Мучење и психологија: Зашто су неки људи окрутни према другима
Наношење штете или бола некоме ко није у стању да то учини вама може изгледати неподношљиво сурово, али се дешава више него што мислите.
Зашто су неки људи окрутни према људима који им не представљају претњу, понекад чак и према сопственој деци? Одакле долази ово понашање и којој сврси служи? - Рут, четрдесет пет година, Лондон. Људи су слава и олош свемира, закључио је француски филозоф Блез Паскал 1658. године. Мало се тога променило. Ми волимо и презиремо. Помажемо и наносимо штету. Пружамо руку и заривамо нож. Разумемо ако се неко истресао у знак освете или самоодбране. Али када неко науди безазленом, питамо: „Како си могао?" Људи обично раде ствари како би уживали или избегли бол. За већину нас, повређивање других узрокује да осећамо њихов бол. И не свиђа нам се тај осећај. То наговештава два разлога због којих људи могу нашкодити безазленом - или не осећају бол других или уживају да осећају других. Још један разлог због којег људи наносе штету безопасном је зато што у њему ипак виде претњу. Неко ко не угрожава ваше тело или финансије и даље може угрозити ваш друштвени положај. Ово помаже у објашњавању збуњујућих поступака, на пример када људи наносе штету другима који им помажу новчано. Либерална друштва претпостављају да наношење патње другима значи да смо им нашкодили. Ипак, неки филозофи одбацују ову идеју. Да ли у двадесет првом веку можемо и даље да будемо сурови да бисмо били љубазни? Садисти и психопате Неко ко ужива у повређивању и понижавању других је садиста. Садисти осећају бол других људи више него што је нормално. И они уживају у томе. Барем то раде док се бол не заврши, када се могу осећати лоше. Популарна машта повезује садизам са мучитељима и убицама. Ипак, постоји и мање екстремни, али раширенији феномен свакодневног садизма. Већина људи би се тешко одлучила да мучи друго људско биће, углавном зато што када наносимо штету другима, делимо део те боли Свакодневни садисти уживају повређивањем других или гледањем њихове патње. Вероватно ће уживати у крвавим филмовима, туче ће им бити узбудљиве, а мучење занимљиво. Ретки су, али недовољно ретки. Око шест одсто студената основних студија признаје да ужива у томе што повређује друге. Свакодневни садиста може бити интернет трол или школски насилник. У игрању игара на мрежи он ће вероватно бити „паћеник" који другима квари игру. Свакодневне садисте привлаче насилне рачунарске игре. И што више играју, постају садистичнији. За разлику од садиста, психопате не штете безопаснима само зато што од тога уживају (мада могу). Психопате желе ствари. Ако им наношење штете помаже да добију оно што желе, они ће му прибећи. Они се могу понашати на овај начин јер је мање вероватно да ће осећати сажаљење, кајање или страх. Такође, могу да схвате шта други осећају, али да се сами не заразе таквим осећањима. Ово је озбиљно опасан скуп вештина. Током векова, човечанство се припитомило. Ово је многима од нас отежало наношење штете другима. Искуство ће прогонити многе који наносе штету, муче или убијају. Ипак, психопатија је снажан предиктор некога ко наноси ничим изазвано насиље. Морамо знати ако наиђемо на психопату. Можемо то добро претпоставити једноставним гледањем нечијег лица или кратком интеракцијом са њим. Нажалост, психопате знају да то знамо. Узвраћају тако што вредно раде на одећи и дотеривању како би покушали оставити добар први утисак. Срећом, већина људи нема психопатске особине. Само пола одсто људи могло би се сматрати психопатама. Ипак, око осам одсто затвореника мушког пола и два одсто женског су психопате. Нису све психопате опасне. Асоцијалне психопате могу тражити узбуђење због дрога или опасних активности. Просоцијалне психопате, са друге стране, своје узбуђење траже у неустрашивој потрази за новим идејама. Како иновације обликују наша друштва, просоцијалне психопате могу променити свет за све нас. Ипак, ово и даље може бити и за добро и за зло. Одакле потичу ове особине? Нико заправо не зна зашто су неки људи садисти. Неки нагађају да је садизам прилагођавање које нам је помогло да кољемо животиње у лову. Други сматрају да је то помогло људима да стекну моћ. Италијански филозоф и дипломата Николо Макијавели једном је сугерисао да „време, а не људи, ствара неред". У складу са тим, неуронаука сугерише да би садизам могао бити тактика преживљавања изазвана временима која постају тешка. Када одређене хране постане мало, ниво нашег неуротрансмитера, серотонина, опада. Овај пад нас чини спремнијима да наудимо другима јер наношење штете постаје угодније. Постоје блажи облици садизма који омогућавају људима да добију јефтино узбуђење од некога у рањивијем положају Психопатија такође може бити прилагођавање. Неке студије су повезале виши ниво психопатије са већом плодношћу. Ипак, други су пронашли супротно. Разлог за ово може бити тај што психопате имају репродуктивну предност, посебно у суровим окружењима. Заиста, психопатија може напредовати у нестабилним, конкурентним световима. Способности психопата чине их мајсторима манипулације. Њихова импулсивност и недостатак страха помажу им да ризикују и приграбе краткорочне добитке. У филму Вол Стрит психопата Гордон Геко зарађује милионе. Ипак, иако је психопатија можда предност у корпоративном свету, она мушкарцима нуди само танку предност. Веза психопатије и креативности такође може објаснити њен опстанак. Математичар Ерик Вајнстајн објективно тврди да незадовољне људе покрећу иновације. Ипак, ако ваше окружење подржава креативно размишљање, незадовољство је слабије повезано са креативношћу. Лепо може бити ново. Садизам и психопатија повезани су са другим особинама, попут нарцизма и макијавелизма. Такве особине, узете заједно, називају се „мрачни фактор личности" или скраћено Д-фактор. Код ових особина, постоји умерена до велика наследна компонента. Тако су неки људи једноставно рођени на овај начин. Алтернативно, родитељи високог Д-фактора могу пренети ове особине на своју децу насилничким понашањем према њима. Слично томе, гледање других како се понашају са високим Д-фактором може нас научити да се тако понашамо. Сви морамо одиграти улогу у смањењу окрутности. Страх и дехуманизација Садизам подразумева уживање у понижењу и увреди друге особе. Ипак, често се каже да је дехуманизација људи оно што нам омогућава да будемо окрутни. Могуће жртве су означене као пси, ваши или бубашвабе, што наводно олакшава другима да их повреде. Постоји нешто у овоме. Истраживања показују да ако неко прекрши друштвену норму, наш мозак се према њиховим лицима понаша као према нижим бићима. То нам олакшава кажњавање људи који крше норме понашања. Емотивно је мислити да ако некога видимо као људско биће, онда га нећемо повредити. То је такође опасна заблуда. Психолог Пол Блум тврди да наше најгоре окрутности могу почивати на томе да не дехуманизујемо људе. Људи могу повредити друге управо зато што их препознају као људска бића која не желе да трпе бол, понижење или деградацију. Нацисти су дехуманизовали и убили милионе људи током холокауста у концентрационим логорима На пример, нацистичка странка је дехуманизовала јеврејски народ називајући их гамадима и вашима. Ипак, нацисти су такође понижавали, мучили и убијали Јевреје управо зато што су их доживљавали као људе који ће бити деградирани и који ће патити због таквог поступања. Кажњавање доброчинитеља Понекад, људи чак и наштете кориснима. Замислите да играте економску игру у којој други играчи и ви имате прилику да инвестирате у заједнички групни фонд. Што се више новца уплати у њега, то се више исплати. А фонд ће исплаћивати новац свим играчима, без обзира да ли су уложили или не. На крају игре можете платити да казните друге играче за онолико колико су одлучили да уложе. Да бисте то урадили, одричете се неке своје зараде и новац који вам се одузме, одузима се и од играча по вашем избору. Укратко, можете бити злобни. Неки играчи су одлучили да казне друге који су уложили мало или ништа у групни фонд. Ипак, неки ће платити да казне играче који су уложили више у групни фонд него што су уложили. Чини се да таква дела немају смисла. Дарежљиви играчи вам дају већу исплату - зашто бисте их разуверили? Ова појава назива се „кажњавање доброчинитеља". Може се наћи широм света. У ловачким друштвима, успешним ловцима се замера што су уловили велику животињу иако њихов улов значи да сви добијају више меса. Хилари Клинтон је можда претрпела „кажњавање доброчинитеља" као резултат њене кампање утемељене на људским правима на председничким изборима у САД-у 2016. године. „Кажњавање доброчинитеља" постоји због наших контрадоминантних тенденција. Мање дарежљивији играч у горенаведеној економској игри може сматрати да ће други на њега гледати као на пожељнијег сарадника. Великодушнија особа прети да ће постати доминантна. Како је рекао француски писац Волтер, најбољи је непријатељ добра. Ипак, постоји скривена, позитивна страна „кажњавање доброчинитеља". Једном када срушимо доброчинитеља, отворенији смо за њихову поруку. Једно истраживање је показало да је допуштање људима да изразе одбојност према вегетаријанцима довело до тога да мање подржавају конзумирање меса. Пуцање, разапињање или неуспех у избору гласника може подстаћи да њихова порука буде прихваћена. Суров да буде љубазан У филму Ритам лудила, наставник музике користи суровост да подстакне величину једног од својих ученика. Можемо устукнути пред таквом тактиком. Ипак, немачки филозоф Фридрих Ниче мислио је да смо постали превише несклони таквој окрутности. Људска историја је нарушена насиљем и окрутношћу према онима који не представљају претњу Према Ничеу, учитељу је било дозвољено да буде окрутан, за добро оног другог. Људи би такође могли бити окрутни према себи како би постали особа каква су желели да буду. Ниче је осећао да окрутност може да помогне развоју храбрости, издржљивости и креативности. Да ли треба да будемо спремнији да и други и ми сами патимо да бисмо развили врлину? То није уверљиво. Сада знамо потенцијално застрашујуће дугорочне последице патње суровости других, укључујући штету нанету физичком и менталном здрављу. Такође, све се више препознају благодети саосећања према себи, уместо да се према себи понашате сурово. Идеја да морамо патити да бисмо напредовали је упитна. Позитивни животни догађаји, попут заљубљивања, рађања деце и постизања циљева могу довести до напретка. Подучавање кроз суровост позива на злоупотребу моћи и себични садизам. То није једини начин - будизам, на пример, нуди алтернативу: гневно саосећање. Овде делујемо из љубави да бисмо се супротставили другима како бисмо их заштитили од њихове похлепе, мржње и страха. Живот може бити суров, истина може бити сурова, али можемо одлучити и да не буде. Погледајте ексклузивну ББЦ репортажу о злостављању дечака у верским школама у Судану Tajno snimanje dečaka iz Sudana u okovima Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk