Зашто бицикл има светлу будућност
Једног јесењег дана 1865. године, двојица мушкараца седела су у кафани у Ансонији, у савезној држави Конектикат, умирујући живце са пар жестоких пића.
Бициклисти Они су возили караван низ оближње брдо када су иза себе зачули крик од ког се леди крв у жилама. Нешто што је изгледало као ђаво лично - са главом човека и телом неког непознатог створења - стуштило се низ брдо ка њима, одскакујући од земље. Кренули су да шибају своје упрегнуте коње и побегли, док је ђаво слетео с пута и улетео у поплављен јарак. Замислите само колико су се уплашили кад им је ђаво лично пришао и представио им се: тамнокоси Француз је крварио и био мокар од главе до пете. Његово име било је Пјер Лалемент. Млади механичар боравио је у Сједињеним Америчким Државама тек неколико месеци, а са собом је из Француске понео машину коју је сам начинио - двоточкашку скаламерију на педале коју је звао „велосипед". Ми ћемо је звати бицикл. Програм 50 ствари које су створиле модерну економију Господин Лалемен ће убрзо после тога патентирати свој изум, коме су и даље недостајали зупчаници и погон на ланац као код модерног бицикла. Недостајале су му и кочнице - због чега се и стуштио низ брдо према караванистима том пакленом брзином. Његов прилично незграпни модел ускоро ће надмашити Пени Фартинг, који није било складно превозно средство каквим га замишљамо кроз сепија измаглицу носталгије. Због огромног предњег точка, то је била тркачка машина - двоструко бржа од велосипеда. Возили су га искључиво неустрашиви младићи, насађени на врх точка од метар и по и склони претурању напред при наиласку на најмању препреку. Илустрација трке у Лондону из 1860. године Али следећи технолошки корак, „сигурносни бицикл", био је пријемчивији за много ширу публику. Изгледао је у великој мери као што изгледају модерни бицикли, са погоном на ланац, два точка исте величине и рамом у облику дијаманта. Брзина није потицала од џиновског точка, већ од зупчаника. Сигурносни бицикли могли су чак да се возе у хаљини. Није да је то нешто посебно бринуло Анђелину Ален, која је изазвала велику сензацију 1893. године возећи бицикл по Њуарку, на ободу Њујорка, без хаљине. Ангелина Ален „Она је носила панталоне!", згражавао се у наслову текста један популарни голицави мушки часопис, додајући да је била млада, лепа и распуштена. Бицикл је за жене била ослобађајућа сила. Решиле су се појасева од китове кости и сукања ојачаним обручима зарад нечег простијег и удобнијег. А возиле су га и без пратње. Конзервативне силе су се ускомешале, плашећи се да ће „дрска вожња бицикла" довести до мастурбације, па чак и проституције. Али таква противљења врло брзо су постала смешна. Као што истиче историчарка бицикла Маргарет Гуроф, никога није било брига шта госпођица Ален ради - само шта носи док то ради. Жена виђена сама у јавности на сигурносном бициклу није изгледала ни на који начин скандалозно. Бициклисткиње на почетку 20. века Три године касније, старија Сузан Б. Ентони, активисткиња борбе за права жена током већег дела 19. века, изјавила је да је бицикл „урадио више за еманципацију жена него било која друга појединачна ствар на свету". Бицикл наставља да оснажује младе жене чак и данас. Влада државе Бихар, у Индији, почела је 2006. године да издашно субвенционише куповину бицикала за тинејџерке које прелазе у средњу школу - идеја је била да ће бицикли тако омогућити девојкама да путују више километара на своје часове. Девојке на бициклима у Индији Чини се да је програм успео, драстично увећавши шансе да девојке остану да похађају средњу школу. Чак и у Америци, бицикл је јефтин начин да проширите видике: кошаркашка суперзвезда Леброн Џејмс основао је школу у родном месту у Охају која обезбеђује бицикл за сваког ученика. Он каже да су, кад су он и његови пријатељи били на бициклима, били слободни. „Осећали смо се као да смо на врху света." Леброн Џејмс је организовао акцију поклањања бицикала деци Јесте, бицикл је одавно ослобађајућа технологија за економски угрожене. У раним данима био је много јефтинији од коња, а опет је нудио исти распон могућности и слободу. Бицикл је донео и револуцију у производњи баш као и у друштвеним односима. У првој половини 19. века, прецизно израђени замењиви делови користили су са за израду војног наоружања за Амерички војску, и то уз високе трошкове. Замењивост делова испрва се показала као сувише скупа да би цивилне фабрике могле у потпуности да је преузму. Бицикл је био тај који је послужио као мост између врхунске војне производње и широко распрострањене масовне производње сложених производа. Произвођачи бицикала развили су просте, лако поновљиве технике - као што су обликовање лима пресовањем - како би смањили трошкове без жртвовања квалитета. Развили су и кугличне лежајеве, пнеуматске гуме, диференцијалне зупчанике и кочнице. А технике производње и иновативне компоненте временом су преузели и произвођачи аутомобила као што је био Хенри Форд. Радници у фабрици бицикала Први сигурносни бицикл направљен је 1885. године у фабрици Ровер у Ковентрију, у Енглеској. Није случајно што је Ровер касније постао велики играч у аутомобилској индустрији; прелаз са прављења бицикала на прављење аутомобила био је природан развој догађаја. Бицикл је пружио и камене темељце за модернизовање јапанске индустрије. Први корак био је увоз бицикала са Запада у Токио око 1890. године. Потом је постало корисно отварати радње за поправку бицикала. Следећи корак била је израда гума локално - што није представљало превелик проблем за умешног механичара. Само 10 година касније, постојали су сви састојци да се бицикли направе у самом Токију. Фабрика бицикала у Јапану (1953) До избијања Другог светског рата, Јапан је правио више од милион бицикала годишње, које је осмишљавала нова класа бизнисмена. Бицикл је лако доживети као технологију прошлости. Подаци говоре нешто друго. Пре пола века, светска производња бицикала и аутомобила била је отприлике иста - по 20 милиона примерака годишње. Производња аутомобила од тада се утростручила, али се производња бицикала након тога једнако брзо поново удвостручила - на око 120 милиона примерака годишње. И није апсурдно тврдити да нам бицикли поново указују на пут којим треба ићи. Будући да се чини да се налазимо на ивици доба аутоматизованих аутомобила, многи очекују да превозна средства будућности неће бити у нашем власништву, већ ће бити изнајмљивана, једним кликом на апликацији паметног телефона. Паркинг за бицикле у Лондону Ако заиста буде тако, превозно средство будућности већ је ту: сматра се да је тренутно широм света у оптицају преко хиљаду шема за дељење бицикала и на десетине милиона лаких бицикала за изнајмљивање без унапред одређене станице за њихово остављање, а те бројке само убрзано још више расту. Можете чак и да изнајмите моделе који се возе на батерије. Компанија за дељење вожњи Убер већ је најавила да планира више да се усредсреди на послове са електричним скутерима и бициклима, а мање на аутомобиле. Неке компаније су се суочиле са дечјим болестима у том пословном моделу. Велике количине бицикала су украдене, вандализоване или напуштене, што је фирме довело до тога да се у одређеним градовима повуку из посла. Међутим, чини се да тржиште може само да расте, имајући у виду да је бицикл и даље најбржи начин да се пробијете кроз делове града закрчене саобраћајем. Многе бициклисте обесхрабрују само издувни гасови и опасност да се, попут Лалемента, „слупају". Али ако следећа генерација аутомобила буде електрични модел који не загађује околину, а возе га опрезни и увиђавни роботи, велике су шансе да ће популарност бицикла - баш као и брзина Пјера Лалемента током његовог славног силаска низбрдо - само да расте. Аутор пише колумну Економиста на тајном задатку за Фајненшел тајмс.