Теорије завере: Како су настале и шта можемо да научимо из њих
Од политичких превирања до страха од секса, технологије и жена, испоставља се да нам теорије завере могу рећи много о томе шта се дешава у нашим друштвима - и како да их поправимо.
Како политика постаје све поларизованија, неки експерти сматрају да је теоријама завере постало лакше да пусте корење Триста тридесет прве године пре нове ере, нешто није било у реду са Римом. У читавом граду, гомиле истакнутих људи су се разбољевале, а потом би скоро свако од њих и умирао. Ови губици били су једнако збуњујући као што су били узнемирујући. А онда, једног дана, једна робиња се обратила „curule aedilе" - некој врсти судије за прекршаје - и наговестила да можда зна због чега. Девојка је повела тим истражитеља до разних кућа, где је тврдила да ће затећи савез жена из више класе како припремају отрове. И јесу то нашли. Оптужене су изведена на централни градски трг и од њих је затражено да докажу своју невиност. Будући да су тврдиле да њихови напици имају лековита својства, да ли би оне биле спремне да их попију? Авај, две осумњичене су пристале - и на месту пале мртве. Уследила су масовна хапшења и откривено је да је умешано још 170 жена. Инцидент је био огроман скандал. После свега, народ Рима изабрао је наменског званичника да изведе ритуално протеривање зла, што је тактика која се претходно користила само као последње прибежиште после екстремних грађанских немира. Или је, макар, ово верзија догађаја коју је уредно записао цењени историчар Ливије, рођен неколико стотина година касније. Али он није био уверен да су жене стварно одговорне, а нису ни савремени експерти. Уместо тога, Ливије је указао на много рационалније објашњење: епидемију. У оно време, град се нашао у канџама непознате куге - уобичајеног узрока смрти у старом свету. Масовна тровања, с друге стране, била су нечувена. Случај о ком је писао Ливије био је први те врсте, а читава афера је римским грађанима деловала крајње необично. Заправо, жене су вероватно стварно припремале лекове - а остатак приче издашно је накићен или потпуно измишљен. Озлоглашена тровања из 331. године п.н.е. сматрају се теоријом завере, која би требало да објасни смрти које су све време имале очигледан узрок. Усред актуелне пандемије, овај сценарио звучи необично познато. Од почетка априла, најмање 77 телефонских стубова и 40 инжењера нападнуто је у Великој Британији, након што су неки људи постали задојени погрешном идејом да се Ковид-19 некако шири моћним силама глобалне телекомуникационе индустрије. Сада се ова гласина раширила и по САД, где се страхује да би то могло да доведе до новог насиља. И опет, разум се оставља по страни, у корист опскурног објашњења које подразумева компликовану тајну заверу. Питање је, зашто су се ове алтернативне приче примиле? Римљани су на робове и жене из више класе гледале са подозрењем Од владара који су заправо ванземаљски гуштери до напада ајкула које су изазвали шпијуни и сложене преваре тешке више милијарди долара, менажерија теорија завере у оптицају толико је бизарна да разлози зашто неке заживе - а неке друге нестану без трага - могу да делују насумично. Постоји чак и теорија завере о томе како су теорије завере настале (у складу са класичном формулом завера, у њу је наводно била уплетена ЦИА). Али у њиховој необичности крију се некакви обрасци. Најновије размишљање сугерише да се теорије завере филтеришу неком врстом природне селекције, која омогућује да се оне које испуњавају одређене услове брзо рашире друштвима - док друге остају осуђене на таворење по најмрачнијим ћошковима интернета. Шта неку заверу чини атрактивном масама? И могу ли оне ичему да нас науче о проблемима са којима се суочавамо - и како да их решимо? Уверљиви кривци Као прво - успешне завере увек имају правог правцатог зликовца. Кроз историју, многе нашироко прихваћене теорије завере за трагичне инциденте или трендове уверљиво су окривљавале омиљене негативце међу становништвом. Према анализи Викторије Паган, класичне историчарке са Универзитета у Чикагу, за успех римске завере о тровању врло вероватно је делом заслужан начин на који је она представила жене из више класе и робове, које је моћна мушка елита сматрала застрашујућим. Иако се цивилизација у великој мери ослањала на искоришћавање обе ове групе, мушкарци су се стално бринули да ће се њихово подређени окренути против њих. На жене високог статуса генерално се гледало са подозрењем а често су представљане као претворне и опасне. Робови су, с друге стране, били познати по томе да су с времена на време убијали господаре - а постојала је и вековна параноја да су понекад служили као шпијуни, тако да никако није могло да им се верује. Укратко, завера банде смртоносних жена које су издале њихове робиње била је идеална - увек ће бити много атрактивнија од истине. Колективна анксиозност У међувремену, у савременом свету, није случајно што се популарне завере дотичу тема као што су ванземаљски живот, верске мањине, моћне елите, ривалске земље, мистериозне технологије и уништавање животне средине. „Широм света, људи обично верују у теорије о културолошким и историјским догађајима који су се десили на неким конкретним местима", каже Карен Даглас, социјална психолошкиња са Универзитета у Кенту. Свако друштво има властите страхове и опсесије - а успешне теорије завере их обично умешно искоришћавају. Узмите на пример Румунију, где многе жене одбијају да се њихове ћерке вакцинишу против ХПВ-а, вируса одговорног за 99 одсто ракова грлића материце. Успешне теорије завере обично искоришћавају страхове и опсесије једног друштва Године 2008. - прве када се вакцинација нашла у понуди - примило ју је само 2,5 одсто Румунки којима је била намењена. Ова стопа била је толико ниска да се од програма вакцинације у школама потпуно одустало. То посебно изненађује кад се има у виду да је на другим местима у Европи вакцина против ХПВ-а изузетно популарна, са процентом примања од око 80 одсто или више, а при том ова земља има дуги историјат највеће стопе смртности од рака грлића материце на европском континенту. Постоји неколико разлога за сумњичавост румунских мајки према вакцини, али је истраживање показало да је један од њих обиље теорија завере о правим разлозима за пружање ове услуге. Међу њима је и идеја да је то покушај контроле светске популације тако што ће жене учинити неплодним, као и да је то медицински експеримент фармацеутске индустрије - мада не постоје докази ни за једно од та два. Њих је, пак, можда додатно мотивисао историјат петљања са плодношћу жена у овој земљи, заједно са општим неповерењем у здравствени систем; И даље је обичај да пацијенти поткупљују медицинско особље чак и за основну негу, а многе жене у студији тврдиле су да су сумњичаве зашто је програм вакцинације бесплатан. У неким случајевима, сматра се да бриге попут ових остају успаване у нашим умовима, све док их неки догађаји - као што су политичке промене - на активирају. То може да доведе до тога да оне покрену наше колективно веровање у теорије завере. Антисемитске теорије - као што је идеја да су Јевреји моћни и уплетени у тајне злочиначке планове - у историји су се јављале током времена друштвених недаћа, као што су периоди незапослености. То се вероватно дешавало зато што људима пружају прилику да преусмере кривицу за нешто што би могло да буде резултат сложеног сета друштвено-економских околности на једно једино жртвено јагње. Истраживање је показало да су људи који су друштвени идентитет организовали око синдрома жртве подложнији теоријама завере које од Јевреја праве зликовце, а то би могло да важи чак и на нивоу читавих друштава. Трибализам Ово се уклапа у још један заједнички садржалац популарних завера - осећамо се боље у оквиру властите друштвене групе, истовремено ниподаштавајући оне које доживљавамо као ривале. „То може бити ваша национална група, ваша родна група, или шта год", каже Даглас. „Постоје докази да људе привлаче теорије завере које потврђују њихове предрасуде." Истичући разлике између „подобних група" и „неподобних група", теорије завере могу да доведу и до јачих друштвених веза - и пруже осећај заштићености од оних које људи доживљавају као претњу. У складу с тим, теорије завере често су широко распрострањене у групама увученим у заједнички сукоб. У Румунији влада опште неповерење према здравственом систему, што би могло да објасни обиље теорија завере о ХПВ вакцини Неизвесност „Нека истраживања сугеришу да се људи више окрећу теоријама завере кад се суочавају са кризним ситуацијама", каже Даглас. Идеја да су 5Г мрежа и друге пређашње мобилне телефонске мреже некако лоше по наше здравље присутна је већ годинама - откако је технологија ушла у широку употребу пре тридесетак година. За почетак, била је криво оптужена да је одговорна за аутизам, неплодност и рак, између осталог - али је генерално ограничена на најтврђе теоретичаре завере. Појављивање мистериозног новог корона вируса у децембру 2019. године поставио је сцену за нову верзију ове истрајне идеје. Двадесет другог јануара - кад је вирус још увек заразио само 314 људи, довевши до шест смртних исхода, објављен је чланак који је све променио. Био је то интервју са опскурним породичним лекарем у једном белгијском листу насловљен „5Г угрожава животе а да то нико не зна". Кључно, он је повезао опасност од 5Г мреже са новим корона вирусом иако не постоје докази који поткрепљују једну такву тврдњу. И то је било то. „Теорије завере обично се појављују брзо кад се деси нешто важно", каже Даглас. „Појаве се изнебуха док је у току некаква криза или сукоб које људи истински желе да објасне и за које желе одговоре." Она истиче да су скорашњи пожари у Аустралији такође довели до низа популарних завера. Теорија о 5Г мрежи названа је „коктелом завера", будући да обухвата неколико највећих страхова човечанства смућканих у једну изврсно издашну мешавину. Баш као и вечити страх од нове и невидљиве технологије, који се чини да се провлачи кроз многе популарне теорије, он искоришћава сталну нервозу због појављивања Кине као глобалне суперсиле. Још један разлог због ког би теорије о 5Г мрежи могле да буду атрактивније од истине је да је то у суштини прича. Бајке, легенде, анегдоте и гласине начин су на који наш мозак покушава да разлучи овај свет - корене вуку уназад десетинама хиљада година и то је оно што нас вероватно и чини људима. У време кризе, могуће је да се окрећемо заверама зато што нас оне умирују. Теорије завере имају све елементе добре приче - страшне негативце, креативне заплете и моралне лекције. Због овога, добро скројена завера може да распали машту јавности, и то на начин са којим прича о „вирусу који се појавио потпуно неочекивано и убио хиљаде људи без разлога" просто не може да се носи. Неки психолози су упоредили теорије завере са религиозним веровањима, тако што нам оне помажу да се осећамо као да поседујемо више контроле, узевши непредвидиве или насумичне догађаје и учинивши да изгледају предодређено или да су их обликовали људи. Други су отишли толико далеко да чак сугеришу да је управо то разлог зашто се оне тако добро примају: по садржају, заплетима и сврси, необично су блиске веровањима које шире многе организоване религије. Неки људи верују у теорије завере до те мере да ће чак угрозити властите животе у покушају да докажу да су у праву. Сматра се да су људи подложнији теоријама завере током кризе Рупе у знању На сличан начин, водеће теорије завере често се баве неком двосмисленошћу или мистеријом, од необјашњених авионских несрећа до изненадних смрти славних личности. Тамо где власти не могу или не желе да пруже више информација, ове рупе у знању мешају се с општим неповерењем - гурајући тако јавност право у руке оних који тврде да имају све одговоре. Ово је појачано чињеницом да наука, владине истраге и други легитимни облици сакупљања информација умеју да буду болно спори, у међувремену остављајући привремену празнину у којој други извори могу да се наметну. Након што је осрамоћени научник Ендрју Вејкфилд деведесетих година прошлог века погрешно тврдио да ММР вакцине могу да доведу до аутизма, биле су потребне читаве деценије истраживања да би се недвосмислено утврдило да то нема апсолутно никаквог научног основа . На крају, теорије завере могу да постану толико популарне да упадну у петљу позитивне повратне информације, у којој што се више о њима расправља, то легитимније оне звуче. На пример, скорашња анализа твитова који помињу 5Г мрежу и Ковид-19 показала је да је само 34,8 одсто њих садржало идеју да су та два повезана, док је већина или одбацивала теорију или није изражавала никакво мишљење. Нажалост, било да су корисници исмевали идеју или објашњавали зашто је она неистинита, и даље су јој дизали профил. И заиста, напредак друштвених мрежа и успон нових технологија били су велики тренуци у историји теорија завере. „Наравно, пронаћи ћете више географски локализованих завера у одређеним земљама за које други људи чак ни не знају", каже Даглас. „Али истина је да је начин на који комуницирамо са људима данас и на који конзумирамо информације много глобалнији него раније, тако да су неке теорије завере просто веома, веома познате широм света." Неке теорије завере, као што су оне које укључују ексклузивне групе људи који у тајности управљају светом, сада су свуда присутне, примећује она. Скривене намере Како се наша друштва мењају, тако се мењају и завере - а Расел Мјуирхед, политички научник са Колеџа Дартмут, у Њу Хемпширу, забринут је због правца у ком се оне крећу. „Обично теорије завере пропагирају људи са маргина - оне су практично оружје немоћних, за позивање моћних на одговорност", каже он. „Али у овом тренутку нове ствари потичу од моћних, што је заиста изузетно." Откако је избила пандемија Ковида-19, бројни светски лидери изразили су јавну подршку сродним теоријама завере, које се често изузетно добро поклапају са њиховим властитим циљевима. На пример, амерички председник Доналд Трамп недавно је сугерисао да је видео доказе да је вирус корона потекао из кинеске лабораторије, док су његове властите обавештајне агенције рекле да не постоје докази за то. Венецуелански председник Николас Мадуро тврдио је управо супротно - да је пандемију изазвало биолошко оружје којим је нападнута Кина (али, још једном, нема доказа за то). Манипулишу нама, сугерише Мјуирхед, и то нашим властитим оружјем. „Политичари се труде да избришу чињенице и доказе и преобликују свет у нешто што више одговара њиховим циљевима." Како су настале теорије завере Читав сценарио је додатно погоршан чињеницом да многе земље, као што су САД, у овом тренутку доживљавају рекордни ниво политичке поларизације. „То је на неки начин мотивисало ову нову завереничку причу", каже Мјуирхед. Он наводи пример „Пицагејта", потпуно оповргнуту и нашироко осуђену теорију завере која је повезала менаџера кампање бивше америчке председничке кандидаткиње Хилари Клинтон са наводном мрежом злостављача деце у подруму једне пицерије. Упркос томе што је потпуно измишљена, она је стекла огромну подршку 2016. године, кулминирајући човеком који је отворио ватру из јуришне пушке на ресторан. „Ова завера не покушава да објасни ништа у вези са светом", каже Мјуирхед. „Она само представља Хилари Клинтон, не само као некога ко, према мишљењу људи, у поређењу, представља неког мање пожељног од њеног противника, већ као врсту људског бића које је горе од нацисте." У књизи „Многи људи говоре", коју је Мјуирхед написао заједно са политичком научницом Ненси Розенблум са Харвардског универзитета, он представља други нови тренд у свету завера: заверу без теорије. „Не само да деца нису држана у заробљеништву у тој пицерији, већ није чак ни било подрума", каже Мјуирхед. „Оно што нас је изненадило јесте што је овај наратив био потпуна измишљотина, од самог почетка до краја." Он објашњава да теорије завере обично почињу са неким зрнцем истине - догађајем у стварном свету који је лако видети а тешко разумети, као што је некакав атентат или напад - а онда се он надограђује. Али последња генерација завера прескаче овај први корак и чини се да је успешна без обзира на то колико је брутално очигледно да је лажна. „Плашим се да ће обични људи који покушавају да схвате овај свет постати веома дезоријентисани док се крећу кроз овакву врсту снежне мећаве завереничких фикција и лажи", каже Мјуирхед. Завера „Пицагејт" стекла је широку подршку 2016. године, упркос томе што је била потпуно измишљена Шта, дакле, можемо да урадимо по том питању? „Не можемо напросто да се хватамо у коштац са сваком завером понаособ", каже Мјуирхед. Према његовом мишљењу, део проблема лежи у томе да су људи постепено почели да губе веру у експерте, владе и моћне установе. Да бисмо поправили систем, он предлаже да вратимо легитимитет демократији - реформишемо владе и поново обучимо институције. „У САД, то је урађено у првим деценијама двадесетог века. То је рехабилитовало владу за нове генерације и довело до разних прогресивних реформи, кулминирајући женским покретом сифражеткиња." Даглас, са друге стране, мисли да је потребно више истраживања. „Мислим да је веома, веома важно разумети одакле потичу теорије завере и како се оне шире, јер постоје јаки докази да веровање у њих носи са собом значајне последице." Конкретно, она објашњава да постоји врло мало студија о томе зашто неке завере имају изузетно дуг век, као што су завере о Равној Земљи, илуминатима и слетању на Месец, док друге изумру релативно брзо - мада је она почела тиме озбиљније да се бави. Штавише, упркос деценијама истраживања и бескрајном интересовању јавне публике, још увек има много питања без одговора у овој области. „Мислим да постоји општи консензус међу истраживачима да се налазимо у добу завера, али, ако ћемо право, немамо правих доказа за то", каже Даглас. Ко зна, можда би то могла да буде следећа завера… Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk