Кугa, зомбији и вампири: Смртоносни вируси на холивудском платну
Део филмске индустрије процветао је од почетка епидемије корона вируса - на популарности све више добијају филмови који се баве заразним болестима, нарочито на глобалном нивоу.
У Светком рату З глуми Бред Пит Документарне серије попут Нефликсове Пандемија: Како спречити епидемију и филмови Стивена Содеберга Зараза из 2011. године бележе невероватан раст гледаности, док публика покушава да разуме тренутна дешавања. Постава врсних глумаца, међу којима су Гвинет Палтроу, Кејт Винслет, Мет Дејмон, Лоренс Фишбурн, Џуд Ло и Марион Котиљард, нашла се у филму Зараза усред епидемије вируса који се шири из Азије и доводи до глобалног затварања. Међутим, трезверан тон разликује га од традиционалног бомбастичног филма катастрофе, а снимљен је уз консултације са медицинским стручњацима са Универзитета Колумбија. „Нисам желео да снимам сцене у којима 200 људи одједном падају мртви", објаснио је режисер Стивен Содеберг током рада на филму. „Чим дате публици простора да осети како је то ипак само филм, она се лако дистанцира и поставља баријеру између себе и онога што гледа, а ми то нисмо желели". Једна од петоро чланова глумачке поставе који су снимили савете о хигијени током епидемије корона вируса је Кејт Винслет Можда је Зараза поставила златни стандард у погледу филмског реализма, али ипак, на страху од заразе и болести кроз историју је утемељена читава једна субкултура у свету филма. Филмови страве и ужаса, који у ширем смислу спадају у жанр хорора, поново су актуелни. Многи од њих говоре о страху од угриза и неизлечиве заразе. „Ако погледате филмове о вукодлацима, као што је Амерички вукодлак из 1981. чија је радња смештена у Лондону, видећете да је то филм о страху да ће вас нешто угристи и да ћете ви после тога пренети инфекцију неком другом", каже филмски критичар ББЦ Културе Николас Барбер. „Затим, имамо филмове о вампирима који имају још више повезница са болестима и епидемијама. У адаптацији "Дракуле" из 1922. године, филму "Носферату", имамо сцену где пацови излазе из ковчега, а људи у селу почињу да умиру од куге. Вампирски филмови заправо су филмови о заразама, куги и другим болестима". Макс Шрек и Волфганг Хајнц у хорор филму "Носферату - Симфонија ужаса" редитеља Фридриха Вилхелма Мурнауа, 1922. Публика која ових дана гледа филмове о зомбијима, као што је филм 28 дана касније Денија Бојла или еспки филм Светски рат З (Z) Марка Форстера из 2013. године са Бред Питом, вероатно ће их видети у новом светлу. У сцени на почетку 28 дана касније, глумац Килијан Мерфи стоји у напуштеном Лондону, у којем је влада мртва тишина након што га је га је опустошио мистериозни, неизлечиви вирус. „Зомбији су најчешће били представљени као полураспаднути лешеви који су оживели и лутају гробљима, и углавном су коришћени за реферисање на конзумеризам и социјалне немире", објашњава Барбер. „Онда је 2002. филм "28 дана касније" потпуно променио ту слику. У њему се зомбији заправо називају „зараженима", они више нису лешеви који су оживели, него људи са вирусом. „Са друге стране, Светски рат З (Z) је заправо филм о глобализацији и томе како заразе нису ограничене само на градове, већ се шире по свету, као што је то случај сада. Дакле, један филм о зомбијима је дао слику онога чему сада сведочимо и то је случај без преседана". Усамљеност у изолацији због разбољевања од заразне болести такође је већ виђена у Холивуду - најпознатији филм о томе је Ја сам легенда из 2007. године са Вил Смитом, а у режији Френсиса Лоренса који је радио Игре глади. У овом филму, рађеном по роману Ричарда Метјусона из 1954. године, Вил Смит је једина незаражена особа у Њујорку након што вирус, изворно нови лек за рак, убије милијарде људи и претвори готово све остале у мутанте-канибале који се називају Трагачи таме (Darkseekers)". Можда је креирање страве и фантастике у филму заправо начин за човека да се суочи са рањивошћу своје врсте на вирусе. Вил Смит пружа руке публици (у време када је то још било дозвољено) са окупљенима на премијери филма "Ја сам легенда" у Мексико Ситију, 2007. Ипак, идеја о победи људског духа, који може надмудрити чак и смртоносни вирус - последњи пут је виђена у филму 93 дана из 2016. са Денијем Гловером, у режији Стивена Гукаса. Заснован је на истинитој причи о томе како је посвећени тим лекара успео да спречи епидемију еболе у Нигерији тако што је затворио круг ширења заразе, чак иако је то значило жртвовање сопствених живота. Идеја о људском тријумфу у немогућим околностима вероватно ће бити тема која ће се појављивати и у филмовима који настају док су сценаристи у самоизолацији. „Епидемија корона вируса послужиће као инспирација за безброј сценарија", каже Најџел М. Смит, уредник филмске рубрике у магазину Пипл (People). „Само годину дана или мало више након 11. септембра, Холивуд је почео да прави филмове од ових прича. Филмска индустрација има ту тенденцију". Можда испадне баш добро што је снимање наставка "Светског рата З" отказано прошле године. Да ли би јавност платила да гледа пандемију изазвану зараженим зомбијима на филмском платну, након што је доживела пандемију корона вируса? Овај текст настао је у склопу специјалног програма ББЦ о филму, који се бави утицајем епидемије корона вируса на филмску индустрију, а који се емитује од 3. априла 2020. Пратите @talkingmovies на Фејбуку и @BBCTalkMovies на Твитеру. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk