Скупштина без опозиције: шта се деси када нестану странке
Посланици четири опозиционе странке који су јуче у знак протеста напустили Скупштину вратили су се јутрос на наставак заседања као да се ништа није догодило.
Присталице Демократске странке некада су могле да напуне Београдску арену, данас њихова партија не прелази изборни праг Огорчени због начина на који је председница Скупштине Маја Гојковић водила седницу, посланици Демократске странке, Нове Србије, Социјалдемократске странке и Клуба независних посланика изашли су из сале. Гојковић им је пожелела "срећан пут", а седница је у парламенту наставњена као да ништа није било. Посланици су се данас вратили у салу, али изгледа да њихово присуство, као ни одсуство, не утичу на рад скупштинске већине која ради као добро подмазана машина. Иако још имају посланике у републичком парламенту, организоване опозиционе партије су практично нестале са сцене, што се јасно показало на недавним београдским изборима. Насупрот власти стоје само слабо организовани покрети и појединци. Са друге стране, на владајућем пољу доминирају напредњаци и социјалисти - једине две листе које су у градски парламент ушле у статусу странке. У највећој владајућој партији, Српској напредној странци, нису одговорили на позив да за ББЦ говоре о новонасталим условима на политичкој сцени. После Демократске странке Србије, чији је рејтинг у "слободном паду" готово читаву деценију, испод цензуса је по први пут остала и Демократска странка. Зашто су нестале опозиционе странке Драган Ђилас (лево) без странке постао је најјача опозиција у Београду, Борис Тадић (десно) ни у коалицији странака није прешао цензус Драган Ђилас био је лидер управо Демократске странке, али је на градске изборе изашао предводећи листу која се регистровала као засебан покрет - и постигао бољи резултат од странке коју је напустио, а која је предводила своју коалицију. „Нестанак опозиционих странака би се врло мало приметио у Србији - парламент већ не функционише јер се време опозицији одузима лажним амандманима, у већини медија нема опозиције." Далеко више времена за анализу пада рејтинга имају у Демократској странци Србије. У њој је већ 26 година Драган Маршићанин који је у партији остао и када је она остала далеко од некадашњих резултата на основу којих је и он дошао до места председника републичке Скупштине. „Основни разлог пада рејтинга старих странака јесте разочарање бирача у политику коју су те странке проводиле док су биле на власти", каже Маршићанин за ББЦ. ДСС је имала председника државе, премијера, председника Скупштине (Драган Маршићанин, на слици) - данас нема ни цензус Да ли се Србија вратила на почетак вишестраначја Потпис Владимира Глигорова налазио се на листи оснивача Демократске странке у тренутку поновног успостављања вишепартијског система у Србији, само месец дана после пада Берлинског зида, у децембру 1989. године. Глигоров, данас сарадник Бечког института за међународне економске студије - далеко од српске дневне политике - каже да би искуство с краја осамдесетих могло да помогне. „Идеја је била да је потребна странка која ће доћи на власт када се Милошевићев режим уруши, а не странка још једног вође. Слично би имало смисла и сада јер ће се овај нелегитимни и нелегални председнички систем, који не одговара Уставом прописаном парламентарном, урушити сам од себе јер је неодржив", каже Глигоров. Ипак, човек чија је листа добила највише опозиционих гласова Београђана супротног је става - старе идеје нису за ново време. „Ово што ради СНС и њен лидер представља кршење права и процедура зарад ефикасности партијских организација које су се поистоветиле са државом. Организационо је немогуће парирати ономе ко се поистоветио са државом. Не можемо ми направити јачу државу од Србије", закључује Ђилас. Могу ли покрети да замене партије Опозициони покрети нису новост у новијој партијској историји Србије. „Ми смо крајем деведесетих година имали покрет Отпор. Отпор је учествовао у промовисању идеје смене режима Милошевића, али га он није променио већ странке које су изашле на изборе", каже Драган Маршићанин, чији је ДСС био један од чланова ДОС-а. Отпор се заиста и трансформисао у политичку странку и на парламентарним изборима 2003. године освојио је само 1,6% гласова. Политиколог Душан Вучићевић са Факултета политичких наука каже да појава покрета није српски феномен. „Избори у Западној Европи показују исти тренд - у Италији Пет звездица, у Француској Макронов покрет, у Немачкој Алтернатива за Немачку. Тамо су узроци економска и мигрантска криза." Који су следећи кораци Имајући у виду да је предводио најуспешнију опозициону групацију на београдских изборима, са пажњом се прати следећи корак Драгана Ђиласа. „Мој предлог је да опозиционе странке престану да, како оне то кажу, раде на свом бренду и развоју. Треба да се ујединимо и направимо нешто ново - више од обичне коалиције која се формира на два месеца пред изборе, а мање од унитарне странке, јер свако има неку специфичност", каже Ђилас за ББЦ. Својим „наследницима" у формирању политичких партија, Владимир Глигоров предлаже ослањање на оне који нису већ у дијаспори. „Морали би да направе програм за људе у тридесетим годинама живота, који су спремни да уложе време и ангажман јер желе да живе у тој земљи. Да та генерација исправно сагледа где су и економске и политичке могућности земље." Душан Вучићевић, политиколог Уз закључак да се нисмо вратили на почетак вишепартизма већ и пре њега, Драган Маршићанин каже да, док се од демократског поретка не смисли бољи, јасно је да демократије нема без политичких странака. Додаје да је ирелевантно да ли ће се они звати покрети, странке или удружења - све док служе сучељавању политичких идеја.