Трамп и оружје: Да ли план за окончање насиља има смисла
Два дана након што је Америка остала шокирана масовним убиствима у Ел Пасу и Дејтону председник је издао прво опсежно јавно саопштење о нападима.
„Ментална болест повлачи обарач, а не пушка" - Трампов план у пет тачака за борбу против масовних убистава. У десетоминутном говору у Белој кући, Трамп је изразио саучешће, похвалио снаге реда и закона, и осудио „расизам, шовинизам и белачку расну надмоћ" за који каже да је мотивисао Парика Крусијаса, убицу из Ел Паса. „Злокобне идеологије морају бити поражене", рекао је он. „Мржњи нема места у нашој земљи." Онима који одавно врше притисак на председника да осуди белачки расизам коначно су се услишиле молбе. Али критичари који су га позвали да прокоментарише како је његова анти-имигрантска реторика могла дати крила белачком националистичком покрету биће разочарани. Они који су мислили да је председник најаву говора претходно дао у твитовима биће збуњени. На Твитеру је он повезао подршку опсежнијим проверама историјата купаца оружја (коју демократе желе и већ су усвојиле у Представничком дому) са властитом реформом имиграције (коју желе републиканци). Уместо тога, Трампов говор се изокола осврнуо на „сјајан закон" и позвао на окончање „деструктивних партијских подела", након што је изложио низ од пет предлога различитих нивоа детаља и практичности. Ево њих и шта би они могли да значе. 1) Стварање алата за откривање потенцијалних масовних убица на интернету Након што се зарекао да ће пружити ФБИ-у „све додатне ресурсе који су им потребни да истраже и зауставе злочине из мржње и домаћи тероризам", председник је пажњу посветио области на којој таква мржња и насиље често цветају - интернету. „Издао сам налог Министарству правде да у сарадњи са локалним државним и федералним агенцијама, као и компанијама за друштвене мреже, развије алате за откривање масовних убица пре него што они нападну", рекао је он. Крусијас је наводно објавио манифест пун мржње на форуму 8chan-а непосредно пре него што је напао - што су масовне убице на Новом Зеланду и у Повеју, у Калифорнији, такође урадили почетком ове године. „Анонимна интернет забит испуњена мимовима, 8chan, одавно је место на ком белачки супрематисти индоктринирају друге - углавном младе беле мушкарце - шовинистичким идеологијама", пише Ејприл Глејзер у Слејту. Кључно питање је како ће се тачно „алати" који могу да препознају потенцијалне злочине из мржње развити и користити на форумима као што су 8chan. Осудити говор мржње на интернету је лако; развити прописе који регулишу онлајн дискурс у земљи која је слободу говора угравирала у уставу много је захтевнији задатак. Прошлог месеца је Трамп у Белој кући одржао „самит о друштвеним мрежама", на ком се окружио онлајн активистима и коментаторима, од којих су неки били оптужени за подстицање на мржњу и расни презир - и жалили се да их ућуткују технолошке компаније. Председнику који је изградио позицију некога ко се противи наводној цензури на интернету могло би да буде тешко да промовише алате који би једну такву цензуру олакшали. 2) Окончање 'величања насиља' у видео играма Упозоравање на опасности које са собом носе насилне видео игре је отрцана цака која датира још из дана после масовног убиства у Колумбајну 1999. године, кад су дела двојице тинејџера, убица 12 другара из разреда и једног наставника, приписана видео играма које симулирају пуцњаву из првог лица и видео спотовима Мерилина Менсона. Педесетогодишњи Менсон можда више није општепопуларно име, али републикански званичници пожурили су да истакну референцу на видео игре у наводном манифесту убице из Ел Паса још пре Трамповог обраћања у понедељак ујутро. Председник није изнео никакве конкретне акције за контролисање видео игара - и не постоје коначни докази који повезују играње видео игара са насиљем - али било какав законски покушај да се регулише продаја видео игара налетеће право на случај америчког Врховног суда из 2011. године када је поништен калифорнијски закон који је криминализовао продају насилних видео игара деци млађој од 18 година. Видео игре игра отприлике 210 милиона Американаца. Франшиза The Call of Duty, коју је Крусијас наводно навео у свом манифесту, продала се у скоро 300 милиона примерака. Уколико постоји додирна тачка између насиља, мржње, расизма, мизогиније и играња видео игара, до ње долази кад љутити млади бели људи причају о играма на интернет форумима као што је 8chan, а не представљају је саме видео игре. 3) Реформа закона о менталном здрављу Шездесетих и седамдесетих година прошлог века, заговорници реформе менталног здравља успели су да издејствују изгласавање закона који је довео до значајног одустајања од затварања ментално оболелих против њихове воље и уместо тога се усредсредио на лечење у заједници. До године 2000, број Американаца у менталним институцијама опао је на 55.000 - што је пад од 90 одсто у односу на шездесете. У свом говору у понедељак, Трамп је рекао да је „недобровољно затварање" можда неопходно за оне који су препознати као ментално поремећени и склони насиљу. Државе тренутно имају наврат-нанос склепане прописе који управљају тим процесом, мада постоји мало научних доказа да клиничка ментална болест стоји иза већине случајева насиља извршеног ватреним оружјем. Председникови коментари поновили су његове кратке опаске изречене у недељу поподне да су ова масовна убиства, у својој суштини, криза менталног здравља. Кључна идеја у председниковом излагању о менталним болестима у понедељак била је када је рекао да „ментална болест и мржња повлаче ороз - а не пушка." Била је то доста неспретна парафраза популарног аргумента бораца за права на оружје да „пушке не убијају људе; људи убијају људе". Председник се можда залаже за реформу закона о менталном здрављу, али је заправо можда хтео да наговести да одбија да подржи свеобухватну реформу закона о ватреном оружју. 4) Спровођење закона о знацима за узбуну Најближе што се председник нашао конкретном предлогу за контролу оружја у говору у понедељак било је кад је позвао да они „за које се процени да представљају озбиљну опасност по јавну безбедност" немају приступ оружју и, уколико га поседују, да постоји „убрзани" процес који ће омогућити снагама реда и закона да га одузму. Такви закони о знацима на узбуну имали су одређену подршку активиста за контролу оружја, мада се доживљавају само као парцијална мера. Групе заговорника за право на оружје, с друге стране, били су изузетно скептични према процесу који ће омогућити припадницима реда и закона да једнострано укину оно што сматрају да треба да је неотуђива уставна слобода. Неки заговорници менталног здравља једнако су забринути да би такав закон могао да одврати појединце од тражења помоћи и додатно стигматизује оне са менталним проблемима. Неколико републиканских сенатора већ је исказало интересовање за подршку закону о знацима на узбуну на федералном нивоу, што би могло да наговести да је конгресно деловање у овом случају могуће. Петнаест савезних држава тренутно има неки облик овог закона. Закон у Колораду, који су демократе усвојиле у априлу, изазвао је, међутим, општи бес конзервативне заједнице у овој држави, укључујући обећања неких локалних званичника да неће спроводити прописе кад ступе на снагу наредне године. Може се слободно рећи да ће федерални закон изазвати слично енергично противљење. 5) Извршење смртне казне за терористе и масовне убице по убрзаном поступку Пре две недеље, државни тужилац Вилијам Бар најавио је да ће савезна влада наставити са погубљењем појединаца који чекају извршење смртне казне први пут у последњих 16 година. У понедељак, председник је затражио проширење смртне казне на оне који су осуђени за масовна убиства и „злочине из мржње". Смртна казна можда губи на популарности и све се ређе спроводи као казна у САД, али анкете указују на то да је и даље подржава већина Американаца у случају посебно гнусних злочина. Председник, који је критиковао оно што доживљава као попустљив приступ и развучене жалбене поступке доступне осуђеним криминалцима, можда ово види као популаран предлог који доводи његове либералне противнике у раскорак са популарним ставом. Хоће ли енергична употреба смртне казне имати ефекат одвраћања од масовних убистава - која се често завршавају самоубиством - сасвим је друго питање. А што се тиче смртне казне за „злочине из мржње", неки конзервативци доживљавају такав закон - чак и кад не подразумева смртну казну - као ограничавање слободе говора и стварање посебне класе жртава на основу дискриминаторног „менталног стања" починилаца. Другим речима, Трампово министарство правде можда ће осмислити нови закон, који ће можда уопштено гледано чак бити популаран, али вероватно неће бити много људи у Конгресу који ће запети за то да га преточе у закон.