Наука, звезде и Бетелгез: Зашто се „гаси“ супернова
Астрономи кажу да су велике охлађене површине на површини гигантске звезде Бетeлгез, која се налази близу Земље, разлог што се прошле године утулила.
Илустрација: Бегелтез је гигантска црвена звезда, око 1.000 пута већа од Сунца Гигантске црвене звезде као што је Бетeлгез често показују промене у интензитету сјаја, али пад од 40 одсто, забележен између октобра 2019. и априла 2020. изненадио је научнике. Научници кажу да је разлог за то сличан као код Сунца, које има пеге. Претпостављало се да би Бегелтез ускоро могла да пређе у супернову. Међутим, звезда је почела да се опоравља у мају 2020. и повратила је некадашњи интензитет сијања. Бетeлгез, која је од Земље удаљена око 500 светлосних година, прилично је стара за једну звезду. Не зна се када ће тачно експлодирати - то би могло да траје хиљадама стотина година, можда чак и милион. Када гигантске звезде остану без горива, оне прво крећу да се урушавају, а онда спектакуларно експлодирају. Земља није у ризику да буде погођена том експлозиjом, а очекује се да ће исијавање у том случају трајати између неколико недеља и неколико месеци. Spejs Iks Ilona Maska poslao je dva astronauta na Međunarodnu svemirsku stanicu. Када звезда експлодира, светлост ће вероватно бити видљива и по дану, док ће ноћу бити сјајна као Месец. С обзиром на то да је потребно око 500 година да светлост стигне до нас, сведочили бисмо догађају од пре неколико векова. Како би објаснили зашто се звезда утулила, научници су размотрили различите могућности. Једна од теорија била је да је прашина разлог смањеног интензитета сијања. Гигантске црвене звезде пулсирају, што је последица промена температуре на површини звезде. Пулсација може да изазове „перутање" површинског слоја звезде. Када се гасови испуштени у том процесу охладе, настаје „прашина". Овако Бетелтез сија пре и после затамњења. Због очигледне асиметрије, научници претпостављају да се ради о великим мрљама Како би проверили тезу о прашини, астрономи су користили два савремена телескопа - the Atacama Pathfinder Experiment (APEX) у Чилеу и The James Clerk Maxwell Telescope (JCMT) на Хавајима. Ови телескопи мере електромагнетну радијацију, чија је таласна дужина хиљаду пута већа него код видљиве светлости. Овај део електромагнетног спектра посебно је погодан за посматрање космичке прашине. „Изненадило нас је што је Бетeлгез била 20 мање сјајна, чак и када смо посматрали врло фине таласе", каже коаутор истраживања Стив Марс из Источноазијске опсерваторије на Тајвану, која управља телескопом на Хавајима. Резултати се не поклапају са присуством прашине, кажу астрономи. Они додају да промене температуре у фотосфери - светлећем слоју звезде - представљају највероватнији узрок смањеног сијања. „Фотогрaфије Бетeлгез у високој резолуцији, из децембра 2019, показују разлике у количини сијања", каже један од аутора истраживања Питер Скиклуна из Јужноевропске обсерваторије(Eso). „Када се укрсте са нашим резултатима, представљају јасну индикацију да је између 50 и 70 одсто површине звезде прекривено површинама налик на пеге, чија је температура нижа него температура у стратосфери", додаје Скиклуна. Поређења ради, просечна сунчана пега је величине планете Земље. Бетeлгез је око 1.000 пута већа од Сунца. Смањивање сјаја не значи да ће Бетeлгез постати супернова. „Једноставно, ради се о томе да је гигантска звезда добила гигантску пегу", каже један од аутора студије, професор Алберт Џистра са Универзитета у Манчестеру, Велика Британија. У поређењу са Сунцем, Бетeлгез је око 20 пута тежа и око 1.000 пута већа. Ако би се нашла у средишту Сунчевог система, испунила би простор све до Јупитера. Ови налази објављени су у научном часопису The Astrophysical Journal Letters. Пратите Пола на Твитеру. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk