Улазак Србије у ЕУ: Сва наша квази гласања
Ако би референдум са питањем „Да ли подржавате учлањење наше земље у ЕУ" био одржан сутра, 55 одсто грађана Србије би заокружило „да", показали су резултати најновије анкете Министарства европских интеграција.
Највећа подршка за ЕУ била је 2009 - 74 одсто. Подршка чланству у ЕУ расте у последњих годину дана, а данас три одсто грађана Србије више желе да постану Европејци, него у децембру прошле године. Ипак, нису увек тако мислили. Пре девет година чак 74 одсто је желело да буде део Уније, да би 2016. године број оних који су спремни да подигну заставицу ЕУ - пао готово два пута. Да тадашње одлуке и промене мишљења нису случајне, показују и конкретни догађаји, који су спуштали или подизали ЕУ удицу до грађана Србије. Зашто се резултати сваке године толико мењају? Милена Лазаревић, програмска директорка ЦЕП Разлике у подршци грађана нису резултат различите методологије истраживања јавног мњења, већ конкретних политичих и економских догађаја и одлука у датом тренутку. Грађани највише реагују управо на њих - на могућност економског бољитка за себе и цело друштво, али и прилике за путовања и миграцију. Морамо имамо у виду да је 2009. године подршка била највећа - 74 одсто. То је тренутак када су грађани Србије добили прилику да слободно путују, јер је усвојена визна либерализација. Период 2016. године, када је подршка била рекордно ниска, између 41 и 45 одсто, јесте година евро-скептицизма. Те године је Британија изгласала излазак из Уније на референдуму, па је опште мишљење било да ће то покренути 'домино ефекат' и да ће се Унија можда и распасти. Тада је Доналд Трамп постао председник САД. Такође, процес приступања ЕУ је у тада текао изразито успорено, а грађани Србије су имали утисак да се никада неће завршити. Тек крајем 2017. је Жан Клод Јункер, председник Европске комисије најавио нову стратегију за Западни Балкан и показао да је ЕУ ипак заинтересована за део Балкана у којем је и Србија. Важно и то да су грађани препознали да је Европска унија највећи донатор у Србији. Јер је људима најбитнија економска ситуација. Колико би људи заокружило „да" *Министарство европских интеграција Они су се вратили из ЕУ Грађани Србије зарађују осам пута мање него Немци, четири пута мање од Француза, али и два и по пута мање од Словенаца и дупло мање од Хрвата. Неки су, након рада или прилике за посао, ипак одлучили да се из иностранства врате у Србију. Александра Ивановић је отишла на мастер студије безбедности пре неколико година у Барселону, са идејом да, како каже, унапреди своје знање и вештине, као и да добије прилику за праксу у ЕУ. Пре него што је отишла, имала је неколико понуда за посао у Србији. „По завршетку студија сам се одлучила на повратак јер сам сматрала да ће ми налажење посла са још бољим квалификацијама - још лакше ићи. У моменту завршене праксе ми је понуђено продужење ангажмана, али сам сматрала да више могу да допринесем у некој сличној организацији/органу у својој земљи. Поред породице, ово је био главни разлог мог повратка у Србију." Кад се вратила, потражила је посао у државним одганима, јер каже да је то био „логичан избор као мастеру безбедности и развоја у ЕУ". Ипак, није се запослила у државној служби. „Због ситуације у земљи, непотизма и праксе запошљавања преко везе у државним органима, моја каријера по повратку је отишла у потпуно другом смеру." Услов за приступање ЕУ јесте да се у земљи одржи референдум и да се грађани изјасне - да ли желе у Унију Драган Симеуновић из Крагујевца радио је прошлог лета у Немачкој три месеца - као паркетар и молер. Другар који живи у Франкфурту га је позвао да му среди стан. „Нисам имао папире, ушао сам легално у земљу, али сам радио практично 'на црно'. Испоставило се да се то свима исплати, ја сам наплаћивао три евра по квадрату за молерај, а у Немачкој то иде до 30 евра за квадрат." Планирао је да остане само 15 дана, али га је шеф друга, који је Немац, запослио да и њему окречи стан. Имао је толико посла да се вратио - зато што није више имао дана у шенгену. „Размишљао сам да покушан легално, са папирима. Али, овако ми се више исплати." На докторске студије у Француску отишла је Марина Илић. Иако је тамо има блиске рођаке, зна добро језик и уредила је свој боравак, никада није пожелела да тамо заувек и остане. „Нервирао ме је осећај неприпадања и утисак да је све ту око мене јако лепо, али није моје, већ туђе. Размишљање и идеја ми је била да уз мало труда, мотивације и вредног рада исте ствари могу остварити и у Србији. И нисам се преварила." Марина је у Србији отворила агенцију која помаже студентима да оду на школовање у иностранство и добију стипендију за свој међународни боравак. Косово испунило услове за визну либерализацију Београд и Приштина у новој рунди разговора Како су то урадили суседи - на правом референдуму Услов за приступање ЕУ јесте да се у земљи одржи референдум и да се грађани изјасне - да ли желе у Унију. То су морале да ураде и Словенија и Хрватска, а, слично као у Србији, и код њих су анкета пре „правог" референдума показивале врхоглаве резулатате током година процеса приступања. Словенци су гласали још пре деценију и по, а са 89,61 одсто њих је заокружило - да жели да им држава буде део Уније. Огромном подршком, Словенија није оборила рекорд, јер су за ЕУ више били Литванци и Словаци. Хрватска је одржала референдум 22. јануара 2012. године. Био је то први референдум у Хрватској након 1991. године и референдума о независности. Резултати су били - 66,27 грађана заокружило је „за", а 33,13 „против" као одговор на питање - „Јесте ли за чланство Републике Хрватске у Европској унији". Највише су гласали Загребчани. И Хрвати и Словенци нису током процеса били толико убеђени да желе да уђу у ЕУ. Тако, само две године пре приступања, око 53 одсто Хрвата је било за улазак у ЕУ. Када им је суседна Словенија блокирала преговоре, подршка је пала - на 49 одсто. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk