Које тајне откривају прве фотографије Сунца из његовог комшилука
Нове фотографије Сунца, направљене са само 77 милиона километара од његове површине, изазвале су велику пажњу у научном свету.
Стрелица показује на „камперску ватру", а круг у доњем левом углу показује величину планете Земље. Реч је о фотографијама направљеним са најмање удаљености од Сунца у историји. Направила их је сонда Сунчевог орбитера, сателита који је Европска свемирска агенција лансирала пре неколико месеци. На фотографијама се види велики број малих пламенова, названих „камперске ватре". Реч је о милионитим деловима огромних пламенова на Сунцу, које научници свакодневно посматрају са телескопа на Земљи. Међутим, није познато да ли и ти минијатурни пламенови настају на исти начин као они огромни. Ипак, они би могли да буду део мистериозног процеса који спољну атмосферу Сунца - тј. корону - чини далеко врелијом од његове површине. „Сунчева површина није тако врела, њена топлота износи тек око 5.500 степени, а окружена је суперврелом атмосфером од више од милион степени", каже Данијел Милер из Европске свемирске агенције. Колико се Сунце променило за једну деценију „Чувени амерички физичар Еуген Паркер има теорију да би велики број малих пламенова могао да доведе до тога да корона буде врела", додаје он. Каква год да им је улога, једно је сигурно - прилично су мали, макар у свемирским оквирима. Због тога до данас нико на њих није обраћао пажњу, каже Дејвид Бергманс из Краљевске опсерваторије у Белгији, који такође ради на пројекту. „Најмањи су велики тек неколико пиксела, што је у стварности 400 километара. То значи да су они величине неких европских земаља", наводи он. Метис инструмент је коронаграф. Он блокира заслепљујућу светлост са соларне површине, омогућавајући да се види слабија, спољна атмосфера Сунца. Различите фреквенције показују различите карактеристике Сателит Европске свемирске агенције лансиран је фебруару из Свемирског центра Кенеди у Кејп Канавералу у Америци. Његова мисија је да открије тајне Сунца. Сунчеве емисије гасова веома утичу на дешавања на Земљи, много више од пуког обезбеђивања светла и топлоте. Често праве и проблеме - на пример, ширење одређених честица које имају магнетска поља ремете електронику сателита, што на Земљи утиче на комуникацију. Научници се надају да ће сателит у будућности омогућити да такве ствари могу да се предвиде. „Недавна ситуација са корона вирусом доказала је колико је комуникација важна, а сателити су део те повезаности", каже Каролин Харпер из Британске свемирске агенције. „Дакле, заиста је важно да научимо више о Сунцу, како могли да боље предвидимо његове временске прилике, на исти начин како смо научили то да радимо (са временом) на Земљи", додаје она. Инструнти соларног орбитера могли би да помогну научницима да разумеју шта покреће Сунчево динамично понашање. Сензори могу да одаберу различите слојеве атмосфере Сунца и прате њена вијугава магнетна поља. Сунчев орбитер ће се постепено приближавати Сунцу, све док не дође до нешто мање од 43 милиона километара. Тада ће бити у орбити Меркура, прве планете нашег система. Слике послате у четвртак настале средином јуна, док је био у орбити Венере. Земља је, ради поређења, удаљена од Сунца око 149 милиона километара у просеку. Међутим, иако су нове фотографије направљене са физички најмање удаљености у историји, оне нису фотографије највеће резолуције икада направљене. Највећи телескопи на Земљи ће у томе увек победити Сунчев орбитер. „Али Сунчев орбитер не прилази Сунцу само да би направио фотографије боље резолуције", каже Марк Мекугран, виши саветник за науку и истраживање Европске свемирске агенције. „Приближава се да би био у мање турбулентном делу соларних ветрова, проучавајући са те дистанце честице и магнетско поље, док у исто време узима податке са површине Сунца и ставља их у контекст. „Ниједна друга мисија или телескоп то не могу", истиче он. На одређеној таласној дужини светлости, познатој као Лиман-алфа, сателит ће изабрати водоник у Сунчевој доњој атмосфери (хромосфери). Температуре у овом делу су од 10.000 до 100.000 степени. Ипак, проћи ће неколико година пре него што сателит направи први од блиских контакта са Сунцем - са удаљености од 48 милиона километара. Како мисија буде напредовала орбитер ће се, уз гравитациону помоћ Венере, издићи из равни планета, како би лакше видео сунчеве полове. На тим половима бисмо могли да научимо основе сунчевог магнетизма, каже Сами Соланки из Института Макс Планк за истраживање соларног система. „Знамо да је то магнетно поље одговорно за сву активност које Сунце производи, али не знамо како оно настаје, иако знамо да полови играју кључну улогу", каже Соланки. Холи Гилберт, научница из Америчке свемирске агенције, која такође ради на пројекту, прилично је узбуђена због свега. „Ако смо до неких открића дошли после првих фотографија, замислите само шта бисмо могли да пронађемо када се приближимо Сунцу… Веома узбудљиво", каже она. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk