Студио Б прославио пола века постојања: „Част је бити део тога"
Од првих дана замишљен као сервисни градски радио који је двадесет година касније добио телевизијску „млађу сестру", јединствена историја београдског Студија Б као да вапи за романсираном биографијом достојном холивудских филмова.
Чувени Душко Радовић на улазу у Београђанку има статуу. Основали су га новинари у доба када је то било скоро па незамисливо, био је годинама једини медиј у етру ван мреже државних, емитовао кратке вести и сате музике - и због непосредног односа према слушаоцима, Београђани су га доживљавали као једног од укућана са којим се буде сваког јутра Много тога се мењало током протеклих пет деценија - од власничке структуре, уређивачке политике и односа према градским властима - али „када се буде правила медијска историја Србије, она сигурно без Студија Б није могућа", каже Бранислава Милунов, водитељка и ауторка бројних емисија. „Он је био много више од медија и градске радио станице, постао је део културе Србије", каже Милунов за ББЦ на српском. Како је све почело? Студио Б је основала група новинара дневног листа „Борба", гласила тадашњег Савеза комуниста Југославије. Замишљен као градски радио, по узору на тада модерне станице у свету програм је чинило много музике, прекидане са пар минута говора између нумера, и ауторске емисије посвећене темама покретаним у интересу слушалаца. У окружењу стерилних државних станица, био је непосредан, близак слушаоцима, а самосталан информативно, технички и економски, каже Милунов. Прве четири године, редакција се налазила у адаптираној гарсоњери у згради „Борбе", да би се 1974. преселила у Београђанку - где су и данас. Брана Милунов је радила на Студију Б од 1980. до 1998. када је био „најлепши и најјачи. То је диван период", како каже. Слушаоци су је звали „Брана фонтана", јер је водила култну контакт емисију „Фонтана жеља", а остала је упамћена као прва која се у програму уживо наглас насмејала и прва - запевала. Радила је са великанима - Душком Радовићем, Ђоком Вјештицом, Звонком Пантићем и многим другима који су обележили Студио Б - и на радију и касније, на телевизији. Каже за да су настанак и развој Студија Б важни главни уредник и директор Драган Марковић, први музички и технички уредник Борјан Костић и аутор чувених емисија Драган Јелић. „Имала сам срећу да се ујутро утркујем са Душком Радовићем ко ће доћи пре на посао, а да се од Ђоке Вјештице научим брзини и краткој информацији", истиче Милунов. Светлана Ђоловић се, као и многи будући новинари Студија Б, прво опробала у емисији „Прекобројни час", коју су уређивали и водили средњошколци. „Поред оног што је радио Ђоко Вјештица, а то је афирмација грађанског активизма, мени су најважнији аспект Студија Б биле иновације Слобе Коњовића који је прецизно и посвећено филтрирао шта се ново дешава у свету музике у времену када није постојао интернет", каже Ђоловић Коњовић је био музички уредник радија, аутор и водитељ култних емисија „Парада албума" и „Вибрације", и по многима, био локални Џон Пил, легендарни ББЦ радио водитељ. Бранислава Милунов у студију пре 40 година Милунов се сећа да су људи снимали на касете емисије и носили у делове земље где не стижу радио таласи. „Студио Б је промовисао нову врсту новинарства и рок музику без које не може да се замисли. Рок је тако ушао у културни образац, да из њега никад не изађе", каже она. Први су имали и певајући џинглове, који су компоновали Зоран Симјановић и Корнелије Ковач. У вестима брзо су реаговали, а јасно и неретко пре осталих. Први су имали својеврсни семафор, на коме би се после свака три минута упалило црвено светло што је означавало да је прича завршена и да мора да крене музика. Прекидали су чак и Титове говоре, што је било незамисливо седамдесетих година. „Било је и оних који су се бунили против тога и који су хтели да каналишу Студио Б, али је пресудна била подршка градоначелника Бранка Пешића и касније Живорада Ковачевића, захваљујући којима је успео да истраје у програмској политици". Некадашња редакција Вељко Пајовић, Ђоко Вјештица и Брана Милунов Рађање телевизије Две деценије млађа од радија је телевизија Студио Б. Настала је 1990. године и убрзо стекла поверење многих Београђана. „Ујутро кад устанеш прво се укључивао Студио Б, да видиш шта кажу они, да видиш какво је време са врха Београђанке. „Студио Б је бдио над нама", каже за ББЦ водитељ Зоран Кесић. И он је један од оних који је прве новинарске кораке направио у овој редакцији. Са 18 година, по завршетку гимназије, пријавио се на конкурс и заједно са десетак „клинаца" добио посао. Зоран Кесић и колегиница Снежана Протић 1997. са Зораном Ђинђићем који је те године постао градоначелник Београда на тераси Скупштине града Постао је део редакције јутарњег програма „Београде, добро јутро" Ђоке Вјештице и радио као репортер од 1995. до 2000. године. Обилазио је пијаце, радове на улицама, надзиђивање вешерница, седнице скупштину града, јављао се у програм и радио безбројне анкете. „Већ тад сам осетио прва зрнца славе, јер су ме људи доживљавали као да могу да решим неке њихове проблеме". Везују га најлепше успомене за Студио Б. Са њим је одрастао - и физички и новинарски. „Част ми је и срећан сам што сам био део тога", истиче Кесић. Милунов, тонац Бата Голхевац, Весна Дедић и уредник Звонко Пантић, 1992. године Легендарни Ђоко Вјештица Ђоко Вјештица био је водитељ и уредник, који је важио за неку врсту људског шалтера коме могу да се обрате грађани са најразличитијим мукама и проблемима. И што је, још боље, он им их је и решавао. Био је идејни је творац Београдског маратона, гејзира на Ади, пешачке суботе, споменика „Врело живота" испод Београђанке и бројних хуманитарних акција. Прави „новинар старог кова", описује га Кесић. Вјештица је умео у програму да свако јутро помиње градске моћнике који не желе да се јаве и одговоре на питања - и тако, ако треба, 23 дана за редом. На крају му се човек јавио и рекао,„ Аман, ево јављам се, ради ми шта хоћеш, само немој свако јутро да слушам своје име", испричао је једном Вјештица. „Ђоко је био „београдска мајка". Он је умео да пита незгодно питање и да не пушта, буквално, не одустаје док не добије одговор. Од њега сам се научио упорности ", каже Кесић. Кесић је тамо водио је и културни водич „Светионик". Милунов и музичар Милан Делчић Делча 1983. године Каријера на Студију Б престаје када су представници Милошевићевог режима „заузели Студио Б уз образложење да су постали вуковизија". „Српски покрет обнове је тада био на власти у граду и у вестима је стално било `Вук Драшковић ово, СПО оно`. „Увек је Студио Б био више или мање под утицајем градске власти, али су постојале нијансе. Данас је то тужно, личе на политичке комесаре по начину извештавања". Брана Милунов се у више наврата бавила историјом овог медија - први пут када је 1990. припремала документарну емисију о двадесет година Студија Б. Тридесет година касније - каже да „сад са Студијом Б није на истим таласним дужинама". Школа новинарства и освајања слободе Прича новинарке и ауторке Бојане Лекић Педесети рођендан је увек посебан и представља разлог за сумирања. То некад доноси и тугу, али и лепа сећања. Данашњи Студио Б у мени, на жалост, изазива сету јер не личи на себе и највећи део своје сјајне историје. У ствари - не личи ни на шта. Али баш то је разлог да се сетимо како је и зашто настао, колико је слободарски и модеран био, зашто је много значио пре свега Београђанима али и Србији, па и Југославији, ко га је све чинио и зашто смо га баш много, много волели. Да је имао само Душка Радовића - било би довољно. Али је Студио Б имао и Ђоку Вјештицу и Звонка Пантића и Лилу Радоњић и Слобу Kоњовића и Брану Милунов и стотине јавности знаних и незнаних људи који су знали и шта је новинарство и шта је јавни интерес и шта су „добре вибрације". Зато сам поносна што сам једно време и сама била мали део тог и таквог Студија Б, који је за мене био и школа новинарства и школа освајање слободе. Студио Б данас Главну и одговорну уредницу и директорку телевизије Ивану Вучићевић такве замерке не изненађују. Каже, „и пре је тако било". „Увек су нас везивали за актуелну власт и то нас не чуди", каже за ББЦ. Истиче да је тешко од када је медијска кућа приватизована, али да је то била законска обавеза. Ипак, успели су да у тржишној утакмици, сматра Вучићевић, остане важна медијска кућа и да свако јутро извештавају о проблемима Београђана и „обичних људи" - од рупа на улици до комуналних проблема. Поносна је што је 18 година део тог тима, а већ шест година на њиховом челу. „Ми смо глас и сервис града, а осим тога Студио Б је расадник новинара - готово да нема медија где нема наших колега". Гледаоци и слушаоци се и даље радо укључују у програм, поделе своју муку, а воле и да добију неке награде - књиге или карте, по које после лично дођу. „Сећам се да сам још као девојчица слушала џинглове и Душка Радовића. За мене је Студио Б симбол буђења са Београдом, тако видим и чујем како дише мој град у ком сам одрасла.", закључује Вучићевић. Шта значи Б у имену? О томе како је Студио Б добио име говорио је својевремено њихов први главни уредник Драган Марковић у једном интервјуу. Кумовали су му он и колега Борјан Костић. Дошли су на идеју да споје реч „студио као нешто неутрално" и слово Б као прво слово „Борбе" или Београда - по потреби. „Нисмо хтели да кажемо шта је то конкретно. Борба нас је основала и били смо тамо и због неких страначких разлога, могли смо да кажемо да је то Б - Борба. „За друге, ми смо градска станица то значи Београд", рекао је Марковић. А за треће, то је могло да буде само „Б - као део имена", како је остало и до данас. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk