„Виђиланте": Када грађани у Србији узму закон у своје руке
На „црној листи" удружења Свети Сава из Лазаревца наћи ће се они за које се - уз помоћ полицијских и уличних извора - утврди да продају дрогу.
Виђилантизам се обично појављује у срединама огрезлим у корупцију, у којима систем не функционише „Тада долази до јавне осуде, стигматизације тих људи - за оне који су у Лазаревцу важили за угледне бизнисмене сада сви знају да продају дрогу, шта возе, где живе и како изгледају", каже за ББЦ на српском председник овог удружења, који се у медијима не појављује под пуним именом и презименом. Ово удружење - чији су чланови, према његовим речима, „људи физички и искуствено спремни за обрачун са било ким" - већ неколико година се овако бори против трговине дрогом у овој београдској општини. За разлику од англосаксонског права и држава, где грађани кроз пројекте могу да бригу о безбедности у комшилуку поделе са полицијом, овде је реч о „узимању правде у своје руке", објашњава за ББЦ адвокат и некадашњи министар полиције Божо Прелевић. „Институције државе не заштићују грађане и онда они узимају ствари у своје руке и фактички се конфротирају са криминалцима", додаје он. Социјална психолошкиња др Ирис Жежељ објашњава да пад поверења у институције, води осећању незаштићености и беспомоћности код грађана. „Они тада покушавају да реше проблем у непосредној околини, тако што ће се самоорганизовати и повратити неку врсту контроле", каже она. Летком против нарко-дилера Плакате са информацијама о наводним дилерима дроге чланови удружења Свети Сава лепили су у у Кнез Михаиловој улици у Београду. Борба против дроге ове године једна је од тема које су у центру пажње јавности. Смрт тинејџерке у Аранђеловцу након узимања екстазија у новембру, била је повод за уличне протесте какви се не виђају често у овом граду. Била је то пета смрт од екстазија у Србији о којој су медији известили ове године. „Дрога је и превише била доступна у Аранђеловцу, као на трафици и на сваком ћошку", каже за ББЦ Иван Ивановић из удружења грађана „Аранђеловчани и Аранђеловчанке" - организатора протеста "Не окрећи главу, реци не!". Тада су председнику општине изнели низ захтева и тражили активнију сарадњу и транспарентнију улогу институција, полиције и правосуђа у едукацији и борби са проблемом који доживљавају као опасност. „Углавном, општина је у 10 захтева изашла у сусрет. Направили смо СОС број који је анониман и на који могу да се пријаве све криминалне радње", објашњава Ивановић. Према његовом мишљењу, поверење у полицију и правосуђе у оваквим стварима не постоји. „Да грађани имају поверења у полицију, не би тражили анонимни СОС број", каже он. Са тим је сагласан и председник удружења Свети Сава из Лазаревца које је подржало протесте у Аранђеловцу. "Ви сте имали случај да грађанин пријави полицији нарко-дилера, а он дође за пет минута са батинашима на врата - тако да је поверење изгубљено", тврди он. Зато је, додаје, њихова улога да буду „спона, уз велику подршку грађана". „Имају велико поверење у нас, велики број људи нам доставља информације са терена", каже он. (Не)поверење у институције: У последњих неколико година, „црна листа" удружења Свети Сава ширила се градом у облику летка. Временом се показала се веродостојном - у различитим полицијским акцијама хапшени су управо људи са тог списка. "Они скоро да не промаше ко су нарко-дилери, тако да ви видите да је то опште познато, па као такво је морало бити познато и полицији", наводи адвокат Прелевић. Када је Прелевић 2000. године био министар полиције, дао је налог за израду прве „беле књиге" организованог криминала - из које се нека имена поклапају са лазаревачким списком. За њега је то знак да су дилери заштићени. „Немају од кога да буду заштићени него од високих структура полиције или политике", он. Сличан утисак имају и представници два удружења са којима смо разговарали. Према речима Ивановића, најмање су задовољни радом правосуђа. Из извештаја о раду тужилаштва на случајевима трговине дрогом, који су тражили и добили, сазнали су да се законска могућност затворске казне најмање примењује. „Желимо да разјаснимо због чега је само осам одсто пресуда завршено затвором, а све остале нагодбом или условном казном. Која је то порука и полицији и грађанима дроге - ухватиш га и вратиш га на улицу?", пита Ивановић. Како су судови одлучивали у 2017. години Зато се, кажу из оба ова удружења, залажу за далеко веће казне од оних прописаних тренутним кривичним законом. Наглашавајући да не призива систем попут оног на Филипинима - где свако може да пуца на оног за ког сумња да продаје дрогу - председник удружења Свети Сава наглашава да закон мора бити строжи. „Три године, то је срамотно. Та казна за прво диловање не би смела да буде мања од 15 година", каже он. Након недавног састанка Државне комисије за борбу против дроге, министар здравља Златибор Лончар рекао је да ће се залагати за оштрију казнену политику према дилерима, додајући да постоји идеја да се то дело треба да се третира као покушај убиства. Док у Аранђеловчани и Лазаревчани подржавају такав приступ, Прелевић у таквим најавама види „цинизам". „Овде сваки пут када кажете зашто не похапсите криминалце, они кажу сада ћемо да мењамо закон. Том логиком би и онај ко продаје алкохол, могао да се терети за покушај убиства", наводи он. Прелевић објашњава да закон није благ, али да је рад тужилаштва проблематичан - утолико што са капацитетима које има, не може да обради број послова који им је поверен. Отуда долази до тога да се склапа већи број споразума. "Ја мислим да са нарко-дилерима не би требало да праве споразуме", наводи он. Грађани више верују полицији, али у исто време све више верују да је корумпирана Такође, један од проблема је квалитет кривичних пријава које се подносе. „У једном броју случајева имaте да је полиција написала кривичну пријаву, али да није доставила ваљане доказе. Такво лице је неупотребљиво за сам поступак", објашњава он. Проблем изостанка реакција и благе казнене политике се налази у спрези политике и тужилаштва, каже он. "У великом броју случајева исти је ефекат било да грађани оду у полицију или цркву - и једни и други кажу да ће то пренети вишим инстанцама", додаје. Иван Ивановић из Аранђеловца каже да су грађани у последње време приметили већи број полицајаца на улицама, али да Радна група која је оформљена у сарадњи са општином, још није одржала састанак. "Уколико се то не деси, опет ћемо протестовати", каже он. "Одговараћете" „Нежни грубијани са фантомкама", "Ако злостављате животиње, наћи ћемо вас" - само су неки од медијских наслова који прате рад контроверзног удружења за заштиту животиња Левијатан. Од првих слика набилдованих и тетовираних заштитника животиња до Фондације која делује у читавом региону, Левијатан је данас и те како препознатљиво име. У писаном одговору за ББЦ на српском из ове фондације кажу да је њихово удруживање одраз „бунта према најстрашнијем облику насиља према животињама". Како објашњавају, први знак да је таква организација потребна друштву био је број људи који им се обраћао. „Најпре порукама и позивима, а затим и снимцима злостављања животиња, што упућује на чињеницу да је проблем уочен чим га толико људи препознаје", наводе у Левијатану. Снимке које добијају објављују на друштвеним мрежама, именујући актере и места где они живе и поручујући им да ће одговарати. Оваква врста деловања изазвала је полемике у јавности - да ли људе треба осуђивати пре него што суд да коначну реч? У Левијатану кажу да сматрају да је јавна осуда таквог понашања важна, као и изрицање казни. „Јавном осудом постиже се много по питању превенције и освешћења људи, а истовремено се помаже институцијама у брзом и ефикасном откривању починилаца, имајући у виду број људи који нас прати на друштвеним мрежама", наводе. Основана пре неколико година као иницијатива пријатеља и истомишљеника, Фондација Левијатан данас делује широм региона. Психолошкиња Жежељ објашњава да овакве иницијативе могу имати јак моментум и да јавност која жели брза и видљива решења - стаје иза њих. „Поред тога, психолошки, осећај повратка контроле и могућност да се неко 'заслужено казни' изузетно су мотивишући", каже она. Међутим, вербални обрачуни на друштвеним мрежама лако склизну у арену насиља. Недавно су двојица представника Фондације приведена због наводних претњи. Убрзо су пуштени, а притвор им није одређен. Па, може ли се на насиље одговорити насиљем? „Остављамо вам на размишљање да ли се реч 'одговараћете', којом завршавамо наше снимке и која подразумева одговорност пред законом, може сматрати насиљем", наводе. Из Левијатана додају да их често злонамерно описују као „групу која насиљем одговара на насиље", упркос правној и институционалној борби које воде у судницама. Последњи такав случај пред Основним судом у Суботици, у коме је адвокат Фондације заступао оштећену страну, због злостављања пса изречена је условна казна од 4 месеца затвора. Ипак, иако део јавности подржава овакав вид деловања, нису сви одушевљени. Има ли разлога за бригу? Према мишљењу психолошкиње Жежељ - има. Она каже да је „огорчење јавности често оправдано" и да „може бити разумљиво када се посеже за оваквом врстом акција", али да је "гомила" непредвидива и да у њој долази до „дистрибуције одговорности". „То значи да је могуће да се одлуке доносе исхитрено, без довољно информација, а да се нико на крају не осећа одговорно због тога. Тако се од проактивних грађана може стићи до гомиле спремне за линч у релативно кратком року", каже она. Шта грађанин може да уради? Сви саговорници сагласни су у оцени да је ситуација за нијансу боља од када се они баве проблемима којима се баве. Истичу и да се без сарадње грађана и институције на свим нивоима, ти проблеми не могу решавати, али да, за сада, људи имају више поверења у њих него у полицију. Можда је најсвежији пример лоше комуникације надлежних са иницијативама грађана - случај Игора Јурића. Након отмице и убиства његове петнаестогодишње ћерке Тијане 2014. године, Јурић је основао фондацију у њено име и упустио се у борбу против насиља над децом. Од тада је, каже, постигнуто много - нестанак деце постао је приоритет за полицију кроз усвајање Тијаниног закона, основан је регистар несталих лица, али се и много више говори о педофилији. Фондација је такође прикупила више од 160.000 потписа грађана за иницијативу за увођење доживотне казне затвора за убице деце и трудница. Петиција је предата председници Скупштине Маји Гојковић пре више од годину дана. Када је иницијатива стигла на дневни ред скупштине, највећи број посланика није био ни за ни против - нису имали никакво мишљење о томе. „На то не само да скупштина није реаговала, већ касније ни Министарство правде није одговарало на позиве", Јурић за ББЦ на српском. Какве казне предвиђа кривични законик: Након што је Јурић јавно критиковао рад парламента, у медијима блиским властима појављивале су се информације из његовог приватног живота и кривичног досијеа. „Врло једноставна и јасна порука институција нашег друштва", каже он. Недавно је на Фејсбуку и сам објавио име и презиме лица за које навео да је осуђени силоватељ и упозорио грађане да је на слободи. „Можемо да расправљамо да ли је то законито или не, али ја не бих могао да поднесем да опет неко страда, а да ја нисам бар покушао да учиним нешто", наводи Јурић. Каже да жели да помогне људима да ураде оно што он није успео - упозори своју децу на опасности. Јурић тврди да је циљ иницијативе да се спречи могућност да повратници поново исто дело - нешто што статистика показује да ће се догодити. И одговара - није проблем у томе да се иницијатива не изгласа, већ му смета одсуство расправе о питању које је покренуло толики број грађана. „Зашто о томе не расправљамо? Ја као грађанин имам то право и ја се на то право позивам", каже Јурић. Социјална психолошкиња Ирис Жежељ наводи да би институције требало да покажу заинтересованост за бриге грађана и њихову жељу за решавањем проблема, али да се то не дешава. „Једном пољуљано поверење између грађана и државе тешко је поново успоставити", закључује она. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk