Злочини и документарци: Да ли смо опседнути озлоглашеним убицама
Од серија као што су „Стварање убице" (Making a Murderer) до подкаста „Серијал" (Serial) - последњих неколико година чини се да такозваног истинитог злочина има где год се окренете.
Серије попут „Стварање убице" скрећу пажњу људи широм света на криминалне случајеве Дижем руке и признајем - ја сам зависница. Из мени непознатих разлога, криминалистички документарци постали су мој уобичајени начин опуштања. Ако су ми пријатељи у гостима, постиђено ћу се нашалити са својим сугестијама за стриминг - али постоје чврсти докази да у томе нисам усамљена. Успон овог жанра немогуће је игнорисати. Чини се да се скоро сваке недеље појави неки нови документарац који не прође без контроверзе. Неки упозоравају на ризик од величања озлоглашених убица и брисања њихових жртава из приче. Други оптужују творце серија да су селективни кад су у питању докази. Да ли, дакле, жртве и заједнице на које су случајеви директно утицали сматрају да је наша фасцинација истинитим злочинима проблематична? Преживела Кети Клајнер имала је само 20 година кад ју је напао Тед Банди. Премлатио ју је мотком у кревету у кући сестринства Чи Омега на Државном универзитету Флориде 1978. године. Пре него што је ушао у њену собу, Банди је на спавању убио две њене вршњакиње из сестринства. Кети са сином Мајклом (лево) и мужем (десно) Кети је задобила озбиљне повреде лица и сломљену вилицу. Уста су морали да јој причврсте жицом, због чега је била приморана да напусти студије. Сада у 61. години, Кети каже да није много говорила о том искуству све док је недавно нису пронашли амерички медији. Ове године је прошло 30 година од погубљења Теда Бандија. Можда то и знате, јер изгледа као да су 2019. године серијске убице поново свуда. У фебруару је објављено да је Нетфликс платио милионе како би обезбедио америчка права за нови филм са срцеломцем Заком Ефроном у главној улози Бандија. Објава је ишла уз трејлер који је изазвао велико незадовољство на интернету, а неки су га оптужили да сексуализује убицу. Нетфликс, који је управо објавио и серију о интервјуима са Бандијем, коментарисао је то на друштвеним мрежама. Говорећи о томе како је кад вас стално подсећају на Бандија у популарној култури, Кети каже: „Нисам тражила да постанем саставни део његовог животног пута - са свим његовим убиствима и злостављањима." Ефроново тумачење Бандија добило је похвале после премијере на фестивалу Санденс Али за њу, знање је представљало моћ. „Прочитала сам све књиге и погледала све што сам могла о њему", каже она, признајући да су друге жртве можда другачије излазиле са тим на крај. Ефрон је за улогу преузео препознатљиве Бандијеве локне и осмех - он заиста језиво подсећа на славног убицу. „Кад Холивуд сними филм, жели да он буде уверљив, да људи желе да га гледају", каже Кети, говорећи из Њу Орлинса, где сада живи. „Банди им је показао оно што је желео да виде - да је увек имао контролу… Зек Ефрон - он игра улогу - он је глумац. Он ради то онако као што је то овај радио, на начин на који они доживљавају Бандија." Кети каже да је покушала да ступи у контакт са студијом кад је чула да се снима филм, али претпоставља да се мејл загубио негде међу гомилом општих упита. Признаје да не може ни да замисли да гледа филм, као чланица породице једне од 30 жена и девојака за које се зна да их је убио. Кети је сведочила против Бандија на суђењу „За мене су они прави хероји, зато што морају да истрпе сав тај публицитет", каже она. Она се нада да филм одсликава жртве више него што се то може закључити на основу трејлера. „Не знам колико се озбиљно баве жртвама", каже Кети. „Дакле, могу да кажем без гледања, ако нису представили жртве како треба - можда ћу бити љута." Заједница Виконсин има неславну репутацију као место где су се одиграли неки од најозлоглашенијих злочина који су почињени у историји Америке. Округ Манитовок налази се на источној обали државе. Има 80.000 становника, али је широм света познат само по једном - по Стивену Ејверију. Мурал на коме се посетиоцима жели добродошлица уз знаменитости града Манитовок се граничи са језером Мичиген и индустријски је центар Нетфликсова серија која се бави Ејверијевом погрешном пресудом за сексуално злостављање и поновним одласком у затвор због убиства постала је сензација током премијере у децембру 2015. године. Стотине хиљада људи од тада је потписало петицију тражећи његово и ослобађање његовог нећака. Већ се појавила друга сезона, а поднете су и бројне жалбе на пресуду. Остаци необично хладне зиме видљиви су и по теоме да се снег задржао у Мантивоку и почетком марта. Вероватно је разумљиво што локални званичници не желе да причају са још једним новинаром. Светски рефлектори скренули су нежељену пажњу на овај округ и његов истоимени град. Сада се туристи довезу до ауто-отпада породице Ејвери како би ту правили селфије. Један ватрогасац ми каже да је полиција била приморана да уклања коментаре на Фејсбуку због узнемиравања - претње су у потпуности отерале неке друге званичнике са друштвених мрежа. Улаз на имање Стивена Ејверија постало је туристичка атракција Један становник Манитовока чврсто је решио да не ћути - Џејсон Приг. Као пословни човек који ради широм државе, он каже да је кап која је прелила чашу била кад га је један клијент након што се представио питао: „И добро, је ли урадио то или није?", мислећи на Ејверија. Од тада су он и његова супруга Тина зацртали себи мисију да промене начин на који спољни свет доживљава Манитовок. Направили су интернет серијал „Најготивнија обала" како би истакли позитивне аспекте заједнице, као што су локална мала предузећа. Тина описује Ејверијев случај као „језиву аномалију" и, попут других са којима сам причала, истиче да се Ејверијево имање налази километрима изван града Манитовок. „Дођу новинари или неко из Холивуда да сними серију и онда они оду, а да се нису превише упустили у све то или сазнали каква је заправо ова заједница и шта она има да понуди", каже Тина. „За њих је то само име, само прича." „Замислите да се гомила ТВ екипа паркира испред ваше куће, мотре на њу и суде о вама само на основу једног разбијеног прозора", каже Џејсон говорећи о негативном публицитету који су добили. „Никад не разговарају са људима који живе у кући, само гледају кућу од споља." Тина и Џејсон су раније радили у државној служби и маркетингу The city has seen reporters come from around the world Овај пар жарко жели да представи свој крај, али по овако хладном времену, већи део реке још је смрзнут и има светлуцаву глазуру. Градом доминира индустријски крајолик и историјска градска кућа коју препознајем из серије, али је иначе препун мирних малих предузећа као што су кафетерије и бутици. Такву слику као са разгледнице нисам очекивала. Они моле људе да не суде о округу и свим његовима становницима на основу овог једног документарца. „Камере и новинари оду, али кад њих више нема, овде остаје мрља коју ми покушавамо да сперемо", каже Џејсон говорећи о трајној штети која је настала. Бизнис Сто тридесет километара јужно од Манитовока налази се Милвоки - град најславнији по пиву и бејзболу. Али то је и град који се налази високо на листи одредишта највећих америчких фанатика за документарцима о злочинцима. Тура „Крим Сити канибал" води посетиоце по Вокерс Поинту - области у којој је серијски убица Џефри Дамер успевао да намами неке од својих жртава из геј барова. Њихов сајт се хвали да је тура „толико грозоморна да су је двапут забрањивали на сајту Групон". Власник туре инсистира да не постоји ништа што би могло да промени његово мишљење Када је покренута, локални медији су испратили протесте породице жртава. Критичари кажу да је то било прерано зато што су злочини и даље и те како живи у главама многих. Тура креће из Шејкерса - бара у центру старог геј кварта, некада у власништву породице Капоне. У овом локалу су током прохибиције тајно служили алкохолна пића и ту је била јавна кућа, те ова локација већ има властиту мрачну прошлост. Тренутни газда Роберт Вајс купио га је осамдесетих и води бројне туре о духовима из овог локала. Он каже да му је идеја за туру Дамерових злочина пала на памет кад су људи које је упознавао на путовањима помињали славног убицу кад год би се представио као становник Милвокија. Боб добро познаје тај злочин - зато што је локална полиција често долазила у бар, а свраћао је чак и сам Дамер. „Служио сам га пићем неких пет или шест месеци кад год би повремено навратио." Дамер је ухапшен 1991. године, а убијен је три године касније у затвору Субота увече - у обилазак полази десетак људи, време је неиздрживо хладно, а све време падају снег и киша. Присутни су углавном страствени обожаваоци документараца о злочинима, али ту су и једна породица и пар који слави годишњицу. Водич описује детињство серијског убице, његов алкохолизам и пут ка насиљу. Дамер, који је признао да је убио 17 младића и мушкараца, сматра се једним од најгнуснијих злочинаца у америчкој историји. Наш водич описује његова убиства и канибализам до непријатних детаља, а током шетње указује на разне озлоглашене локације. Отганизатори тврде да су у обиласке ишли и неки чланови породица жртава Информације су узнемирујуће, али нису горе од онога што можете да чујете у било ком документарцу о Дамеру. Боб инсистира да тура има историјску и образовну вредност, али примећујем да његов бар продаје и мајице са ликом Дамера, што је помало у супротности са тим. „Након продатих на хиљаде мајица са тим ликом, да ли смо имали иједну притужбу? Не, нисмо", каже Боб. Он одбацује тврдњу да су неукусне и инсистира да су кренули да их праве тек после неприкосновене потрошачке тражње. „Кад већ говоримо о неукусу, имате много више ствари које су убедљиво горе од онога што представља ова мајица", каже он, наводећи као пример људе који купују морбидне артефакте као што су уметничка дела Чарлса Менсона. Он каже и да је одбио друге неукусне предлоге за сувенире, као што је - храна „инспирисана" канибализмом. Њихова мајица „Канибал из Милвокија" на леђима има натпис „Дамер 17" Њихова мајица „Канибал из Милвокија" на леђима има натпис „Дамер 17" Посетиоци туре се споре да ли је неукусна или организована прерано. „Одрастао сам слушајући о томе", каже један посетилац по имену Алекс, који је у двадесетим годинама. „Мислим да је то једноставно део наше историје и уместо да је кријемо и држимо у запећку, мислим да је важно да људи знају за то како би могли да избегну нешто слично у будућности." Друга, Мелиса из Илиноиса, већ је једном била на тури. „Не мислим да исказује непоштовање према породицама", каже она. „Мислим да је то више начин да се сетимо жртава уместо да их заборавимо." Она, као и ја, признаје да гледа много криминалистичких документараца. Сматра да се иза успона њихове популарности крије зависничка природа стриминг сервиса. Експерти Дебора Ален је лично присуствовала „огромном порасту" интересовања публике у последњих неколико година. Она је потпредседница програмске шеме за Јупитер Ентертејнмент - једне од највећих продукцијских кућа телевизијских документараца о злочинима у САД. Компанија је почела да снима емисије о убиствима још 1998. године, упркос првобитном оклевању телевизијских станица. „Некада су ТВ мреже доживљавале властите документарце о злочинима као своју прљаву малу тајну", каже она. Међу серијама Јупитер Ентертејнмента налазе се и „Жене убице" - која је имала 24 сезоне У последњој деценији се у Великој Британији и САД појавио велики број криминалистичких канала који емитују програм 24 часа дневно. Високобуџетне серије су можда постале преовлађујуће на овим каналима, али и даље постоји мноштво других садржаја који се снимају само да би се попунила програмска шема. Велика потражња значи да Јупитер сада снима око 200 сати нових серија о злочинима годишње - које опскрбљују истраживачи чешљајући вести из читаве земље. Дебора каже да они покривају само случајеве који имају судско разрешење и мисли да многи гледаоци проналазе утеху кад виде да је правда задовољена. Она додаје и да њихова кућа слуша породице жртава ако уложе приговор на случај који се покрива. Да став породице, ипак, не превагне увек показује недавно незадовољство мајке Џејмса Балџера филмом који је снимљен о убиству њеног сина. Слична је прича и у случају других популарних серија. Породица Мекен није помагала током прављења серије о нестанку њихове ћерке, а породице Терезе Халбах није учествовала у снимању Стварања убице. Породице жртава које је 1999. убио Хе Мин Ли кажу да је пажња коју је привукао Сиријал „отворила старе ране" њиховој породици. Упркос томе, ХБО је адаптирао причу у нову документарну серију - Случај против Аднана Саједа - која се надовезује тамо где је изузетно популарни подкаст стао. Серијал, као и многи други популарни документарци о злочинима, заснива се на сумњи у пресуду. Овај формат очигледно је атрактиван за било коју публику - омогућује јој да се и сама мало поигра детектива. Неки аутори серија, укључујући Баксуза (Jinx) за ХБО, чак су открили нове доказе за које тужиоци кажу да су помогли у случајевима. Емитовање серије „Случај против Аднана Саједа" почело је у марту на ХБО Све већа популарност документараца о злочинима значи уносан бизнис и у другим областима. Сада постоје млади инфлуенсери на Јутјубу који обрађују приче у Великој Британији, а недавно је најављено да ће се појавити нови месечни криминалистички часопис у колору. У Америци на хиљаде посетилаца сваке године одлази на КрајмКон - догађај на ком фанови плаћају стотине долара како би видели експерте и водитеље из омиљених серија. Новинарка Њујорк Поста истакла је да су највећи број посетилаца прошле године биле жене - а Боб из Милвокија открио је да исто важи и за Дамерову туру. Он просечног муштерију описује као факултетски образовану жену узраста између 25 и 37 година. Зашто смо, дакле, толико заинтригирани - ради ли се о простој морбидној знатижељи? Британска психолошкиња Ема Кени, која се редовно појављује у тим документарцима о злочинима, слаже се да поседујемо природну склоност ка воајеризму и да нас привлаче мрачне ствари. То, наравно, није ништа ново и може да се види током читаве историје човечанства. Историјски случајеви, попут Џека Трбосека, већ дуго фасцинирају јавност широм света Она истиче да злочини преовлађују и у другим облицима забаве - укључујући игране серије које гледамо и књиге које читамо. Ема каже да гледање криминалистичких серија може да покрене хемијске реакције у нашим телима док их гледамо, истовремено учвршћујући наше моралне ставове о томе шта је исправно, а шта погрешно. Она каже да интересовање за овај жанр није само по себи лоше, али упозорава људе, укључујући и мене, да не претерујемо с њим. „Мислим да је за свакога ко гледа овај тип ствари заиста важно да зна зашто то гледа. Зато што не желите да огуглате на такве ствари", каже ми она. „Живот је најбоље провести уз добре људе радећи добре ствари, излажући се најбољим стварима на свету којима можете… Никад не бисмо смели да постанемо неосетљиви на ужасе." Све фотографије заштићене ауторским правима. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk