Депресија и радикално лечење: Ускраћивање сна и терапија која је поделила психијатре
Лекари у Италији саветују неке пацијенте да не спавају како би излечили ментално обољење које погађа 60 милиона људи широм света. Ово је саставни део радикалног лечења депресије које може бити у вези са биполарним поремећајем.
Бака која штрика ноћу Кад се Норма обратила болници Сан Рафаеле у Милану, била је очајна. Ниједан од лекова који су јој преписани нису јој ублажили депресију коју доживљава уз биполарни поремећај. „Неко је то назвао раком душе - и ја се слажем", каже Норм. „Ја то зовем чудовиштем." И зато, кад је она чула за једну другачију врсту терапије, одлучила је да је испроба. Уз понуду стандарднијих метода лечења као што су антидепресиви, психијатри у Сан Рафаелеу, великој наставној болници у Милану, пацијентима предлажу да би остајање будним читаве ноћи могло да погура њихово расположење набоље и извуче их из депресије. Болница Више од 1.000 пацијената сада је примило терапију ускраћивањем сна у Сан Рафаелеу у оквиру њиховог редовног лечења и оно је доступно у склопу италијанске националне здравствене заштите. „Кад сам дошла, осећала сам се толико лоше да сам желела да умрем", каже Норма. Први пут кад је посетила клинику, била је пуна зебње. „Била сам забринута зато што кад год се осећам лоше, само желим да спавам. Овде кад вас ухвате да спавате, не дају вам. Схватила сам да би то требало да помогне, па сам прихватила", каже она. Остала је будна читаве три ноћи, распоређено на недељу дана, а потом остала у болници још 17 дана како би се опоравила. Норма каже да јој је терапија ускраћивања сна помогла „Било је у почетку веома тешко", каже Норма. „Али на крају сам се осећала као да су ми убризгали нешто у вене, зато што сам се осетила много добро. Била сам више у миру са собом, спокојнија, опуштенија" „Било је то чудо." Лекари у Сан Рафаелеу кажу да терапија ускраћивањем сна може да има фантастичан ефекат кад се ради под строгим медицинским надзором, са позитивним исходом по 70 одсто пацијената. „Видимо да је нашим пацијентима боље после лечења", каже Франческо Бенедети, психијатар у овој болници. „Остају добро, враћају се својим пословима, отпуштају се са одељења, смеше се. Размишљали су о самоубиству, а сада одлазе кући да поново започну да раде." Пацијенти се често обрате клиници кад су већ испробали све друго. „Они веома често дођу код нас и кажу: беспомоћан сам, ништа више не може да се учини", каже Бенедети. „То је савршен пацијент за испробавање овог најефикаснијег, брзог, шокантног метода лечења за поправљање његовог расположења." Франческо Бенедети проучава ефекте лишавања сна на биполарни поремећај Бенедети признаје да не делује као паметна идеја људе који су већ на ивици здравог разума држати буднима читаву ноћ. „Може да делује контра-интуитивно: кад особа која нема биполарни поремећај остане будна читаву ноћ, она се углавном осећа горе наредног дана", каже он. Али он објашњава да за људе са биполарним поремећајем, под одређеним околностима, ускраћивање сна може да учини управо супротно. Може да има позитиван утицај на серотонин, кључни хормон повезан са осећањима благостања и среће, и помогне да се ресетује пацијентов циклус сна-будности. Он практично тврди да то може да делује као моћан антидепресив. Пацијенти се, међутим, пажљиво надгледају да то код њих не би покренуло маничну фазу. Пацијенти слажу пазле како би остали будни Да би се уверио како - и да ли - то функционише, ББЦ је посматрао малу групу пацијената подвргнутих овом методу лечења. Они су морали да остану будни 36 сати, три пута у једној недељи. Како би убили то време, пацијенти су састављали слагалице, ћаскали, гледали ТВ и, наравно, пили кафу - било је то, на крају крајева, у Италији. Кад им је било тешко да одрже очи отворене, излазили би у шетњу у башту или се умивали хладном водом. Једна од пацијенткиња, Рејчел, имала је стратегију - она је у ситне сате штрикала. И штрикају Шездесетједногодишњи Ђорђо, електричар, има биполарни поремећај последњих 20 година. Испробао је конверзацијску терапију и бројне лекове, од чега ништа није помогло, тако да очајнички жели да нађе нешто што функционише. „Депресија је била толико јака да нисам могао да идем на посао нити радим било шта друго", каже он. „Могу слободно да кажем да желим да умрем." Он је пробао многе лекове и није било ефекта Помислили бисте да је последња ствар на овом свету која је потребна пацијентима као што је Ђорђо да остану будни читаву ноћ. Али они не желе да иду у кревет, каже Бенедети - дошли су искрено да се подвргну овом третману. У три сата ујутру, пацијенти се одводе у собу са јаким светлима која опонашају дневно светлост и „варају" људе тако да мисле да је сунчани летњи дан. „Приметили смо да је прекретница за расположење, тренутак кад почну да осећају ефекат антидепресива, рано изјутра. После третмана светлом у три сата, они обично почињу да се осећају мало боље", каже Бенедети. Терапија светлом понавља се и по дану, а некад и недељама касније. „Светло улази у очи пацијента, а то им истовремено помаже да остану будни, победивши поспаност, и има ефекат антидепресива", каже Бенедети. И светлост је део терапије Уз све то, пацијенти добијају литијум, уобичајени стабилизатор расположења, да би се одржала узлазна путања. Али не постоје гаранције да ће терапија бити ефикасна за свакога. За Ђорђа, првих неколико сесија није имало очекивани резултат. Иако се друге ноћи ускраћивања сна осећао мање депресивно, после прве ноћи редовног сна осећао се тужно. „Пробудио сам се и нисам знао где сам", каже Ђорђо. „Осетио сам снажан напад очајања. Било ми је горе." „Ово зовемо депресивним рецидивом после окрепљујућег сна", објашњава Бенедети. „Ђорђо је веома тежак болесник - и то је исто тако разлог зашто се ова врста лечења примењује у болници. Желимо да будемо са пацијентима кад се нађу на тобогану промене расположења." Он и даље сматра да то вреди испробати, нарочито код оних пацијената за које лекови не раде. Чак и за Норму то баш није било идилично путовање - она је искусила рецидив после прве терапије 2016. године и прошла третман још двапут - али се сваки пут похвалила истим позитивним ефектом. И целокупно гледано, она сматра да јој је то изменило живот. „Зовем доктора својим анђелом - ово место је моје спасење", каже она. Терапија не функционише за све Терапија ускраћивањем сна сматра се контроверзном у психијатријској заједници. Неки Бенедетија описују као пионира, док други кажу да његови докази просто нису довољно убедљиви. И све ове године откако траје овај програм, на њему није спроведен златни стандард тестирања: рандомизовано контролно испитивање, РЦТ, како се би доказало да он ради. „Кад људи развијају неко лечење око кога су веома ентузијастични, ту могу да улете разноразне врсте пристрасности и ми зато морамо да их тестирамо", објашњава Џон Гедес, професор психијатрије са Универзитета у Оксфорду. „Мислим да је идеја спајања ускраћивања сна са терапијом светла и постојећим терапијама као што је литијумска стварно добра - али сада морамо да видимо стандардне доказе рандомизованог контролног испитивања, уз помоћ великог броја пацијената, што ће нам омогућити да извучемо закључак да је ово ефикасан метод лечења." Бенедети има проблем са идејом рандомизованог контролног испитивања, објаснивши да је оно осмишљено конкретно тако да тестира лекове у поређењу са плацебом, а он тврди да оно не би било одговарајуће за ову врсту лечења. Али без доказа које би пружило једно такво испитивање, много ће теже убедити ширу психијатријску заједницу да је терапија заиста ефикасна. ББЦ се није уверио ни у шта слично стопи успешности од 70 одсто, а после три месеца ниједан од четворице пацијената које смо посматрали није се похвалио значајнијим побољшањем. Али концепт је стекао следбенике широм света и неки облик ускраћивања сна користи се у Норвешкој и Јапану, а за њега постоји озбиљно интересовање и у САД. Једно мало испитивање покренуто је у Великој Британији. У међувремену, лекари истичу да ова терапија не сме да се испробава без медицинског надзора. Извештај из Људи који поправљају свет са ББЦСветског сервиса. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk