„Краљ Петар“ кандидат за Оскара: Без много новца шансе за номинацију мале
Након одлуке да филм Петра Ристовског Краљ Петар I буде кандидат Србије за Оскара, у филмској заједници се поставило питање да ли велика гледаност и историјски важна тема олакшавају пут до номинације за ову награду.
Лазар Ристовски као краљ Петар I Карађорђевић Продуценти и редитељ из Србије кажу да је пут од националног кандидата до номинације за најпрестижнију филмску награду дуг и да умногоме зависи од промоције филма у Америци. Филм, као и петоделна серија емитована на јавном сервису у марту 2019, привукао је велику пажњу јавности и у прва два месеца биоскопског приказивања имао је 200.000 гледалаца. Снимање је покренуо глумац и продуцент Лазар Ристовски, а филм је режирао његов син Петар. Петар Ристовски каже за ББЦ на српском да је прелазак српске војске преко Албаније 2015. године био интересантан филмским ствараоцима ван наших граница. Он каже да је чувени амерички редитељ Џон Форд рекао да „када би се покренуо кадар фотографије старог краља Петра како се на воловским колима повлачи преко Косова, пред нама би био филм о великој драми српског народа и његовог краља". Које теме привлаче пажњу чланова америчке Академије Ристовски сматра да је адут његовог филма „приврженост и и блиски однос краља с народом", што није уобичајено за филмове о владарима. „Чланови Академије моћи ће да се упознају са посебним моралним и етичким кодексима нашег народа из којих настаје онај наш чувени инат који нас је одржао у тренуцима када су светске силе хтеле да нас избришу са мапе Европе," каже аутор Краља Петра I. Ристовски сматра да је стил филма јединствен, што може привући чланове Академије, јер је у овом делу „помешана српска епска национална прича са елементима америчког вестерна". „Иако не без мана, Краљ Петар I је квалитетан дугометражни деби младог редитеља, изненађујуће вешто реализован спектакл који пружа (макар и само у домаћим/регионалним оквирима) вансеријско биоскопско искуство", написао је Ђорђе Бајић у критици објављеној у недељнику Време. Краљ Петар I је изабран највећим бројем гласова - 10 од 21 чланова Академијефилмске уметности и науке у Србији гласало је за овај филм. Шавови Мирослава Терзића и Делиријум тременс Горана Марковића добили су по пет гласова. Филм Огњена Главоњића Терет добио је само један глас. Чињеницу да се филм у највећој мери обраћа локалној публици, није учествовао на великим филмским фестивалима и да нема дистрибуцију у иностранству, драматург и филмски критичар Иван Велисављевић у изјави за дневни лист Данас описао је „нетактичним избором". Он подсећа да се филм Терет већ три недеље приказује у њујоршком Линколн центру, али да је „он је из добро познатих разлога политичке хајке на тај филм, вероватно, знајући састав Академије, склоњен зарад једног занимљивог историјског ратног спектакла који има неку вредност у нашим националним оквирима". Главни лик филма Терет је возач хладњаче који прихвата посао 1999. да током бомбардовања пренесе терет од Косова до Београда не знајући шта вози. Током бомбардовања, у хладњачама су тела Албанаца убијених на Косову превожена на тајне локације у Србији - овом темом Главоњић се бавио у документарном филму Дубина Два. Нико не стигне да погледа 87 филмова Винсент Дауд, ББЦ Светски сервис На путу до Оскара постоје две фазе - да вас номинује ваша земља, а затим да ваш филм доспе на ширу листу која се прослеђује члановима Академије филмских наука и уметности. Академија се не утиче на то ко ће бити кандидати из појединачних земаља. Од 2020, ова категорија носиће нови назив - Најбољи страни филм уместо Најбољи филм на страном језику. Ова категорија је веома захтевна јер се очекује од чланова Академије да погледају велики број филмова кандидата. Ове године 87 земаља је пријавило кандидате, а затим је састављен ужи списак од девет филмова и тек тада (коришћењем поприлично сложеног система гласања) се објављује пет номинација. Променило се правило да филм мора да буде приказан у биоскопу, већ га је могуће погледати на ДВД-у или преко интернета. Тиме ова категорија излази изван интересовања малог броја чланова Академије. Ипак, чињеница је да ће гласачи погледати само део филмова, јер реално нико не може да погледа преко 80 филмова. Значи они ће погледати филмове који су им доступни и „кампања" коју спроводе продуценти није толико важна у овом тренутку. Неке земље промовишу филмове у публикацијама, као што је Варајети, али тешко је проценити колико то утиче на крајњи резултат. Мој утисак је да већина чланова Академије гласа за филм који им се допадне. Не постоје докази за тврдњу да људи гласају „политички", сигурно не на начин на који се то ради на избору за песму Евровизије. Чланови су озбиљни кад је филм у питању и у озбиљним су годинама - они гласају по савести. Дуг и трновит пут до номинације Филм Клопка Срдана Голубовића ушао је у ужи избор 2008. за номинацију за Оскара америчке Академије, а Кругови истог аутора био је кандидат Србије 2013. године. За номинацију је „најважније наћи доброг ПР агента и америчког дистрибутера, зато наши филмови никада нису узети у обзир", каже Јелена Митровић, продуценткиња оба ова филма. Небојша Глоговац у филму "Клопка" У том тренутку је Министарство културе издвајало између три и пет милиона динара за промоцију филма, сећа се она. Та сума је била довољна за ангажовање ПР агента, плаћање три огласа у специјализованом америчком филмском часопису Варајети и штампање ДВД-ова који су слати члановима америчке Академије. „У том тренутку је турски кандидат имао буџет од 250.000 евра", каже Митровић. Она каже да без великог америчког дистрибутера, учешћа на фестивалима и добрим критикама у медијима које читају чланови Академије, филмови из региона немају шансу да буду номиновани за најбољи страни филм. Никола Ракочевић у филму "Кругови" С тим се слаже и Ристовски. „Ово је велика ствар за мене и за мој филм, али заправо мислим да су свим нашим филмовима ове године шансе да се нађу међу пет номинованих без огромне количине новца уложене у маркетинг у Америци и лобирањем међу члановима академије јако мале", каже он. Непутовања Југословенска кинематографија - шест номинација Од распада заједничке државе, само су Македонија (Пре кише у режија Милча Манчевског) и Босна и Херцеговина (Ничија земља у режији Даниса Тановића) имале номинације. Тановићев филм је освојио златну статуу 2001. године. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk