Да ли је „гнусна мистерија" која је мучила Чарлса Дарвина до краја живота и данас актуелна
Славни природњак Чарлс Дарвин провео је последње године живота разбијајући главу покушајима да реши енигму која ни дан данас није у потпуности расветљена.
Чарлс Дарвин Његовим речима - овај „крајње узнемирујући феномен" угрозио је Дарвинов највећи допринос науци: теорију еволуције. У књизи Порекло врста, објављеној 1859. године, Дарвин је изнео теорију еволуције која функционише „само кроз очување и акумулацију малих наслеђених модификација које су од користи по биће." Укратко, није веровао да су током процеса природне селекције могуће било какве велике или нагле еволутивне промене. „Природна селекција потире веровање у константни настанак нових органских бића или у велике и нагле модификације њихове структуре", написао је Дарвин. Али његова каснија истраживања - углавном усредсређена на ботанику - довешће у питање теорију еволуције и мучиће Дарвина наредних двадесет година - све до краја живота. Угрожена теорија Кад је Дарвин открио да се неке материје не развијају у складу са његовим уверењем да у еволуцији нема „скокова напред", од муке је кренуо да пише неколицини колега од поверења. Биљке су доживеле велике промене пре 130 милиона година - што је довело до појаве око 300.000 нових врста Од 1875. па све до смрти 1882. године, водио је расправе које и данас инспиришу ботаничаре. „Колико можемо да проценимо, убрзани развој свих виших биљака представља гнусну мистерију", написао је Дарвин 1879. године Џозефу Хукеру, директору Кју Гарденса - кључне британске институције за ботаничка истраживања и едукацију. „Управо сам прочитао есеј Џона Бола. Прилично је смео", пише славни научник коментаришући студију ирског стручњака за флору европских Алпа у писму послатом 22. јула 1879. Дарвина је мучило изненадно појављивање ангиосперми илити цветница - које је описивао као „више биљке". Његов шок потиче од претпоставке да еволуција не може да буде брза и велика. Интелектуално поштење Дарвинова фрустрација - и фасцинација - настанком и раним ширењем цветница постала је легендарна. Вилијам Фридман, професор органске и еволуционе биологије на америчком Универзитету Харвард, написао је 2009. године есеј анализирајући Дарвинову кореспонденцију са Хукером. „Дарвин је био дубоко узнемирен оним што је сматрао наглим пореклом и крајње убрзаном стопом диверсификације цветница у средњем периоду Креде", каже Фридман. Током већег дела историје Земље, ангиосперме напросто нису постојале. А онда, наједном, само су се створиле. Одакле су дошле? Где је доказ да су се развиле из ранијих, примитивнијих биљака? Биљке које доприносе нашој исхрани су воће и поврће „Најбоља ствар у вези са Дарвином је његово интелектуално поштење", каже Фридман. „Из писама се види да је збуњен, али каже да неће сакрити ову мистерију под тепих - упркос томе што га доводи до лудила." „Вероватно нема ниједне групе организама која је толико заокупила Дарвинову пажњу", каже Фридман за ББЦ. „Од свих великих група биљака, цветнице су се најскорије појавиле на Земљи." Истраживање Џона Бола које је Дарвин назвао „смелим", показало је да су се цветнице појавиле изненадна и чинило се да је у њиховом развоју прескочено неколико еволутивних корака, као што је диверсификација. Ангиосперме су се појавиле пре неких 130 милиона година и успеле да се брзо разгранају у више од 350.000 различитих врста - поставши тако најразноврснија група на планети. „Кад помислите на неку башту - већина биљака су цветнице. Кад помислите на воће и поврће које једемо - већина потиче од цветница", каже Фридман. Више од 200 година научници су спекулисали о невероватној разноликости и успеху ангиосперми које чине основу нашег система исхране и делимично су заслужне за разноликости међу животињама. „Нека буду беле раде" „Природна селекција потире веровање у константни настанак нових органских бића или у велике и нагле модификације њихове структуре", написао је Дарвин Дарвина није толико бринуло изненадно порекло и диверсификација цветница, већ „најекстремнији изузетак од његовог чврстог уверења да природа не прави скокове", каже Фридман. „Једна могућа теорија је да су цветнице напросто 'створене'", каже Фридман позивајући се на креационистичку теорију - веровање да је свет створио бог или нека друга натприродна сила. „Другим речима, ангиосперме нису резултат еволуције, већ их је створио бог који је једног дана рекао: 'Бум! Нека буду беле раде. Бум! Нека буду магнолије. Бум! Нека буде трава'", каже он. Фосили стари 130 милиона година указују на то да је процес био баш толико брз. Али Дарвин је понудио другачије објашњење. Изгубљени континент Чарлс Дарвин је пловио светом бродом ХМС Бигл „Помислио сам да је можда током дугог периода историје постојао један мали изоловани континент на јужној хемисфери који је послужио као родно место ангиосперми", написао је Дарвин у писму Џозефу Хукеру. Дарвин је и сам признао да је то „жалосно слаба претпоставка", али ју је засновао на ономе што је сазнао путујући на ХМС Биглу од 1831 . до 1836. године - истражујући обале Јужне Америке и путујући око планете. Вратио се кући када је имао 27 година. Размишљао је о још једној могућности. „Објашњење лежи, верујем, у изузетној несавршености геолошких записа", пише даље Дарвин. „Превасходно се мора стално имати на уму какви су све прелазни облици, у теорији, морали некада да постоје." Другим речима, фосили који бележе сваки корак еволуције цветница можда су негде тамо - само их још нисмо нашли. „Дарвин није решио мистерију, али је одбио да верује у чуда. Уместо тога, он се ослањао на емпиријске методе, рационално мишљење и универзалне законе природе", каже Фридман. „Гнусна мистерија" данас Порекло ангиосперми је још увек мистерија за научнике „Волео бих да видим како је читав овај проблем решен", написао је Дарвин у писму Хукеру. Међутим, „није поживео довољно дуго", каже Фридман који истражује порекло и диверсификацију ангиосперми. „Ископали смо вредне фосиле који су нам помогли да разумемо ране фазе диверсификације код цветница. Дошло је до великог напретка у последњих 30 година." Недавно објављено истраживање показало је да су се ангиосперме ипак развијале релативно постепено. Отприлике 350.000 познатих врста цветница чини око 90 одсто свих живих биљних врста. Свет без њих не би изгледао онако како данас изгледа. А опет - одговора на нека кључна питања нема ни данас. Када су настале и одакле су оне потекле? Зашто су тако спектакуларно успешне? Како је настала основна структура цвета? „Гнусна мистерија се наставља", каже Фридман.