„Ноћ уласка“: Жене које тврде да им је прва брачна ноћ уништила брак
Венчања су предмет великог интересовања широм планете, али за жене у неким деловима света ова „свечана" церемонија уме да буде трауматична и ноћ коју никад неће заборавити - из потпуно погрешних разлога.
У неколико арапских и муслиманских земаља, од жена се очекује да буду девица кад се удају. ББЦ на арапском разговарао је са женама различитог друштвеног порекла о утицају које су њихове прве брачне ноћи имале на њихове потоње брачне животе и како је изразити изостанак сексуалног образовања утицао на њихов брак. Следе животне приче жена различитих годишта - чији су животи на дан њиховог венчања били окренути наглавачке. Сомаја - 23 године Сомаја је добила битку са породицом која је одбијала да јој дозволи да се уда за Ибрахима, човека ког је страсно волела и сматрала идеалним мужем за сваку девојку. Није била ни свесна да је, једном кад оствари свој сан, очекује велики шок. Током њихове прве заједничке ноћи, познатије као „ноћи уласка", сва љубав нестала је због његових сумњи у њену „невиност". Као студенткиња на Универзитету у Дамаску, у Сирији, Сомаја (23) је била близу да дипломира арапску књижевност. Али је и била опседнута Ибрахимом, који се зарекао да ништа неће омести завршетак њених студија и дипломирање. Упркос одбијању њене породице да дозволи да се они венчају, будући да она још није дипломирала а он још није нашао кућу за будући пар, Сомаја је била непоколебљива. На крају се удала за Ибрахима, уложивши сву своју веру у љубав и његову подршку. Сукобила се с читавом породицом, отишавши чак толико далеко да је тврдила да ће радо живети са његовом мајком, коју је поштовала као властиту. Али прве брачне ноћи, Сомаја је доживела шок. Њен нови муж се „нестрпљиво и не давши јој ни тренутка да предахне, острвио на њу да јој што је пре могуће пенетрира химен, тврдећи да његова љубав према њој оправдава његово насртање." „Сарађивала сам", каже Сомаја, „и упркос својој исцрпљености, попустила." „Романтика је наједном ишчезла" Али свака назнака романтике као да је наједном ишчезла. Његово лице је променило боју и израз, а она објашњава да је схватила да он сумња да она није девица чим је рекао да „нема никаквих крвавих флека". Већина жена крвари, у различитој мери, током пробијања химена, али, према докторима и експертима, до крварења не долази нужно код сваке жене. Химени су многи и разни: неки могу да се пробију само хируршким путем; други су толико нежни да се пробуше без крварења; а неке девојке су чак рођене без химена или се њихови химени случајно пробуше као последица повреде коју су задобиле у детињству. Описујући мужевљеву реакцију, Сомаја каже да је „његов поглед био попут бодежа заривеног у њене груди, убио ме је а да тога није био ни свестан." „Није чак ни покушао да разговара са мном. Осећала сам се занемарено и попут осумњиченог који ишчекује суђење. Пре брака, разговарали смо о многим стварима", додаје она, „па чак и о нашој првој брачној ноћи, која је требало да буде најбоља ноћ у нашем животу." „Мислили смо да знамо много једно о другом, али све је то пало у воду кад се 'није појавио знак девичанства'." „Крвава постељина" Иако су такви инциденти уобичајени у њеном друштву, Сомаја није очекивала да ће га искусити и сама, зато што је претпоставила да су се ставови младића у међувремену изменили и да су њихова уверења другачија од оних генерације њихових деда, нарочито зато што је њен вереник био интелектуалац, отворених ставова и универзитетски образован. Али кад је другог дана њиховог брачног живота он предложио да оду код лекара како би потврдили њену невиност, она је била запањена. Тестови невиности за девојке су вековни обичај, али мотиви за тестирање и методи инспекције разликују се од друштва до друштва. У конзервативнијим породицама, није неуобичајено да се девичанство девојке прослави њене прве брачне ноћи уз значајну помпу, као што је театрално показивање крваве постељине породицама младе и младожење, а некад се одржава и посебна церемонија како би се обележио значај „потврде". Постоје начини да се дочарају жељени докази - релативно је лако „наново ушити" химен хируршким путем, а постоје и кинески вештачки химени - протетике које одају утисак недирнутог химена, а кад се изложе притиску испуштају црвену течност која изгледа као крв. Али жене, као што је Розана, могу да доживе потпуно другачији исход, чак и да буду убијене у име „части". „После секса бих се осећала прљаво" После посете гинекологу наредног дана, Сомаја је открила да је њен химен дебео и да ће се пробушити само ако роди природним путем. Њеном мужу се отео уздах олакшања и лице му се развукло у осмех, али већ је било касно. Сомаја је донела одлуку и чврсто решила да се разведе што је пре могуће. Објашњавајући зашто је потрајало док није поднела захтев за развод, Сомаја каже: „Мој муж ми је постао као странац. Плашила сам се да ће опонашати оно што би друштво могло да каже о мојој невиности. Нисам могла да предвидим шта ће урадити следеће. Од њега је могло да се очекује буквално било шта. Нисам више могла да будем сигурна у властиту безбедност у близини некога ко је уништио вишегодишњу везу за само неколико секунди." После кратке паузе, Сомаја додаје: „Искрено, не знам како да опишем своје стање и шта сам осећала према њему после те ноћи, али нисам могла да поднесем да живим с њим након што је читаво моје биће свео на безвредну мембрану. На крају крајева, ја сам људско биће, а не само ткиво око неке мембране." Од тада се Сомајино психолошко стање погоршало. Није примала посете и престала је да излази из куће. Осећала се као да игра традиционалну родну улогу, где супруга мора да буде питома и беспомоћна без одобрења мужа. У наредна три месеца, она се невољно упуштала у секс с њим неколико пута. „Кад би ушао у мене, обузело би ме гађење", рекла је. „Нисам га желела и ништа нисам осећала према њему, зато што је моја страст оне ноћи била угашена. Само бих чекала да сврши с тим и остави ме на миру. После секса с њим осећала бих се прљаво и као преварант, зато што је то била више дужност и задатак који морам да изведем, уместо чина љубави." Савет за прву брачну ноћ Сомаја није усамљен случај у њеном друштву, јер има још много таквих као што је она иза брижљиво закључаних врата, које држе језик за зубима и избегавају прекор и осуду друштва. Али деца и породице касније пате због недостатка отворености да се о овом проблему прича слободно и искрено. Амал Ал-Хамид, психијатрица, говорила је за ББЦ о психолошком стању жене током њене прве брачне ноћи. Она нуди савете паровима који ће се ускоро венчати како би им помогла да избегну непредвиђене проблеме: „Психолошки савети обично се не траже у нашем друштву, због потпуно погрешних предрасуда." Ал-Хамид сматра да одлазак на сесије предбрачног саветовалишта може да помогне да дође до срећног почетка брачног путовања, чије је сидро дијалог и разумевање. „Парови морају да потраже психолошки савет како би се опскрбили корисним и релевантним информацијама и да питају било шта - колико год то лично било - о интимности која их чека, о различитим врстама химена и како да се осигурају да пенетрација не остави трајне ожиљке на жени, тако да то буде ноћ уживања уместо ноћ бола." „Нажалост", додаје Ал-Хамид, „многи људи мисле да знају пуно о психологији и психолошком стању свеже удате жене, али безброј искустава доказује управо супротно." „У многим случајевима", примећује она, „такви проблеми се не решавају и остављају се да се временом загноје, само да би на дуже стазе постали још компликованији." „Доказ чедности" ББЦ је питао 20 мушкараца како би реаговали кад би се суочили с „одсуством знакова невиности" током њиховог првог чина интимности. Мушкарци су били узраста између 20 и 45 година, ожењени и самци, укључујући академике, лекаре, наставнике и оне који за себе сматрају да су „отвореног ума" по овом питању. Реакције? Одговори су били директно или индиректно негативни. Већина испитаника изједначила је „крваве флеке са чедношћу и доказом девичанства младе", што је, тврдили су они, камен темељац срећног брачног живота заснованог на поверењу и разумевању. Није преостало љубави нити страсти Неколико месеци касније, Сомаја је поверила мужу своју жељу да оконча њихов брак, рекавши му да нема начина да преиначи своју одлуку зато што се, како је рекла, плаши за свој живот поред њега и зато што у њој више није преостало љубави нити страсти након те прве судбоносне ноћи. Она је открила и како сматра да ју је његова „безосећајна" сумња увредила и понизила. Она каже: „Он је био шокиран, јер је сматрао да као мушкарац има право да доведе у питање је ли његова жена претходно имала сексуалне односе. Он је рекао да му не пада на памет да се разведе од мене док год сам жива и посаветовао ме да добро размислим о свом 'бунтовничком понашању' јер ће се оно засигурно завршити 'кајањем и жаљењем'." „Наше друштво има двоструке аршине", каже Сомаја. „Сексуални подвизи мушкараца се прихватају па чак и похваљују, али кад су у питању жене, такво понашање је разлог за друштвено одбацивање и понекад кажњиво смрћу." „Мој отуђени муж био је један такав мушкарац, кикотао се док се хвалисао пријатељима властитим сексуалним историјатом, али је киптео од беса кад бих се ја макар мало нашалила", додала је она. Након што је њена породица одбила да је подржи у њеном захтеву за развод, описавши њене разлоге као „ситничаве и тривијалне", Сомаја је у јуну прошле године напустила Сирију и упутила се у Европу. Џумана - 45 година Џумана је проживела највећи део живота у Сирији у кварту Ал-Баб у Алепу, пре него што се 2016. године преселила у Брисел, у Белгији. Она је за ББЦ рекла да је 20 година чекала да спроведе свој развод у дело. „Имала сам 19 година кад је мој отац одлучио да ћу се удати за рођака, противном мојим жељама." „Нисам га желела. Волела сам да учим, али су ме навели да верујем да је он права особа за мене и да ћу се временом навићи на њега. Љубав ће доћи сама од себе касније, говорили су." Међу многим конзервативним породицама и онима из руралних крајева, постоји правило да старија родбина, и са младине и са младожењине стране, чека у дому младенаца док се „невиност" младе не испита и потврди. Џумана се живо сећа прве брачне ноћи и са осетним болом, као да се јуче десило. „Он је затворио врата и рекао да треба да пожуримо, јер старија родбина из породице напољу чека потврду." „Било је апсолутно грозно", каже она. „Мој муж ми се није обраћао, само се посветио извршењу задатка без разговара са мном, чак ни на неколико минута, док сам се ја тресла од страха и гађења." Џумана додаје да је „упркос мом физичком болу и емотивном расулу, једина брига мог мужа била та крвава флека." Осрамоћена „Нисам крварила те ноћи, тако да је мој муж нарушио мир ноћи урликом: 'Нема крви!' и обасуо ме рафалом увреда које не могу да се натерам да поновим. Очи су му били као комади жераве која ће ме сваког тренутка спржити." Сат или више времена колико је била опхрвана шоком и страхом, Џумана је била одузета и није могла да прозбори ни реч. Нису чекали до јутра, већ су је исте ноћи одвукли до гинеколога да потврди њену невиност. „Сећам се лекара који ме је тешио као да ми је отац", присећа се она, „и прекоревао мог мужа за то што је урадио." Џумана је била присиљена да живи са мужем који ју је јавно понизио, зато што њена породица и сви око ње нису желели да подрже њену жељу са разводом, ни те ноћи нити наредних 20 година брачног раздора. Двадесетак година и четворо деце касније, Џумана није заборавила увреду коју је доживела. Чим је стигла до Брисела са својом децом, окончала је брак, каже она, да би се осветила бившем мужу и друштву јер ју је изневерило. Она каже да јој живот у Бриселу са децом одговара и не намерава поново да се удаје. Уместо тога, једва чека да оствари академске снове који су јој претходно ускраћени и жели да одгоји децу другачије него што је она била одгојена. „Срећна сам сада", каже она, „зато што сам успела да доведем две ћерке овамо. Нисам се само развела од мужа, развела сам се и од друштва које се уопште није понело правично према мени." Розана и Амина о хируршком захвату обнове химена Розана објашњава зашто се растала од вереника са којим је била пет година. „Веровала сам му и много сам га волела. Током једног од наших сусрета, гњавио ме је да имамо секс, доживевши ме, технички, као супругу. На крају сам поклекла пред његовим наваљивањем и једног дана урадила то." Шест месеци касније, међутим, њена и породица њеног вереника страшно су се посвађали и дошло је до даље несреће кад су се разишли и њих двоје. „У нашем друштву нема поговора каква се казна примењује за губитак невиности", каже она, додајући, са осећајем коначности: "Смрт." „Срећом, ту је била моја пријатељица да ми помогне. Посаветовала ме је да посетим дискретног гинеколога под чијим ножем ћу се подврћи захвату обнове химена и добити потпуно нови химен произведен у Кини." „Без те минорне операције, била бих одавно мртва." Амина, која потиче из конзервативне и прилично сиромашне породице, пала је на прагу купатила и мало прокрварила. Не схвативши шта се десило, препричала је догађај мајци. Ова ју је хитно одвела код гинеколога на преглед, где се показало да је пробушила химен. Она каже: „Тај дан био је једна велика патња за моју мајку. Није знала да шта да ради. Након што се посаветовала са моје три тетке, заказан је захват обнове химена. Такве процедуре обављају се у потпуној тајности, јер су забрањене у нашој земљи, и зато што већина људи не би веровала да ми се десила таква несрећа, већ би до краја мог живота сумњала у моју невиност." „Тестови невиности" У неколико арапских и муслиманских земаља, многе жене се пред брак подвргавају тесту невиности, након чега будућа млада добија сертификат који потврђује да је она девица. Хјуман рајтс воч осудио је Индонезију и друге арапске и муслиманске земље у којима се спроводе болни „тестови невиности". Обично старије жене добију задатак да изведу инвазивну инспекцију која подразумева забијање два прста у вагину како би се одредило да ли је химен још ту или није. Ова пракса, широко распрострањена на Блиском Истоку и у Северној Африци, описана је у извештају ХРВ-а објављеном 2014. године као „облик родног насиља и нехумана дискриминација жена, као и тешко кршење људских права." Студија коју је спровео ББЦ показала је да Индија, Авганистан, Бангладеш, Иран, Египат, Јордан, Либија, Мароко и друге арапске земље, као и Јужна Африка - воде на међународној листи тестирања невиности. Према извештају ХРВ-а, Египат, Мароко, Јордан и Либија налазе се међу земљама у којима се највише спроводи тестирање невиности. У реакцији на ово, власти Марока и Египта децидирано су негирале ту тврдњу и нагласиле да се ова пракса врши у тајности и противно закону. Напомена: Имена четири саговорнице измењена су на њихов захтев