Гинисов рекорд у доба короне: Зашто Србин весла преко Атлантика
Предраг Трипковић са пријатељима покушава да превесла Атлантик за 47 дана и обори светски рекорд - док на обе стране океана бесни епидемија корона вируса.
Свакодневица на чамцу Трипковић, држављанин Србије, део је петочлане екипе чији је циљ да обори чак десет светских рекорда овим веслачким подухватом. Међународна петорка испловила је у океанском веслачком чамцу из градића Портимао у Португалу, у суботу 7. марта, не слутећи шта их чека. Неколико дана касније, 12. марта, у свету ће бити проглашена пандемија корона вируса, а њихово изазовно путовање додатно се компликује. Предраг је 18. марта на океану прославио 59. рођендан. Ако експедиција прође према плану, он ће бити први Србин и најстарији човек који је превеслао Атлантски океан до сада. „Када си на чамцу, године губе значај", каже Трипковић за ББЦ на српском. „Без обзира колико година имаш, мораш да обавиш свој део посла. Да ли је мени теже или лакше, то није ни важно - овде се свако сам бори са својим проблемима и страховима". С лева на десно - Дара, Предраг, Ралф, Шејн и Ливар Покоравање Атлантика Осим Предрага, у екипи су двојица Ираца, Шејн Рајан и Дара, Ливар Најстед са данских Фарских острва и њихов капетан Ралф Тујн из Холандије. Њихово путовање водиће их од Португала до Француске Гвајане, на североисточној обали Јужне Америке. Ирац Рајан прва је слепа особа на свету у оваквој експедицији. „Одувек сам желео да превеслам Атлантик и не осећам се нимало другачије од сапутника", каже Шејн за ББЦ. „Желим да поручим свим слепим особама да, уколико имате циљ и појаве се околности које су довољно безбедне да тај циљ и остварите, само крените". Међутим, земље широм света су током протекла два месеца затвориле границе, ставиле читаве градове и регионе у карантин, умањиле или потпуно укинуле међународни и унутрашњи саобраћај. Због епидемије вируса корона, веслачима је отежано допуњавање залиха, што су први пут осетили крајем марта: „Одбијени смо на Зеленортским острвима, где смо планирали да допунимо залихе пијаће воде и намирница", каже за ББЦ у јављању са чамца капетан Ралф. Он је најискуснији веслач на чамцу - Ралф девети пут прелази Атлантик, и тако поставља нови светски рекорд у броју поједничних превеславања. Ливар у кабини Након 24 сата проведених на улазу у марину на Зеленортским острвима, полиција је обавестила веслаче да ће их снабдети водом и другим неопходним потрепштинама. „Преко штапа, који је на једном крају имао завезану кесу, додали смо списак ствари и потребан новац", пише Предраг у једном од постова на Фејсбук страници удружења Номад култура. Екипа има и свог „везисту" на копну - Предраг са сателитског телефона шаље поруке нећаку Милошу у Београду, који их потом објављује на друштвеним мрежама. „После три-четири сата, обавестили су нас да одвесламо до дока, где нас је чекало 65 канти воде од по шест литара. Полиција је све хтела да обави брзо, не схватајући да ми немамо неки посебан простор где бисмо могли да убацимо све те балоне". Затворене границе услед епидемије корона вируса нису једино што брине веслаче. „Наравно да бринем, моја породица је у Београду", каже Предраг Трипковић. „Ово је јединствен изазов и тражи од сваког појединца да се прилагоди новој ситуацији. Бринем као родитељ и супруг". А ту је и немирно море. На почетку путовања, када су били у близини Марока, на чамац се стуштила олуја са ударима ветра од 90 километара на сат, запљускујући га таласима висине до пет метара. Шејнова позиција Живот на чамцу Дан веслача подељен је у смене од по два сата веслања и два сата спавања. Са изузетком краћих пристајања ради допуне залиха, ово је непрекидан циклус. "До сада сам 148 пута спаковао врећу за спавање и исто толико пута је распаковао, шест пута дневно", пише Трипковић у Фејсбук јављању почетком априла. Током смена, чланови посаде се занимају тако што броје завеслаје и такмиче се ко је више пута замахнуо током смене. Бројање се паузира само за одласке у тоалет. А тоалет и купатило? Ту је океан. За прањем одеће, па ни за купањем, нема неке велике потребе - на океану су, све је стално влажно. Док многи ових дана због полицијског часа упорно прешпартавају станове и терасе, веслачи се саосећају - њихов потез да протегну ноге након веслања чини палуба дугачка пет а широка 1,6 метара. Које светске рекорде веслачи покушавају да оборе? Предраг Трипковић шест пута дневно пакује врећу за спавање „Рекорди ми нису приоритет", каже Предраг. „Изазови које са собом носи овакав подухват и сагледавање сопствене реакције на те изазове је непоновљиво искуство". Мотивише их и порука коју је неко од веслача написао на зиду кабине: „Не знаш колико си јак док ти снага не постане једини избор". „То је стварно тако", каже Предраг. Посада живи на експедиционој храни, за коју Предраг каже да није баш лака за варење. „Знам да у тој експедиционој храни има много млека у праху, али прошли смо ми и горе ствари - сети се само свилених буба у Кини, па овчијих очију које си успешно сварио у Монголији, а да не причам које си све глупости проварио у Таџикистану. Можеш ти то", бодри он сам себе. Једна од насушних ствари на чамцу су и влажне марамице за бебе - оне су врло важне за чишћење коже од слане воде, како не би дошло до инфекција. Чамац се чува као највећа вредност Неизвесност повратка Због затварања граница није извесно да ће моћи да заврше авантуру искрцавањем у Француској Гвајани. „Треба да тек да завршимо папирологију за искрцавање", истиче капетан Ралф. "У овом тренутку, не знам како ћемо и када моћи да отпутујемо кући". Предраг додаје да, према информацијама које за сада имају, не би требало да буде већих проблема. Зашто је боље путовати без друштва, објашњава Бранка Бабић Карајица. „Смене од два плус два сата су моја преокупација, о свему шта ће бити кад стигнемо ћу мислити тада", каже Предраг за ББЦ. Међутим - нађе се времена и да се веслачи почасте неком конзервом туњевине, лименком пива или чашицом ликера. „Било је око 23 часа када је Ралф закључио да је тренутак када би требало попити флашу ликера којег је његов отац јако волео", пише Предраг у једном од Фејсбук постова. „Требало је да је попијемо када из урне проспемо у океан пепео његовог недавно преминулог оца". У четвртак, 23. априла, до циља - града Кајен, престонице Француске Гвајане, дели их око 200 наутичких миља, тј. 370 километара - нешто мање него раздаљина од Београда до Лесковца. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk