Анализа: Извештај о обарању МХ17 ставља Србију у непријатан положај
Међународни истражни тим објавио је у четвртак, први пут званично, да је малезијски путнички авион оборен руском ракетом коју су са украјинског тла испалили побуњеници.
Кабина обореног малезијског авиона Мада званичних реакција још нема, очекује се да ће Запад, а пре свега Брисел и Вашингтон, затражити од Србије да им се придружи у осуди Русије, док ће Русија, као и до сада одбијати одговорност. Упркос руским демантима, докази које је истражни тим прикупио изгледају довољно убедљиво да покрену иницијативу за нови пакет санкција Русији - европских, а можда и америчких. Ово ће Србију веома брзо ставити пред стару дилему: подржати ЕУ, у коју жели да се учлани, или се сврстати уз Русију? Обе варијанте имају добре и лоше стране. Успут буди речено, ракетни систем „Бук", за који се у извештају тврди да га је руска војска „позајмила" сепаратистима у Доњецку је исти онај о чијој је набавци председник Вучић недавно преговарао са руским председником Владимиром Путином у Москви. Шта са Украјином? Да није једне ствари, Србија би природно требало да стане уз Украјину. Реч је о пријатељској земљи која није признала Косово и од које се један део - Крим - отцепио уз помоћ стране војне интервенције. Проблем је што је та једна ствар Русија. Србија је од двоструко зависна од Русије: енергетски, због власништва руског „Газпрома" над Нафтном индустријом Србије; и дипломатски, због руске подршке спречавању универзалног признања независности Косова. Међународни истражитељи су одбацили теорије да авион није оборен руском ракетом Због тога је Србија принуђена да балансира. Вучић је још пре више од годину дана, у марту 2017. изнео званичан став: „Србија поштује територијални интегритет и суверенитет сваке земље, па и Украјине", рекао је одговарајући на новинарско питање. Он је додао и да и да је „Крим део Украјине, јер би сваки другачији став имао тешке последице по Косово и Метохију". Спасавање редова Ђурића Виртуелни рат Београда и Приштине Са друге стране Србија је: Цена пријатељства Украјинско питање није једино у коме Србија, упркос званично прокламованој политици, нагиње ка Русији, а насупрот Западу. У случају тровања бившег руског шпијуна Сергеја Скрипаља и његове кћери Јулије у Енглеској, Србија се јасно приклонила руском ставу да нема доказа да иза тога стоји Москва. Све земље ЕУ подржале су, међутим, оптужбе Лондона да је Русија одговорна за тај напад, као и све земље из региона - осим Србије и БиХ (због Републике Српске). Иако је из ЕУ, као и из појединих земаља чланица било притисака да Србија „хармонизује" свој став са ЕУ ако заиста жели чланство и придружи се санкцијама према Русији, у Бриселу су, бар досад, показивали разумевање за Србију и њен јединствен положај. На крају крајева, Србија своју спољну политику мора сасвим да усклади са ЕУ тек након приступања, а дотле има доста времена. Али уместо да се постепено приближава политици ЕУ, Србија се удаљава, јер је степен усклађености прошле године био 50 одсто, а пре пет година 80 одсто, према извештају Европске комисије. Овај пут би притисак на Србију могао да буде јачи него у ранијим случајевима, јер је међу страдалим путницима - њих 298 - било много Холанђана, тј. грађана ЕУ. Уздржаност можда неће бити довољна. Многе чланиице ионако сумњиче Србију да је руски „тројански коњ" и да је не треба пуштати у ЕУ. Тек ћемо видети како ће се Србија определити у овом случају, али можда не би било лоше узети у обзир следеће питање: Шта би било да је у авиону било грађана Србије?