ОФК Београд: Прича о Европи, трећој лиги и београдској романтици
Плави дим куља са источне трибине стадиона Чукаричког.
ОФК Београд годинама игра нижелигашки фудбал, пролазећи кроз најтежи период у историји У току је финале Купа Београда, а за пехар се боре ОФК и Раднички са Новог Београда. Дим се полако шири по трибини и делу терена, док група навијача плаво-беле крви покушава да колико-толико погура „Романтичаре" ка победи. Скачу, певају, нервирају се, грицкају нокте и с времена на време опсују противничког играча који се, ето, усудио да крене у напад. Ту негде у близини, испод дима, а мало иза групе најватренијих навијача, налази се Цветко Јовановић. Да, навија и нервира се као и сви други, али не скаче. Зашто? Па, има 83 године. „За ОФК навијам од 1955. године, када сам се доселио у Београд", каже за ББЦ на српском Јовановић, познатији као Цвеле Офковац. Обучен је у тамно одело, са све сакоом, испод којег му, наравно, вири плаво-бели дрес. Седи на картону, држећи кишобран на крилу и мирно посматра меч. Чика Цвеле бодри свој клуб током финала Купа Београда „Звезду и Партизан ценим, нећу да их оговарам, али ОФК је предратни клуб богате традиције. „Наши Бсковци су отишли у Монтевидео и донели Србији медаљу... Партизан и Звезда тада нису ни постојали", истиче. Чика Цвеле свој ОФК прати више од шест деценија и прошао је с њим много тога и лепог и ружног - а последњих година је виђао само ружно. Нада умире последња Један од највећих клубова у Србији годинама муче велики проблеми. Финансијска криза, „дебео" минус у каси, блокада рачуна, тужбе, судски процеси, стадион који се урушава - и аматерски фудбал. ОФК Београд: Прича о Цвелету Офковцу, најстаријем „Романтичару“ То је постала свакодневница некадашњег полуфиналисте Купа победника купова. У сезони 2015/2016 ОФК је испао из Суперлиге, а годину дана касније и из Прве лиге Србије. Тако су ривали ОФК Београда, уместо Атлетико Мадрида и Галатасараја са којима су играли 2004. и 2010. године, постали ИМТ, Бродарац и ГСП Полет. „Тренутно стање у клубу је стање наде", каже за ББЦ Илија Петковић, легенда клуба. „Све се своди на то да не дозволимо да ОФК Београд нестане са фудбалске мапе, што не сме да се догоди клубу са толиком традицијом". Типично београдски је један од слогана навијача ОФК Београда Како наводи, били би задовољни и уласком у Прву лигу, а Суперлига „отом-потом". „Постали смо стандардан српсколигаш, али не смемо да изгубимо наду да можемо да обновимо име ОФК Београда", истиче Петковић. У ОФК је у августу 2018. ушла нова управа, сачињена углавном од бивших играча, међу којима је био и Петковић, који је сада председник Фудбалског савеза Београда. Како је дошло до тога да бивши играчи преузму клуб? „Тако што су сви остали побегли од њега", каже уз кисео осмех председник Управног одбора Нино Дошен-Мајкић, који је за „Романтичаре" играо током деведесетих. „Ово је најтежи период ОФК Београда у историји - готово сви играчи су напустили клуб, није било средстава, због тужби играча нисмо могли да региструјемо играче... „Чак је постојао и дуг према Фудбалском савезу, због којег је био проблем да на утакмице долазе делегат и судија". А како је данас? „Па, постојимо. Клуб функционише свакодневно. То је страховит успех", истиче Мајкић. Графит Клуба пријатеља ОФК Београда иза помоћног терена Дуг и регистрације Највећи проблем ОФК Београда свакако је новац, али далеко од тога да је једини. Из управе кажу да је дуг око пет милиона евра. Та сума не би била проблем за Партизан и Звезду, али јесте за једног трећелигаша, који нема могућност да задржи играча ако он жели да оде, а камоли да неког прода и заради. Суштински, једина вредност ОФК Београда у овом тренутку су традиција и омладинска школа, која је увек избацивала добре играче. Дошен-Мајкић каже да је потенцијално решење било да се у клубу прогласи стечај и да крене из пете лиге, али је питање да ли би се икада из њега извукао. „Највећи део дуга је према Пореској управи, око милион евра. Ту су и јавна предузећа, са којима смо ушли у репрограм, али сви знамо да ОФК то може решити само уласком у виши ранг", наводи он. То је други проблем - нижелигашки фудбал, из којег је тешко ишчупати се. „Играчи одлазе на допис. Оду, јаве се и ви у овом рангу морате да му дате исписницу", каже Петковић. „Одигра добро, покупи га прволигаш и то је то... Свако жели више и боље, ја то разумем". Петковић у екипи ОФК Београда, чучи први здесна, поред Шекуларца. Како наводи, не зна се ни кога ће од актуелних играча моћи да задрже јер „ујутру могу да дођу и кажу 'ми идемо, довиђења". И директор клуба Божидар Миленковић - иначе један од рекордера по броју утакмица у плаво-белом дресу - истиче да би Прва лига „била спас". „Играчи би онда могли да имају уговоре... ОФК је одувек све базирао на играчима из омладинске школе и продаји, а сада смо ту онемогућени. „Па нама Звезда узме омладинског репрензетативца и плати га два милиона динара, колико је износила тренинг компензација", каже Миленковић за ББЦ на српском. Осим дугова, из управе ОФК Београда истичу да им је у аманет остављено још штошта. „Сва дуговања, сва потраживања, све судске процесе - ми смо наследили... Тако да није баш лепа слика кад јутром дође поштар", истиче Дошен-Мајкић. ББЦ велике спортске приче „Људи који су били у клубу пре нас нису испуњавали обавезе према играчима, тренерима и запосленима, па и даље трају суђења пред Арбитражним судом Фудбалског савеза и редовним судовима", наводи Миленковић. Међу онима који због дешавања у ОФК Београду морају на суд је и Звездан Терзић, генерални директор Црвене звезде, који је раније био у управи клуба са Карабурме. Терзић је оптужен да је као директор „Романтичара" и председник Фудбалског савеза Србије учествовао у малверзацијама приликом трансфера и нелегално присвајао новац. Међутим, суђење Терзићу ниједном није одржано у последње две године, пише КРИК. На велики део Омладинског стадиона је забрањен улаз Највернији Прво полувреме финала Купа Београда завршено је 0:0, али Раднички је био ближи голу. Голман и капитен „Романтичара" Вранеш је два пута једва спречио да лопта не затресе његову мрежу. Хоће ли ОФК освојити Куп? „Уф, не знам... Раднички је добра екипа. Нека победи бољи", каже Цвеле Офковац. Који минут касније прилази му један од његових плаво-белих пријатеља са трибине, који је, додуше, нешто млађи од њега. „Ајде, бре, да се сликамо, умрећеш нећемо имати слику", каже му уз осмех. Столица на том делу стадиона нема, па су навијачи поседали на бетон да мало дођу до даха, а управо су они ти који током тешких година ОФК Београда не одмарају. „Навијачи су спречили да практично постанемо филијала Црвене звезде, што ми никако нисмо хтели", каже за ББЦ Сеад Сулица из Клуба пријатеља ОФК Београда. „Имамо ту традицију и нема разлога да будемо нечија филијала. Ово је велики град, сигурно има 100 клубова, а баш да ми будемо њихова филијала... Не иде". У неком тренутку су почели радови, али су обустављени, па сада делује као да је клизиште однело трибину Како наводи, Клуб пријатеља„окупља навијаче, симпатизере, све којима је плаво-бела боја у срцу и све људе добре воље који разумеју величину клуба". „С тим што је ситуација таква да смо испали у трећу лигу, па су многи мислили да се клуб гаси. „Зато смо одлучили да нешто урадимо и покажемо да ОФК није умро - покренули смо чланство, друштвене мреже, сајт, прикупили 10.000 потписа за очување Омладинског стадиона, организовали доделу пакетића деци за Нову годину и слично", истиче Сулица. Сулица наводи и да навијачима ОФК Београда играње у финалу купа - па макар то био и београдски - буди доста емоција, зато што је њихов клуб у прошлости освајао највише таквих трофеја. „Четири, плус један предратни", истиче Мирослав Миловановић, такође члан Клуба пријатеља, а у слободно време енциклопедија историје „Романтичара". „Због тога би нам овај куп био као мало светло на крају тунела, кад бисмо га освојили то би нам много значило", додаје Миловановић. Зато су навијачи плаво-белих током финала против Радничког истакли јасну поруку, написану великим црним словима на плаво-белом платну: „Куп је наш!" Деда Са члановима Клуба пријатеља ОФК, који су у исто време и у Скупштини клуба, упознајем се неколико дана пре финала. Код помоћног терена поред источне трибине Омладинског стадиона дочекује ме Мирослав, али и његов мали син Матеја. „Дакле, упознајем два Офковца сад", кажем му. „Па ако поред мене буде нешто друго, онда стварно не знам", одговара Миловановић уз осмех, држећи сина у наручју. Мирослав и мали Матеја Спушта дечака и каже му: „Где је грб, сине? Где је грб? Покажи где је грб?" Плавокоси дечак, који нема више од две године, одлази до оближњег грба ОФК Београда и мрмља: „Деда, деда". „То зато што нам клуб има више од 100 година", објашњава ми Мирослав уз осмех. Пролазимо кроз просторије ОФК Београда, пуне црно-белих фотографија, где Мирослав стаје уз готово сваку, објашњавајући њену историју. „Ово је Куп СФРЈ 1955. када смо тукли Хајдук 2:0", каже поред једне. „А ово је полуфинале Купа СФРЈ из 1991. када је Звезда била првак Европе, а ми играли против њих као друголигаши... „Е, а ово ти је чувени Раки физиотерапеут, који има статус легенде клуба. Био је део ОФК Београда од 1955. до 1984. године". Раки физиотерапеут са тимом Зашто баш ОФК? „Сви смо ми та нека карабурмска деца, којима је већ са 10, 11 клуб ушао у срце. Од тада је прошло више од 20 година, код неких и 25, а сви смо и даље ту", истиче Сеад. Како каже, сви су доста пута чули чувено питање „Партизан или Звезда". „Не - ОФК Београд", истиче. „Није нам јасно због чега толико чуђење због тога". Мирослав додаје да су временом „постали свесни колико је ОФК велики клуб", истичући да су за ОФК навијали људи широм Београда, Србије и Југославије. „Сигурно је превладала традиција клуба и грб са белом тврђавом, ту све симболи нашег града", умешао се поново Сеад. Током разговора у просторијама Клуба пријатеља на Омладинском стадиону, истичу да у Београду сигурно има барем 10.000 навијача и симпатизера њиховог клуба. Део песме навијача ОФК Београда о освојеним трофејима Купа СФРЈ „Рекорд стадиона је 24. марта 1968. против Партизана", избацује још један податак Мирослав, иначе аутор књига Наш плави буквар и Плави алманах. „Не зна се тачно, али у новинама је писало 35.000 људи. Пробили навијачи ограду, седели уз атлетску стазу и гледали, а кажу да је и до 10.000 људи било ван стадиона. „На западној трибини људи су стајали на дрвећу... Ма, право лудило". Мали Матеја се ту огласи у позадини, као да и он жели да каже нешто из историје ОФК Београда, док га Мирослав јури по просторији. „То је била права београдска фудбалска публика", додаје Сеад. „Овај клуб је увек имао симпатије Београђана због начина на који смо играли фудбал... Увек смо били 'романтичари', никад на нерешено нисмо играли - увек на победу, па шта буде". Историја ОФК ће 1. септембра прославити 108. рођендан. Наравно, за век и кусур догодило се много тога - два Светска рата, неколико локалних сукоба, као и неколицина нових држава, па се много тога догодило и ОФК Београду. „По доласку партизана у Београд распуштени су најквалитетнији београдски клубови, међу њима и БСК, а 25. фебруара 1945. основан је ФК Металац, са бојама предратног клуба", пише у „Плавом буквару". Како наводе, на одобрење високог државног званичника Владимира Дедијера 1950. клубу је враћено име БСК. Слика улаза на стадион БСК, познатог јавности пре свега по филму „Монтевидео, бог те видео", која се налази у клупским просторијама Седам година касније БСК се фузионише са ТСК Шумадијом и мења име у ОФК Београд, а исте године одржана је и прва утакмица на Омладинском стадиону. „У мојим годинама, па и после, када сте говорили да идете да гледате фудбал, ишли бисте у 'Бутик', на Карабурму. Па нису нас случајно звали 'романтичари'", каже Петковић. Петковић је у клубу провео чак 16 сезона, а дошао је на „жељу зубара Небојше Пуповца који је навијао за ОФК". Како каже, увек је било опште познато да је ОФК „најбоља писта за узлетање талената". Највећи успеси: „Било је ту и навијача Звезде и Партизана, који нису били на нивоу свађе као данас, па им је ОФК био миљеник... „Лечили су се ОФК Београдом, а ми смо им враћали добрим партијама и лепим фудбалом. Изгубили смо публику када су се они посвађали, а ми остали као сирочад", наводи Петковић. Божидар Миленковић додаје да се зна „како се навијало када су основани Партизан и Звезда". „Са једнима је била војска, са другима полиција, а ОФК је био грађански клуб. Додуше, грађанство онда није било омиљено у друштву, али ко је остао био је уз нас". Како наводи, проблем је у томе што је ОФК увек био „други клуб". Пехари Купа СФРЈ. „Какво је стање у клубу било говори и то да је управа узела четкице за зубе и гланцала пехаре, толико су били запуштени", каже Миленковић „Навијачи Звезде и Партизана су на радију слушали шта ради ОФК и волели да ОФК победи. Да, слушали би пренос, али не би дошли на утакмицу. „Додуше, јесу долазили кад су ту били Шекуларац и Милош Милутиновић, тада је на стадиону било и до 30.000 људи". Легенде клуба верују у повратак. „Носимо име Београда, мораћемо и ми једног дана да васкрснемо", истиче Петковић. Вера у лава На Чукарици је меч завршен 0:0. Имали су шансе и ОФК и Раднички, али су мреже мировале. Дакле - пенали, а зна се шта су они и какве везе имају са лотом, томболом и греб-греб срећкама. Лопту први узима штопер Радничког Лазаревић и поставља је на белу тачку, а чика Цвеле Офковац, Сеад и Мирослав вероватно једва гледају. Брани Вранеш! Одбранио је голман ОФК Београда и тај и четврти пенал Радничког, а његови играчи су били прецизни и пехар је отишао на Карабурму. Голман Вранеш је дошао до навијача и дао пехар Цвелету На Карабурми се тог дана нешто лепше живело, али шта даље? „Све напоре улажемо у спортски сектор како бисмо ушли у прву лигу", каже директор Миленковић. „Па нама на утакмицама прилазе председници других клубова и кажу 'надамо се да вас гледамо последњи пут'". Дошен-Мајкић истиче да је направљен план развоја, али упозорава да је следећа сезона „бити или не бити". „Клуб овог реномеа и инфраструктуре не може да опстане у аматерском рангу", сматра он, истичући да би помоћ града значила барем у одржавању стадиона. Из управе клуба кажу да постоје разговори и са градом, који би могао да помогне. „Барем у одржавању стадиона, то би нам много значило", каже Дошен-Мајкић и додаје да то увелико раде други градови у Србији, попут Крушевца, Крагујевца и Ваљева. Петковић каже да помоћ желе да пруже и Фудбалски савез Србије и Фудбалски савез Београда, али да постоји један проблем. „Морамо ми да одговоримо играчки... Без резултата не може нико ништа да вам обећа". Навијачи за то време, као и увек - верују. „Мислимо да је ОФК лав који тек треба да се пробуди и врати тамо где му је место", каже Мирослав. Питање је шта ће бити са ОФК Београдом ако се ускоро не врати барем у Прву лигу 41 сат У просторијама Клуба пријатеља ОФК Београда навијачи, вероатно као и сваког дана, траже решење за клупске проблеме и - како привући људе на стадион. „Опет, проблем је та трећа лига. Друга лига већ носи и утакмице ван Београда, неке атрактивније ривале... Ми смо као клинци увелико ишли ван Београда да гледамо наш клуб", наводи Сеад. Ипак, како наводи, на утакмице поред њих „матораца" долазе и неки нови клинци. На лица им се враћају осмеси док причају о некадашњим авантурама. „ОФК нигде није био без навијача. Чак и на најдаља гостовањима, попут Финске или Белорусије, ишли смо аутобусом", каже Сеад. „Путовали смо 41 сат", убацује се Мирослав, избацујући неку нову чињеницу, док Сеад додаје да се нешто касније аутобусом ишло и у Истанбул. Омладински стадион - место на којем су играли многи великани. А тек велики мечеви... „Торес, Симеоне, Ибагаза...", набрајају играче Атлетико Мадрида који су изашли на терен Омладинског стадиона. „Овде је било 3:1, али и даље жалимо и даље што је на 1:1 Мрдак празан гол промашио", каже Мирослав. „Празан гол је био, могао је да смести где хоће", додаје неко уз осмех. Сеад ту као да смирује ситуацију. „Не залуђујемо се да ћемо сутра играти европске утакмице... Најбитније је да се клуб врати у нормалу и стабилизује, али играће ОФК поново Европу сигурно", истиче. „Не можеш ти тако велики клуб да просто угасиш. Доћи ће та Европа, кад-тад. „А што се нас тиче, бићемо ту. Верни смо и боримо се и за свој клуб". Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk