На ивици си да изгубиш све – а не схваташ зашто
Низ баксузних околности приморао је једног човека да покуша да разуме британски систем социјалне помоћи. Он врло брзо остаје без икаквих извора прихода, а може да изгуби и кров над главом. Може ли да се пробије кроз збуњујуће сложени лавиринт правила? Ставите се на тренутак у његову кожу.
Тони Рајс се труди да схвати британски систем социјалне помоћи, док истовремено може да изгуби све што има. Зовеш се Тони Рајс. Ти си она врста лика који се слаже са свима. Увек насмејеш људе. Још откако си напустио школу, радио си разне врсте послова. Углавном физичке - грађевинац, ђубретар, возач крана, молер и декоратер. Хокер Сидли, компанија за производњу авиона - свиђа ти се тамо, све док се фабрика не затвори. Раскидаш с девојком па молиш маму да останеш код ње док не нађеш стан. Да уштедиш неку пару. Врло си близак с мамом и татом. Они су ти у ствари најбољи пријатељи. Твој тата има рак плућа и треба му нега. Возиш га са собом већином дана зато што не воли да остаје све време у кући. Он је као ти, не уме да седи с миром. У једном периоду је радио три посла истовремено. И даље послује у башти пола сата свако јутро. Поново је, дакле, за тебе надлежна градска већница у Чингфорду, у североисточном Лондону, који сматраш својим домом још од осме године - чак и након што си отишао. Твоје сестре су се одселиле и имају своју децу, али ти желиш да се стараш о мами и тати, исто као што су се они старали о теби. А онда доживљаваш велики шок. Одједном, неочекивано, твоја мама умире у болници, две недеље након операције замене срчаног залиска. Један дан пре него што је требало да буде пуштена. Њену смрт тешко подносиш. Не знаш како то да преболиш. Четрдесет три године колико си провео на овој Земљи увек си се трудио да будеш чврст. Не плачеш на сахрани. Желиш да будеш јак због сестара. Желиш храбро да гураш даље. Али депресија ти се прикрада када је најмање очекујеш. Сада сте у кући остали само ти и тата. Постао си његов старатељ од јутра до мрака - нема ко да се брине о њему откако је умрла мајка. Све што му треба, ти то урадиш за њега. Рак се шири са његових плућа на друге органе све док га, неумитно, не убије. За само две године остајеш без оба родитеља. И сада си сам у кући. Градска већница каже да мораш да се преселиш у стан, па се спакујеш и одлазиш. Допада ти се тамо. Пристојне је величине, на првом спрату, има заједничко двориште, комшије су добре. Мора мало да се дотера, али не смета ти да уложиш мало труда. Градска већница одлучује да те пресели у стан, па се спакујеш и одлазиш. Желиш што пре да се вратиш на посао па идеш од врата до врата продајући Авонове производе. Примећујеш да ти је врат мало укочен. И леђа. Сигурно од оног силног физикалисања током година. Плус неколико саобраћајних несрећа које си доживео кад си био млађи. Једном је возач испред тебе направио нагло полукружно окретање док си био на мотоциклу. Прво су ударио коленима у кола, онда си прелетео преко крова и дочекао се на главу. Било је то пре много година. Упознајеш мало боље једног типа. Пријатељ пријатеља. Идеш му свако јутро по новине. Он ти заузврат некад скува ручак. Једног дана те позива на пиће. Ти улазиш код њега и седаш. Тамо је још један лик. Прихваташ пиће од пријатељевог пријатеља. Он већ пије. Онда постаје све гласнији и ти му кажеш да мало смањи доживљај. Њему се то не допада. Прилази ти и удара те. Ти још седиш у фотељи. Устајеш и узвраћаш му, а онда вас онај други лик раздваја. У соби је нераспакован пакет ножева. Видиш како се све дешава успорено. Пријатељев пријатељ граби нож из пакета. Не верујеш да ће га употребити, али он то ипак чини. Убада те у бутину. Покушаваш да дохватиш нож да би се одбранио. Сече те поново по руци и близу ока. У реду, говориш себи. Палим ја одавде. Окрећеш се да бежиш. „Немој да си неком причао о овоме", каже он и забија ти нож у лопатицу. Тај убод је најгори. Мислио си да је тај лик добар. Мислио си да ти је друг. Погрешно си мислио. Одлазиш у болницу. Тамо те доводе у ред и шаљу кући, али те и даље врашки боли. Леђа и врат. Да све буде горе, не можеш да престанеш да размишљаш о том нападу. Преживљаваш га у глави изнова и изнова. Лежиш целу ноћ будан. Пријатељев пријатељ завршава у затвору због напада ножем али то не отклања твоју параноју. Док ходаш улицом загледаш свака божија кола која прођу, сваки мотоцикл. Можда ће те напасти. Видиш разносача пице. Тражи адресу. Мислиш да је плаћени убица. Зауставља се и гледа те. Мислиш да ћеш поново бити нападнут. Ником више не верујеш. Некад си био у доброј физичкој форми. Све време си возио бицикл. Сада више ниси у стању. А волиш бицикл. Мишићи ти се грче. Сваки пут кад се пробудиш ујутро, све те боли. Одлазиш код лекара опште праксе. Он те прегледа и исписује ти боловање на шест месеци. Каже да болујеш од пост-трауматског стресног поремећаја и депресије. Нема шансе да радиш. Добијаш и дијагнозу мишићног артритиса. То, плус ожиљци од напада ножем, боли те сваки пут кад окренеш врат или подигнеш руке изнад висине рамена. Налазиш се на нечему што се зове Додатак за помоћ запосленима. Представља минималну социјалну помоћ државе. То је за људе који не могу да раде због нарушеног здравља или инвалидитета. Добијаш и стамбену социјалну помоћ, која иде директно градској већници за плаћање стана. Потом те неколико недеља касније позива Министарство рада и пензија Мишљење процењивача о вашој радној способности надјачава мишљење лекара. Ради се о процени твоје радне способности, кажу. Прво мораш да попуниш формулар о томе шта можеш, а шта не можеш да радиш. Можеш ли да подигнеш новчић од једне фунте? Можеш ли да подигнеш руку до главе? Једва, мада те боли. Одговараш на питања, а особа која ради процену каже да си радно способан. Ти тврдиш да ниси. Твој лекар опште праксе се слаже. Али мишљење процењивача надјачава свако друго. Социјална помоћ ти се укида - и Додатак за помоћ запосленима и стамбена помоћ. Немаш никакав прилив новца. Ништа. Упадаш у дугове са плаћањем станарине. Пријатељи те хране. Одлазиш у локалну народну кухињу. Понижен си. Не свиђа ти се. Али та иза ћошка није лоша. Не постављају никаква питања. Само одеш и добијеш своје. Гураш бицикл, бицикл који више не можеш да возиш. Добијаш пасту, кромпир, конзерве супе, кускус - кускус ти се нешто не допада, али га ипак узимаш, не можеш себи да приуштиш да бираш. Качиш кесе на бицикл и гураш га до куће по киши. Почињеш да мршавиш због недостатка хране. И даље те све боли. И даље си депресиван. Некад си био баш весео момак. Волео си да причаш са људима и радиш разне ствари, али сада просто за то ниси више расположен. Већница подноси захтев за наредбу за одузимање твог стана. Одлазе на суд и добијају је, али суспендовану. Неће ти одузети стан ако можеш да исплаћујеш заостала дуговања - 300 фунти месечно. Упорно се враћаш у Биро за незапослене и питаш их да ли имају нешто за тебе. И коначно - после седам месеци без икаквих прихода, Министарство рада и пензија ти говори да можеш да примаш нову социјалну помоћ по имену Универзални кредит - један његов део који замењује Додатак за налазаче посла. Пре су ти рекли да му не подлежеш, али сада је изгледа другачије. Не разумеш шта се променило. Нема објашњења. Изгледа да је негде дошло до неке грешке. Сада добијаш 414.33 фунти за станарину и 317.82 за трошкове живота. То је другачије од социјалне помоћи коју си добијао раније. Пре овога, социјална помоћ за становање била је уплаћивана директно већници за твоју станарину. Сада ти се за трошкове становања и трошкове живота уплаћује директно у једној целовитој суми - једно од својстава Универзалног кредита који је увео твој локални посланик Ијан Данкан Смит. Сем што ти тога ниси свестан - да новац више не иде директно већници и да мораш сам то да решаваш. Нико ти то није објаснио, макар не тако да си схватио. На крају се још више задужујеш са станарином. Зато што си оцењен као радно способан, мораш да проводиш 35 сати недељно у потрази за послом. Али кад те Министарство рада и пензија позове на састанак налазача посла да те пита шта радиш како би пронашао посао, ти не добијаш ту поруку. Нико ти није рекао. Нема писма - или га макар ти ниси добио. Можда су ти послали поруку електронски - али ти ниси нешто нарочито добар с компјутерима. Немаш га код куће и онај један пут кад си користио једног у Бироу за незапослене ниси знао чему служи пола типки. И зато што се не појављујеш на састанку налазача посла, добијаш нешто што се зове санкција - то значи да ти укидају 317,82 фунти за месечне трошкове живота. Ти не знаш ништа о томе. Ти 212 дана ни не схваташ да си под санкцијом. Само знаш да ти пристиже мање новца. Све што имаш за живот су 414,33 фунте које би требало да одлазе на стамбене трошкове. Али ти и даље плаћаш већници 300 фунти месечно за ранија дуговања - што значи да ти преостаје 114,33 фунти месечно за преживљавање. То је 26,38 фунти недељно. Не можеш живети од тога. И још једном, не можеш да плаћаш станарину. Враћаш се народним кухињама и донацијама пријатеља. Наруквицу коју носиш око руке односиш у залагаоницу. И даље није довољно. Чини се да сваки пут кад одеш у Биро за запошљавање, неко ти сервира другу причу о томе шта треба да радиш. Зовеш Министарство да решите проблем, али чини се да ни тамо нико не може да ти помогне. Сваки телефонски позив кошта те око 8 фунти - премијумска тарифа позивача са мобилног телефона, а ти немаш земаљску везу. Заостали дуг за станарину сада је негде у висини од 10.000. фунти. Градска већница тражи судску наредбу за твоје исељење. Смеши ти се Божић на улици. Након свега, Тони Рајс неће дозволити да га ово сломи Одлазиш код правног саветника. До сада ниси могао да се консултујеш са адвокатом, зато што закон о социјалној помоћи више не покрива правну помоћ, али неки закони о становању зато ипак покривају. Твој адвокат и социјални радник за савете грађанима испрва не могу да разумеју шта се ту уопште дешава. На крају, схватају да си санкционисан. Они изнова пишу Одељењу за Универзални кредит да траже објашњење - треба им много времена да схвате зашто си санкционисан и шта можеш да урадиш да се та санкција укине. Али прво мораш на суд да покушаш да избегнеш избацивање из стана. Твој правни саветник је човек по имену Сајмон Малингс. Он ти каже колико је ситуација озбиљна. Не жели ништа да улепшава. Градска већница покушава да буде разумна, каже он, али имају дужност по статуту да покушају да поврате изгубљену станарину. Ако изгубиш овај случај, постаћеш бескућник. Приморан си да преседиш три веома застрашујућа рочишта док твој правни тим излаже твој случај. Имаш браниоца, Мери-Рејчел Макејб. Она прича читаву твоју кафкијанску причу судији. „Тонија је изневерио систем који не функционише", каже она. „Од тренутка када је Тони добио Универзални кредит прошле године, трпео је последице његових арбитрарних правила и поступака, и одмах је запао у даља дуговања за станарину и друге трошкове." Судија је видно шокирана. Систем је „запрепашћујући", каже она. Макејб говори суду да се санкција и оцена радне способности сада оспоравају уз помоћ саветника за социјалну помоћ из Саветовалишта за грађане. Ако то буде успело, добићеш додатних 317,82 фунти месечно и то ће ти омогућити да плаћаш станарину. Ново рочиште заказано је за мај. То је само привремена одгода. Ако до тада будеш могао да докажеш образац плаћања, можда нећеш бити избачен на улицу. Малингс, твој правни саветник, каже ти да ти то можда не изгледа тако, али ти си један од срећника. Због тога што је ово био случај становања макар си имао правно заступање. Да ниси, био би прегажен. Суд у који си одлазио, Окружни суд у Едмонтону, имао је до сада већ много сличних случајева Универзалног кредита, каже Малингс. Други оближњи судови у којима он ради - Стратфорд, Ромфорд - још не добијају овакве случајеве, зато што Универзални кредит у тим областима још није уведен. „Али они стижу", каже Малингс. „Дакле, ово је претходница цунамија проблема с Универзалним кредитом. Сем уколико влада не буде радикално променила приступ." За тебе, међутим, ствари изгледају светло. Борба и даље траје, али све постаје мало боље. Осећаш да не можеш да пођеш даље док ти ово виси над главом. Желиш да ојачаш. Да будеш као што си био некад. Никад ништа није успевало да те обори на земљу. „Увек сам давао све од себе, иако ме све страшно боли", кажеш ти. „Само гурам даље, такав сам. Али притисак је велик - не могу да мислим јасно, не могу више да се сконцентришем на једну ствар. Не мислим ни на шта друго сем на проблеме." Пријатељ те пита да ли си гледао филм Ја, Данијел Блејк. Говори о човеку заточеном у ноћној мори бирократије система социјалне помоћи. Ниси имао времена да га погледаш. Али кажеш да би ти требало да играш главну улогу у наставку. Зовеш се Тони Рајс и нећеш дозволити да те ово сломи. Пратите Џона Келија на Твитеру@mrjonkelly