Дич Чкаи - хеви метал бенд рођен на депонији смећа
Био је то најснажнији симбол сиромаштва у којем су многи живели током 2000-тих у Камбоџи - огромна депонија смећа на измаку престонице.
Бенд свира у старом крају Многима је депонија Станг Минчи, надомак Пном Пена, била дом. Око 2.000 мушкараца, жена и деце пробирали би кроз планину смећа на површини од 40 хектара земље у стравичним условима, тражећи рециклажни отпад који могу да продају. Депонија Станг Минчи је такође била и опасно место. Неке су здробили камиони док су се лактали за најбоље место где се испоручује свеж отпад. Људи су се разбољевали услед излагања отпаду из канализације и штетним токсинима. Међу онима који су се родили на депонији били су и Вичи Сок, Тиара Ауч и Хинг Ауч. „Данима не бисмо имали хране. Блејали бисмо у граду, са пластичним кесама за сакупљање конзерви за продају", каже Вичи, коме је 18 година. „Под сунцем је било врело, а ми смо били без воде. Нисмо ишли у школу. Нисмо имали избора." Тиара Ауч као дете, на депонији Станг Минчи Тиари је умрла мајка, а отац га је напустио. Живео је са тетком и њених седморо деце на депонији Станг Минчи. Вичи му је био први комшија. И он је изгубио оца. Мајка му је проводила време пребирајући по смећу за пар долара на дан. У томе нису били усамљени. Према подацима Светске банке у Камбоџи, 2007. године је око 47 одсто становника живело у сиромаштву, од којих су многи живели са мање од једног долара дневно. Кад су Тиара, Хинг и Вичи постали тинејџери, њихове породице више нису могле да се старају о њима, па су их предали на старање локалној невладиној организацији Маме против сиромаштва. Ту су упознали социјалног радника швајцарско-немачког порекла, Тимона Сибела. Хинг Ауч, Тиарин млађи брат, као дечак на депонији После детињства проведеног на депонији смећа, момци су били пуни беса, који су тешко држали под контолом. „Нарочито Тиара", каже Тимон. „Он се држи става да најјачи добија, и за све што има или може да добије он мора да се бори." „Никад се није помирио са тим да нема родитеље. Када је маничан, онда је сав активан и срећан, али онда падне у велику депресију. Између тих стања би га спопали изразито снажни напади беса. Тукао би другу децу, претио би им." Тиара је посетио терапеута, који му је саветовао да потражи оца. На крају га је пронашао и открио да му је отац богати архитекта који никад није рекао својој породици за Тиару. Отац је почео да му даје паре, али је потом одлучио да још једном жели да прекине контакт. Тимон је на све начине покушавао да боље каналише бес тројице дечака - фудбалом, часовима сликарства - ништа није помагало. Кад му је већ понестало идеја, Тимон, љубитељ метала, одвео их је на концерт камбоџанских пионира хардкора Sliten6ix у једном бару у Пном Пену. Ту им се нешто посложило. „Стајао сам испред бине запањен и питао се каква је ово музика", каже Вичи. „Нисам разумео шта вокал пева. А бубњеве и гитаре тек ништа нисам капирао." „Али, после тог концерта, заинтересовали смо се за ову врсту музике. Била је лака за свирање, па смо почели да вежбамо." Хинг Ауч, Тиара Ауч, Вичи Сок и Пик Сочетра (с лева на десно) Тимон им је открио бендове попут Slipknot и Rage Against the Machine, а дечаци су се одмах нашли у агресивном музичком стилу, тако различитом од сентименталних љубавних песама које многи Камбоџани толико воле. „Волим метал јер можемо да истресемо свој гнев и да свирамо штагод хоћемо. Одемо у студио, укључимо појачала и ту ослободимо свој бес. Живот нам је раније био толико тежак." Тад су момци решили да оснују бенд - Дич Чкаи [Doch Chkae]. Име бенда значи „као пас". Хтели су име које дочарава како се осећају као скупљачи смећа у друштву у којем живе у потпуном сиромаштву. Утисак преносе и текстови, провриштани на њиховом матерњем, кмерском језику. Нико нема живот као ја, Сваки дан живим као пас Тражимо храну по улици Чачкам по смећу где год га нађем Да не радим то, не бих имао ни овакав живот Радим то јер немам родитеље Дич Чкаи су почели са наступима у околини Пном Пена 2015. године и објавили прве синглове, међу којима и Kham Knea Doch Chkae („Гризите се као пси") за једину камбоџанску издавачку кућу која објављује овакву музику. Нина Рул, која је једно време живела у Пном Пену али се у међувремену вратила у своју родну Немачку, постала је љубитељка бенда пошто их је чула уживо. „Публика испрва буде у фазону: 'Слатка нека деца.' Кад почну са свирком, енергија у сали се моментално промени, људи почињу да скачу и да витлају главама, одједном их виде потпуно другачије", каже она. „Никад нисам волела метал, али њих кад видим, откинем." Дич Чкаи су почели да буду примећени на светској метал сцени, па су 2018. године добили позив да наступе на фестивалу Wacken Open Air у Немачкој, једном од највећих металских фестивала на свету. Међутим, одбили су им захтев за визе, пошто су се немачке власти сумњале да желе да пребегну. „У преводу? Били су им сувише сиромашни", каже Тимон. У заједници металаца и металки, многе је ова одлука разбеснела. Више од 10.000 њих потписало је петицију на интернету у којој се од власти захтева да размотри своју одлуку. Бенд је на крају добио визу и тријумфално наступио на фестивалу пред десетинама хиљада људи. Дич Чкаи су имали тријумфалан наступ на фестивалу Дич Чкаи са ментором, Тимоном (скроз лево), на фестивалу „Био сам тако узбуђен", каже главни вокал, Тиара, коме је сад 20 година. „Одсвирали смо осам песама, а они су викали: 'Још једну!' Изгледали су задовољно, хтели су да наставимо." „Никад нисам видео тако нешто. Толико људи..." Бенд је одговарао на питања на фестивалу Wacken Open Air Иако су свирали пред више људи него што већина бендова из Камбоџе привуче у иностранству, ондашњи медији и даље не показују претерано интересовање за Дич Чкаи. „Нико није дошао да нас интервјуише, само тишина", каже Тиара. „Они не воле ту музику, јер има доста вриштања и јер је брза. Не разумеју тај звук." Бенд намерава да организује радионице на којима ће тешки гитарски звук откривати и другим младим људима који у Камбоџи живе у сиромаштву. Надају се да ће музика инспирисати и друге, као што је њих. Депонија Станг Минчи затворена је пре десет година, иако многи још живе и раде овде. Стопа сиромаштва је у Камбоџи последњих година знатно опала, иако су и многи и даље заборављени у сенци брзог економског раста земље. Упркос успеху који су остварили у Немачкој, чланови бенда и даље се крпе да би преживели; обављају послиће и продају робу везану за бенд на интернету, када немају пробе или концерте. Дич Чкаи снимају нови EP и надају се да ће по његовом изласку кренути на турнеју по Европи. Иако осећају да их код куће игноришу, метал - и интересовање љубитеља тврдог звука из Европе - дали су им наду у боље сутра. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk