Медији у Србији и истраживање: Зашто људи све мање верују вестима
Поверење у медије међу људима који се информишу онлајн је изузетно ниско.
Они задржавају дистанцу и према медијима које прате, а изразито су неповерљиви према медијима уопште. Брине их тачност информација на интернету, и на друштвеним мрежама, и на сајтовима, а од свих извора највише их брину нетачне и непроверене информације које пласирају носиоци политичке моћи. Ово су налази пројекта „Информисање у дигиталном окружењу у Србији" које је Центар за медијска истраживања Факултета политичких наука спровео са циљем да стекне увид у навике и ставове домаће онлајн заједнице која користи интернет да би се обавестила о актуелним догађајима. Истраживање је финансијски помогао ББЦ Њуз на српском. Налаз да је поверење ниско није изненађујући ако имамо на уму да немала група медија не поштује правила професије, да су одређени медији често мета негативних кампања, као и да нису ретки сукоби између различитих новинарских табора, објашњава Данка Нинковић Славнић, доценткиња Факултета политичких наука Универзитета у Београду. Сви ови фактори утичу на негативну перцепцију новинарске професије. Ипак, чињеница да се по степену поверења у вести које медији пласирају Србија налази иза 40 земаља које су ове године учествовале у истраживању „Дигиталне вести" Ројтерсовог института за студије новинарства, а чију методологију, да би се обезбедила упоредивост налаза и могућност смештања наше земље у шири контекст је Центар применио, забрињавајућа је. Само петина испитаника је показала поверење према вестима. Тиме се Србија сврстала у врло шаренолику групу земаља (ако гледамо по географском положају, величини, економској моћи) у којима је ниска стопа поверења у медије. Ту су, између осталих, Кореја (21 одсто), Француска (23 одсто), Мађарска (27 одсто), Велика Британија, (28 одсто), САД (29 одсто). За већину земаља у којима је ниско поверење у медије се може рећи да су подељене и да пролазе кроз период својеврсне кризе, а у поларизованим друштвима медији, по правилу, престају да буду место за јавну расправу, већ постају стране у сукобу. Неповерење у медије је веће међу младима, тако да међу млађима од 35 година више од половине сматра да се вестима начелно не може веровати. Идеолошка оријентација не утиче на ниво овог поверења, пре свега јер велики број људи (46 одсто) није у стању да се идеолошки идентификује, а они који јесу имају низак ниво поверења, око петине људи различитих идолошких становишта верује вестима. Поверење по годинама Између перцепције новинарства уопште и слике коју људи имају о медијима које су изабрали да прате као извор информација постоји велика диспропорција. Нешто мало мање од половине (48 одсто) испитаника сматра да може да верује вестима које прати. Што значи да, с једне стране, људи успевају да нађу медијске изворе којима дају поверење, док је с друге стране тај податак и показатељ интензивне скептичности, јер трећина (32 процента) мисли да се нити може нити не може да верује оним медијима које су лично изабрали да им буду извор вести, а петина (20 одсто) им не верује, иако их прати. Неповерење не постоји само на апстрактном нивоу односа према вестима, већ се оно види и кроз поверење у конкретне медије. Само је за један медиј - Н1 - више од од половине људи који се информишу онлајн рекло да му се може у веровати. То је рекло 63 одсто испитаника, при чему се у овај проценат убрајају сви који су на скали поверења од 0 до 10, том медију дали оцену већу од пет. На прелазак линије натполовичног поверења сигурно је утицала чињеница да је ТВ Н1 била једина телевизија која је уживо преносила протесте на улицама неколико градова и извештавала о полицијском насиљу у периоду када су друге телевизије игнорисале те догађаје. Ови догађаји су се делимично поклопили са периодом прикупљања података и у том смислу је реално очекивати да је та околност утицала да се налаз о поверење у Н1. И мада је ова медијска кућа успела да одскочи у односу на остале, медији из окружења који су на врху листе поверења стоје значајно боље, тако на пример у Хрватској, Бугарској и Румунији они уживају поверење више од 70 одсто оних који прате вести онлајн. Налаз о поверењу у конкретне медије показује још једну локалну специфичност. Међу првих 15 се налазе и неки за које значајан део (око четвртине) онлајн заједнице није чуо попут Јужних вести и Крика, што указује на то да су они, иако нису успели да буду видљиви свима, успели да међу онима који за њих знају и који их прате изграде репутацију. Можда ће вас занимати видео: Како се шире лажне вести о корона вирусу и како да их препознате Лажне вести о корона вирусу: Како се шире и како да их препознате Поверење у брендове Недостатак поверења у медије се очитује и у податку да су људи у Србији забринутији због нетачних или омбањујућих података до којих долазе на информативним сајтовима или апликацијама (51 одсто), него на друштвеним мрежама (20 одсто), што је супротно глобалном тренду. Како то да грађане у Србији, за разлику од оних у свету, мање брине неуређен свет друштвених мрежа на којима се налази и „мноштво лажних вести", непроверених информација, спиновања, ботовских постова него садржај иза кога стоји редакција која уређује сајт? Одговор на ово питање у највећој мери даје податак о поверењу у изворе вести, односно о забринутости због нетачних или обмањујућих информација које могу потећи од релевантних друштвених актера. Грађане највише узнемирава када такве врсте информација долазе од владе, домаћих политичара или политичких партија (61 одсто). Ово није локална специфичност, већ тренд присутан у бројним земљама, сетимо се америчког председника Доналда Трампа и његових изјава у вези са вирусом корона. Погледајте видео о томе шта је све Трамп говорио о корона вирусу Ставови председника САД о корона вирусу су се мењали од негирања до подршке ношењу маске. С тим што у оним земљама, као у Америци, где политичари интензивно користе друштвене мреже, заобилазећи уредничку и новинарску контролу да допру до публике/гласача, а њихове поруке имају велики домет, као проблематичан канал за комуникацију се перципирају друштвене мреже. У Србији, где изјаве политичара у највећој мери допиру до најбројније публике путем традиционалних медија и сајтова, разумљиво је да онлајн читаоце више брине начин на који се ту проверавају подаци и пласирају теме. Тако да се може рећи, када се посматрају ови налази, да грађане мање брине шта домаћи политичари пласирају на својим налозима, а више то што нетачне или непроверене информације које од њих потичу неретко завршавају на сајтовима пренете као неупитне. Поверење у изворе Тренд који ће бити занимљиво пратити у наредном периоду је успон алгоритама. Истраживање показује да грађани више воле селекцију вести коју алгоритам направи на основу онога што су они лично у претходном периоду читали или гледали (41 одсто) него избор који праве новинари и уредници (31 одсто). Овај став је израженији код младих који за информисање више користе друштвене мреже. /аутор: Данка Нинковић Славнић, доценткиња Факултета политичких наука Универзитета у Београду/ Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk