Корона вирус: Зашто би физичка удаљеност могла да потраје још неко време
И док земље широм света постепено попуштају мере које спречавају људе да се друже, једна препорука је на снази у целом свету - одржавајте физичку дистанцу.
На неким местима људи проналазе инвентивне начине да одрже дистанцу према другима ББЦ новинари су проучили доказе зашто је ова мера толико кључна у борби против Ковида-19 и колико би још могла да потраје. Пред крај Првог светског рата, светом је почео да се шири страшан грип. Вирус одговоран за ту болест, која је постала позната као Шпански грип, заразио је више од четвртине светске популације. Са бројем смрти процењеним на између 50 и 100 милиона људи, била је то једна од најсмртоноснијих пандемија у историји човечанства. Усред те пандемије, током септембра 1918. године, градови широм САД планирали су параде за промоцију куповине обвезница слободе, које су се продавале како би се пружила подршка рату у Европи. У Филаделфији, у Пенсилванији, где је 600 војника већ било заражено вирусом група, градски оци одлучили су да ипак дозволе одржавање параде. За то време, град Сент Луис, у Мисурију, одлучио је да откаже параду и уведе друге мере које ће ограничити јавна окупљања. Месец дана касније, од шпанског грипа у Филаделфији умрло је више од 10.000 људи, док је број смртних случајева у Сент Луису остао испод 700. Парада није била једини разлог за разлику у стопи смртности, али бројке показују колико важне мере које се данас знају као „социјално дистанцирање" могу да буду током пандемије. „Социјално дистанцирање односи се на начин на који се ствара баријера физичке дистанце између двоје или више људи како би се спречило или зауставило преношење вируса", каже Ариндам Басу, ванредни професор епидемиологије и еколошког здравља на Универзитету у Кентерберију, на Новом Зеланду. Шпански грип: Како је свет изгледао после пандемије 1918. године Једна анализа интервенција спроведених у неколико градова широм САД-а током 1918. године показала је да су они који су рано забранили јавна окупљања, затворили позоришта, школе и цркве, имали много мањи скок у стопи смртности. Мало више од 100 година касније, свет се суочава са још једном пандемијом, овај пут од другачијег вируса - корона вируса по имену Ковид-19. Данас је глобална популација већа за шест милијарди људи него што је била 1918. године. Иако је Ковид-19 у многим погледима другачији од Шпанског грипа - нарочито по томе кога погађа и досадашње стопе смртности - овде се крије важна лекција о томе какву разлику може да начини социјално дистанцирање. То би и даље могао да буде најбољи начин борбе против ове пандемије. Стопе смртности у Филаделфији и Сент Луису током пандемије Шпанског грипа 1918. године показују колико је важно социјално дистанцирање „У овом тренутку немамо безбедну и ефикасну вакцину, нити знамо да ли ће безбедан и ефикасан лек радити на елиминисању инфекције Ковида -19 кад се она једном догоди", каже Басу. „У одсуству тога, најбоље чему можемо да се надамо је превенција." Многе земље широм света сада примењују различите мере у покушају да наметну социјално дистанцирање како би успорили ширење Ковида-19. Оне варирају од забране масовних окупљања, затварања јавних простора као што су теретане, пабови и клубови, до затварања школа и, на неким местима, потпуне блокаде током које су људи приморани да остају код куће. Иако је самоизолација облик социјалног дистанцирања, мора да се направи једна веома важна дистинкција. Самоизолација и карантин за циљ имају спречавање људи који су заражени или за које се зна да су имали контакте са људима који су заражени да пренесу вирус даље. Социјално дистанцирање шира је мера са циљем да се заустави оно мешање људи које омогућује да се зараза рашири читавом популацијом. А можда ћемо морати да се клонимо других људи још неко време у будућности. Ново истраживање засновано на компјутерском моделу са Харвардског универзитета, које тек треба да буде објављено у неком академском часопису, упозорава да ће можда бити неопходно да се у САД непрекинуте мере социјалног дистанцирања одрже све до 2022. године, уколико не буду могле да се примене друге интервенције као што су вакцина, терапија лековима и агресивне мере карантина. То је зато што иако једнократни период социјалног дистанцирања може да одложи врхунац епидемије до неког каснијег периода у току године, велика је вероватноћа да ће доћи до поновног јављања случајева крајем године уколико вирус покаже неке сезонске варијације. Али постоји добар разлог зашто је социјално дистанцирање постало толико важна стратегија у контролисању пандемије Ковида-19. Верује се да у раном стадијуму епидемије свака особа заражена Ковидом-19 пренесе вирус у просеку на још 2-3 особе. Ову заразност епидемиолози мере уз помоћ нечега што се зове „број репродукције". Поређења ради, инфлуенца има број репродукције од 1,06-3,4, у зависности од врсте. Једна студија показала је да је Шпански грип имао број репродукције од око 1,8. Риновирус, један од оних који изазивају обичну прехладу, има број репродукције од 1,2-1,83. Већина процена за Ковид-19 каже да је његов број репродукције између 1,4-3,9. Како држање дистанце помаже у борби прoтив корона вируса Период инкубације - време од заражавања до појаве симптома - показао се да је за Ковид-19 око пет дана, мада симптоми могу да се појаве и за до 14 дана, према истраживању спроведеном у Кини. Ако сте заражени, а наставите да се социјализујете као и обично, врло је вероватно да ћете пренети вирус на између два до три пријатеља или члана породице, који онда сваки може да зарази нових 2-3 људи. За месец дана на овај начин један случај може да доведе до 244 нова случаја, а за два месеца он скаче на 59.604. Да би се ово додатно закомпликовало, сматра се да би вирус могао да се шири и од људи који су заражени али тек треба да осете симптоме. Једна студија Лорин Ансел Мејерс са Тексашког универзитета у Остину проценила је да ово тихо преношење може да се деси и у до 10 одсто случајева. Процењује се да ће 1-3 одсто људи који се заразе болешћу остати асимптоматично. Ти људи можда не знају да треба да се само-изолују, али да су се придржавали добре праксе социјалног дистанцирања не би несвесно даље ширили вирус. Већ постоје неки докази да остајање код куће и држање безбедне удаљености од других може да успори ширење болести и заустави домино ефекат. Истраживање које се бави заразама у Вухану показало је да је увођење контролних мера на великом плану довело до тога да број репродукције у граду падне са 2,35 на скоро један. Кад број репродукције стигне до броја један, број случајева ће престати да расте јер ефективно свака заражена особа пренесе вирус на само још једну. Модели израђени у Кини показали су да је значајна мера социјалног дистанцирања кључна за смањење овог броја репродукције у Вухану и широј области провинције Хубеи. Закључено је да што се раније уведе блокада у епицентру епидемије, то мања она на крају испадне. Један од главних циљева социјалног дистанцирања је да се „спљошти крива", што значи да се одложи ширење вируса тако да спорије стигне до људи. Идеја је да се продужи временски период током ког вирус путује кроз становништво и да се погура врхунац броја случајева тако да се он јави касније. Графикон који приказује број случајева заражених скочиће у небеса много брже без социјалног дистанцирања. Са њим, крива је много пљоснатија, што значи да је у свако доба број заражених људи, а стога и људи којима је потребна хитна медицинска помоћ и ресурси, нижи. Али како то изгледа преведено у ситуације из стварног живота? Различите земље су имале различите приступе стратегијама превенције. Велика Британија је међу онима која је пооштрила мере реагујући на извештај који се служио компјутерским моделом да предвиди како би вирус могао да се шири у изради истраживача са Империјалног колеџа у Лондону, објављен 16. марта. Научници су се бавили са два потенцијална метода опхођења према пандемији у симулацији британског и америчког становништва. Први, ублажавање, усредсредио се на социјално изоловање само најризичнијих група и стављање у карантин оних са симптомима. Други, сузбијање, подразумевао је да свако из популације предузме кораке да се социјално дистанцира док се они са симптомима и други у домаћинству стављали под кућни карантин. Земље широм света примењују мере за подстицање социјалног дистанцирања Студија је показала да би се без икаквих предузетих мера Велика Британија суочила са 510.000 смрти, док би САД могла да очекује 2,2 милиона смрти од Ковида-19. И док су они проценили да би прва стратегија ублажавања могла потенцијално да смањи потребу за здравственом негом за две трећине и преполови број смрти, и даље би за последицу имало смрт стотине хиљада људи. То би и даље преоптеретило здравствене службе, нарочито интензивну негу, „и то вишеструко". Пре него што је овај извештај објављен, Велика Британија се спремала да постигне „колективни имунитет", ситуацију у којој значајна пропорција чланова друштва постаје имуно, после заражавања или после вакцинације. Смањивши корпус људи који могу да се заразе, овај колективни имунитет ефикасно спречава да се вирус шири даље. „Кад се као стратегија користи колективни имунитет, они који је користе дозвољавају неке праксе становништву, знајући да оно може потенцијално да рашири инфекцију", каже Баус. „Ствари као што су масовна окупљања су и даље дозвољена уз став да су људи који ће их посећивати здравији и 'стаменији' и да ће се опоравити и током тог процеса пренети имунитет и на друге." Кад је у питању Ковид-19, каже Басу, знамо веома мало тога о краткорочним и дугорочним последицама саме инфекције. Такође, још увек није јасно колико имунитета заражени људи стекну кад се опораве (мада неки тестови на мајмунима сугеришу да је могуће стећи имунитет после заражености). „Дакле, свесно излагање иначе здравих појединаца и дозвољавање да се зараза прошири кад изолација или блокада функционишу може да буде веома опасно", каже Басу. „Ако људи који су заражени пренесу заразу на друге подложне болести који живе с њима, онда ситуација може врло брзо да ескалира." Као одговор на истраживање Империјалног универзитета, британска влада је променила своју препоруку, уводећи све строже мере контроле и забране компанијама и јавности. Старост популације, као и начин на који људи живе у друштву, имају велики утицај на то како се шири Ковид-19, према истраживачима са Оксфордског универзитета и Нафилдског колеџа. Џенифер Дауд и њене колеге проучиле су демографске податке и ширење заразе у различитим деловима света. У Италији, која има старију популацију и вишегенерацијске породице, где су људи склонији да живе у тешњим везама, вирус Ковид-19 однео је више живота. То је зато што се стопа смртности код људи старијих од осамдесет година процењује на 14,8 одсто, за разлику од 0,4 одсто за оне старости између 40 и 49 година, према њиховој студији случајева разбољевања и смрти до 13. марта. Али чак и у Италији, чини се да је социјално дистанцирање имало ефекта. Различите стратегије примењене у два различита града - Бергамо и Лоди - довеле су до запањујуће разлике у укупном броју заражених. У Лодију, први случај корона вируса забележен је 21. фебруара, а путна ограничења уведена су два дана касније. „Двадесет четвртог фебруара, све школе, универзитети, културни, рекреативни и спортски догађаји такође су били отказани", каже Дауд. „Случајеви су почели да се откривају и у Бергаму 23. фебруара у малом броју општина и говорило се о сличним ограничењима, али она нису уведена све до широке блокаде од 8. марта." Седмог марта, оба града имала су око 800 случајева, али 13. марта број случајева у Бергаму скочио је на око 2.300, док је Лоди имао мање од половине од тога, око 1.100. Две покрајине имају сличну структуру годишта становника, обе са скоро 21 одсто популације старости преко 65 година, каже Дауд. „Иако Бергамо свеукупно има већу популацију од Лодија, гроздови општина из којих су потекли случајеви били су сличне величине и стога упоредиви кад се гледа рана прогресија епидемије", каже Дауд. Ситуације изгледају запањујуће слично онима виђеним у Филаделфији и Сент Луису. Али још је сувише рано да се каже да ли ће се историја поновити, кажу истраживачи. Једна велика разлика је што се бројеви који се пореде у ова два италијанска града случајеви вируса, а не број смрти. Италијански град Лоди увео је мере социјалног дистанцирања много пре Бергама, где је број случајева скочио наглије „Може ту да буде других ствари које су се разликовале у овим контекстима, као што је конкретан догађај који је довео до супер-ширења или различите врсте мрежа друштвене повезаности", каже Дауд. „Али имајући у виду сличност у основи и екстремне интервенције примењене у Лодију, ми мислимо да то снажно указује на ефикасност тих мера." Свеукупно, каже Дауд, може се слободно рећи да социјално дистанцирање ради. „Виђамо праве доказе ефикасности ових мера." Друга студија у савезној држави Вашингтон која се бавила брзином ширења респираторних вируса уопште - али не и Ковида-19 - показала је да социјално дистанцирање може да смањи ширење ових болести и на дуже стазе. Телефони институција у Србији које можете контактирати уколико имате питања о корона вирусу: Необично велика количина снежних падавина у фебруару 2019. године довела је до широко распрострањених мера затварања школа и радних места, што је довело до смањења броја случајева и током остатка сезоне за 3 до 9 одсто. Проблем је у томе што ће, кад људи буду поново почели да се састају, вирус почети поново да се шири и случајеви ће вероватно кренути да расту. Због тога ћемо се вероватно срести са крени-стани приступом социјалном дистанцирању, где би мере могле мало да се попусте, дозвољавајући једном броју случајева да порасту, пре него што се врате строже мере како би се ниво заразе задржао у оквирима са којима здравствене службе могу да изађу на крај. То се пореди с отварањем и затварањем славине пандемије Ковида-19, како би се осигурало да болнице и медицинско особље нису преоптерећени. Леба на конопче Наравно, држање подаље од пријатеља и родбине није лако, нарочито током глобалне пандемије. Могло би да дође до неких нежељених последица које потичу од избегавања људи. На дуже стазе, остати изолован од друштвених група може да доведе до срчаних болести, депресије и деменције. Али социјално дистанцирање не значи нужно прекидање свих контаката. За разлику од 1918. године, данас постоји прегршт начина да људи остану у контакту са вољенима. Технологија нам је подарила друштвене мреже, апликације за поруке и онлајн видео позиве. А ако од тога они које волимо буду остали безбедни, на крају може бити вредно свега. Ауторка: Ебигејл Бил Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk