Синиша Мали и доктори наука: Како заиста изгледа докторирати у Србији
Док први човек српских финансија Синиша Мали чека 24. мај да види ко је све потписао жалбу на његов докторат, уз име Предрага Милидрага већ годинама стоји и „др".
Доктор филозофије постао је још пре увођења Болоње у Србији. „Две до три године посла на докторату, од чега је само годину дана писања. „И то ако не радите ништа друго, односно ако вам је само то посао", описује Милидраг пут до овог звања. Многи ипак кажу да за овај посао треба „најмање шест година", а у ову рачуницу додају и неколико стотина прочитаних књига, пет до осам сати рада дневно, али у већини случајева, и одрицање од зараде. Ово је реалност за већину грађана Србије који су покушали, а неки и успели, да постану доктори наука на неком од државних факултета у Србији, са којима је ББЦ разговарао. Иако тврде да је постати доктор наука јако тешко, у Србији се докторати последњих година само штанцују, па је њихов број за деценију повећан за чак 880 одсто. Шта се ових дана дешава са докторатом Синише Малог У холу Ректората Универзитета у Београду 21. маја је почело прикупљање потписа за жалбу на докторат Синише Малог. Стручна комисија ФОН-а закључила је да Мали није плагирао докторски рад, а да је око седам одсто текста без наведеног извора, док део универзитетске и стручне јавности сматра да је докторат плагијат. Министар финансија Србије Синиша Мали каже да за њега није никакав проблем што је почело прикупљање потписа за жалбу. „Верујем у своје знање. То што се тренутно ради је потврда демократије", рекао је Мали, а пренела агенција Бета. На сајту Peticije24.com траје и потписивање онлајн жалбе. Као аутори петиције се наводе Душан Теодоровић, академик и професор Саобраћајног факултета у Београду, Раша Карапанџа, редовни професор ЕБС Универзитета и Милован Шуваков, виши научни сарадник Института за физику. У жалби, између осталог, пише да су стручно мишљење и одлуке органа ФОН-а засновани на „погрешно и непотпуно утврђеном чињеничном стању, што се, пре свега односи на обим плагијата, као и на начин преузимања у спорној докторској дисертацији". Уз детаљно образложење, наведени су и до сада необјављени докази да је Мали директно превео из докторске тезе др Стефаноса Хаилемариама много више од максималних три до четири одсто које стручна комисија признаје. Међу потписницима жалбе су и други професори Београдског универзитета. Министар финансија Синиша Мали каже је жалба на његов рад - доказ демократије Они који су завршили: „То није цепање атома, али морате да седнете и да радите" Предраг Милидраг, који је потписао онлајн петицију, при завршавању доктората водио се паролом Умберта Ека. „Његов став је био да све мање од пола године и дуже од три године показује да нешто није у реду." За себе каже да „можда није најбољи пример како се завршава докторат". Мисли да га је доста брже завршио него многе колеге. „То није цепање атома, али морате да седнете и да радите", каже он. Скромно додаје да је доста лакше добити звање доктора на друштвеним наукама него на природним, али и да се пре Болоње од кандидата „много више тражило". „Морате да дате допринос науци, да направите искорак. „То је поента доктората." Предраг ради на Институту за филозофију и друштвену теорију и мисли да рад у науци може да буде олакшавајућа околност када пишете докторат. „Наравно, лакше је да пишете ако сте на факултету или неком институту него ако радите у фабрици." Што уз његово име иде и „др" за Предрага јесте важно, али каже да „нема потребе да се увек помиње и натура". „То је потврда вредности, показивање себи и другима колико вредите." Лидија је докторирала културолошке науке на ФПН. Њен докторат има више од 300 референци стручне научне литературе, а то су књиге, научни часописи и чланци. По болоњском систему, на докторским студијама је прво слушала наставу две школске године, полагала испите, а онда и писала пријаву докторске тезе. „Процес пријаве теме одузме неколико месеци. Осим теорије, мој докторат садржи и практично истраживање, које је такође захтевало време." Докторирала је прва у генерацији, пре тридесете године, у законском року - од шест година. „Све краће од тога би било незамисливо у односу на то како је систем постављен", каже Лидија. На факултету је за време писања доктората волонтирала у настави с пуним радним временом неколико година, а издржавали су је родитељи. „То је најтежи део мог докторирања - нисам желела да одустанем од посла који волим чак ни док није био плаћен, а желела сам и да зарађујем, па сам радила хонорарне послове мимо факултета." За 10 година број доктора наука порастао је за 880 одсто На папиру и у реалности: Пут до доктората у Србији У реду за диплому Они који нису завршили: „Не знам зашто је то тако али је ниво стреса прилично висок" Тијана Докић - Вилотић била је на докторским студијама на Београдском Универзитету. За истраживање за докторат трошила је у просеку пет до осам сати дневно, а радила је и на факултету. Најтежи тренутак за њу је био када је схватила да је „нешто што је радила узалудно и да за то плаћа превелику цену." „Не могу да не споменем да смо ми изгубили колегу, најбољег студента наше генерације непосредно након завршетка његовог доктората. И то на жалост није усамљен случај." Тијанина сестра је докторирала на Хајделбершком Универзитету и каже да се и тамо „студенти боре са различитим здравственим и психичким проблемима током студија". „Не знам зашто је то тако али је ниво стреса прилично висок. „Претпостављам јер сте одговорни првенствено себи, не постоји подељена одговорност, ви стојите иза тога целим бићем. „У мом случају губитак мотивације био је повезан и са тим што научни рад потпуно дискредитован. Та диплома мени лично не би имала никаквог значаја, поготово у контексту у коме би ме изједначила са неким људима, са којима не да не бих, него не бих ни дозволила, да делим и обликујем академски простор." Док је радила са студентима, каже и да се дешавало да „они поруче од неког семинарски рад и да за њега плате око 50 евра, а да тај рад буде делимично или у целости преписан". „Они би тад били јако љути на особу која их је преварила, јер иза тога стоји неких 50 евра. „Али, када 'плаћате' достојанством, то је престало да има било какву вредност." Небојша из Ваљева је дошао до магистарске дисертације када је у Србији уведена Болоња. Чим је нов систем уведен, добио је додатних неколико испита које је морао да положи да би дошао до прилике за докторат. То му је додатно продужило школовање. „За мене је докторска дисертација озбиљна ствар. „Само за оглед који је требало да поставим ми је било потребно пет година, а за статистичку обраду и прикупљање литературе још годину дана. „То је као цела једна каријера." Небојша каже да је радио на пословима хемичара у служби, али су га прогласили технолошким вишком. Иако само треба да одбрани докторат, није сигуран да ће то и урадити. „Никада ми диплома није значила у Србији. Ни да бих добио, ни да бих изгубио посао. „Некима је то ствар престижа, али у свакодневном послу, ако нисте на факултету, вам нико неће дати више новца зато што имате тај папир", каже он. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk