Други светски рат, фашизам и Аушвиц: Гинеколошкиња која је морала да убија бебе
Гизела Перл није могла да приушти луксуз да не чини зло. Уместо тога, ова мађарска гинеколошкиња радила је на томе да спаси животе и минимизује зло којем је присуствовала као лекарка у Аушвицу.
Перл као млада студенткиња медицине Петнаестог априла 1945. године, докторка Гизела Перл породила је уплакану, вриштећу бебу. Мађарска гинеколошкиња читаве године приликом порођаја на располагању није имала ни инструменте, ни анестетике, ни помоћ. Мајка, млада Пољакиња по имену Маруса, имала је температуру и била је слаба. Али постојала је једна велика разлика - за разлику од претходних, ова беба ће живети. Док се Маруса пробила кроз последње стадијуме порођаја, њих две су чуле све гласније повике ослобађања. Огласиле су се трубе, а британски војници су кренули у јуриш на ограду од бодљикаве жице у Берген-Белсену. За Перл, Марусин последњи крик звучао је „готово тријумфално". Али док је Маруса држала новорођенче у рукама, њено стање почело је да се погоршава. Лице и усне су јој пребледели, а између ногу почела је да јој цури крв. Перл је знала да мора да је оперише, али није имала неопходне инструменте. Изван барака, налетела је на високог британског официра и молила га за антисептик и воду - луксуз без ког је морала да ради. „Пола сата касније, имала сам воду, дезинфекционо средство и могла сам да оперем руке и изведем операцију, не као беспомоћна затвореница, већ као права докторка", присетиће се она касније у мемоарима „Била сам докторка у Аушвицу" из 1948. године. Био је то редак тренутак тријумфа пред крај незамисливо болног путовања. Гизела Перл, која је испричала своју причу у мемоарима из 1948. године, спасла је бројне жене у Аушвицу - али њене методе ће је прогањати годинама Од априла 1944. године, Перл је била заточена у Логору за мађарске жене у Аушвиц-Биркенауу, где су је нацисти издвојили зато што је била докторка и гинеколошкиња. Кад је доктор Јозеф Менгеле, главни лекар логора, сазнао шта је њена специјалност, наредио јој је да њему лично пријављује сваку трудну жену. Перл је убрзо сазнала да су све те жене биле осуђене на смрт. За Перл, није било ничег чудеснијег од рођења детета. Али она је знала шта мора да уради. Да би пружила отпор нацистичком пројекту истребљења и помогла женама да преживе, морала је наглавачке да окрене вештине исцелитеља и доноситеља живота. Сакривала би сваку трудницу на коју би наишла и, по потреби, прекидала њену трудноћу, или је у тишини порађала, а потом убијала њено новорођено дете. Ивањи се сећа доласка у Аушвиц када је имао 15 година. Био је то једини начин да жене имају макар и најмању шансу да преживе - и једног дана, надала се она, добију прилику да роде дете на слободи. „Нико никада неће сазнати шта је за мене представљало убијати те бебе", написала је она. „Али да то нисам урадила, и мајка и дете би били свирепо убијени." Због пола и медицинске стручности, Перл се нашла у средишту нацистичке машинерије која је желела да „избрише биолошку основу Јеврејства" - мајке и потенцијалне мајке. Она је искористила положај и стручност да интервенише у корист трудница. „Мислим да кад је у потпуности схватила шта се дешава, није оклевала", каже Ева Хофман, ауторка и ћерка преживелих из Холокауста која је написала поговор за издање мемоара Гизеле Перл из 2019. године. „Није могла себи да приушти амбивалентност", додаје. Дела Гизеле Перл прогањаће је годинама после рата, али јој је вероватно било савршено јасно морално питање да ли да прекида трудноћу јеврејских затвореница. „У неком смислу, живела је у време и на месту где нисте могли да размишљате о чистој етици", каже Сара Р. Хоровиц, учењакиња рода и Холокауста у израелском центру „Голде Кошицки" за јеврејске студије на канадском Универзитету Јорк. „Није могла да се сакрије иза чињенице: 'Ох, никад не бих обавила абортус који није неопходан.' Није имала тај луксуз. Етика је проистицала из ситуације, али мислим да је веровала да је све што се опирало агресивном геноциду нацистичке идеологије било суштински етичко." Почеци Јудаизам је играо централну улогу у Перлином детињству. Рођена је крајем 19. века у Сигету, малом месту у Мађарској - после рата, постаће део Румуније - које је било родно место и добитника Нобелове награде за мир Елија Визела. Перл је рођена у Сигету, у данашњој Румунији - који је и родно место добитника Нобелове награде за мир Елија Визела Предратни Сигет имао је велику јеврејску заједницу; према попису из 1910. године, више од трећине становника Сигета били су Јевреји и било је десетине синагога и радњи у власништву Јевреја. Перлови нису били изузетак - седморо деце учило је Тору сваког дана сатима, а песма је испуњавала њихов дом сваког петка увече за Шабат. Гизелин отац Моше био је пословни човек који је кући доносио довољно прихода да запосли слушкињу која је живела са њима и гувернанту. Њена мајка Фрида била је домаћица која је испуњавала дом топлином и мирисом кухиње - специјалност су јој били хладна супа од трешања и торта од кестена. Њихова деца била су интелектуална дружина - сви сем једног стећи ће докторате из медицине и других области. Гизела је говорила многе језике, укључујући мађарски, румунски, немачки, француски и Јидиш. Гизела, најстарија ћерка, показала је рани академски потенцијал кад је постала једина жена и једина Јеврејка из њене средњошколске класе која је матурирала са 16 година. Међутим, кад је саопштила оцу да жели да студира медицину, он на то није пристао. Бринуо се да ће је то одвратити од јеврејске вере. Да би га разуверила, зарекла се над књигом молитви коју јој је поклонио: „Заклињем се над овом књигом да ћу, куд год да ме живот одведе, под којим год околностима, увек остати добра, права Јеврејка." Он је попустио. Годинама касније, кад је већ имала властите пацијенте, купиће му још једну књигу молитви, у којој је било угравирано његово име. Како је касније сама испричала ту причу, он ће ту књигу понети у гасну комору у Аушвицу. Перл је студирала медицину у Берлину, меки за јеврејске лекаре пре него што је Националсоцијалистичка партија дошла на власт 1933. године Перл се уписала на медицински факултет и студирала годинама у Берлину, који је у то време био мека за јеврејске лекаре. Јевреји су били добро интегрисани на немачкој медицинској сцени током година Вајмарске републике, чинећи више од половине лекара у Берлину. Али кад је Националсоцијалистичка партија дошла на власт 1933. године, јеврејски лекари - укључујући гинекологе - све су више били лишавани положаја и протеривани са универзитета, из професионалних удружења и власти. Перл је успела да се врати у Мађарску, где је постала вољена лекарка и радила са мужем, хирургом Ефраимом Краусом. Имали су двоје деце, дечака и девојчицу. Она ће се касније присетити вечери проведених слушајући сина како свира виолину, окружена богатим зеленилом и злаћаним пољима у сенци Карпата са снежним врховима. Али живот је ускоро постајао све тежи за мађарске Јевреје, јер су и они почели да губе положај и буду све више протеривани из јавног живота. Логор у коме је страдало више од милион људи ослобођен је пре 75 година. Анђео смрти У марту 1944. године, немачке снаге коначно су окупирале Мађарску. Перл и већина њене породице постројени су и послати у крцати Сигетски гето. Она није знала за то, али њена ћерка Габријела била је сакривена код једне нејеврејске породице и успеће да преживи рат. У року од свега неколико месеци, више од 400.000 мађарских Јевреја биће послато у Аушвиц, међу њима буквално сви Јевреји из Сигета. Чим би изашли из сточних вагона без иједног прозора, наоружани стражари почели би да раздвајају породице. Перл се живо сећа кад је први пут угледала пространи логор смрти: ускомешане црне облаке дима из крематоријума, обојене у гримизно „оштрим црвеним језичцима пламена који је лизао небо". Кад су се загрлили последњи пут, Перл и њен муж обећали су једно другом: „Срешћемо се једног дана у Јерусалиму." По доласку у Аушвиц, затвореници су били одређивани за присилни рад или за моментално погубљење Рампом са новоистовареним затвореницима патролирао је Јозеф Менгеле. Зализане црне косе и дугих рукавица, 33-годишњи Менгеле био је „главни доктор" логора и арбитар судбине стотине хиљада људи. Једним окретом палца слао је затворенике на једну страну, у смрт, или на другу страну, на рад (па онда смрт). Менгеле ће постати универзални симбол ужаса Холокауста - а месецима ће бити и Перлина лична ноћна мора. Кад је избио рат, Менгеле се налазио на почецима блиставе каријере из антропологије и медицине. По доласку у Аушвиц, затекао се у нечему што је за њега била Петријева посуда могућности - људски субјекти свих врста, без етичких ограничења који су обично обележавала испитивања људи. „Било је то прилично омамљујуће искуство за њега", каже Дејвид Г. Марксвел, аутор књиге „Менгеле: Демаскирање 'Анђела смрти'" и бивши шеф припремне грађе за истрагу против Менгелеа у организацији Министарства правде осамдесетих. „Имао је прилику да ради нешто што никад пре није могао", додаје он. Сви Менгелеови експерименти имали су исти циљ - утврдити генетску основу људских талената и насавршености, од боје очију до патуљастог раста. Ово истраживање поставило га је на чело новог режима, пружајући научну основу за нацистички поглед на свет. Ипак, била му је потребна помоћ. Док је стајао на рампама, гледао је како се медицински таленат источне Европе излива из сточних вагона. Лично би бирао чије вештине су највише одговарале његовим потребама, често се служећи логорским досијеима да би пронашао медицинске специјалности затвореника и проучио их. Перл је била једна од пет доктора и четири медицинске сестре који су добили наређење да воде болницу у логору. Речено јој је да лекари морају да понесу инструменте на путовање, јер ће им бити дозвољено да се баве медицином. Међутим, кад је стигла у логор, њену торбу је преотео други немачки доктор. „Ви ћете бити гинеколошкиња логора", рекао јој је он. „Не брините за инструменте… нећете их имати. Ваша медицинска опрема сада припада мени." Дугу косу су јој одсекли, а на десну подлактицу су јој истетовирали нови идентитет - затвореница 25404. Перл је постала задужена не само за гинекологију, већ и за напоре да се залече последице свих облика злостављања које су трпели њене колеге затвореници. Превијала би крваве главе, вадила упаљене зубе и фиксирала сломљена ребра. Кад су СС војници бичевали заточене жене, она им је чистила болне ране. У најбољем случају, имала је папир уместо завоја и мали нож који је наоштрила на камену. Кад није могла да уради ништа друго да би помогла пацијентима, умиривала их је речима, причајући им о прошлости и обећавајући им бољу будућност. Жене проглашене „способнима за рад" у Аушвицу у мају 1944. године, месец дана након што је стигла Перл Иако ју је положај испунио „немоћи и нелагодом", Перлина помоћ носила је праву тежину. Кад је затвореницима у болници речено да дају крв на анализу, она и други лекари - знајући да ће затвореници са заразним болестима одмах бити убијени - замењивали су их ампулама са властитом крвљу. У данима кад је знала да ће СС да празни болнице и шаље болесне у гасне коморе, Перл је стратешки слала неке назад у бараке да би их поштедела. Пронашла је помаду за умиривање „стравичног свраба" који се проширио логором, а једном је помогла затворенику да победи привремено слепило изазвано недостатком витамина, обезбедивши му неопходне инјекције. „Без медицинског знања докторке Перл и њене спремности да ризикује живот како би нам помогла, не зна се шта би било са мном и многим другим затвореницама", преживела из Аушвица под именом „Мис Б" касније је сведочила на Конференцији јеврејских материјалних потраживање од Немачке. „Она је била докторка за Јевреје", додаје она. Кад је Менгеле сазнао за њену специјалност, дао јој је нови задатак - да прегледа сваку трудну жену и пријави је директно њему. Рекао јој је да ће оне бити слате у специјални логор, где ће добијати додатно следовање хлеба, па чак и млека. Ускоро је, међутим, сазнала праву истину. Једног дана се враћала са посла кад је поред крематоријума угледала како стражари палицама туку групу трудница и пуштају псе на њих. Кад би пале, немачки војници би их убацивали у крематоријум - живе. Први крематоријум изграђен у Аушвицу; у логору су се подизале веће грађевине за ту намену како се стопа убијања повећавала Перл је стајала у шоку, не могавши да се помери. „Постепено је моја ужаснутост прерасла у револт, а тај револт ме је продрмао из моје летаргије и пружио ми нови разлог за живот", присетила се она. „На мени је било да спасем животе мајки, ако не буде постојао други начин, тако што ћу гасити животе њихове нерођене деце." Зарекла се - никад више неће бити ниједне труднице у Аушвицу. „Трагично, али оправдано" Перл није једина дошла до овог закључка. Према медицинској етици, кад је угрожен живот труднице, лекар мора да јој спаси живот на штету њеног нерођеног детета. Лекари су ову лекцију прилагодили логорима, каже Сари Џ. Сигел, историчарка која проучава отпор и принуду у животима заточених доктора. „Ми затворени лекари смо прећутно радили у складу са тим начелом", написала је Луси Аделсбергер, лекарка која је такође вршила абортусе у Аушвицу. „Дете је морало да умре да би живот мајке био спашен." У овом случају, претња по женин живот био је геноцидне уместо медицинске природе. У жељи да створе вишу расу, нацисти су експлицитно издвајали Јеврејке као мете истребљења (истовремено су „Аријевке" биле подстицане да рађају што више деце). У већини гетоа, женама је било забрањено да рађају под претњом смрћу, каже Беверли Чалмерс, ауторка књиге „Рођење, секс и злостављање: Женски гласови под нацистичком владавином". У логорима, опасност је била још екстремнија. Као што је то сама Перл рекла: „Највећи злочин у Аушвицу био је бити трудан." Холокауст: Ева Кор, жена које је преживела Холокауст и опростила нацистима Перлина дела такође су творила рабински преседан, каже Мајкл А. Гродин, директор Пројекта етике и Холокауста при Центру Ели Визел за јеврејске студије и уредник антологије „Јеврејски медицински отпор у Холокаусту". Гродин је проучавао јеврејски закон током Холокауста, укључујући рабинску Респонсу - писане савете које су рабини давали као одговор на питања о томе како живети у складу са јеврејским вредностима. Рабини су наставили да пружају ове моралне смернице у гетоима и логорима. Неки од њих су преживели рат, закопани дубоко у канистерима под земљом. У случајевима у којима је присуство фетуса или бебе угрожавало животе одраслих, Гродин је открио да је увек било допуштено жртвовати дете како би се спасила породица. На сличан начин, било би дозвољено - „можда чак и обавезно" - за лекаре као што је била Перл да изврше абортус како би се спасла жива мајка. „Абортус се не одобрава у јеврејском закону, наравно, али фетус нема статус особе", каже он. „Тешко је то рећи, али спасавање живота жене има предност у односу на фетус. И тако би ово била класична ситуација у којој би то било трагично, али оправдано." Жене у баракама Аушвица после ослобођења логора 1945. године Перл је зацртала себи мисију да помогне женама да избегну судбину коју им је наменио Менгеле. Кад би сазнала да је нека затвореница трудна, предочила би јој ситуацију - уколико за то сазна СС, окончаће и њен и живот бебе. Прво би дала све од себе да сакрије женину трудноћу, прелепљујући јој стомак тракама како год је могла. Кад више није могла, прекинула би њену трудноћу. Неке од тих абортуса вршила је ноћу у болници, где би јој 17-годишња девојка по имену Леа Фридлер, ћерка једне од логорских медицинских сестара, држала свећу да би могла да види. У другим приликама би се искрадала из бараке и одлазила кришом на други крај логора, изводећи абортусе у мрачним ћошковима и на прљавим подовима. Уколико је жена била близу термина за порођај, посегнула би у њену материцу прстима и покидала мембрану водњаче, убрзавши порођај. Уколико је жена била свега неколико месеци трудна, раздвојила би грлић материце и уклонила фетус голим рукама. Једном је породила жену по имену Јоланда, такође из Сигета. Перл је послала Јоланду на болничко одељење да се опорави са дијагнозом упале плућа, која - за разлику од тифуса - није била кажњива смрћу. Али установила је да не може да се натера да убије новорођенче. После два дана, била је присиљена да дела пре него што плач бебе привуче нежељену и смртоносну пажњу. „Узела сам топло мало тело у своје руке, пољубила то глатко лице, помиловала њену дугу косу - а потом је удавила и сахранила тело испод планине лешева који су чекали кремацију." По дану, Перл је асистирала Менгелеу у његовим испитивањима. Наредио јој је да породи први пар близанаца рођених у Аушвицу, за које се знало да су намењени за његове злогласне експерименте са близанцима. Дао јој је да извуче осам недеља стар фетус из трудне жене - нетакнут - и сачува га у стакленој тегли како би могао да се пошаље у Берлин. Чак и док је извршавала ове задатке за Менгелеа, живела је у страху од његовог гнева и каприца. „Био је слободан да ради с нама шта год му се прохте - да нас туче, бичује, шутира тешким цокулама или да нас просто пошаље у крематоријум", написала је она. Израелске близнакиње Лиа Хибер и Џудит Барнеа преживеле су Менгелеове експерименте у Аушвицу Перл је тако изводила ноћне абортусе практично ризикујући властити живот. „Она није доносила те одлука са положаја безбедности или моћи", каже Хоровиц. „Истовремено као што је била лекар, она је била и затвореница у концентрационом логору… И она је била жртва геноцида." У есеју „Лична одговорност под диктатуром", Хана Арент пише о „морализму без бацила… неспремности да се упрљају руке." Помажући Менгелеу, Перл није имала луксуз да јој руке остану чисте. Сваку бебу коју је донела на свет, свака трудноћа коју је прекинула, учинила је то буквално рукама прекривеним блатом и прљавштином. Менгеле је, за разлику од ње, властите прсте држао беспрекорно чистим и прекривеним рукавицама. Једном га је Перл видела како је претукао затвореницу до непрепознатљивости, потом ушао у болницу, узео сапун из торбе и опрао руке. Менгеле је себе доживљавао као ученог човека од науке, доктора који се племенито борио за здравље властите „расе", али Перл је била та која је исказивала праву посвећеност вредностима своје професије. Иако није могла да следи Хипократову заклетву да „не чини зло", урадила је све што је било у њеној моћи да ограничи све веће зло око ње. „Лекарев живот вредан је живљења у свим околностима", закључила је у мемоарима. L'Chaim: За живот У марту 1945. године, Перл је премештена из Аушвица у Берген-Белсен у северној Немачкој, где ће присуствовати ослобођењу логора. Остала је тамо још неколико месеци након тога, радећи у болници на порођају још десетине слободних беба. Коначно, отишла је одатле да би пешке лутала Немачком наредних 19 дана, у потрази за својом породицом. На њен ужас, сазнала је да је њен муж претучен насмрт непосредно пред ослобођење, док је њен син био кремиран. По први пут, она више није желела да живи и покушала је да одузме себи живот тровањем. Након што се опоравила, Перл се није одмах вратила медицини. Уместо тога, почела је да путује светом како би причала о оном што је видела и сакупљала новац за избеглице. Прекретница, касније се присетила, уследила је кад се случајно срела са тадашњом Првом дамом Еленор Рузвелт, која је саслушала Перлину причу и позвала је на ручак. Перл ју је одбила, рекавши да је кошер. Али Рузвелт је инсистирала на томе и организовала кошер ручак, на ком је наговарала Перл да се врати свом послу. „Нисам желела више да будем лекар; само сам желела да будем сведок", рекла је Перл за Њујорк тајмс. Биће оба. Објавила је 1948. године мемоаре, прве који су сведочили о репродуктивним и сексуалним ужасима којима су биле изложене затворенице. Писала је и америчком министарству за рат нудећи се као сведок на било ком суђењу Менгелеу, назвавши га „најперверзнијим масовним убицом 20. века" и сведочећи да је „под његовим вођством Аушвиц постао савршено организован логор смрти". (До таквог суђења никад није дошло, будући да је Менгеле проживео дане као бегунац у Јужној Америци све док није умро у несрећи током пливања 1979. године.) Те исте године, председник Хари Труман потписао је специјални закон доделивши Перл трајно држављанство САД. Демократски представник Сол Блум из Њујорка - на Рузвелтово инсистирање - представио је верзију овог закона две године раније. Перл, у доњем левом углу, била је једина жена лекар запослена на Одељењу за акушерство и гинекологију у њујоршкој болници Маунт Синаи у јесен 1966. године Перл је почела да ради на спрату породилишта болнице Маунт Синаи на Менхетну. На групној фотографији из 1966. године Одељења за акушерство и гинекологију она се смеши од ува до ува, прекрштених ногу, једина жена лекар у мору мушкараца. Доктор Кармел Коен, пензионисани лекар који је радио са Перл почев од 1958. године, сећа је се као „изразито енергичне", опирући се исцрпљености чак и након бројних бесаних ноћи током којих је доносила бебе на свет. Иако никада није јавно говорила о свом искуству из Холокауста, он се сећа да је њена тетоважа увек била видљива: „Носила ју је, по мом мишљењу, као орден части." На крају је покренула властиту перспективну праксу на Авенији Парк, посвећену помагању неплодним женама, од којих су многе преживеле Холокауст и које је познавала из логора. Перл је водила властиту клинику у Њујорку посвећену помагању неплодним женама пре него што је емигрирала у Израел 1978. године Између 1955. и 1972. године, Перл је написала сама или у сарадњи са још неким девет академских студија које су се бавиле лечењем болести уобичајених за трудноћу. Њен рад је истраживао лечење вагиналних инфекција код трудница, проучавала нежељена дејства пилуле за контрацепцију и проучавала методе лечења и дијагнозе устобоље. Неколицину је написала са доктором Аланом Гатмахером, еминентним доктором са Одељења за акушерство и гинекологију и лидером репродуктивних права који је био пионир политике све веће приступачности абортуса и контрацептивне пилуле. Перл је 1978. године одржала давнашње обећање дато мужу. Током једног од њених предавања, сазнала је да је њена ћерка преживела рат, сакривена код протестантске породице, несвесна свог јеврејског порекла. Потом је отишла у Херцлију, у Израелу, да тамо живи са ћерком и унуком, Ђиором Ичаком Јарденијем; поново се срела и са сестром, која је отпутовала у Израел на студије 1938. године. Јардени, који данас има 70 година, сећа се жена које су падале ничице на улици пред његовом баком и звали је „Гизи доктор", што јој је било име у логору. „Обожавали су је", каже он. У Израелу, Перл је добровољно понудила своје медицинско знање гинеколошкој клиници при Медицинском центру „Шаре Зедек" у Јерусалиму, наставивши да порађа бебе све до смрти 1988. године. Сваки пут кад би ушла у салу за порођаје, прво би застала да се помоли: „Боже, дугујеш ми живот, живу бебу." „Била је веома јака жена", каже Јардени. „Била је довољно јака да каже, у реду, ово је прошлост, ја од сада морам да се окренем будућности. Али никад није заборавила шта се десило." У Аушвицу, Перл је можда била присиљена да доноси поражавајуће одлуке ко ће живети, а ко умрети. Али чим се нашла у прилици, зацртала је себи као једини циљ да на свет донесе што више нових живота. Неоткривени генији Замолите људе да замисле научника и многи од нас ће замислити исту ствар - хетеросексуалног белог мушкарца. Историјски гледано, велики број изазова добрано је отежао онима који се не уклапају у тај стереотип да уђу у свет науке, математике или инжењерства. Има, међутим, много појединаца разноврсног порекла који су обликовали наше разумевање живота и Универзума, али чије приче нису испричане - све до сада. У текстовима ББЦ будућност славимо све „неоткривене геније" који су овај свет начинили онаквим какав је данас. Портрет Гизеле Перл: Emmanuel Lafont. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk