Како да знамо шта је све сексуално узнемиравање
На улици, послу, продавници, интернету, у школи - људи свакодневно и свуда доживљавају сексуално узнемиравање. Често нису ни свесни да су његове жртве.
Нежељене поруке и позиве сексуалног садржаја добија шест од 10 девојака и тројица од 10 младића Оно када вам је неко на улици добацио - „Лутко", када вас је неко уштинуо у школи, када вам је неко непознат намигнуо - тада сте били жртва. Жртва сексуалног узнемиравања. Последње истраживање Аутономног женског центра, показује да је готово осам од десет младих у Србији доживело неки вид сексуалног узнемиравања. Доживљавају га и младићи и девојке, али је оно у другом случају далеко присутније. Тако је, према овом истраживању, девет од десет девојака узраста од 18 до 30 година доживело један или више облика сексуланог узнемиравања. Најчешћи вид сексуалног узнемиравања у Србији који доживљавају млади је називање непримереним надимцима. Звиждање, слање пољупца и облизивање доживљава свака друга девојка, а са тим се суочава и сваки шести младић. Сексуално узнемиравање је ужи појам од сексуалног насиља и од јуна 2017. по српском Кривичном законику је кривично дело. Шта је сексуално узнемиравање? Сексуално, односно полно узнемиравање, како је у законику дефинисано, је било који вид сексуалног понашања који на било који начин утиче на то да се особа осећа понижено, увређено, уплашено, прича за ББЦ на српском Сања Павловић из Аутономног женског центра (АЖЦ). Оно може бити вербално, невербално и физичко. „У анкети коју смо спровеле, као најчешћи облик сексуалног узнемиравања показало се називање непримерним именима", прича Сања. Добацивање, фотографисање и снимање без доволе, показивање гениталија, пипкање, грљење, љубљење, штипање, упорно позивање на састанак упркос јасном одговору да особа није заинтересована - само су неки од облика сексуалног узнемиравања. Сексуално узнемиравање је најблажи облик сексуалног насиља, али може изазвати исте последице. То су најчешће страх, пониженост, уплашеност, повлачење у себе, каже Сања Павловић. „О сексуалном узнемиравању данас више знамо као о јавној тајни. Сви знамо да постоји, али се о њему мало прича", додаје она. Људи често нису ни свесни да су претрпели сексуално насиље, јер су неки облици сексуалног узнемиравања често социјално прихватљиви, каже за ББЦ на српском психолошкиња Ивана Перић. „Друштво и култура нормализују оно што заправо јесте сексуално насиље - добацивање на улици, ваћарење у школи - све су то облици сексуалног насиља које мало ко адресира и пријављује зато што је то нормализовни део културе, чак се можда сматра и пожељним", прича Перић. Она ради у новосадском СОС женском центру и каже да им се жене често обраћају због другог облика насиља, а онда успут уз причу са психологом, схвате и да су жртве сексуалног насиља. Нежељене поруке и позиве сексуалног садржаја добија шест од 10 девојака и тројица од 10 младића „Омаловажавање, вређање по сексуалној основи, у смислу да нису довољно привлачне, да треба другачије да се облаче да би биле привлачне - све су то облици узнемиравања", прича Перић. Њима се, каже најчешће обраћају жене између 25 и 50 година. И, најчешће не након првог насиља које су претрпеле. „Жене трпе, кривицу сваљују на себе, а онда када дође до неког преломног тренутка, да су, рецимо претучене или да је и дете претучено, обраћају се за помоћ. Има и оних жена које су насиље трпеле годинама. Деца су им одрасла, па су сада решиле да се посвете овом проблему", прича Перић. „Некад мораш и да истрпиш, то је твоја дужност" Како то да је овај тип насиља могуће трпети толико дуго? Жртве насиља и узнемиравања се често повлаче у себе, депресивне су, анксиозне, не желе да причају о томе, а некад изаберу погрешну особу којој се жале, објашњава Перић. „Наша култура је таква да нас не учи шта је здрава сексуалност, где су границе тела, шта је у реду, а шта не. Жена ће од других жена често чути да ако је у браку, треба мало да истрпи, да ради и оно што јој се не ради, јер то је њена дужност", прича Ивана Перић и додаје да без обзира на то колико се у последње време указује на овај проблем, ситуација се није много променила. „Чини ми се да и даље постоји много страхова, а нарочито је тешко када је у питању сексуално насиље. Пре свега због осећаја кривице и срамоте, које је израженије него у било ком другом облику насиља." С друге стране, људи који су у детињству преживели сексуано узнемиравање или насиље, тек касније схватају то, а често такве трауме остављају трајне последице по личност, објашњава. О овој проблематици се ретко прича, а када и да, жртве захтевају да остану анонимне. Последице и време опоравка зависиће од облика насиља, тога ко га чини, колико траје. Кривични законик У јуну 2017. године донете су допуне Кривичног законика, па су сексуално узнемиравање и прогањање постали кривична дела. Сексуално узнемиравање доживалео је осам од десет младих „Оно што је у том закону добро је чињеница да је сексуално узнемиравање широко дефинисано. Онако како бисмо га ми из феминистичке перспективе дефинисале", прича Сања Павловић. Према овом документу, уколико је жртва оваквог понашања малолетна, починилац се гони по службеној дужности. Пре доношења ових допуна, „блажи" облици насиља нису законски регулисани. „Србија је прилично окаснила са дефинисањем овога као кривичног дела и мора много тога да се ради. Једно је законски пут, али је скроз друга прича питање културе у друштву. Она је и даље усмерена ка томе да се овакво понашање схвата као шала, као нешто неозбиљно", прича Павловић. Иначе, према подацима Републичког завода за статистику, од 1. јуна 2017. па до краја те године, пријављено је 25 случајева сексуалног узнемиравања. Двоје починилаца добило је условне казне. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk