Филм, археологија и историја: Фасцинантна прича о британском Тутанкамону
Кренули су са првим трачком светла.
Најјачи од краљевих чувара, напетих жила, док су их жуљали груби конопци, извлачили су тешки храстови брод из реке на обалу. А онда, док је излазеће сунце полагано развејавало хладну јутарњу измаглицу, одвлачили брод преко равнице до подножја брда. Масе на падинама гледале су у тишини како се педаљ по педаљ пењу до врха и гробља резервисаног за краљевске потомке једнооког бога. Кад су брод сместили у ров ископан специјално за њега, ожалошћени су положили посмртне дарове у крипту у њеном средишту. Потом је преко њега подигнута хумка. И ту је брод лежао, насукан у земљи Источне Англије [у југоисточној Енглеској], али је путовао кроз време, све док га 13 векова касније, у само праскозорје Другог светског рата, није открио човек који се звао Бејзил Браун. Невероватно откриће, названо „британски Тутанкамон", тема је Ископине, новог Нетфликсовог филма заснованог на истоименом роману Џона Престона. Удахнути хуманост археолошком открићу Кери Малиган као Едит Прити и Рејф Фајнс као Бејзил Браун у филму Ископина Главне улоге тумаче Рејф Фајнс као самоуки археолог Браун, и Кери Малиган као Едит Прити, власница земље која га је ангажовала да ископа мистериозне хумке на њеном имању у Сатон Хуу, изнад реке Дебен у Сафоку, у Великој Британији. Прити, удовица коју је занимао спиритуализам, имала је предосећај у вези са тим хумкама. Сматрало се да су оне викиншког порекла. Гост у њеној кући једном је видео духа међу њима, а колале су дугогодишње локалне легенде о закопаном благу. Браун је био из Сафока и напустио је школу са 12 година. Био је као најамни радник на фармама и агент осигуравајућег друштва, али је исто тако сам научио неколико језика, астрономију и археологију. То је довело до тога да га Ипсвички музеј запосли као археолога, а музеј је био тај који га је препоручио госпођи Прити. Радове је започео у јуну 1938. на неким од мањих хумки и пронашао доказе да су их раније већ похарали пљачкаши гробова, али је нашао и бронзани диск који је указао да су хумке можда старије од викиншке ере. Кад је почео да копа највећу хумку, у лето 1939, док су ратни облаци почели да се надвијају над Европу, брзо је наишао на гвоздене грудве које је идентификовао као закивке брода. И потом га је и нашао - фасцинантно пловило дуже од 27 метара - довољно велико да на њега стане и до 20 веслача с обе стране. Само дрво се распало у земљи заједно са људским остацима, али очигледан отисак је остао: брод духова стар више од једног миленијума. Улазак у историју Фајнс у улози археолога аматера Бејзила Брауна Откриће Бејзила Брауна буквално је довело до промене историјских уџбеника. Раније су ископавани и други закопани бродови, али никада ниједан оволико велик. Пре њега, највећи је био викиншки брод од 23,8 метара у Норвешкој, откривен 1880. године. Због претходних открића на другим местима, Браун је знао да би у њему могао да се налази товар посмртних дарова и 14. јуна он је открио оно што је мислио да би могла да буде крипта - конструкција налик дрвеној колиби, сада распала, подигнута у средишту брода. Али сада су већ и људи из Британског музеја и Универзитета на Кембриџу намирисали његово велико откриће и, свега неколико дана касније, сами се наметнули на локалитету. Пре него што је могао да настави истраживање, био је скрајнут и сведен на обичног мануелног радника. Стручњаци нису смели да дозволе да им се мештанин - обичан аматер - меша у посао. Па човек није имао ни диплому! Археолози на локацији у јулу 1939. године Доведен је тим археолога и једна од њих, Пеги Пигот, била је прва која је 21. јула, свега два дана после доласка, пронашла први комад злата. А онда је нашла још један… Недуго затим, тим је открио блиставу ловину од више од 250 артикала за које израз „ризница са благом" напросто није довољна. Биле су ту чиније за гозбе, рогови за испијање вина и деликатно украшени накит, лира и скиптар, мач, камење из Азије, сребрнина из Византије и новчићи из Француске (који су помогли да се датира ризница). Била је ту златна копча од каиша у коју су биле урезане детаљно изувијане змије и звери - комад толико изузетан да је чувар Британског музеја задужен за средњевековне антиквитете скоро пао у несвест кад га је видео. Нараменице и футроле за каиш опточени драгуљима; предивни украсни шлем са целовитом маском - чинило се као да сабласно лице неког древног хероја зури у вас кроз векове. Шта је ово откриће значило Део блага са проналазишта Сатон Хуа који се може видети у Британском музеју у Лондону Брауново откриће буквално је довело до тога да се прекроје историјске читанке. Брод и његов садржај, испоставило се, потицали су из Мрачног доба, а откриће је расветлило она четири века између одласка Римљана и доласка Викинга о којима се толико мало знало. Англосаксонци који су владали различитим енглеским краљевинама током тог периода сматрали су се сировим и назадним народом - примитивним малтене - али овде су пронађени деликатно израђени артикли несагледиве лепоте. Било је то друштво које је вредновало занат, умешност и уметност, а трговало је са Европом и даље од ње. И ове реликвије из софистициране, изгубљене цивилизације појавиле су се управо у тренутку кад је Европи претило уништење од нациста. Шта је пронађено у Сатон Хуу? Откривање приче Бејзила Брауна Кад је писац и новинар Џон Престон сазнао да је његова тетка Пеги Пигот учествовала у ископавањима, истражио је причу и одмах препознао богат потенцијал који пружа једном романописцу. Његова књига Ископина објављена је уз сјајне критике 2007. године. Продуценткиња Ели Вуд (чије ТВ адаптације међу којима су Одбијање и пад, Сеновита кућа и Линија лепоте), каже да је желела да сними филмску верзију чим је прочитала роман у рукопису 2006, још пре него што је био објављен. „Био је изузетно филмичан", каже Вуд за ББЦ. „Како се све више открива брод, исто се дешава и са унутрашњим животима протагониста, а то ми је деловало изузетно моћно и оригинално. „Могла сам да осетим снажна осећања ликова, иако они нису смели да их испоље. „Сва та узбуркана осећања која се потискују због британске резервисаности и класних подела. Подсећало је на Остатке дана." „Књига ме је озбиљно потресла", каже сценаристкиња Мојра Бафини за ББЦ. „Осећала сам се као да бридим кад сам је прочитала. Мислим да дочарава осећање крхкости свега, укључујући нас самих. „Док сам писала сценарио, почела сам да верујем да чин отварања земље - копања дубоко да би се ексхумирали мртви - на неки начин отвара и сваког ко је жив." Вуд каже да, иако је потрајало, њена одлучност да сними Ископину никад није посустајала. „Мислим да је то због приче Бејзила Брауна", каже она. „Због класног и интелектуалног снобизма, његов непроцењиви рад дуго није био признаван, и сматрала сам да је веома важно да што више људи сазна за то шта је он постигао." Брауново име се није помињало у сталној поставци Сатон Хуа у Британском музеју све до релативно недавно. Фосил дрвета стар 20 милиона година откривен испод забаченог пута Нерешена мистерија Репродукција ископавања Сатон Хуа која је коришћена за снимање филма Ископина Још увек постоје многа нерешена питања о Сатон Хуу, а много тога је и даље нејасно у вези са закопавањем самог брода. У чију је част он направљен? Главни кандидат је Редвалд, моћни регионални лидер који је умро око 624. године и био припадник династије која је тврдила да је потекла од нордијског бога Водена. Он је био први енглески краљ који је примио хришћанство, истовремено веома лукаво пазећи да не узнемири паганске богове. И каква је тачно била природа самог брода? Је ли то био ратни или више државнички брод - као Британија из 7. века? Филм је суптилан, али изузетно упечатљив, са сјајним ролама и Фајнса и Малиган. Током недавног интервјуа за потребе промоције филма, Фајнс је објаснио како је први пут прочитао сценарио у авиону и „на крају само остао у сузама". „Не могу тачно да вам кажем због чега, али има неке везе са интегритетом људи који ископавају ту ствар која је важна за национални идентитет." А актуелне околности значе да је филмски опис света на ивици пропасти имао одјека на начин који није могао да се предвиди кад је започињао рад на овом пројекту. „Заиста се питам да ли сада сви имамо изоштренији осећај за властиту смртност, нашу важност у ширем поретку ствари", каже Бафини. „Али мислим да има нечег оптимистичног у идеји да смо карике у непрекинутом људском ланцу. Подарила сам Бејзилу реплику: 'Од првог човечјег отиска на пећинском зиду, ми смо били део нечега што траје." Ископина је премијерно приказана на Нетфликсу 29. јануара. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk