Индија и традиција: „Несрећни брак“ који је спасао хиљаде живота
Уговорени бракови често умеју да изненаде. Несрећни брак Уме Преман из корена је променио не само њен живот, већ и животе хиљада других - због њега је стекла моћ и мотивацију да помогне угроженим Индијцима да добију медицинску помоћ.
Ума Преман са супругом Кључни тренутак Ума је одувек сањала о савршеном венчању у неком традиционалном храму на југу Индије. Замишљала је да цео буде украшен шареним цвећем - као и велику забаву на плажи. Али то се никад није остварило. Ума се и данас сећа сивог фебруарској јутра пре 30 година када ју је мајка упознала с Преманом Тајкадом. Ума је имала тек 19 година, а Преман је био 26 година старији од ње. Иако се никад пре нису срели, рекли су јој да јој је то муж. Није било славља ни музике - заправо, није било никаквог венчања. „Мајка ми је рекла да сам сада Преманово власништво. Рекла ми је да сам његова жена, али да немам никаквог права над његовим поседом", каже Ума. Преман ју је одвео у његов дом и оставио је да тамо преноћи. И даље се сећа да није могла да заспи и да је просто зурила у бледожуту таваницу и климави вентилатор. Сутрадан ујутро, Преман се вратио у шест сати и затражио од ње да му прави друштво у бару. Пио је следећих неколико сати, док је она седела и ћутала, покушавајући да сагледа чудан правац у ком јој је живот пошао. Рекао јој је да је она његова друга жена, али она је убрзо схватила да је, заправо, четврта. Такође јој је открио да болује од тешког облика туберкулозе - те да је њено основно задужење да се брине о њему. Пре Ума је одрасла у Којмбатореу, живахном граду у јужној индијској држави Тамил Наду. Као мала, желела је да постане лекар, попут њеног оца, ТК Балакришнана. Балакришнан је студирао медицију једну годину, пре него што је његов стриц тражио да се испише и дође да ради на његовој фарми. Савладао је основе и користио је то знање како би превијао ране, мењао завоје и лечио грозницу основним лековима. Ума је чула да су га породице пацијената често частиле - па је почела да му прави друштво током визита. „Обожавала сам храну и волела сам да једем, па сам због тога ишла с њим", каже она. Али једног дана је видела нешто што јој је показало колико је посао њеног оца озбиљан. Лечио је пацијента с гангреном. Смрад је, каже Ума, био неподношљив. „Користио је баштенске рукавице, пошто нису имали хирурушке, али било је сасвим сталожен." Уминој мајци се, међутим, уопште није допадало то што он проводи више времена помажући другима, каже Ума. Када је имала осам година, мајка јој је дала нешто новца, да купи петарде за хиндуистички празник Дивали - и када се вратила, мајке више није било ту. „Касније сам сазнала да је волела другог мушкарца и да је отишла с њим", каже Ума. Одједном је Ума морала да се стара о свом трогодишњем брату. Каже да није знала да кува, али је решила да научи, пошто није подносила јела која је правио отац. „Свраћала сам у околне куће и тражила од госпођа да ме науче. Говориле су да тако мала нећу успети да кувам", каже Ума. Али за само неколико дана, научиле су је да припрема читав низ јела и кување јој је постало дневна обавеза. „Пробудила бих се у пет ујутро да направим доручак и ручак. Затим бих у девет отишла у школу. Вратила бих се увече, да се побринем за брата и скувам вечеру", каже Ума. „Моји пријатељи би се играли увече - уживали су у животу. Али ја сам била задовољна што се бринем о мојој породици." Додуше, стално је размишљала о мајци и бринула се да је можда никад више неће видети. Много касније, када је имала 17 година, посетила је с неким суседима славни храм у Гурувајуру - 140 километара од Којмбатореа - и тамо је упознала човека који је рекао да је видео жену која у потпуности личи на њу. Ума му је оставила своју адресу и неколико дана касније, поштом је стигло писмо. Било је од њене мајке. Ума је похитала у Гурувајур, да се поново сретне с мајком, али убрзо је постало јасно да постоји некакав проблем. Њен други муж је позајмио велику суму новца, па је оставио - и зајмодавци су тражили новац назад. „Сваког дана сам виђала људе како долазе у њену кућу и малтретирају је због новца", каже Ума. „Било је болно гледати то." Решење њене мајке било је да се Ума уда за Премана, који је био довољно богат да покрије њене дугове. Ума се нећкала. Покушала је да пронађе посао, али није успела. Затим се вратила оцу - али он се осећао изданим због њене одлуке да обнови контакт с мајком и окренуо јој је леђа. Напослетку, Ума је посустала. „Осећала сам се безвредно. Напросто сам прихватила судбину и отишла с Преманом." После „Сваког дана, пре него што би отишао на посао, Преман би ме закључао у кућу", присећа се Ума. „Није ми било дозвољено да се срећем с било ким или излазим - ни за тренутак. Током шест месеци сам била сасвим сама. Почела сам да причам са зидовима. Изгубила сам самопоуздање и понос." Како су године пролазиле, Преманова туберкулоза се погоршавала. Пар је почео да проводи време најчешће у болницама, и 1997, седам година након што се Ума уселила код њега, Преман је умро. Иако је својевремено рекао да она нема никакво право на његову имовину, оставио јој је позамашан износ. Ума са портретом мужа у позадини Ума каже да се први пут у животу осетила слободном. „Нисам желела да умре, али неизбежно сам осећала да ми је живот дао другу прилику." Требало јој је неко време да открије шта ће учинити с том новостеченом слободом. Током година проведених с Преманом, Ума је сведочила томе како сиромашни људи често не могу да добију адекватну медицинску помоћ, не само због тога што не могу да је приуште, већ и зато што не поседују праве информације - не знају каква помоћ и какве све установе су им на располагању. Стога је она почела да им помаже, да испуњава формуларе за њих, да их одводи до правих лекара и понекад само да слуша о њиховим проблемима. Када је напустила болницу у Тривандраму, у којој је Преман провео последњих шест месеци живота, недостајала је многима. Али није било сасвим немогуће ступити у контакт с њом. Каже да је тамо постојала кућица у коју је често позивала Преманову породицу, те да је њен власник давао Умин број телефона људима којима је требала помоћ. Ума испред информативног центра Убрзо су стотине почеле да је зову за савет и тако је настао Медицински информативни центар Санти. Ума је пронашла животни позив - није лечила људе, као њен отац, али им је помагала да дођу до праве помоћи. Међутим, како би помагала другима, Ума је прво морала сама да се едукује, а крајем деведесетих интернет није још био нашироко доступан у Индији. Морала је да путује широм земље како би прикупила информације о лечењима, болницама и местима на којима су људи могли да се лече бесплатно или уз делимичну партиципацију. „Морала сам да путујем, пошто ниједна болница није одговарала на моја писма", каже она. Чак и кад би се срела с људима лично, често је нису узимали за озбиљно. У другим индијским државама постојала је и језичка баријера, пошто је Ума говорила само тамилски. Током протекле деценије, главни приоритет центра Санти био је пружање помоћи људима с бубрежним обољењима. У земљи нема довољно центара за дијализу, а број давалаца бубрега је мали. Ума се трудила да то промени, прикупљајући средства за отварање нових установа, доступних свима. „Наш први центар за дијализу отворен је у округу Трисур, у Керали. Сада имамо 20 центара широм Индије. Многи имућни људи донирали су за ту сврху", каже она. Ума тврди да није лако убедити људе да донирају бубрег, јер се многи плаше како ће то утицати на њихово здравље. Стога је одлучила да лично да пример тако што ће донирати свој бубрег. Донирала га је сирочету чији су бубрези отказивали. Салил каже да јој дугује живот. Бубрег је Салилу омогућио да живи нормално „Имао сам 26 година и ишао сам на дијализу. Кад смо се упознали, рекла ми је да ће ми донирати бубрег под условом да наставим да радим после трансплантације." И заиста јесте наставио да ради - заправо, после неког времена почео је да ради за Уму. Салил каже да је Ума жена која искрено верује у речи Махатме Гандија да „морате да будете промена коју желите да видите". „Сви желе да промене свет, али нико није спреман да промени себе", каже Ума. „Променила сам свој приступ и донирала сам бубрег, али сам заузврат добила брата." Све фотографије: Сиварам В Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk