Рејдиохед, пабови, слава: И Том Јорк је некада певао пивопијама
Рок богови Оксфордшира недавно су поново посетили места у којима су скромно почели да наступају - повод је била британска Недеља независних клубова.
Том Јорк у тегли туршије на шанку Њу Аделфи Клаба у Халу, где је Рејдиохед наступао на почетку каријере Пре неколико година, у ББЦ анкети, бенд Тома Јорка изгласан је за најбољег главног извођача на Гластонберију свих времена. Убрзо након тога, примљени су у Рокенрол кућу славних, а затим је у јануару бенд Рејдиохед (Radiohead) објавио архиву свега што су до сада чланови снимили. Лако је заборавити да су богови експерименталног рока некада давно били само још један мали, млади бенд на независној сцени. Бубњар Филип Селвеј кренуо је на пут током ког је поново посетио неке од клубова у којима је наступао у младости и снимио нови филм Дуги, кривудави пут. У документарцу, који је наручен за Недељу независних клубова, Селвеј путује уздуж и попреко по земљи у потрази за пабовима и клубовима, који помажу сличним уметницима да се прославе, и људима који посвећују животе остваривању тог сна. Прикладно, идеја за ово путовање настала је током интервјуа управо у локалу у ком је његов бенд као млада нада потписао први уговор 1991. године. „У периоду од око пет година, свирали смо неких шест концерата а вероватно су четири била у Џерико таверни у Оксфорду", присећа се Селвеј. „Било је то, дакле, место на ком се десило све, од наших првих првцатих опрезних корака - оних првобитних несигурних, врло недоследних наступа - до нечега што вам свега неколико година касније пружа прилику да добијете уговор." „То је она врста великих корака које можете да направите само на таквим местима." „Мање застрашујуће" Овај педесетдвогодишњак присећа се да је био „инспирисан" бендовима које је тамо гледао као што су Dinosaur Jr и „врло рани" Палп. У то време, његов бенд - који се првобитно звао On a Friday - пошто су петком држали пробе у школи у Абингдону - имао је сет листу на којој су се налазиле ране верзије песама као што су You и Stop Whispering. Ове песме ће се наћи и на њиховом дебитантском албуму. Нажалост, те вечери, када је почео низ догађаја који ће им променити животе, није било ни трага од њихове прве инди химне, Creep, али било је сасвим довољно узбуђења у ваздуху. „Одсвирали смо, дакле, концерт у септембру и била је то класика - било је присутно свега пар пријатеља и чланова породице који су дошли да нам пруже подршку." Филип Селвеј (средина) и Рејдиохед 1993. године „Следећи пут кад смо свирали тамо, што је било само месец и по дана касније, изгледало је као да су ту скаути из свих делова земље. „Мислим да је све, вероватно, деловало мање застрашујуће и веома узбудљиво зато што се то десило у нашем локалном клубу", каже Селвеј. Нису заправо узели пенкало и потписали уговор после тог концерта, али су водили „разговоре" са крупним рибама из музичке индустрије и успут били потапшани по рамену. Можда је дошло чак и до неког џентлменског споразума? „О да, пошто се ради о веома џентлменској индустрији", кикоће се Селвеј. Његов нови документарац показује како је 17 година касније, Рејдиохед - који је тада већ пунио стадионе - морао да одустане од концерта у продавници издавачке куће Rough Trade у источном Лондону, будући да се појавило скоро 1.500 људи. Не толико тајни али на крају „фантастични" концерт морао је да се премести у Фит Ист 93 - нешто већи оближњи независни клуб. Селвеј каже да је уживао у томе што је могао да се „поново повеже" са „непосреднијим" окружењем какво нуде мањи локали и у ком реакција фанова изблиза може да избаци из колосека чак и краљеве рока. Селвеј је бубњар бенда, али је снимио и два соло албума и музику за филм И стога је одмах пригрлио прилику да приближи широј публици „посвећеност и енергију" места као што су представљени Молс Клаб из Бата, Бруденел Сошал Клаб из Лидса и Центар Џона Пила из Стоумаркета. „На тим местима имате личности веће од живота и оне то морају да буду зато што је водити неке од тих клубова велика одговорност", каже он. „Треба само много добре воље, креативности и љубави према музици. „Мислим да ви као бенд стекнете тај утисак док сте на турнеји, али сте врло усредсређени на властити наступ. „Тако да је заправо пуко причање са власницима клубова, техничким особљем и људима који воде то место, тек да бисте стекли праву представу о њиховом свакодневном учинку и заједници која се развија око њих, било невероватно искуство." „Луди од блазираности" У последњих десет година се затворило 35 одсто клубова у земљи, проценили су 2018. године стручњаци из УК Мјузик, кровне организација која заступа интересе музичке индустрије. Од тада се нови Савез музичких клубова постарао да број затворених клубова не настави да расте, боље опремивши локале средствима за одбрану од претњи урбанистичким плановима, градњом и дозволама за рад. Међутим, није било ни скока у отварању нових места. Током вечери годишњег једнонедељног славља, међутим, дошло је до велике победе кад је влада саопштила детаље о 50 одсто смањења пословног пореза за мале и средње „народске музичке клубове". „Сваком шестом британском клубу се сваке године смеши затварање", потврдио је за ББЦ шеф организације Mјузик Венју Траст (Music Venue Trust) Trust Марк Дејвид. Селвеја је пут нанео у један такав клуб у центру Лондона који би и сам замало постао пука статистика да није било интервенције једног другог рок великана. Пре десет година, прочула се вест да је Клуб 100 званично у опасности да се затвори после више од 70 година постојања, због финансијског притиска. Прочитавши ту вест, сер Пол Макартни понудио је да одсвира интимни концерт у време ручка. „То је први пут да сам, за све ове године откако сам овде, схватио колико је овај клуб важан", може да се чује како у филму изговара власник Џеф Хортон. Од тада је клуб само јачао и привукао нове спонзорске уговоре да би лакше плаћао рачуне, особље и бендове. „Мислим да је за здравље и здрав разум будућих генерација неопходно да имате овако нешто, иначе ће сви полудети од блазираности ако се овако настави." Други саговорници у филму су извођачи номиновани за награду Меркјури, Новелист, Ајдлс и Надин Шах, као и Фетбој Слим и Адријен Атли из групе Портисхед. Атли постаје носталгичан на мирис „варикине и повраћке" који сентиментално везује за ране дане његовог трип-хоп бенда у Бристолу. „Тачка упоришта" Бубњар Рејдиохеда и наратор филма сарађивао је тесно на продукцији са оснивачицом Недеље независних клубова Сибил Бел и режисером Пипом Пајпером. Бел је уживала у поновним сусретима са ликовима „који су стални инвентар" одређених локала, нису на вези са великим звездама, али функционишу као „упоришна тачка локалне заједнице". „Било да су то млади људи, искључени људи, старији људи са деменцијом", каже она. „Мислим да кад погледате инфраструктуру широм земље, Недеља независних клубова је и те како национални пројекат са локалним шмеком." Idles наступају у Студију 2 у Ливерпулу на Недељи независних клубова 2019. године Пајпер, чији се претходни филм Последња продавница на ногама бавио „другим аспектом екосистема" - продавницама плоча - био је „одуван" „фантастичним осећајем за предузетништво који влада у овим просторима" док се старији локали прилагођавају потражњи савременог света. Седму годину заредом, у оквиру Недеље независних клубова, одржано је више од 800 концерата у 230 клубова у британским градовима, месташцима и селима, а наступали су извођачи као што су Ана Калви, Граф Рајс и Френк Тарнер. Наступ је одржан и у Селару - „једином месту у Оксфорду у ком Рејдиохед никад није свирао!", шали се Селвеј. „Још увек има времена...", одговара менаџер Тим Хопкинс уз осмех. Недеља независних клубова почела је 27. јануара , а завршила се 2. фебруара. Филм Дуги, кривудави пут стићи ће у независне биоскопе у пролеће 2020. године. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk