Донирање тела медицини: Тело завештано науци – али коришћено за тестирање бомби
Човек који је донирао мајчино тело организацији за коју је мислио да је центар за истраживање Алцхајмерове болести, касније је сазнао да је оно било коришћено за тестирање експлозива. Шта се догађа након што тело завештамо медицинским наукама?
На видело су недавно изашли нови детаљи тужбе против Центра за биолошке ресурсе у Аризони. Агенти ФБИ-ја су 2014. године упали у овај центар и открили језиве остатке стотина одбачених делова тела. Центар је затворен, а запослени су оптужени за нелегалну продају делова тела противно жељама донатора. Чланови породица особа чија су тела била донирана, веровали су да ће посмртни остаци њихових најмилијих бити коришћени за медицинска и научна истраживања, показују судска документа. Џим Стауфер је један од многобројних оштећених који туже центар. Он је за станицу из Феникса АБЦ 15 рекао да је мислио да ће донирано тело његове мајке бити коришћено за проучавање Алцхајмерове болести од које је боловала, али је касније сазнао да га је војска користила за истраживање последица изложености експлозивима. Он каже да је у формуларима које је добио од центра, изричито штиклирао „не" на питање да ли се слаже с тим да тело буде коришћено за тестирање експлозива. Како функционише донирање тела у Америци и шта људи очекују? Зашто ово поље у Америци није регулисано? Донације органа регулише америчко Министарство здравља и људских услуга, али завештање тела још увек је нерегулисана област. Куповина и продаја тела представља кривично дело, али је дозвољено наплаћивање „разумне" своте за „обраду" тела. То подразумева уклањање, складиштење, превоз или одлагање тела.. Шта чини „разумну" своту такође је отворено за различита тумачења. Установама је омогућено да углавном саме успостављају интерну праксу и политику. Не постоји познати национални или глобални регистар у ком би се прикупљали подаци о томе колико је тела донирано за медицинска истраживања сваке године. Али процењује се да хиљаде људи у Америци завештавају тела верујући да чине добра дела и да ће се њихови посмртни остаци користити за медицинска истраживања. Универзитетски центри углавном користе тела како би образовали студенте медицине. Многе институције, као што је Универзитет у Калифорнији, обавезале су се да спроводе транспарентне програме. Други, попут Установе за антрополошка истраживања на Универзитету у Тенесију познате као „Фарма тела", тренирају форензичке тимове. Бренди Шмит, извршна директорка анатомске службе при Универзитету у Калифорнији, рекла је за ББЦ да оно што се дешава са донираним телом зависи од врсте центра којем је завештано. „Свако ко размишља о донацији у сврхе едукације и истраживања мора да буде сигуран да зна сврху постојања организације којој донира, било да се ради о академској институцији, државном одбору за анатомију, приватној компанији, и тако даље, као и шта подржавају даривањем." Шмит каже да важећи прописи нису довољни да заштите донаторе и оне који се баве медицинским наукама. „Закон о униформном анатомском дару (УАГА) саставила је Комисија за униформне законе, а ради се о закону усвојеном на државном нивоу Калифорније. „Овим законом је прописано како и ко може да да и прими овакав дар. Регулисано је и у које сврхе се дар може користити - за трансплантације и клиничке терапије, образовање или истраживања. „Закон се не бави изјавама о пристанку, конкретном употребом дара, трансфером, коначним одлагањем или моделима зараде", каже Шмит. Она сматра је одавно требало да се усвоји „допунска регулатива". „Одсуство конкретније регулативе довело је до овога где смо сада, са трагичним злоупотребама жеља донатора или њихових породица." „Требало би осигурати примену постојећих прописа, а мислим да је крајње време за доношење допунске регулативе која би прописала јасна правила о давању пристанка како би донатори и породице могли да доносе информисане одлуке", каже она. Поред калифорнијског закона, постоје и друге смернице о томе како би требало руковати завештаним телима. „Програми донација тела требало би да јасно опишу како ће се тела користити у складу са институционалним и образовним потребама", пише у смерницама као што је она Америчког удружења анатома. Америчко удружење банака ткива акредитује организације у овом сектору, иако акредитација није обавезна. Верује се да Центар за биолошке ресурсе у Аризони није био акредитован и да је сврха пословања била само зарада. Из овог центра нуђене су бесплатне услуге транспорта како би се преузела тела, као и бесплатна кремација, што је било привлачно породицама са ниским примањима. Власник центра Стивен Гор изјаснио се кривим 2015. године, али му је изречена само условна казна. Бројне породице сада туже њега и компанију због злоупотребе тела и кршења обећања датих у формуларима о пристанку. „Људи који размишљају о донацијама могу бити у рањивом стању и погрешно је искоришћавати њихову тугу или намере", каже Шмит. Донирање тела у другим деловима света У Енглеској, Велсу и Северној Ирској, Одељење за људска ткива (ХТА) издаје дозволе и ради инспекције у организацијама којима се тела донирају у сврхе медицинских истраживања. У Великој Британији постоји 19 институција које прихватају донације тела, а људи обично бирају најближу дому или области из које потичу. Донатори информације о институцијама којима могу завештати тело могу добити на сајту ХТА-е или од лекара опште праксе, адвоката и локалних власти. У другим земљама, верска уверења могу да утичу на одлуке о донирању тела. На пример, у неким афричким земљама чак је и донирање органа табу. Болница Аспетар отворена је у Дохи 2007. године У Катару, болница која увози делове тела за најсавременија медицинска истраживања ради већ 12 година. Болница Аспетар отворена је 2007. године. У ову болницу долазе доктори из свих делова света на постдипломске програме. Хирурзи тамо не користе реплике делова тела већ „узорке". У крајње бирократском процесу који подразумева заједнички рад шест владиних министарстава, увозе се прави делови људских тела (углавном рамена, колена, чланци и торзои), а највећи део њих се добавља из САД-а. Бесмртни леш Иако су језиви детаљи онога што се десило у Центру за биолошке ресурсе у Аризони скренули пажњу јавности на индустрију донирања тела, сама пракса сматра се непроцењивом за разумевање људског тела. Један од најзапаженијих случајева је случај Сузан Потер. Ова старија жена из Денвера је 2015. године донирала тело доктору Вику Спицеру са Универзитета у Колораду како би било коришћено у оквиру Пројекта видљивог човека. Циљ овог пројекта је да се од тела направе виртуелни узорци. Сузанино тело је замрзнуто и исечено на 27.000 тананих кришки. Сваки сегмент је фотографисан и Потер је данас позната као „бесмртни леш". Фотографије њеног тела се виртуелно слажу и претварају у детаљну 3Д слику.