Вимблдон: Како је Убалдо Сканагата одушевио свет - Ђоковић ми је и даље дужан
Италијански новинар Убалдо Сканагата, чије је питање Новаку Ђоковићу недавно обишло свет, тенис прати већ деценијама, а Вимблдон му је чак 155. Гренд слем у каријери. Ово је његова прича.
Убалдо Сканагата Сигурно сте видели тај клип. Италијански новинар на енглеском, али са, наравно, јаким италијанским нагласком, поставља питање Ђоковићу након финала турнира у Мелбурну. „Seven Australian Ooopens, 15 Slaаams (седам Аустралијан Опена, 15 Слемовa)", певао је Италијан почетак тог питања. „Not too bаааd (Није лоше)", прекиде га Новак, такође певајући енглеско-италијански. Смејао се Ђоковић ту добрих двадесетак секунди, као и сви други у сали, након чега је додао и једно: „Niente particolaaаre" (ништа посебно). Недостајао је само онај чувени италијански покрет руком. „То је одмах постало вирално", наводи у интервјуу за ББЦ Убалдо Сканaгата, аутор певајућег питања и чувени новинар. „Постали сте светска звезда", кажем му. „Да, сви ми то кажу, али бих ипак више волео да постанем звезда због квалитета мог новинарства", одговара он уз осмех. Сканaгата је управо то - много, много више од те једне конференције за медије која га је учинила познатим широм света. У августу ће напунити 70 година и у глави држи читаву историју тениса, а Вимблдон му је чак 151. Гренд слем турнир са којег уживо извештава. „Да, стар сам, али имам одлично памћење… Могао бих да за три минута набројим све учеснике финала Вимблдона од 1968, а можда чак и резултате", истиче Сканaгата. А са таквом легендом новинарства и тениса може се причати о много чему. Новинар ББЦ-ја на српском Слободан Маричић и Сканагата Изазов „Да, имамо добар однос", каже Убалдо уз осмех, чим сам поменуо Ђоковића. „Он говори италијански, а и сада сви чим ме виде кажу Not too baааd, па се стално шалимо на ту тему. „Ипак, мислим да ме сви тенисери заиста поштују". Како каже, увек је био независан и „никада никоме није свирао виолину". „Ако мислим да неко греши, чак и Ђоковић, написаћу то. Веома је важно да новинар има независност и слободан дух", стиче Сканaгата, несвесно делећи важне лекције о новинарству жутокљунцу са којим разговара. А разговарали смо у великој просторији медија центра, намењеној иностраним новинарима, која је пуна монитора и људи који јуре као муве без главе. Први пут сам га уживо видео претходног дана, на Ђоковићевој конференцији за медије после победе у другом колу, када се такође певало. „Морамо да наставимо даље, време је истекло", рекао је тада старији мушкарац у улози портпарола, покушавајући да оконча конференцију. „Ево још само наш пријатељ из Италије", додао је Ђоковић и уз осмех показао десно од себе. Убалдово питање је било о притиску који улога фаворита има на тенисере, с обзиром на то да су младе снаге - Циципас и Зверев - испале већ у првом колу. „Морате да се носите са тим", одговорио је Новак. „Not too baааd", додао је Убалдо. Да, он и Ђоковић имају добар однос, али ту постоје и нека дуговања. „У Аустралији, пре полуфинала, рекао сам му да донесе рекет, да мало играмо тенис и рекао је да хоће. „Међутим, било је толико вруће да сутра уопште није имао тренинг, па сам пропустио шансу да играмо", наводи Сканагата. „Дугује вам", кажем му. „Да, дугује ми, надам се да се сећа тога. Реци му то. Реци му 'дугујеш Убалду партију тениса'. Три минута, не могу више", одговара уз осмех. „Играо сам са Моником Селеш, са Мекинроом, са Боргом, са Навратиловом, са Родом Лејвером… Волео бих да играм и са Ђоковићем мало". Болоња, Отранто, Рома, Горица Сканaгата за себе каже да је „малтене рођен у тениском клубу" у Фиренци, чији председник је био његов отац. Због тога је тенис почео да игра већ од четврте године, што га је довело до јуниорске репрезентације Италије и школарине за студије у Америци. „Био сам осредњи тенисер, а касније и директор турнира у Фиренци, што ми је касније помогло у новинарству. „Као директор турнира упознао сам Илијана Настасеа са његовом будућом супругом, а и са Лендлом сам имао добар однос јер је једном каснио меч, па сам замолио његовог противника да га чека. „'Ма, ајде', рекао сам му, 'не брини, свакако ћеш га победити'. Изгубио је", присећа се Сканaгата и насмеја се од срца. Како истиче, сада је све другачије. „Много времена је прошло… Кад сам почео да се бавим тенисом лоптице су биле беле, толико је давно то било. „Сад ако желите да причате са неким играчем потребни су вам посебни захтеви и посебне дозволе које нећете добити ако их не преклињете." Ако је то другачије, шта тек рећи за новинарство. „Када сам почињао у неким редакцијама уопште није било папира, морали сте да донесте свој. „Онда смо морали да текстове читамо стенографима и спелујемо им свако име, јер се углавном нису разумели у тенис и нису знали како се пише Бјорн Борг". „И, како је то изгледало", питам га. „Борг - Болоња, Отранто, Рома, Горицa", каже Сканaгата. „То и није било толики проблем, замислите Герулаитис - Горицa, Емполи, Рома, Удине, Ливорно, Анкона, Имола, Торино, Имола, Савона", додао је у даху. У прес центру на Вимблдону Лајк Дакле, од диктирања, преко писаћих машина и интернета, до мерења лајкова и шерова на друштвеним мрежама. Како опстати? „Морате се прилагођавати сваког дана", дели Сканaгата још једну новинарску лекцију. „Пре 12 година - релативно брзо, с обзиром на моје године - схватио сам да ће интернет бити важан, па сам помислио да би било добро направити тениски сајт. „Почели смо као блог, са 300 посетилаца на месец дана, а сада Убитенис има 100.000 посета дневно, што није лоше, с обзиром да је ово тенис, а не фудбал". Који трен касније шездеседеветогодишњак без проблема прича о теми о којој његови вршњаци не знају апсолутно ништа - друштвене мреже. „И даље чувам новинарске пропуснице за Вимблдон из 1974. и 1976. на којима чак не постоји слика", каже и из џепа вади смартфон. Зашто то ради? Па да ми покаже фотографију тих пропусница на његовом Инстаграм профилу, наравно. „Ставио сам овогодишњу акредитацију поред тих и то објавио, али су ми рекли је забрањено, јер би неко могао да је скенира и створи безбедносне проблеме. „Морао сам да скинем ту слику… Ето колико се све променило". Ипак, Сканагата има проблем са неким модерним стварима. „Тешко је", једноставно одговара на моје питање шта мисли о стању у којем је новинарство данас. „На пример, не би требало да прихватимо идеју да цео снимак конференције за медије, одмах по њеном завршетку, заврши на Јутјубу. „Федерер нешто прича, ми му постављамо питања и неко ко седи кући брже то види него што новинар може да прекуца изјаву, а камоли да напише текст. „Зашто би медији онда слали некога и у њих улагали новац?" Сканaгата за себе каже да је „малтене рођен у тениском клубу" у Фиренци, чији председник је био његов отац. Еш против Конорса Наш разговор у једном тренутку прекида женски глас. „Важно обавештење - тенисерка чијег имена не могу да се сетим - ускоро ће бити у соби за интервјуе због конференције за медије", саопштава она. Сканагата, наравно, у том тренутку застаје, ослушкујући да ли је то којим случајем важна информација за њега. Није била, па се поново окреће ка мени. Пошто је толико деценија провео уз тенис, занима ме има ли неког миљеника међу играчима. „Као новинар највише сам волео Иванишевића", одговара као из топа. „Веома је духовит и увек је давао одличне интервјуе. Ту је и први и други и трећи на мојој листи. Онда иде Родик, па Сафин". Када је реч о самом тенису - ту бира Мекинроа. „Пријатељи смо, возио сам га по Фиренци на скутеру којим увек дођем на турнире, али сам и поред тога волео како је играо. „Био је невероватан, имао је осећај, таленат… Ако бих морао да поново платим карту да гледам како неко игра, платио бих за Мекинроа". А омиљени турнир? „Као новинар највише волим Вимблдон и Ролан Гарос, јер се мечеви заврше на време и не морам да пишем текст до пет ујутру. „А као гледалац… Вимблдон је заиста посебан, атмосфера и зелена трава тај турнир заиста чине другачијим од других". Онда је прешао на мечеве које посебно памти и ту се помињу само легендарна имена. „Ух, Мекинро када је 1984. победио на 82 меча од 85, па његово финале са Лендлом на Ролан Гаросу и финале Дејвис купа у којем је поражен. „Па када је наш Паната освојио Ролан Гарос, тако што је спасао меч лопту у првој рунди, па победа Артура Еша 1975. против Конорса… „Не могу да заборави ни финала Роузвол против Лејвера из 1972. и 1973, па Ченгово невероватно освајање Ролан Гароса 1989… Толико тога има". Најбољи За крај интервјуа оставио сам једноставно питање. Шта је то тенис? „Заиста мислим да је то најбољи спорт на свету, одговорио је Сканагата. „Најкомплекснији је. Прво, сам си - иако имаш цео тим око себе, са свим проблемима на терену се суочаваш сам. „Друго, мораш да се суочиш са много пораза, мораш бити јак и ментално и физички, а потребно је и мало талента". Те комбинације нема ни у једном другом спорту, истиче. „У тимским се сакријеш, па победиш ако Меси и Роналдо играју са тобом, а може и Кројф да изгуби ако нема добре саиграче. „Овде је једноставно - ако си добар, победићеш. Зато је тенис најбољи". То све каже човек који је ишао на 43 Вимблдона, 44 Ролан Гароса, 35 УС Опена и 29 Аустралијан Опена, ко зна колико мањих турнира и конференција за медије. Па шта ако је на једној од њих, како каже, „мало затворио очи због џет-лега". Овај Вимблдон је мени први Гренд слем и уопште било какав тениски турнир са којег извештавам, ваљало је покупити неке фазоне од искуснијег колеге. Неки савет? „Не брини, учићеш из дана у дан и сигуран сам да неће бити проблема… Ја сам имао 24 годинe кад сам почео... „Само учи и то је то", каже Сканагата.