Случај несталих беба: Једина мајка са пресудом опет пише писма Стразбуру
Зорица Јовановић је пре 35 година родила сина у Ћуприји.
Беба је на порођају добила оцену 10. Обоје су били у породилишту до 28. датума у месецу, а до 30. увече, све је било у реду. Наредног јутра, медицинска сестра ју је пробудила вешћу - да јој је дете умрло. Тачно 30 година касније, Зорица је од Европског суда за људска права у Стразбуру добила пресуду која није отклонила све њене сумње. Она је уједно и једина мајка која је добила пресуду у Стразбуру у случају несталих беба. Пет година после пресуде - Зорица и даље чека. Ево њене приче: како је годинама текла њена комуникација за судом, у почетку на ћирилици и руком писаним писмима, како су је у Србији звали само када је требало да јој уплате новац, али и шта сада чека - само закон или још нешто битније? Писмо које је путовало од Баточине до Стразбура - на ћирилици Зорица данас седи у породичној кући у Борчи. Иако је пензионерка, има пуне руке посла. У рукама држи прегршт писама. Нека су написана руком, а нека куцана на компјутеру. Сва имају адресу и жиг - Међународног, односно Европског суда за људска права у Стразбуру. Зорица са писмима „Када је 2002. почело озбиљно да се говори да су наша деца украдена из породилишта и да су нас слагали да су преминула, супруг и ја смо писали жалбу у Србији. „Рекли су нам да је предмет застарео и да не можемо ништа. Онда је неко мужу рекао да је једина шанса да пишемо у Стразбур. „Ја сам узела обичну дрвену оловку и почела својим речима да описујем, на ћирилици, шта ми се догодило. Послала сам на једну и по страну папира." Зорица је писала како никада није добила умрлицу за сина, али и шта су јој рекли после у болници, шта је чула од других жена и како је мори - сумња. Након пет или шест месеци - добила је одговор. Адресирано на њу, а са жигом Европског суда за људска права. „Бринула сам да је писмо написано превише лично и без довољно доказа, а одговорили су ми да им треба још детаља, укључујући и још личних делова. „Занимало их је све о мени, мојој породици, како живимо и томе шта се догодило. Тражили су и да им доставим шта је излазило о томе у новинама. „Ја бих изрезала чланак и послала." Докази Зорице Јовановић - да нема података о умрлици Наредних десет година, писма су настављала да стижу на сваких 15-20 дана. Зорици су стално давали нови рок до када је требало да достави нове информације и додатне податке. „Убрзо сам морала да се пребацим на латиницу, а затим и на енглески. У томе ми је много помогла комшиница Марина, која је тада била млада наставница енглеског у Крагујевцу. „Могу слободно да кажем да сам њој најзахвалнија. Некада је и трчала из школе да до 7 увече преда писмо у пошти. Да не бисмо закаснили са тим роком који су нам давали." У Стразбур никада није отишла, нити је са било којим разговарала. Писма су била једини вид комуникације. У међувремену је ангажовала адвоката, како би је неко заступао ако буде потребе у завршној речи. Како су ишла писма од Баточине до Стразбура: У почетку на чирилици и то ручно, затим на латици, а онда и на енглеском Случај несталих беба - шта до сад знамо Пресуда је стигла, али не и одговор Када је тог 26. марта 2013. стигла пресуда, Зорица је вест прво видела на телевизији. Европски суд у Стразбуру је утврдио да су Зорици и њеном супругу „повређена права на породични живот". Држави Србији је наложено да у року од годину дана утврди шта се догодило са њеним дететом. Добила је и 10.000 евра, као надокнаду за нематеријалну штету. Звали је само - да им достави број рачуна „Убрзо су ме звали из Министарства. Али, не због мог случаја, да би га отворили или питали за детаље. „Звала ме је секретарица да пита - на који рачун да ми уплати тих 10.000 евра. Осећала сам се пониженом, никако другачије." О породилишту, стрепњама, сумњама и писмима Зорица говори сталожено. Али, пресуда јој улива немир, а глас почиње да дрхти. „Нисам ја незахвална, тај суд је једини који се заинтересовао за моје дете. „Али, мени не треба новац, ја желим свог сина Бојана. Да знам где је и шта се догодило са њим. И желим да се казне починиоци." И са новцем је размишљала шта да уради, а најрадије би га се, каже одрекла. Потрошила га је на неке породичне трошкове, а каже да се трудила да заборави на шта конкретно. Где је закон сада Србија је до 1. октобра 2018. године требало да обавести Савет Европе шта је урадила на спровођењу пресуде којом се обавезала да до септембра 2015. године припреми и усвоји закон. У питању је акт који би требало да помогне да се утврде све чињенице о сумњама да је протеклих деценија из породилишта у Србији нестало, према незваничним подацима удружења, више хиљада деце. Комитет министара Савета Европе поново је у децембру позвао Србију да хитно предузме све мере како би се законски решио случај несталих беба. У привременој резолуцији Комитет министара је навео да српске власти, иако су биле у обавези претходним резолуцијама, нису усвојиле закон којим би се успоставио механизам за појединачна обештећења свим родитељима чије су бебе нестале из породилишта у Србији. Мајке у кутијама: ”Тако су и наше бебе износили из породилишта” Држава се четири године оглушава о препоруке Европског суда за људска права, које се тичу несталих беба, каже за ББЦ адвокат Данило Ћурчић, правни заступник једног дела родитеља који сумњају да су им деца нестала из породилишта у Србији. Ћурчић каже: „Константно се одуговлачи са законом. Држава не комуницира ни са родитељима, који нису укључени у процес доношења законског оквира." Родитељи су делом незадовољни предлогом закона, додаје Ћурчић: „Губи на времену, а делује и као да се закон држи у фиоци." Неки од родитеља су већ неколико месеци на улици. Акцијом „Мајке у кутијама" покушавају да покажу да држава још није усвојила закон од којег би макар кренула. Последњих недеља придружили су се и протестима опозиције и незадовољних грађана „Један од пет милиона", који се сваке суботе одржавају на улицама Београда. Ана Пејић ‎из Удружења родитеља несталих беба Војводине‎ каже да је држава била „дужна да пронађе механизам и обавести родитеље где су им деца". „Чак и да се донесе, закон је лош јер има само 20 чланова и ми родитељи нисмо сигурни да ћемо добити одговоре. У најбољем случају можемо да добијемо новац, а он нам ништа не значи." Мајке у кутијама - родитељи већ неколико месеци протестују и траже усвајање закона Милена Јанковић из Удружења „Нестале бебе Београда" каже да мајке носе кутије на главама - јер су и њихову децу, тврди она, тако износили кришом из болница. „Сада држава има ту кутију. У њој треба да нам достави све доказе и да нам испоручи истину." У марту 2018. године, министарка правде Србије Нела Кубуровић изјавила је да очекује да ће Нацрт закона о несталим бебама ући у скупштинску процедуру и да ће пред посланицима бити наредних месеци. Суштина ће му бити, рекла је тада Кубуровић, новчана накнада - уколико не може да се утврди статус детета за које се претпоставља да је нестало у породилишту. У децембру 2018. године рекла је да очекује да ће Закон бити у Скупштини на пролеће ове године. Зорица поново пише Зорица, на жалост, поново пише писма Пет година након што је добила пресуду, Зорица је поново почела да пише Стразбуру. У делу писма стоји: „Неизмерну захвалност дугујем свим члановима Међународног суда за људска права јер ви сте једини којима могу да се обратим, јер ја правду у Србији нисам нашла. „Зато Вас још једном молим да им скренете пажњу да Ваше пресуде морају да се испоштују." У писмима им објашњава да држава Србија није „покренула ни једну меру", а да су родитељи „и даље у сенци истине". „Опет тражим њихову помоћ. Имам осећај да сам се вратила на почетак. „Први пут сам чекала 10 година. Наредних 10, на жалост, мислим да немам." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk