлајн уз помоћ програма вештачке интелигенције који подешава питања дотадашњем учинку, а при руци је и инструктор који одговара. Студенти осећају мањи притисак да ће заостати за остатком одељења или непријатност да постављају питања, а инструктор тако постаје мање застрашујући. „То је суптилна промена, од гледања у инструктора до гледања у екран са инструктором и разговора о решавању проблема", каже Хаман. „Али открили смо да то уме да смањи анксиозност." Наравно, увек ће бити људи који ће желети по сваку цену да избегну математику. Али ти људи би могли да имају највише користи од борбе са анксиозношћу коју изазивају бројеви, тврди Бејлок. „Математика је саставио део свакодневног живота", каже она. „Уколико не помогнемо онима који осећају највише анксиозности због математике да обављају активности које се тичу математике, тешко је видети како ће ти људи успети да испуне потенцијал." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk