Србија, правосуђе и доживотна робија: Нинославу Јовановићу максимална казна за отмицу и злостављање малолетне девојчице
Случај који је потресао Србију пре нешто више од годину дана добио је судски епилог.
Нинослав Јовановић, познатији као „Малчански берберин", осуђен је у уторак, 5. јануара, на доживотну казну затвора због отмице и злостављања дванаестогодишње девојчице. Према оптужници, Јовановић, који је због ранијих кривичних дела провео 22 године у затвору, отео је девојчицу 20. децембра 2019, пресревши је на путу до школе. Девојчица је пронађена 10 дана касније, а Јовановић је ухапшен пре тачно годину дана - 5. јануара 2020. У образложењу пресуде наводи се да је Јовановић био свестан тога шта чини, да је наносио тешке телесне повреде девојчици. За отмицу девојчице је добио 11 година затвора, док је за силовање осуђен на доживотну робију, па му је као јединствена казна изречен доживотни затвор. Ово је први пут да је у Србији изречена казна доживотног затвора, која се примењује од 1. децембра 2019. године. Шта је одлучио суд? После изрицања председница судског већа судија Тамара Савић рекла је да би Јовановић поновним пуштањем на слободу било када, нашао нову жртву, те да је „доживотни затвор једина казна која га може спречити да чини кривична дела", пренео је Блиц. Суткиња је указала да је вештачењем несумњиво утврђено да је Јовановић био урачунљив када је чинио кривична дела, као и да нема никакве сумње да их је учинио са директним умишљајем, свестан да су та дела забрањена, поготово, јер је раније већ осуђиван за дела против полне слободе. Рекла је да суд није нашао олакшавајуће околности приликом пресуђивања. „Као отежавајућа околност узета је његова ранија осуђиваност и чињеница да је вишеструки повратник који је досад осуђиван 11 пута за разна кривична дела, од крађа до кривичних дела против полне слободе, као и да ово није први пут да за жртву изабере дете испод 14 година старости", навела је суткиња. Ранијим казнама, како је нагласила, није постигнута сврха кажњавања иако је више од 20 година провео у затвору, јер не само да је поновио, него је и починио до сада најтежа кривична дела, „по упорности суровости и последицама, јер је отео дете да би га принудио на обљубу". Она је истакла да је оптужени показао „изразиту упорност и суровост у извршењу кривичних дела за која је проглашен кривим", јер је дете све време док је бежао водио са собом и принуђивао је на обљубу иако је било изнурено хладноћом, глађу и умором. Иако се у завршној речи извинио и навео да се каје за своја дела, суд је из његовог држања закључио да се он не каје и да за њега нема ниједне олакшавајуће околности, нагласила је суткиња. Има ли права на условни отпуст? Доживотна казна затвора уведена је изменама Кривичног законика у децембру 2019. Министарство правде усвојило је у мају те године предлог Фондације Тијане Јурић, која носи име по петнаестогодишњој девојчици која је силована и убијена, да се у кривична дела са најстрожим запрећеним казнама уброје тешко убиство, силовање, обљуба над малолетном особом, трудницом и немоћним лицем са смртних исходом. Нови Кривични законик донео је две новине - увођење казне доживотног затвора са могућношћу условног отпуста после 27 година издржане казне, а затим и доживотног затвора без условног отпуста за „најсвирепија кривична дела". Условни отпуст се према члану 46 овог документа не може дати за кривична дела: тешко убиство, силовање, обљуба над немоћним лицем, обљуба са дететом и обљуба злоупотребом положаја. У томе би могло да лежи кршење Европске конвенције о људским правима, објашњава за ББЦ на српском Владица Илић из Београдског центра за људска права. „По ставу Европског суда за људска права, у случају када је изречена казна доживотног затвора неподложна скраћењу, кршење Конвенције постојаће већ у моменту правноснажног изрицања те казне. „Другим речима, могло би се тврдити да ће Европска конвенција о људским правима у односу на Нинослава Јовановића бити прекршена ако ову казну, тј. доживотни затвор без права на тражење условног отпуста, потврди другостепени суд у поступку по жалби", каже Илић. По ставу Европског суда за људска права, казна доживотног затвора није, сама по себи, у супротности са захтевима који проистичу из Европске конвенције о људским правима. Међутим, да би била у складу са Конвенцијом и да не би била окарактерисана као нечовечна и понижавајућа казна, она мора да буде смањива на пенолошким основама, објашњава саговорник ББЦ-ја. „То значи да после одређеног броја година издржавања казне доживотног затвора - а по ставу Европског суда не дуже од 25 година - мора постојати могућност да се у одговарајућем поступку преиспита да ли је..., и даље потребно да осуђени издржава затворску казну. „Ако јесте - осуђени ће наставити издржавање казне, са могућношћу њеног поновног преиспитивања после одређеног броја година, али ако домаћи суд нађе да се он у довољној мери поправио, онда издржавање казне треба да се прекине, нпр. тако што ће се осуђени пустити на условну слободу", каже Илић. Извршиоци најтежих кривичних дела који буду осуђени на доживотну казну затвора без могућности условног отпуста могли би да се, после исцрпљивања правних средстава пред домаћим органима, представком обрате Европском суду за људска права тражећи да тај суд утврди кршење члана три Европске конвенције. Илић напомиње и да Уставни суд Србије још није донео одлуку о иницијативи великог броја организација цивилног друштва да се испита уставност забране условног отпуста за кривична дела за која се може изрећи казна доживотног затвора. Претходна максимална казна била је 40 година затвора и уведена је 2002. године. Том изменом укинута је смртна казна, која је изрицана у ретким случајевима. Медији преносе да су од 1991. до 2002. српски судови изрекли 19 смртних казни, а да ниједна од њих није извршена. Последња смртна казна у Србији извршена је 14. фебруара 1992. у Сомбору када је стрељан Јохан Дроздек, осуђен на смрт 1988. године због силовања и убиства шестогодишње девојчице. Према подацима које је ББЦ добио од Републичког завода за статистику, од 2002. до 2019. правоснажну казну од 40 година у Србији добио је 71 човек. Како се наводи у одговору, подаци за 2020. још нису доступни. Претходна максимална казна била је 40 година затовра Како је дошло до приче о увођењу доживотне робије У Југославији, као и у Србији, раније није постојала доживотна казна затвора. Увођење доживотне робије најавио је председник Србије Александар Вучић у јануару 2019. Представници Фондације Тијана Јурић поднели су у новембру 2017. године Народној скупштини иницијативу да се промени Кривични законик и уведе строже кажњавање силоватеља и педофила. Годину дана касније, крајем децембра 2018, Министарство правде је оформило радну групу која је радила на изменама и допунама Кривичног законика. Коначно, на сајту Министарства 22. априла 2019. је објављен предлог да се казна доживотног затвора уведе као замена за сва досад најстроже кажњавана кривична дела - и до максималних 40 година. Влада Србије усвојила је почетком маја 2019. године Предлог закона о изменама и допунама Кривичног законика, који подразумева увођење казне доживотног затвора. Кривични законик је измењен 1. децембра те године. Доживотна казна затвора постоји у већини европских земаља. Не примењује се у Португалу, Норвешкој, на Исланду, у Босни и Херцеговини, Хрватској, док се у Албанији, Русији и Белорусији примењује под специфичним условима. Смртна казна је укинута законом или се не примењује у већини земље света. На сајту удружења Србија против смртне казне наведено је да је она током 2019. извршена у 20 земаља (мање од 10 одсто). У 2019. години, пет земаља које су извршиле највише егзекуција биле су Кина, Иран, Саудијска Арабија, Ирак и Египат. Белорусија је једина европска земља која је задржала смртну казну. Генерална скупштина УН усвојила је 2007. године резолуцију којом се све земље-чланице позивају да уведу мораторијум на смртну казну. Према једном истраживању јавног мњења из октобра 2020. године, три од пет грађана Србије подржава смртну казну (54 одсто), док је 16 одсто испитаника против. Остали су неодлучни. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk