Корона вирус: Како разговарати са старијима који не схватају довољно озбиљно упозорења
„Мајка ми је на поруку, у којој јој пишем да не би требало да иде на пијацу, одговорила смајлијем који преврће очима", каже Вера Матић.
Београд, март 2020. године Ово је био тренутак када се Матић уплашила схвативши да њеној мајци неће бити лако да се придржава нових правила. Два дана након проглашења ванредног стања због светске пандемије корона вируса, у Србији је забрањено кретање старијима од 65 година у градовима, а од 70 година у местима са мање од пет хиљада становника. Сматра се да старије особе и људи са већ постојећим здравственим проблемима теже оболевају од корона вируса. Стопа смртности зависи од година и здравља оболелих, а у Кини је највећи број умрлих био међу старијима од 60 година, показују подаци Кинеског центара за контролу и превенцију болести. Верина мајка има 55 година, али живи у истој кући и брине о оцу који је у раним осамдесетим. „Имале смо две расправе - прву због тога што је, након што су први случајеви регистровани у Србији, наставила да излази са пријатељима у ресторане, а другу јер је наставила да позајмљује књиге из библиотеке", каже Вера. Додаје да је свесна да живот не треба да стане, али да брине да ће родитељима бити потребно неко време да се прилагоде околностима. „Знам да на крају неће отићи на пијацу, али и да ће процес убеђивања трајати." Зашто део старијих одбија савете и препоруке? Психијатрица Геронтолошког центра Београд докторка Славица Голубовић објашњава да у ситуацијама у којима постоји објективна животна угроженост, психа активира механизме који доводе до тога да реагујемо на различите начине. „Природне реакције на осећај угрожености су - или се боримо, или побегнемо, или се замрзнемо", каже она. Додаје да је борба, физичка (поштовањем заштитних мера) и емотивна (обрадом емоција попут страха и анксиозности и доношењем рационалних одлука) здрава реакција. Они који беже, не беже буквално од проблема, већ га негирају. „Праве се да не постоји опасност или минимизирају ризик. Тако покушавају да помогну себи да се осећају боље и мање уплашено", каже докторка. Трећа група су људи који се замрзну - не реагују и понашају се као да опасности нема. Тридесетдвогодишња Марија Протић из Вршца није могла да објасни оцу (72) да не треба да иде на посао и мајци (68) да посете фризеру нису добра идеја. „Мама каже да ће се од данас примирити, али када сам пробала да је убедим и пре полицијског часа да не излази, говорила ми је да мора још једном да оде код фризера", каже Марија. Механизам одбране - овако докторка Голубовић објашњава случај Маријине мајке. „Тешко је прешалтати се са нормалног функционисања на нови начин. Потребно је да обрадимо информацију и да почнемо да се понашамо у складу са њом", каже Голубовић. Она објашњава да од сваке особе и појединачних животних околности зависи колико ће стање негирања или замрзнутости трајати. „Не треба да заборавимо да су наши старији суграђани преживљавали последице Другог светског рата, ратове у годинама после тога и немаштину. Када то сагледате, свака од тих особа има разлог да буде на неки начин трауматизована". На емотивну реакцију на опасност код старијих утиче и то што когнитивне способности опадају после 70. године. „Не треба да заборавимо да је количина информација које добијају превелика за њихов капацитет пријема. Са годинама се наша способност да примимо више информација у кратком временском року смањује", каже Голубовић. Ипак, сигурна је да старије људе уплаши оно што чују на телевизији и од чланова породице. „Пре свега, уплаше се за децу, унуке - то још више сузи свест и онемогући да сагледају целокупну ситуацију. Ту се јављају различити механизми одбране". Како да им помогнемо? Потребно је кренути од себе. „Ситуација је набијена емоцијама и додирује све нас. Први корак јесте то да сами са собом рашчистимо како се осећамо. Ако нисмо довољно смирени, нећемо моћи ни родитељима да пренесемо", каже Голубовић. Додаје да не треба реаговати бурно. „Не нервирати се и не грдити их. Не говорити им да су неодговорни. Треба им смирено и стабилно пренети поруку. Они су уплашени и ако им покажемо да смо и ми уплашени то ће их још више узнемирити", каже. Потребно је да родитељима покажемо да смо ми добро. „Битно је да ми будемо довољно смирени јер се они више брину за нас него за себе", додаје. Милош Ћирић живи у Књажевцу, малом месту у Тимочкој крајини, делу земље у коме још увек нема регистрованих случајева. Када се крајем јануара вратио из Кине, где ради, да посети родитеље, није могао да претпостави да ће остати са њима више од два месеца. Живи са мајком, оцем и трудном супругом. „Мој отац нема 56 година, али има проблема са здрављем. Тек је сада почео да води рачуна куда се креће и колико често", каже Ћирић. Искуства колега из Кине који су већ прошли најригорозније мере због корона вируса, покушао да је да пренесе оцу и пре него што је у Србији уведено ванредно стање. „Тати је вирус био помало смешан на почетку и било је потребно много убеђивања док није пристао да радници у продавници коју држи, морају да носе заштитне рукавице и маске", каже Ћирић и додаје да је тужан кад помисли колико старији не мисле на себе. Докторка Голубовић каже да је важно да се не љутимо на родитеље. „Треба им пренети да смо забринути и за себе и рећи им да тиме што брину о себи, штите и вас. Треба им рећи да, ако се њима нешто догоди, ми смо ти који ће морати да брину о њима", каже. Једино разговором и аргументима, постепено, могуће је убедити старије који одбијају да се заштите да је то за добро свих, додаје. „Ако излазе, питајте их колико ствари мисле да ће додирнути. Ако желе до фризера, питајте колико је мали простор у коме ће бити", каже. Не смемо третирати старе као децу, додаје Голубовић. „Јако је битно да их не газимо - ако се тако поставимо, наши родитељи ће доживети да их третирамо као децу и да им узимамо право да сами доносе одлуке". Подсетите родитеље да их волите, следећи је савет. „Реците им да би вас много повредило да им се нешто догоди и објасните да ће вам највише помоћи ако заштите себе". Шта са старима који имају неки когнитивни проблем? Сунчан дан у једном од геронтолошких центара у Београду, са којима докторка Голубовић сарађује, измамио је станаре напоље, каже. „Они не могу да схвате да не могу у шетњу, хоће да воде неки уобичајени живот и шта год да им кажете они то не могу да разумеју довољно", каже. Мало шта може да се објасни особама које имају проблема са расуђивањем, додаје. „По статистикама, свака четврта, пета особа старија од 75 година има неки когнитивни проблем и ту је капацитет за расуђивање смањен и повезан са неким степеном деменције", објашњава докторка и додаје да је убеђивање врло ретко делотворно у разговору са овим особама. „Њима је потребан посебан надзор, најпре породице, а нажалост, много је људи који живе сами и бојим се да они не схватају шта се дешава око њих". Проблем са којим су суочени људи са деменцијом у Србији у јеку пандемије, несагледив је, наглашава. „То је зато што не постоје прецизни подаци о томе колико је оболелих на простору целе земље", каже. Која психолошка помоћ је доступна? Министарство здравља је отворило посебну телефонску линију за психосоцијалну помоћ грађанима: 0800 309 309. Институт за ментално здравље има посебну линију за старије од 18 година: 063 1751150. Психолози и психијатри бесплатну помоћ нуде и на друштвеним мрежама. У овој и овој групи можете наћи њихове профиле и контакте. Како да заштитимо себе? Светска здравствена организација издала је препоруке о томе како се носити са стресом и анксиозношћу које је донела пандемија корона вируса. Нормално је осећати се тужно, под стресом, збуњено, уплашено или љуто током пандемије. Неке од мера којима можете да ублажите ова осећања су: Извор: Светска здравствена организација „Важно је да не останемо преплављени емоцијама. Треба да сакупимо информације и обрадимо како се осећамо", каже докторка Голубовић. Потискивање емоција не помаже. „Ако потискујемо страх или негирамо да постоји опасност и правимо теорије завере, онда нисмо довољно спремни да се суочимо са оним што се дешава и да помогнемо себи и људима око себе", наводи она. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk