Археологија и Балкан: Мистерије Винчанске културе - где су им гробља
Били су на простору Балкана готово хиљаду година, знали су за основу термоизолације приликом градње кућа, били су врсне занатлије, керамичари и трговци, имали су развијену културу становања, живели су у друштвима, која су, могуће, функционисала по принципу једнакости.
Споменик по узору на винчанске фигурине Али научнике, који више од 100 година истражују Винчанску културу, и даље муче многа питања. Како су Винчанци тако изненада нестали и најзагонетније од свега - где су им посмртни остаци? „Људи су живели ту, правили куће, остављали трагове, али нема њих. Они су негде сахрањени или одложени, а то где су - нама је и даље највећи ребус", каже за ББЦ на српском археолог Ненад Тасић, који се годинама бави испитивањем Винче. Остаци ове културе пронађени су на широком простору који данас обухвата делове Грчке, Бугарске, Румуније, Мађарске, Босне и Херцеговине, Хрватске, Северне Македоније, Црне Горе и целокупне територије Србије. Постојала је релативно дуго - скоро хиљаду година - у периоду касног каменог доба од 5300. до 4500. године пре нове ере. Тасић је професор на Kатедри за археологију Филозофског факултета Универзитета у Београду и руководилац теренских истраживања на археолошком локалитету Винча - Бело брдо. „Чудно је да на целом простору Винчанске културе скоро да нема покојника нигде. Током 800 година и 400 насеља пронашли смо укупно 120 мртвих", истиче он. Као пример мистериозног изостанка винчанских покојника наводи случај када су пронашли остатке жене од око 28 година, поред спаљене куће и за коју се претпоставља да је погинула у пожару. Од њеног тела пронађени су само труп и глава, али не и ноге. Посуде су некад имале и облике животиња или људи „То су интересантни сигнали да они нису имали неки посебан однос према земним остацима. „Претпостављамо да су приликом изградње нове куће, коју су градили на истом месту, пронашли доњи део тела и да су то негде склонили, али да нису трагали за целим телом да га сахране са неком посебном пажњом", наводи Тасић. „Франкфуртски аеродром неолита" Праисторијско насеље у Винчи налазило се на десној обали Дунава, 14 километара низводно од Београда. „На овом месту, где се преко долине Болечице и Дунава разиграни рељеф Шумадије сусреће са банатском равницом, налазила се (…) метропола једне садржајима пребогате културе", записао је Драгослав Срејовић, један од најзначајнијих археолога са ових простора. „Стога је Винча појам којим се данас обележава зенит неолитске културе у Европи", наводи Срејовић у књизи Искуства прошлости. У том периоду долази до бујања креативности, технолошког напретка и раста популације. Међутим, њихових остатака нема само уз Дунав, већ и на Бањици и по Шумадији, али најчешће је то уз речне токове. „Регионално гледано, Винча се налази у близини четири изузетно значајна евроазијска коридора - реке Тиса, Дунав, Морава, Сава - а то значи да путници који су пролазили било од Мале Азије, Егеје, Централне Европе, понтских степа или Јадрана пролазе у њеној близини. „Ово је поставило Винчу у позицију попут франкфуртског аеродрома неолитске Европе", каже за ББЦ Мирослав Кочић, извршни менаџер пројекта Винча, чији је циљ очување локалитета и санација клизишта. Шта је све пронађено? Академик Драгослав Срејовић је својевремено описао како изгледа културни слој Винче висок 10 метара, која је насељено подручје у сваком периоду историје од тада па све до данас. „Kао на раскошном ћилиму у њему се по вертикали нижу један над другим румени, жути, мрки, пепељасти и црни прослојци формирани од остатака разорених насеља, спаљених колиба, великих ровова и засутих јама и гробова. Срејовић је писао да сваки од прослојака садржи праве ризнице најразноврснијих предмета: оруђе и оружје од камена и кости, посуђе за свакодневну употребу, раскошно декорисане ритуалне вазе, велики број антропоморфних и зооморфних фигурина, накита од разних врста ретких, скупоцених материјала и безброј других предмета. Ископавања на локалитету Винча Бело Брдо још 1908. године започео је „отац" српске археологије Милоје Васић, али и даље нису одгонетнута сва питања о овој развијеној цивилизацији. Њихов живот се умногоме разликује од онога како савремени човек замишља праисторијског претка из каменог доба - као номада, који скупља храну, лови и ратује. Становали као људи данас у солитерима Најпре, Винчанци су имали стална насеља и то врло згуснута. Некад су куће биле и на само метар једна од друге, а без окућнице. „Живели су густо, али очигледно су поштовали правила - слобода једног била је ограничена слободом другог. Модел куће коју су градили Винчанци пре више од седам миленијума „Имали су уређен живот, живели уредно, користили танко углачано посуђе. Фини људи, са финим манирима", тако Винчанце описује археолог Тасић. Винчанци се сматрају пионирима урбанизма. Градили су куће са четвртастом, готово правоугаоном основом од глине, плеве и песка, али су познавали и неке основе термоизолације. Кровови су били на две воде од прућа, а некад су им куће биле на два спрата. Мирослав Кочић сматра да се њихов начин живота може поредити са савременим становањем у солитерима. „Једноставно речено, правила понашања су веома другачија када комшију виђате сваки час свакога дана, и управо то указује на веома развијену културу становања и заједнице", наводи он. Око њихових насеља откривена су и утврђења и ровови. Посуде у музеју у Винчи и накит Нису имали писмо „Иако несумњиво постоји неки систем симбола који се у Винчи користи, погрешно је називати га писмом", упозорава Кочић. Међутим, то не умањује значај њиховог развоја, јер су неке од најблиставијих цивилизација настале на вербалној традицији преношења информација.. „Једна од омиљених тема псеудонаучних расправа је управо 'винчанско писмо'. Писмо као такво углавном настаје из административних потреба државних система, где почиње ад се јавља потреба за бележењем ресурса", објашњава археолог. Друштво једнакости? Друга велика специфичност Винчанске културе јесте и то што наводно нису имали друштвену хијерархију. Ако и јесу имали поглавицу или вођу, он једноставно није био богатији од осталих, наводе стручњаци. Са научне стране гледано, управо ово је највећа мистерија винчанске културе, тврди Кочић. „Иако се у јавности највише презентују налази материјалне културе као врхунско достигнуће, заправо је друштвена организација нешто што је најзанимљивији аспект Винче и оно што је издваја у глобалном нивоу", истиче Кочић. И Тасић каже да међу кућама њиховим нема много разлике и зато се сматра да је њихово друштво било засновано на једнакости. „Углавном сва домаћинства имају исти садржај. Само неколико векова после престанка Винчанске културе почело класно раслојавање", каже Тасић. Први топили метал и одмах правили накит Научно је потврђено да се прво топљење метала догодило управо у Винчи пре 7.500 година и 2.500 година пре изградње великих пирамида у Гизи. „Почетак експлоатације метала је једнако револуционаран у људској историји попут цепања атома. „Kоличина креативности која је потребна да би когнитивно прво трансформисали у глави обичан камен у нешто потпуно другачије је толико невероватна као када би сада седели гледајући у папир и смислили како да га претворите у дијамант", наводи Кочић. На најпознатијим локалитетима винчанске културе најстарији пронађени метални предмети били су накит - масивне бакарне наруквице, као и стотине керамичких чинија и посуда. Били су врсни вајари, а умели су да различитом температуром печење глине керамику боје по жељи. Кочић као један од најфасцинантнијих делова винчанске културе, истиче ниво познавања пиротехнике и технологије производње, а без потврђених постојања специјалиста. „Досадашња истраживања показују је да су малтене сва домаћинства била укључена у производњу и размену знања што је просто фасцинантно", наводи он. Археолог Мирослав Кочић током обиласка локалитета у Винчи Много путовали и трговали Тако, Винчанци напуштају једноставан облик привреде и постају произвођачи, трговци и уметници. Мрежа трговине простирала се стотинама километара. „На локалитету Винча Бело Брдо су чести налази опсидијана, вулканског стакла, које је у Европи доступно на Kарпатима и на острву Мелос, као и наруквица од спондилус шкољки које долазе из источне Егеје. „Дакле, ти материјали су морали или доћи директно са извора, или се трговало њима кроз велики број насеља на путу до Винче", каже Кочић. Опсидијан је познат и као такозвано змајско стакло из ТВ серије Игра престола и сматра се изванредним сечивом. Изненадни нестанак Трећа велика мистерија у вези са Винчом је њихов изненадни нестанак с историјске позорнице. Једни сматрају да је цивилизација нестала под налетима номадских сточара са Истока, а други да је у питању депопулизација или потрага за бољим условима. „Не знамо да ли су транформисали у неку другу културу и усвојили њихове обрасце или су се раселили", напомиње Тасић и додаје да је то једно од главних питања неколико тренутно активних пројеката. Сечива из сталне поставке Музеја Винча Бело брдо „Неке од хипотеза су могуће преносиве болести, како током винчанског периода имамо прве дуже периоде где велики број људи живи у блиском контакту са великим бројем животиња. „Наша сопствена реалност показује колико дубоке последице такви догађаји могу оставити на популацију, чак и у случајевима са релативно ниском стопом смртности", рекао је Кочић. Можда је, додаје, дошло до друштвеног замора, где из различитих разлога заједница може једноставно одустати од устаљеног културолошког обрасца или је дошло до колапса њиховог економског система. Можда је промена била спољна - климатска нестабилност или експлозије насиља и ратова. „А неретко се више таквих ствари дешавају одједном", рекао је Кочић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk