Трамп-Ким: Када би се преговори водили музиком
Јужна Кореја живи у „нади" већ скоро седам деценија.
Овај рекламни материјал за мир се већ нашао у продаји, али да ли ће стварност моћи да парира жељама продаваца? У нади да рат неће поново избити у њиховом дворишту. У нади да ће следећа рунда преговора показати резултате. У нади да ће овога пута бити другачије. Нада за бољим односима са Северном Корејом се рађа или бледи у зависности од висине претње, али многи становници Сеула мисла да последња рунда преговора представља шансу какву дуго нису имали. Ипак, очекивања да ће други самит између Ким Џонг Уна и Доналда Трампа имати јасан исход нису висока. Трамп је додатно смањио шансе за тако нешто, рекавши да није у журби да убеди Северну Кореју да се реши нуклеарног наоружања. Имајући то у виду, како би разговори у Ханоју могли да изгледају? Или звуче? Провуцимо мало самит кроз музички филтер. Ево листе одговарајућих песама које би обе стране могле да додају на њихове плејлисте уколико желе да певуше нешто на повратку у Вашингтон или Пјонгјанг. [Напомена - избор песама је заснован искључиво на основу наслова и никако не осликава музички укус ауторке... ] Лажна љубав (Fake Lovе) - BTS Кренимо од почетка. Шта заправо „потпуна денуклеаризација" значи за обе стране и како ће изгледати? Тачно је да су Доналд Трамп и Ким Џонг ун потписали споразум о денуклеаризацији Корејског полуострва, али у току је седмомесечни застој, како обе стране не могу да се договоре шта ће предати од наоружања и када. Ако стране желе да убеде једна другу да између њих „цвета права љубав" (као што је Трамп изјавио), а не само лажна, онда је неопходно јасно одредити у ком правцу иду ови разговори. Корак по корак (Step by Step) - New Kids on the Block Амерички званичници су изјавили да желе да направе „велике кораке". Један такав корак би, на пример, могао да буде да Трамп убеди Кима да престане да производи нуклеарно оружје или да барем ограничи њихов број. Али то изгледа још увек није дошло на ред. Тренутно се преговара о једној од главних севернокорејских нуклеарних електрана. Јужна Кореја каже да је Ким спреман да растури електрану у Јонгбјону уколико Америка предузме „сличне кораке". Могуће је да ће Севернокорејци заузврат тражити значајно укидање санкција. Стога је тактика „корак по корак" добра за договор какав они имају на уму. Разумљиво је да САД жели независно тело које би потврдило да електрана више није у функцији, пре него што попусти са санкцијама. То би могло да потраје барем годину дана. Али електрана такође није толико кључна за нуклеарни програм као што је била раније, стога обустављање рада не би решило проблем нуклеарног програма. Обе стране ће тражити нешто заузврат, а САД се неће лако одрећи дипломатског оруђа - санкција. Можда би било реално очекивати некакав временски распоред рушења електране у Јонгбјону, као и да Северна Кореја открије и остала нуклеарна постројења. Ово би утрло пут и следећем самиту, нешто што није постигнуто на састанку у Сингапуру. Дајте миру шансу (Give Peace a Chance) - Џон Ленон Ова нумера је свакако морала да се нађе на листи, како постоје шпекулације о крају Корејског рата. Сукоби су завршени 1953. године, када је потписано примирје, али не и мировни споразум. Трамп је његове разговоре са Ким Џонг Уном описао као „историјски корак за мир". Такође је говорио о томе и да ли заслужује Нобелову награду за мир. Можда би било лакше када би Америка и Северна Кореја разговарале пре о миру, него о денуклеаризацији. Мировни споразум је нешто чему је Северна Кореја увек тежила, и некаква врста споразума би помогла у стварању мостова између две стране. То би могао да буде један од многих корака који би допринео стварању поверења и нових односа - уколико су обе стране озбиљно заинтересоване за то. Како би ово постигли, Трамп и Ким просто морају да прогласе крај рата док су Ханоју. Али ево у чему лежи једна од многих заврзлама: у реалним условима, то можда није од превеликог значаја. То не би био мировни споразум, како такав споразум такође захтева сагласност Кине и Уједињених нација. Уследила би расправа о нацрту у америчком Сенату, пре одобравања и Јужна Кореја би такође хтела да учествује. Вашингтон већ дуго избегава да понуди било какву декларацију, страхујући да би то дало повод Кини и Јужној Кореји да поставе питање чему служе 28.000 америчких трупа које се налазе у Јужној Кореји. Амерички изасланик у Северној Кореји Стивен Биган истакао је у говору да Трампова администрација тражи „потпуни увид" у програм нуклеарног наоружања Северне Кореје, као и „уклањање и уништавање оружја, ракетних бацача и осталог оружја за масовно уништење" пре разматрања преговора о миру. Није сигурно да ли ће Доналд Трамп имати чврсте ставове по питању тога, или ће увидети шансу да промени историју. Али уколико у Ханоју дође до проглашења мира, то ће свакако бити велики тренутак. Човек-ракета (Rocket Man) - Елтон Џон Ким је обећао становницима да ће им побољшати квалитет живота, да неће гладовати и да ће наћи начин да им обезбеди струју. Али у Пјонгјангу се формирала и потрошачка класа, чији припадници неће бити пресрећни уколико им приходи опадну. Ким је насликао социјалистичку утопију са новим становима, хотелима, скијалиштем и потрошачким центрима. Он је млад владар, и могао би да остане на власти више деценија, тако да у неким тренуцима мора да изнесе добра обећања. Уколики Ким заиста жели да његову државу лансира на пут економског прогреса, онда мора да уради доста тога како би убедио Америку да прекине са санкцијама. Вашингтон неће повући такав потез, све док не добије доказе да је Пјонгјанг спреман на разоружавање. Међутим, на том путу се налазе и други мамци. Постоји одређени број инвеститора из Јужне Кореје који су спремни да прескоче демилитаризовану границу и поново започну бизнис у селу Каесонг, чим им то буде омогућено. Неке компаније такође желе да поново покрену туристичке туре. Јужна Кореја ће можда тражити да буде изузета од санкција како би поново покренула ове пројекте. Можда ће Американци и изаћи у сусрет због подстицаја. Ово би свакако распевало Севернокорејце на њиховом дугу путу кући. Јави се ако хоћеш (Call Me Maybe) - Карли Реј Џепсен Америка и Северна Кореја се муче да упознају и разумеју једна другу. Након вишедеценијских неуспелих покушаја дипломатије, можда би споразумом у Ханоју ове две државе могле да успоставе стабилнији однос. У Пјонгјангу не постоји америчка амбасада, али изгледа да се воде разговори о отварању канцеларије за везу у севернокорејског престоници. Сличан договор је постигнут 1994. године, али је план пропао. Не постоји званични канал комуникације између Вашингтона и Пјонгјанга. Америка се још увек ослања на шведску амбасаду за све конзуларне услуге, и постоји мисија Северне кореје у Уједињеним нацијама у Њујорку. Канцеларија за везе би умногоме олакшала дељење информација, а можда чак и смањила празнину у неразумевању између Американаца и Севернокорејаца. Многи аспекти би могли бити део договора - попут културних и спортских размена - које би у Сеулу биле дочекане са одобравањем. Настави да верујеш (Don't Stop Believin') - Journey Постоје бројне шпекулације о томе да ли је Северна Кореја заиста заинтересована за ове дипломатске односе. Пјонгјанг је још увек скептичан по питању Америке. Натерати Северну Кореју да се реши нуклеарног наоружања у овој атмосфери неповерења је мало вероватно. Многи сумњају и у Кимове намере да одустане од нечега што је раније описивано као „драгоцени мач". Можда је његов стварни циљ, уместо разоружавања, да Северна Кореја буде призната као нуклеарна сила. Због режирања и прављења параде од ових самита, многи се питају која је уопште сврха њиховог одржавања. Али успостављање истовремено формалних и неформалних дипломатских веза нуди Америци најбољу шансу да се осигура да Ким не користи наоружање, чак и у случају да га заиста има.