Корона вирус и ментално здравље: Какве све последице може да остави Ковид-19
Ковид-19 је унео стрепњу међу многе од нас и стручњаци упозоравају да би значајна мањина могла задобити проблеме по ментално здравље који ће се задржати после пандемије.
Пре Ковида-19, Сузан Кемп је живела активним друштвеним животом, од обедовања у ресторанима са партнером и рођацима, до одлазака на састанке књижевног клуба с пријатељима. Од априла, само је пет пута изашла из стана у Стокхолму, након што је осетила жесток налет друштвене анксиозности и опсесивно-компулзивног понашања подстакнутог гермофобијом (или мизофобијом - ирационални страх од бактерија и заразе). „Као да сам због тог додатног стреса прешла преломну тачку, коју сам дотад успешније контролисала", каже Кемп, која ради као копирајтер и студира. Почела је да се грози јавног превоза, све више обраћа пажњу на чистоћу прибора за јело и чаша, и прикази ћелија корона вируса је узнемирују. „Основни симптом је плач. Најчешће се осећам као да ћу умрети а затим се расплачем, и то тако да ме после боле плућа и цело тело", каже она. Уз то треба додати и снажно разочарање због тога што је „назадовала", као и страх да ће јој требати године да се врати на старо када је реч о контролисању ОКП-а. Иако су многи од нас постали мало напетији током Ковида-19, Сузанина искуства указују на то да је код неких људи пандемија покренула или увећала много озбиљније проблеме с менталним здрављем. Психолози, стога, све више страхују да би ти проблеми могли да потрају. Стивен Тејлор, аутор књиге Психологија пандемије и професор психијатрије на Универзитету Британске Колумбије, тврди да се „за несрећну мањину, можда 10 до 15 одсто људи, живот неће вратити у нормалу", и то због утицаја пандемије на њихово ментално здравље. Аустралијски институт Блек дог, водећа независна организација за истраживање менталног здравља, такође је изнела забринутост због „значајне мањине која ће остати погођена дуготрајном анксиозношћу". У Уједињеном Краљевству, група водећих стручњака за јавно здравље недавно је у часопису Бритиш медикал џорнал (British Medical Journal) изнела упозорење да ће „удар пандемије на ментално здравље вероватно трајати много дуже него њен удар на физичко здравље". Историја нас учи Међу разлоге због којих су психолози забринути када је реч о потенцијалним дуготрајним последицама Ковида-19 спадају лекције из претходних пандемија и националних криза. Глобална епидемија САРС-а из 2003. доводи се у везу са порастом броја самоубистава за 30 одсто међу популацијом старијом од 65 година. Стратегије попут карантина, које су неопходне како би се максимално умањило ширење вируса, могу извршити негативни психолошки утицај, те, рецимо, узроковати симптоме посттрауматског стреса, депресију и несаницу. Губитак посла и финансијске тешкоће током глобалне економске кризе повезују се са дуготрајним пропадањем менталног здравља. Погледајте видео: Како корона вирус утиче на наш мозак Вирус корона и ментално здравље: Колико наш мозак трпи „Гледано кроз историју, негативне последице несрећа по ментално здравље утичу на више људи, и трају много дуже него последице по физичко здравље", објашњава Џошуа Ч. Морганстин, заменик директора Центра за проучавање трауматског стреса у Мериленду, у САД. „Ако историја може било шта да предвиди, онда морамо да очекујемо значајан талас потреба везаних за ментално здравље који ће се задржати дуго по окончању ширења инфекције." Кључна тачка истраживања на коју он указује је 25-годишњи ретроспективни преглед последица нуклеарне несреће у Чернобиљу, у Украјини. Научници су открили да две деценије касније они који су се први затекли на лицу места пате од појачане депресије и увећаног пострауматског стресног поремеђаја (ПТСП). Такође су закључили да су утицаји на ментално здравље били најзначајније последице те несреће, која је узроковала више хиљада смртних случајева и дубоко оштетила привреду тог региона. Истраживања такође указују да су проблеми са менталним здрављем, посебно психолошки сломови и ПТСП, пет година након несреће и даље прогонили људе који су остали без домова током урагана Катрина, који је похарао Њу Орлеанс 2005. године. Неки људи погођени разаорним ураганом Катрина имали су проблема са менталним здрављем пет година касније, показује истраживање За које дуготрајне проблеме ће бити одговоран Ковид-19? Када је реч о томе који би се проблеми с менталним здрављем узроковани Ковидом-19 могли дуже задржати, психолози сматрају да би опсесивно-компулзивни поремећај могао бити један од главних кандидата. Тејлор објашњава да би то могло да доведе до дугорочних последица, због тога што се ОКП појављује услед интеракције између гена и фактора околине. „Код људи који имају генетску предиспозицију за неки од облика ОКП-а (на пример, опсесију према заразама или компулзивну потребу за чишћењем), велике су шансе да Ковид-19 окине или погорша ОКП", каже он. „Неки од њих ће постати хронични гермофоби, ако не добију одговарајућу терапију за своје ментално стање." Поред ОКП-а, који представља отеловљење анксиозности, „општа анксиозност је такође веома важан проблем менталног здравља о ком треба водити рачуна", додаје Јуко Нипода, психотерапеут и портпарол Савета за психотерапију Уједињеног Краљевства. „Много је оних који у нашем савременом друштву већ пате од анксиозности, али због ове смртоносне болести, људи склонији анксиозности ће се и даље тако осећати и њихово стање би могло да се погорша", каже она. „Чак и кад пандемија Ковида прође, неки би могли да остану сувише анксиозни, због страха од мутираних сојева." Хронична усамљеност коју је изнедрила друштвена изолација или „недостатак смисла" живота током пандемије представља још један крупан проблем, тврди Нипода. Неки људи су невољно остали с врло мало блиских контаката у добу друштвеног дистанцирања и може им бити тешко да поново успоставе контакте. Неки су се својевољно повукли из спољног света, како би се „осећали безбедније" и према речима Ниподе могли би се противити ширењу друштвених интеракција у будућности. „Када људи у спољном свету доживе стрес, може се десити да се одвоје од тог света. А када осете да су одвојени, може им бити тешко да се врате у свет и социјализују." Истовремено, сасвим је могуће да ће стрес живота под Ковидом-19 оставити снажније трагове на психу оних који су у прошлости доживели болна животна искуства. „То би, свесно или несвесно, могло да врати сећање на трауму, што би утицало на вас. „У том случају, последице по ментално здравље могле би бити дугорочне, пошто би се ослободиле трауме", објашњава Нипода. „Напросто се стално плашим да ћу опет остати без некога", каже тридесетпетогодишња Линдзи Хигинс из Њујорка, чији је партнер 2014. године извршио самоубиство. Откако је пандемија почела, она је већ осетила поновно јављање ПТСП-а. После неколико година саветовања, осетила је да је „оставила то за собом", али сада схвата да је „веома нервозна" кад год њен нови партнер изађе из куће. „Наравно, јасно је да он неће умрети чим изађе. Али још осећам страх да би нешто могло да се деси, да би могао да добије [Ковид-19] и озбиљно се разболи. „Иста је ствар и са породицом и пријатељима", каже она. Погледајте видео: Супружници у браку 60 година, а онда их је корона раздвојила на 215 дана Корона вирус и стари: Сусрет пара који је 60 година у браку после 215 дана Све већа незапосленост или губитак примања (узрокован кумулативним последицама пандемије по привреду) такође би дугорочно могли утицати на добростање. Бројне студије пре Ковида-19 повезују те чиниоце са депресијом, стресом и суицидним мислима. Резултати скорашње анкете у САД открили су да је више од половине оних који су остали без посла или су им током пандемије примања умањена пријавило негативне последице по ментално здравље, а таквих је већи број међу онима с мањим примањима. Психолози истичу да непозната природа и размере кризе због корона вируса само подижу неизвесност на виши ниво у односу на претходне финансијске кризе. Све док се не развије гвакцина остаће нејасно када ће се неке од најпогођенијих индустрија, као што су туризам и забава, опоравити и да ли ће се то уоште десити. Нипода сугерише да је таква ситуација посебно проблематична за оне који се „не носе успешно са неизвесношћу" или с муком пролазе кроз ситуације које не могу да контролишу. „Тренутно живимо у несигурним временима. Неки људи се плаше неизвесности и непознатог. Тај страх би могао да потраје." Шта тек треба да откријемо? Историја ће показати која ће се од ових упозорења и предвиђања испоставити тачним. Разна тела широм света већ су дефинисала смернице у суочавању с проблемима. Раније ове године Светска здравствена организација објавила је препоруке за заштиту менталног здравља, а слична упутства издале су и државне агенције у САД, Великој Британији и другим земљама. Овог месеца, Америчко удружење психолога објавило је извештај о дугорочним последицама стреса услед пандемије и томе како да се људи лакше носе са овим периодом неизвесности. Научници, такође, прикупљају емпиријске податке за које се надају да ће им понудити бољи увид у дуготрајне споредне ефекте по ментално здравље ове јединствене кризе и начин на који се она може сузбити. Обимна истраживања у Уједињеном Краљевству конкретно се баве менталним здрављем хоспитализованих пацијената са Ковидом-19, као и медицинским сестрама које су на првим линијама. У Шведској, научници из Центра за психијатријска истраживања у Стокхолму спроводе једногодишњи пројекат у који је укључено више од 3.000 људи са већ постојећим поремећајима менталног здравља, међу којима су депресија, анксиозност и ОКП. Истраживање које Центар за проучавање менталног здравља Матилда спроводи у целој Аустралији мери утицај пандемије на постојеће ментално здравље и добростање општег становништва. „Постоји забринутост да би проблеми с менталним здрављем могли да се увећају или да се већ увећавају, али морамо то боље да проучимо", каже Нитја Јајарам-Линдстром, директорка стокхолмског пројекта. Према њеним речима, шведско истраживање ће се усмерити на то колико је Ковид-19 погоршао постојеће неједнакости у менталном здрављу, на то како се развијају симптоми код пацијената или мењају током следеће године, те на то које групе су тиме највише погођене. „Такође желимо да проникнемо у факторе који доприносе отпорности, што је једнако важно као откривање фактора ризика." У Центру за проучавање трауматског стреса у Мериленду, Џошуа Ч. Морганстин тврди да ће такви пројекти постати кључни извор информација за здравствене и државне службе. „Надзор здравственог стања разних делова становништва у циљу проучавања аспеката ризика неопходан је како бисмо осмислили интервенције и планове за наредне таласе пандемије, као и за будуће кризе јавног здравља", тврди он. „Стрес је као токсин, попут олова или радона. Како бисмо проучили њега и начин на који утиче на друштво, морамо да сазнамо ко је све изложен, када, у којој мери и до којих последица је довело излагање стресу." Иако засад има мало података, Морганстин предвиђа да ће дугорочне студије детаљније указати на неједнакости у добростању у зависности од расе, поле и висине примања, које су се већ показале током пандемије и потребно их је детаљније размотрити при осмишљавању будућих противмера. Друштвена изолација услед карантина вероватно ће код неких људи изазвати тешкоће после пандемије. Отпорност и нада Упркос тренутној бризи због дугачког „таласа" сметњи по ментално здравље узрокованих ударом Ковида-19, психијатри тврде да је важно увидети да постоје и неки позитивни закључци. Тејлор тврди да је пандемија, иако ће значајна мањина осетити дугорочне последице, указала и на висок ниво отпорности код ширег становништва, као и на људску способност да се поврати после катастрофе. На пример, у Вухану, где је, сматра се, пандемије почела и где су случајеви стављени под контролу после ригорозне седамдесетшестодневне изолације и масовног тестирања, град је у августу организовао огроман музички фестивал у воденом парку. Хиљаде људи тискало се раме уз раме, без маски и било каквог дистанцирања. Велики догађаји поново су организовани и на Новом Зеланду, након што је крива преношења вируса у заједници заравњена. Таква дешавања су организована, закључује Тејлор, упркос фаталистичком расположењу с почетка 2020. када су „многи сумњали да ће се живот вратити у нормалу, а неки су предвиђали и мрачни, дикенсовски свет после пандемије". Он верује да ће се „слични догађаји вероватно организовати и другде у свету, када пандемија прође". Психотерапеут Нипода истиче да су неповољне околности пандемије заправо извршиле „изузетно позитиван утицај" на ментално здравље неких људи, што би, такође, могло бити дуготрајно. Искуство изолације, тврди она, помогло је да се умањи ниво анксиозности и зауставе панични напади код оних који су пре пандемије доживљавали велику количину стреса у спољном свету. То је зато што су се осећали слободније и безбедније проводећи више времена код куће. Иако код оних који се превише повуку постоји ризик од друштвене изолације и усамљености, она каже да је ово присилно затварање у домове неке навело да у будућности теже бољем усклађивању пословног живота или да „одреде сопствени животни темпо" када је реч о социјализовању - тако што ће пронаћи „своју зону удобности у оквиру граница између отвореног и затвореног простора". А неки су доба физичког дистанцирања искористили да рашчисте свој дом и „новодобијени простор у њиховим кућама позитивно је утицао на њихов ум, готово као да су успели да рашчисте компликације у својој глави", каже Нипода. Такође се сматра да је додатно време за упражњавање хобија, посебно оних који подразумевају стварање нечега од нуле, допринело ширења осећања задовољства и испуњења, те да је многе људе ослободило стреса. Али оваква искуства ништа не значе људима попут Сузан Кемп, гермофоба из Стокхолма, која и даље тешко пред собом види окончање својих акутнијих проблема с менталним здрављем повезаних с пандемијом. „Јасно је да је потребно наћи средину између потребе да се буде опрезан и потпуног осамљивања, а ја за то нисам способна", жали се она. „Ја ирационално не умем да превазиђем страх. Веома је тешко данас закључити када се понашам рационално, а када не." „Веома, веома ми је тешко да се уравнотежим", потврђује Американка Линдзи Хигинс, која пати од ПТСП-а. Додаје да није сигурна да ће се њени симптоми побољшати чак ни када научници развију вакцину. „Биће потребно време за дистрибуцију, па још више времена да се људи убеде да треба да приме вакцину. „Искрено, нисам сигурна да ћу се икад више осећати безбедно", каже Линдзи. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk