„Селфи који је открио да су ме украли кад сам била беба“
Било је први дан семестра у средњој школи Звансвик у Кејптауну, а за Мише Соломон почетак њене завршне године.
И на другом селфију, снимљеном годинама касније, види се колико личе Тог дана у јануару 2015, седамнаестогодишњу Мише опколили су други студенти и студенткиње, узбуђено јој причајући о новој девојци, Кесиди Нурс, која је три године млађа од Мише, али је пљунута она. У први мах, Мише се није заинтересовала. Међутим, када је потом прошла поред ње у ходнику, осетила је неку необјашњиву тренутнуповезаност, каже она. „Осећала сам се као да је већ познајем", каже. „Начисто сам се преплашила - нисам себи могла да објасним зашто се тако осећам." Упркос разлици у годинама, Мише и Кесиди почеле су да проводе пуно времена заједно. Ја бих јој рекла: „'Де си, мала'. А она би рекла: 'Здраво, старија сестро'", присећа се Мише. „Некад бих је одвела у купатило и рекла бих јој: 'Дај да ти ишчеткам косу, да ти ставим сјај за усне'." Мише Соломон данас Кад би их неко питао да ли су сестре, Мише и Кесиди би се шалиле: „Не знамо - можда у неком другом животу јесмо!" А онда су једног дана направиле заједнички селфи и показале слику другарицама. Неки су питали Мише је ли сигурна да није усвојена. „Нисам! Јесте луди?" рекла им је. Кад су се Мише и Кесиди вратиле кућама, показале су фотографију члановима породице. Лавона, Мишеина мајка, која је ћерку звала „принцеза" и изводила у тржни центар и биоскоп, прокоментарисала је колико две девојке личе. Мајкл, Мишеин отац, рекао је да препознаје нову пријатељицу своје ћерке - Кесидин отац држао је радњу за електронику где је Мајкл понекад куповао. Кесидини родитељи, Селест и Морн Нурс, добро су се загледали у фотографију. Кесиди су рекли да имају једно питање за Мише. Кад су се следећи пут нашле, Кесиди га је поставила. „Јеси ли рођена 30. априла 1997. године?" „Рекла сам јој: 'Што питаш? Је л' ме пратиш на Фејсбуку?'" каже Мише. Кесиди је уверавала да је не 'сталкује', већ да би само хтела да зна датум Мишеиног рођења. Мише је потврдила: да, рођена је 30. априла 1997. године. Неколико недеља потом, Мише је добила неочекиван позив да дође у канцеларију директора школе, где су је чекале две социјалне раднице. Испричале су јој причу о три дана старој беби Зефани Нурс, која је пре 17 година украдена из болнице Грут Шур у Кејптауну, и никад није пронађена. Док је слушала причу, Мише се питала зашто њој то причају. А онда су јој социјалне раднице објасниле да постоје докази који упућују на то да би Мише могла да буде то дете, украдено пре толико година. Како би појаснила ствари, Мише је рекла да се она није родила у болници Грут Шур - већ у болници Ритрит, на двадесетак минута вожње одатле. То јој пише у крштеници, рекла им је. Социјалне раднице су јој, међутим, рекле да не постоји никакав запис да се тамо заиста родила. Лавона Соломон у својој кући са тек рођеном Мише И даље убеђена да се ради о некој ужасној грешци, Мише је пристала на тест анализе ДНК. „Толико сам имала поверења у мајку која ме је одгајила - она ме никад не би лагала, нарочито не око тога ко сам и одакле потичем", каже Мише. „Тако сам у себи већ закључила да ће резултат ДНК теста бити негативан." Међутим, ствари се нису одиграле онако како се надала. Наредног дана стигли су резултати теста који су неспорно доказали да су Мише Соломон и Зефани Нурс, беба украдена из болнице Грут Шур 1997. године, иста особа. „Седела сам у шоку", каже Мише. „Осећала сам како губим контролу над сопственим животом." Мајке у кутијама: ”Тако су и наше бебе износили из породилишта” Прича о украденој беби, данас младој жени на прагу одраслог доба, која је пронађена пуком случајношћу готово две деценије касније, дошла је на насловнице широм света, док се Мишеин живот моментално изменио. Речено јој је да неће моћи да се врати кући - тек ће за три месеца напунити осамнаест година и моћи да доноси одлуке за себе. До тада је морала да остане у сигурној кући. Мише је потом стигао још један ударац, када је Лавона Соломон, жена за коју је целог живота мислила да је њена мајка, ухапшена. „То ме је сломило", присећа се Мише. „Била ми је тако потребна тада. Толико сам хтела да је питам: 'Зашто? Шта се догађа?' Толико ме је мучило то да сам нечије туђе дете. Мише стара осам месеци са Мајклом Мише је присуствовала сцени у којој Лавониног мужа, Мајкла - кога је сматрала оцем - испитује полиција. „Видела сам стрес на његовом лицу, попуцале капиларе у очима, и много сам се уплашила", каже Мише. Полиција је хтела да утврди да ли је имао везе са њеном отмицом кад је била беба. „Мој отац је благ и нежан човек", каже Мише. „Али он је мој ослонац, мој херој, он је мој тата, највећи лаф. А онда му дође неки човек поред ког делује као мало дете, док прича: 'Не, ја немам везе с тим. Мише је моја ћерка - у ком то свету није моја ћерка? Немам никакве везе с тим'." Из полиције никада нису нашли ниједан доказ да је Мајкл Соломон знао да је Мише била украдена од биолошких родитеља, па су га ослободили. Мајкл тврди да је Лавона била трудна. Неки мисле да је заташкала побачај и претварала се да је и даље трудна, док није украла Зефани Нурс, донела је кући, и претварала се да је она родила. Лавона Соломон нашла се у притвору, чекајући суђење за отмицу и лажно представљање да је мајка детета. Селест Нурс и њено другорођено дете, Кесиди. Иако су Селест и Морн Нурс имали још троје деце, никад нису престали да траже своје прво дете, Зефани, и сваке године су јој славили рођендан - чак и пошто су се развели. За све то време, њихово украдено дете је одрастало у непосредној близини. Соломонови живе на само пет километара од Нурсових - кад је била мала, Мише би трчкарала по ливади прекопута куће Нурсових, док би Мајкл играо фудбал. А онда су, у најневероватнијем обрту, молитве Нурсових биле услишене. Мише и њени биолошки родитељи напокон су поново били на окупу, у полицијској станици, са присутним социјалним радницама. „Загрлили су ме, привили уз себе, и почели да плачу", каже Мише. Али њој је било нелагодно. Нешто јој није деловало како треба. „Осећала сам се да треба да се препустим јер ми је било жао тих људи, они су се баш намучили", каже. „Тужно је, али, знате, ја ништа нисам осећала. Нисам осећала да су ми недостајали." Мише се обрела у емоционалном растројству. Један пар њених родитеља био је усхићен и једва чекао да надокнади изгубљено време, али су њој ти људи били потпуно непознати. Други родитељи - оне које је волела - били су очајни, док се једно од њих налазило иза решетака. Лавона Соломон (покривеног лица) долази на суђење у Високи суд у Кејптауну Суђење Лавони Соломон пред Високим судом у Кејптауну почело је у августу 2015. године. И Мише и њени биолошки родитељи били су присутни на заседању да би чули Лавонин исказ. Током целог суђења, Лавона Соломон је негирала кривицу. Причала је о бројним покушајима да затрудни, више пута када би побацила, и очајничкој потреби да усвоји дете. Рекла је да јој је бебу понудила жена по имену Силвија која јој је лечила од неплодности. Силвија јој је наводно испричала да је беба неке младе девојке која не жели да је задржи, и жели да је да на усвајање. Међутим, нису нађени никакви докази да Силвија стварно постоји. Штавише, готово две деценије након догађаја, један сведок који се сетио да је видео жену обучену у униформу медицинске сестре како износи младу Зефани, препознао је Лавону Соломон у полицијском реду за осумњичене. Судија је закључио да су докази против Лавоне више него убедљиви. Морн Нурс, Зефанин биолошки отац, напушта суд после изрицања пресуде Лавона Соломон је 2016. осуђена на десет година затвора због отмице, преваре и кршења Закона о деци. Судија је такође прекорио јер ниједном током суђења није показала ни трунку кајања. „Мислила сам да је оно што проживљавам слично смрти", каже Мише. „Како ћу да се носим с овим? Како ћу да живим без мајке коју сам дотад имала сваки дан?" Касније те године, Мише је посетила Лавону у затвору и први пут могла да прича са њом од дана када су социјалне раднице дошле у њену школу. „Прва посета одигравала се преко заштитног стакла, то је посета у којој није дозвољен контакт", каже Мише. „Видела сам мајку у одећи коју носе затворенице и то ми је сломило срце. Само сам плакала и плакала." Мише је било стало да сазна истину, да открије шта се десило оног дана када је Лавона узела од мајке из болнице. „Она зна да јој опраштам, и да је и даље волим." Рекла сам јој: 'Тиме што знам да ме ниси ти родила - да ми је место било с неким другим људима, које си лишила једне стварности и изменила цео мој ток судбине - то ме повређује. Како да ти верујем на реч када си ме лагала, када си ми рекла да сам твоје дете? Изгубила си моје поверење. Ако желиш да имаш однос са мном, мораћеш све да ми признаш.' А она ми је рекла: 'Једног дана ћу ти испричати.' И даље прича како није то урадила, али ја мислим да јесте." Ипак, Мише каже да је не мрзи. „Праштање вам толико излечи срце", каже. "Живот мора да иде даље. Зна она да јој опраштам, и да је и даље волим." Прошло је четири године откад је Мише открила истину о свом пореклу. Кад је напунила осамнаест година, крајем априла 2015, размишљала је да се усели код једног од биолошких родитеља, али се предомислила. „Они су се развели, та породична јединица је већ уништена", каже Мише. „Донела сам очигледну одлуку и ону која ми доноси највише стабилности - вратила сам се код Мајкла, то је моје безбедно место, то је мој дом." Мише је имала проблема да се повеже са биолошким родитељима. Каже да би каткад осетила и да их мрзи што су јој одвели „мајку". Мајкл са Мишеином ћеркицом на путу до Лавоне у затвору Мише и даље посећује Лавону у затвору удаљеном око 120 километара од њене куће, али то је дуга вожња, поготово сад кад има двоје мале деце. Лавона Соломон издржавање казне истиче за шест година, а Мише каже да често пожели да време мало „пожури". И даље живи у породичној кући, и чека да јој се врати мајка. Можда је изненађујуће што је Мише Соломон решила да задржи име с којим је одрасла, а не оно с којим се родила. Али, упркос психолошкој катастрофи каква је откриће да је жена која ју је одгајила заправо украла као бебу, некако се помирила са оба своја идентитета. „Испрва сам мрзела Зефани", каже Мише. „Дошла је у мој живот тако силовито, у виду тако нежељеног позива, толико патње и бола. Али Зефани је истина, а Мише, седамнаестогодишња девојка која сам била, она је била лаж. Тако да сам успела да направим равнотежу између оба имена. Можете ме звати и Зефани или Мише, у реду је." Мишеина прича испричана је у књизи Зефани: две мајке, једна кћерка ауторке Џоан Џоуел. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk