Едита Тахири: „Међународна конференција о Косову није потребна"
Едита Тахири представљала је косовске Албанце у готово свим преговорима са Србијом од деведесетих - од Лондонских преговора 1992. године, преко Рамбујеа 1999. године, па све до седам година Бриселских разговора.
Едита Тахири сведочила је готово свим преговорима о Косову у последње три деценије Она није присталица предлога косовског премијера Рамуша Харадинаја, да се на једној међународној конференцији реши свеукупно косовско питање. „Мислим да је конференција непотребна - Косово је независна држава и то је потврдио и Међународни суд правде. Бриселски формат који укључује и Сједињене Државе треба да уђе у завршну фазу, да се дефинишу суседски односи - то је шанса за обе земље да се међусобно признају, успоставе мир, да би будуће генерације биле ослобођене овог проблема", каже Тахири. Тахири сматра да су управо Бриселски преговори, из њеног искуства, најплодотворнији за односе Београда и Приштине. „Они су омогућили Косову да реинтегрише северни део Косова, мада то у јавности није тако изгледало јер није у питању био пакет - реинтеграција је ишла корак по корак. Од 2011. године и успостављања границе Србије и Косова, преко успостављања косовског правосуђа, полиције и царине, учешћа општина са Севера на изборима на Косову." Ипак, ни конференција у Рамбујеу, иако завршена без споразума, за Едиту Тахири није неуспешна. „То је био последњи дипломатски покушај решавања проблема, којим је отворен пут за НАТО бомбардовање, што је даље створило услове за ослобођење Косова и касније независност", присећа се чланица преговарачког тима косовских Албанаца 1999. године. Ветон Сурои, Ибрахум Ругова, Хашим Тачи и Реџеп Ћосја рукују се после потписивања Споразума у Рамбујеу, који делегација Србије није прихватила Рамбује - „успех" неуспешне међународне конференције Две деценије касније, Едита Тахири са радошћу се сети замка у француском граду Рамбује. „Конференција у Рамбујеу је прва на којој се разматрало питање Косова у последњих 100 година", истиче она њен највећи значај. Каже да је сваки члан добио лични позив од Контакт групе коју су чиниле светске силе - посреднице у разговорима. „Наша делегација се састојала од представника мировног покрета и представника оружаног отпора - па смо морали најпре да изградимо наше јединство. Ја сам то узела у своје руке, била сам једина жена у делегацији, министарка спољних послова десет година, са добрим искуством у међународним односима - обе стране сматрале су ме за објективну." Описује да је било потребно четири сата да би два крила делегације - политичко и структуре Ослободилачке војске Косова - постигле консензус о заједничком наступу, начинима и принципима доношења одлука. „То нас је довело да радимо заједно и да сви прихватимо споразум који није значио независност Косова, али јесте НАТО интервенцију у заустављању рата и чувању живота људи, док је остављао отворена врата ка независности." Едита Тахири била је једина жена у делегацији косовских Албанаца на преговорима у Рамбујеу Конференција у Рамбујеу Српски преговарачи Ратко Марковић и Никола Шаиновић пред почетак преговора у Рамбујеу Едита Тахири присећа се француског замка у коме се делегације нису сусретале - међународни посредници обилазили су их у њиховим одајама. „Ово је можда јединствени пример шатл дипломатије у оквиру једног замка", описује она са осмехом. Чланица тадашњег преговарачког тима закључује да је конференција била добар метод разговора две земље у сукобу. „Сада смо две независне државе које нису у рату, имају визију прикључења Европској унији и сада треба да поштују европске принципе добросуседства. Нема потребе за конференцијом јер је Косово независно, а границе се не смеју дирати", закључује она. Шта каже наука Лори Нејтан, професор и директор Програма медијације Крок Института за међународне студије мира Универзитета Нотр Дам, САД „Поставља се питање шта је циљ овог процеса. Ако је циљ нормализација односа Косова и Србије и пуно међународно признање које Косово жели, онда међународна конференција није права стратегија у овом тренутку. Ниво анимозитета између две земље је превелик, а позив премијера Косова да се организује конференција је више поза него покушај да се доће до преговора. Ако се погледа листа коју је Харадинај навео на Фејсбуку, на њој су претње, немогући услови - због тога је ово више поза и покушај застрашивања него прави покушај да се дође до конференције. За међународну конференцију потребан је висок ниво поверења међу странама, посвећеност обе стране чињеници да ће на конференцију отићи са бар минималном жељом да се проблем реши. Неопходне су велике припреме да би се изградио однос међу двема странама пре конференције. За овакве сукобе, међународна конференција није прави облик и решење. Бољи облик, готово увек, су тајновитији билатерални преговори уз посредовање. Онда када се основни и прелиминарни договори постигну, међународна конференција може бити искоришћена да се утврде, ратификују и прославе постигнути договори. Конференција није примарни метод преговора, већ јој претходе успешни договори пре саме конференције." Косово: Опет политика испред привреде Подела Косова: Карте на столу Виртуелни рат Београда и Приштине Годишњица непоновљивог краја рата „Мењање граница на Балкану - пут у бескрајне ратове" Преговарачи су били затворени иза зидина француског замка у Рамбујеу Рамбује у сећању извештача са лица места Александра Никшић, уредница ББЦ на српском Преговори у Рамбујеу, са ове временске дистанце, делују као давна прошлост у политичком, али и технолошком смислу. Две делегације далеко од знатижељних и заинтересованих, обезбеђене каменим зидинама замка из 14. века и додатно заштићене високом металном оградом са шиљцима, могле су да се расправљају и друже, а да нико за то не зна. Сем, наравно, ако пожеле да јавност зна понеки детаљ скоро три недеље дугих преговора. Мобилни телефони и интернет тек су чинили озбиљније кораке у освајајању савременог света. Због тога су новинари - око 20 свакодневно присутних, из Београда и Приштине, те повремени „летећи" извештачи великих светских медија - морали да се сналазе како знају и умеју да извуку макар једну реченицу о ономе што се дешава у пажљиво чуваном замку. У почетку није било конференција за штампу, повремено би стигло саопштење једне или друге делегације које није откривало ништа, написано сувопарним језиком бирократске дипломатије. Зато није ни чудо да су важније информације стизале из Београда или Приштине, од такозваних „добро обавештених извора који желе да остану анонимни". Али шта са њима, када се не могу проверити? Данас можда незамисливо, али је новинарска солидарност била једини спас - сви су несебично делили сазнања, у покушају да се докучи следећи, или бар неки, корак у разрешењу „последњег сукоба на Балкану". Задимљени бистро у близини замка врвео је спекулацијама и до затварања би се међу новинарима, али и неким људима чије занимање ником није било познато, распредало о могућем исходу. Крајем друге недеље преговора, када се чинило да ће доћи до неког преокрета и приближавања ставова, један од чланова приштинске делегације почео је да трчи јутарњу руту рекреације дуж ограде замка. Сваког јутра око 7.30, новинари би се начичкали да чују живу реч, али се ретко радило о преломним информацијама. Француске собарице и келнери из замка су, додуше, препричавали познаницима како „једна дама дивно свира клавир" а друга стално „тражи фризера". Последње недеље су Американци упловили у Рамбује: ЦНН и чувена Кристијана Аманпур, и њен будући супруг, помоћник секретарке Медлин Олбрајт Џејмс Рубин, за многе су били знак да је крај близу. Рубинове изјаве на паркингу близу замка биле су директне, а исход јасан - договора нема на видику. Убрзо су то и потврдиле делегације, свака за себе, наравно. Лице новинарке ЦНН-а Кристијане Аманпур постало је препознатљиво лице неуспелих преговора После краће паузе, уследило је пет дана преговора у Паризу, али су се много важнији разговори водили у Београду између шатл дипломате Ричарда Холбрука, НАТО секретара Хавијера Солане и председника Слободана Милошевића у Београду и Ибрахима Ругове у Приштини. Преговори су завршени без успеха нешто мање од 24 сата пред почетак НАТО бомбардовања Југославије. „Неприхватљива промена граница" Иако није сагласна са ставом председника косовске владе Рамуша Харадинаја о организовању међународне конференције, Едита Тахири није ништа ближа ни косовском председнику Хашиму Тачију. Каже да су Тачи и Вучић су ушли у опасни сценарио потенцијалне размене територија и промене граница. „Из мог дугогодишњег искуства у региону, мислим да се границе на Балкану успостављају ратовима. Ако мислимо о њиховој промени, треба да знамо да то води нестабилности и новим ратовима у региону - а то нам не треба." Ко је Едита Тахири Едита Тахири предводила је делегацију Приштине на преговорима у Бриселу од 2011. године Тахири каже да је идеја потекла из Србије, уз подршку Русије и да за циљ има успостављање Велике Србије јер Београд већ суштински контролише половину Босне и Херцеговине. „Када је Вучић схватио да је процес интеграције севера Косова кроз Бриселске преговоре завршен, напустио је дијалог и пребацио се на тему промене граница." На опаску да у томе има доброг саговорника у Приштини у лику Хашима Тачија, Тахири каже да је већински став - другачији. „Осим господина Тачија, сви смо уједињени против промене граница, против атака на државност Косова. Тачи је усамљен јер су против те идеје све партије - и на власти и у опозицији, укључујући и нас, осниваче ове државе." За наставак разговора, Едита Тахири наводи велики значај улоге Сједињених Држава, али и неопходност веће доследности Европске уније у примени стратегије интеграције земаља Западног Балкана у пуноправно чланство. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk