Принц, МТВ, уметност и умор: Био је на врху света, али не одустаје ни данас, осуђен на живот у четири зида
Као уметнички директор задужен за све наступе Принца, Мајкл Ван Хафел навикао је да ради у свако доба дана или ноћи.
Мајкл је био распамећен кад је осамдесетих први пут видео Принса на МТВ-ју Али пре 10 година, кад је оболео од тешког неуролошко-имуног поремећаја, једва је могао да се помери - од тада мора да проналази разне нове начине да ствара уметничка дела, у оквирима ограничења једнособног стана. Пролеће 1983. Принц ће постати једна од највећих звезда на планети, а Мајкл Ван Хафел је тинејџер који одраста у Ворену, у држави Охајо, пропалом индустријском градићу на америчком Средњем Западу. Похађа католичку школу и једног дана, док се налази у пријатељевој кући и гледа МТВ, први пут ће угледати Принца. „Био је то видео спот за песму Little Red Corvette и видео сам како се шепури и плеше као некаква наелектрисана животиња", каже он. „То ме је распаметило. Истински је променило даљи ток мог живота." Мајкл Ван Хафел у свом стану Много година касније, Ван Хафел се преселио у Принцово родно место, Минеаполис, где каже да је радио у свету музике и визуелних уметности са „подједнаким степеном неуспеха". Али, очигледно се нису сви слагали са том негативном оценом - приметило га је Принсово особље и ускоро је почео да ради у музичаревом студијском комплексу Пејзли Парк, пружајући техничку подршку тадашњем уметничком директору. Ван Хафелов први сусрет са шефом није прошао сјајно. „Остао сам сам у канцеларији и чекао да добијем неки посао, да радим било шта. Чекао сам сатима ногу дигнутих на сто, пушећи цигарету и читајући писма обожавалаца Принцу." „Принц је само ушао и загледао се у мене. Питао ме је где ми је колега. Облио ме је хладан зној и био сам нервозан као сам ђаво. Принц је наставио да зури у мене. Потом је отишао." Ван Хафел је био убеђен да ће добити отказ, али је уместо тога добио да дизајнира мајице, омоте за синглове и визуелни материјал за албуме - да би на крају преузео посао главног уметничког директора. У тој улози дешавало му се да током концерта учествује у спонтаном радном састанку крај бине или да се од њега тражи да хитно уради омот за сингл у 3:30 изјутра. У Принцовом креативном универзуму, посао никад не би стао. Средином деведесетих, Ван Хафел се из Минеаполиса преселио у Холивуд, да би радио као креативни директор на филмским пројектима. Радио је и илустрације за МТВ, Најк и друге компаније. Али, 2007. године његова каријера је стала у месту. „Почело је нечим за шта сам мислио да је грип који не пролази. Опхрвао би ме стравичан умор и заспао бих за воланом док се враћам кући с посла", каже он. „Осетио бих снажан бол у ногама и пао сам пар пута док сам ходао. Било је то више од неке обичне болести." После две године и небројено много посета болници, Ван Хафелу је постављена дијагноза мијалгичког енцефаломијелитиса, познатог и као МЕ, илити синдром хроничног умора - стање током ког се људи често осећају крајње исцрпљено и неспособно да обављају чак и најпростије свакодневне обавезе. Као и многи други пацијенти који болују од МЕ-а, и он је открио да његово здравствено осигурање не покрива сво лечење које му је неопходно. Неспособан да ради, био је присиљен да прода кућу на Венис Бичу, кола и личну колекцију Принсових сувенира како би платио здравствене трошкове. Последњих седам година, живи сам у једнособном стану. Већина интеракције са другима одиграва се у виртуелном свету или преко интернета, док му посете медицинских сестара пружају ретку прилику за контакт с људима. „Веома ми је тешко да напустим собу. Кад се осећам добро, изађем два или три пута месечно у кратку шетњу, али било је читавих шестомесечних периода кад не бих уопште излазио из собе", каже он. Међутим, упркос уским ограничењима његовог света, Ван Хафел је почео поново да ствара, користећи камеру на телефону који је добио од једног члана породице. Пејзажи „Ово је поглед са моје зграде. Свиђају ми се сенке и мали дух са 'покровом преко главе' који вири у центру. Свака фотографија приказује неки скучени простор. То имам на располагању. Узимам лишће и пуштам светло кроз њега да бих добио сенке." „Желео сам фотографије које изгледају другачије. Претпостављам да је тема ограничење, али трудим се да правим слике које изгледају као пејзаж или океан", каже он. „Све настају у мојој соби, али трудим се да изгледају као други свет." Неке од његових најпродуктивнијих фото-сесија догодиле су се током периода интензивног бола и болести. „Толико ми нагло постане лоше да се уплашим. Треба ми нешто на шта ћу да се усредсредим. Напуним теглу водом и додам у њу мало полена са увенулог цвета." „Сликам то из екстремне близине тако да изгледа као галаксија. За мене је то бекство", каже он. Кућни акваријум „Обожавам океан. Стално одлазим на интернет страницу Акваријума Залива Монтереј. То је уточиште за животињски свет које се налази близу места на ком живим. Сањам да га једног дана посетим. Покушао сам да реконструишем изглед ствари које налазимо под водом. Пипке или створења која пливају. Ово је цвет потопљен у воду у теглици." „Ова соба ме везује за инфузије, пумпе и игле. Насред пода је душек. Суморно је. Не свиђа ми се. Фотографије су постале начин да пронађем нешто лепо и смислено у свему овоме." Неке од најпопуларнијих слика на Ван Хафеловом Инстаграм налогу су „лепе" верзије ствари као што су цвеће, али он експериментише и са другим субјектима, међу којима су прљавштина или природна трулеж. Многи од предмета које користи проналази на трему или испред улазних врата, а неки од њих већ су почели да труле кад је слика настала. Крајња граница „На многим сликама покушао сам да дочарам бескрајан, несагледив простор. Експериментишем са различитим врстама полена. Ова слика је полен који пада по води, са позадином од светла из лампе за убијање комараца." Иако заради нешто на принтовима, финансије су му оскудне. „Изгубио сам скоро све за шта сам радио. Имам статус инвалида, што значи да добијам социјално, али плаћам 500 долара месечно за здравствено осигурање. Ако на то додате станарину и врло основне трошкове живота, у минусу сам", каже он. „Потрошио сам сву уштеђевину сакупљену током година као креативни директор у Холивуду. Срце ми се сломило кад сам морао да дам на аукцију Принцове ствари. „Морао сам да продам уникатни држач за компакт дискове који је Принц својеручно направио за мене, као и један од његових шешира и уникатну илустрацију на којој је записао смернице за уметника. То су ненадокнадиве ствари. Продао сам то јер сам апсолутно морао." Постоји један артикал, међутим, који није достигао најнижу тражену цену и до дана данашњег остаје у Ван Хафеловом поседу - златни дискови албума Emancipation које му је Принс лично послао. „Помогао сам око дизајнирања омот за тај албум и Принц ми је послао дискове након што сам формално престао да радим за њега. „Било је то лепо од њега. На неки начин, надам се да нећу морати да их продам. Можда ће ми бити боље и то буде једини артикал из мојих дана са Принцом који ћу моћи да задржим." Ванземаљац у соби „Пошто не верујем у ванземаљце, ово ми је просто било забавно. То је био начин да се замисли једна другачија врста живота. Напунио сам флаше водом. Поринуо сам предмете у газирану воду. Мехурићи и дисторзија омогућили су ми да створим нешто иако не могу да користим више од неколико метара простора у соби." Релативно се мало зна о дугорочним ефектима и лечењу МЕ-а. Мајкл учествује у академској студији која жели да дође до неких одговора. Он и даље гаји наду. „Људима који болују од ове болести заиста буде боље", каже он. „Нека истраживања обећавају; има разлога за оптимизам. То што сам изолован, усамљен и без новца ограничава ми могућности тако да се искрено надам да ће ми ова уметничка дела повратити део способности за личну иницијативу. „Креативност ми улива наду. Стварање уметничких дела омогућује ми да се поново осећам продуктивно, да осећам како имам неки циљ и да могу да урадим нешто у оквирима ограничења овог стања и ова четири зида." Аутор слика уколико није наведено другачије: Мајкл Ван Хафел. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk