Родитељи и посао: Шта је „тајно родитељство“ и зашто неке мајке не причају о деци на послу
Многи родитељи умањују бригу о одговорностима на послу да би показали посвећеност. Ковид-19 је открио изазове са којима се родитељи суочавају - али да ли ће то нешто променити?
Шест месеци после рођења ћерке, вратила сам се у канцеларију, сузних очију, али жељна да се докажем на новом положају. Неколико недеља касније, када ми је требало неколико слободних дана због богиња у њеном вртићу, бојала сам се да то кажем свом тиму. Упркос подршци колега, осећала сам снажан притисак да се понашам као да се ништа није променило. Пре је посао увек био на првом месту, нешто што је било кључно за напредак. Враћајући се на посао као мајка, била сам под стресом јер нисам могла да контролишем своје време, бринула сам се да сада изгледам непоузданије и стрепела сам због следећег пута када би се ово могло догодити. Једва сам споменула своју ћерку у канцеларији. Никада не бих укључила овакву анегдоту у мом писању у то време. Три године касније, схватам да је важно то учинити јер овај стрес није својствен само мени. Многи људи се суочавају са истим притиском јер испуњавање идеала на радном месту често није компатибилно са одговорностима бриге, децом или нечим другим. Ово штети старатељима, за које статистика показује да су у већини жене. Многи од нас одговарају умањујући ове одговорности или убеђујући колеге да можемо радити прековремено као и раније, јер знамо да ако то не учинимо, ризикујемо да постанемо жртве бројних пристрасности које спутавају мајке. Добродошли у свет „тајног родитељства". Економисткиња Емили Остер сковала је ову фразу у чланку из 2019. године у којем је позвала родитеље да отворено говоре о природи својих живота. И док су пандемија - и наш нагли прелазак на рад од куће - створили додатне притиске, није јасно да ли ће откривање одговорности које имамо изван канцеларије донети значајне промене. Родна перцепција и култура на радном месту Тајно родитељство може започети већ у трудноћи. Истраживања показују да неке жене скривају трудноћу, посебно у улогама у којима осећају да се морају такмичити са мушкарцима и не желе да открију било шта што би могло „сметати" послу. Жене које раде често осећају потребу да током трудноће иду „изнад и више од испод" уобичајених стандарда, показала је друга студија, као и да сакрију било какву болест из страха да не изгледају непоуздано. То се наставља и после порођаја. Жене кажу да желе да сакрију дојење на послу, јер је то табу, а то је тако очигледна родна разлика која наглашава њихов нови статус мајки. Постоји много анегдота о томе да се жене осећају приморано да докажу да и даље могу радити прековремено и нуде се да раде чак и када су им деца болесна, као и оне које намерно уопште не деле фотографије своје деце или не разговарају о њима. Није изненађење да жене осећају потребу да се тако понашају. Мајке су одавно виђене као мање посвећене и мање компетентне у радном окружењу. Њих заобилазе унапређења чешће него очеве и мања је вероватноћа да ће их запослити него жене које нису мајке. Када је флексибилност доступна, они који је користе суочавају се са пристрасношћу и већа је вероватноћа да ће они добити улоге са мање одговорности. Знамо да се разлика у платама полова повећава након порођаја; плате запослених мајки падају за свако дете које жена има. „Докази нам говоре да је мајчинство један од главних извора слабости у путањама каријере", каже Ширин Канџи, професорка рада и организације са Универзитета Брунел у Лондону. Наравно, неке жене мењају посао или напуштају каријеру због ових притисака. Када је Канџи интервјуисала жене које су напустиле каријеру високог профила, многи су дали примере тајног родитељства, укључујући узимање боловања да не би рекли колегама да су њихова деца болесна. Жене којима је било потребно слободно време ради бриге о деци послужиле су као „посебно нежељени подсетник да запослени брину о својој деци и, према томе, недовољно о организацији", показало је њено истраживање из 2013. године. Једној испитаници је речено да тражи од породице да пазе на њено дете, уместо да узме слободан дан. Другој, фриленсерки која ради на телевизији, речено је да никада не спомиње своју децу и осећала је да то утиче на то колико има посла. У многим компанијама имиџ идеалног запосленог је неко ко рад ставља на прво место То је зато што су, како су социолози већ дуго истицали, радна места структурирана око мушкараца, а не жена, и још имају укорењену слику „идеалног радника"; запослени који рад увек ставља на прво место. „Све што на други начин сигнализује умањује вас у очима послодаваца", каже Данијел Карлсон са Универзитета у Јути. „Претпоставља се да се мисли да ће жене бити ометене... Читав појам тајног родитељства потиче од жеље да се то сакрије како би се спасила нечија каријера." Ово структурно питање је на неки начин наслеђе веровања која још превладавају у индивидуалистичким земљама попут САД-а да добри очеви набављају шта је неопходно за породицу, а добре мајке остају код куће. Анкете показују да ови социјални ставови и даље постоје: и жене и мушкарци кажу да рад отежава бити добар родитељ. Само трећина испитаника у истом истраживању Пју истраживачког центра мислила је да је пуно радно време најбоље за мајке, док се двадесет један одсто сагласило да жене са малом децом уопште не би требало да раде за плату. Затим постоји стални стереотип да су жене способније у домаћој сфери, мушкарци у канцеларији, који, упркос томе што их је истраживање оповргнуло, и даље имају значајан утицај на то како обликујемо плаћени посао и породични живот. „Разумљиво је да жене осећају тај неумољиви радни/породични сукоб јер тражимо немогуће. „Жене су ушле у плаћену радну снагу, али нисмо приметили промене код мушкараца код куће како би прихватили већи део кућног посла", каже социолог Кејтлин Колинс са Универзитета Вашингтон у Сент Луису. Ова родна перцепција и даље у великој мери утиче на културу радног места; историјски правни случајеви су толико блистави колико и отрежњујући. У анализи из 2020. о дискриминацији старатеља у Канади током тридесет година, истраживачица Елизабета Хирш са Универзитета у Британској Колумбији открила је да, иако су случајеви у општем порасту, различито се одвијају за мушкарце и жене. Будући да је трудноћа женама отежавала скривање чињенице да су мајке, спорови на радном месту које су имале - због доделе посла или раскида уговора - често су се заснивали на претпоставкама о њиховој посвећености. „Једном када су дужности старатеља препознате и истакнуте, сматра се да су мање посвећене послу", каже Хиршова. Мушкарци, међутим, трудноћом нису излагали очинство и углавном су осим родитељства давали разлоге да објасне захтеве за флексибилношћу - нешто што је на суду имало неочекиване последице. Мушкарцима је било теже од жена да победе против послодаваца јер су мање помињали своје бриге; бринули су „у тајности" чак и више од жена. „Нормализовање неге" Тренутно, док многи од нас раде од куће усред Ковида-19, родитељство је видљивије него што је икада било. Пандемија је замаглила границе између породице и посла, узрокујући невиђени стрес родитељима који су били приморани да комбинују посао и бригу о деци. Жонглирање је било очигледно, деца су се појављивала на радним видео позивима, састанци су се заказивали у њиховом присуству, а родитељи су обећавали брзе радне реакције - када деца легну у кревет. Роберт Кели: Како се вирални тата носи са радом од куће док су деца ту Ипак, иако је пандемија прешла дуг пут ка нормализацији нечега раније скривеног, повезане пристрасности према мајкама нису нестале. У ствари, брига о деци која је очигледнија може једноставно ојачати негативан став према бризи о одговорностима. Напоран рад током родитељства могао би повећати вероватноћу осуђивања и дискриминације. У САД-у је Закон о центру за радни живот утврдио да се повећава дискриминација старатеља. Такође је било извештаја о незадовољству радника који немају децу због посебних услуга за родитеље. И док извештаји сугеришу да очеви у неким земљама повећавају свој удео у нези, запослене мајке напуштају посао или смањују радне сате у већем броју него очеви. Стручњаци су забринути да би утицаји кризе на жене могли избрисати године напретка у родној равноправности. У читавој овој тами назире се трачак позитивности. Притисци који приморавају родитеље да умањују бригу о одговорностима не дешавају се свуда. На пример, у Шведској оба родитеља могу искористити породичне повластице без икакве стигме. Ковид-19 је многим родитељима замаглио границе између професионалног и приватног живота Колинс, која је разговарала са бројним шведским мајкама за своје истраживање, открила је да се породични живот отворено поздравља као приоритет, стварајући „културу подршке" у којој и мушкарци и жене могу отворено балансирати посао и бригу о деци. Она наводи интригантан сукоб култура у случају када су шведски запосленици радили за аустралијску фирму. Када је једна мајка касно поподне одбила састанак, њен шведски шеф предложио је да сакрије разлог за то, јер би њихов аустралијски извршни директор сматрао неприхватљивим рано напуштање радног места због бриге о деци. У истраживању Карлсон је открио да би комбинација два фактора могла створити стварне промене: чинећи бригу о одговорности више јавном и преносећи већи део терета на очеве. „Што више нормализујемо рад на нези и друге обавезе, посебно за очеве, [то више] почиње да смањује казне за преузимање тих одговорности, а свакако смањује празнине и дискриминацију због сексизма", каже он. У одређеним круговима, „рад од куће разоткрио је да толико нас има породичних обавеза, а људи то све више разумеју". Можда то значи да ћу једног дана престати да прикривам чињеницу да се укључујем у видео позив од споља док пада киша, јер се надам да ће моја ћерка одспавати уместо да прекида састанак. И можда ћемо престати да се згражавамо сваки пут када компанија нагласи да ће плаћено одсуство вероватно у великој мери користити родитељима - нехотице сигнализирајући да не могу уложити толико посвећеног времена као сви остали. Политике подршке су важне, али чак и тамо где је одсуство доступно, очеви га посебно често не прихватају из страха да ће бити стигматизовани. Све док политике то не препознају, шефови дају примере, а радне културе не промене перцепцију о „идеалном раднику", аспекти родитељства ће вероватно остати тајни, чак и ако деца и даље прекидају видео позиве. Слегнемо раменима и сложимо се да су, прилично слатки, маскирајући стрес који пуца под површином. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk