Други светски рат и Југославија: Чедомир Љубо Чупић - осмехом пркосио смрти
„Стрељан, али никад убијен".
Споменик „Херој на корзу", рад Златка Гламочака, урађен је према идејном пројекту Михаила Радојичића Четири речи које одзвањају и данас сваком ко прође главним корзоом у ушушканом црногорском граду Никшићу и застане пред једноставном бронзаном статуом мушкарца чије лице краси величанствени осмех. Исти је као онај на црно-белој фотографији коју је пред његову смрт, док су га 9. маја 1942. тим истим корзоом у ланцима водили на стрељање а он се пркосно смејао, иронијом судбине направио један италијански официр. Захваљујући тој фотографији, Чедомир Љубo Чупић ће постати легенда и симбол антифашистичке борбе. „Покушај његовог јавног линча претворио се у потпуни пркос према непријатељу", каже Аднан Прекић, професор историје на Филозофском факултету у Подгорици. „Четници су Љуба Чупића водили везаног ланцима да га понизе, а он не само да није био понижен већ је отворено исмевао и четнике и окупаторе." Црногорски 'Че Гевара' Према неким сведочењима, када је југословенски председник Јосип Броз Тито 1952. видео ову фотографију, предложио је да Чупић добије орден нарoдног хероја, што се и десило наредне године. „Све што се десило са Љубом Чупићем, а пре свега та његова фотографија где се смеје док су му руке везане у ланцима, довела је до тога да постане симбол не само антифашистичког покрета у Црној Гори, већ симбол херојства уопште" каже Прекић. Попут фотографија аргентинског револуционара Ернеста Че Геваре - Чупићева, названа „Осмех" (The Smile) честа је илустрација отпора и данас, скоро 80 година касније. „Остало је записано како је о лику Љуба Чупића говорио Жан Пол Сартр, који је тражио да га фотографишу поред чувене фотографије, и са каквим дивљењем и поштовањем су испред ње стајали Џавахарлал Нехру и Индира Ганди", писала је новинарка Вијести Светлана Мандић. Међутим, његова братаница, Београђанка Чедомира Чупић, истиче да је „тужно што се данас свега мало сећамо", па и таквих хероја. „То су људи који су млади своје животе давали. „Он је имао сестру која је са 19 година стрељана на Бањици, а и то мало ко зна, звала се Даринка Чупић Црна, добила је тај надимак јер је имала дугу црну косу", каже Чупић. И Даринка, њена тетка, која је надимак добила по дугој црној коси, проглашена је касније за народног хероја. „То је једна младост дата за неког, а сад се то све заборавило и ником ништа не значи. „Нису то морали, они су били имућни и врло образовани", додаје Чупић. Ко је био Чедомир Љубо Чупић? Спомен табла испред споменика у Никшићу Иако се на многим местима, за његово место рођења наводи Аргентина, Чедомира Чупић тврди на основу породичне фотографије да јој је стриц рођен у Црној Гори, коју је напустио као беба. „Није важно где је рођен, али је важна истина. „Смета ми да се историја рукотвори, као и то што га сви зову Љубо, а он је Чедомир, а Љубо му је надимак", истиче Чедомира. Како каже, њен деда, а Љубов отац, у Америци је нашао уточиште када се политички замерио црногорском краљу Николи. Њени баба и деда отишли су са троје деце и тамо добили још седморо. У Америци је деда био предузимач и радио је на изградњи пругa. „Има једна анегдота, кад су се радници побунили деда је стао на чело штрајка, а његова деца носила су храну радницима. „Деда је увек био напредан, а из такве породице су таква деца могла да се роде", каже Чедомира. Деца, међу којима и Чедомирин отац Вељко, тамо су се школовала и сви су говорили по неколико језика, додаје, али су одлучили да се врате у Југославију „у жељи да помогну овој земљи". Доселили су се тридесетих година најпре на Косово у Пећ, где је деда купио велику имање. „Кад су дошли овде били су чудо невиђено", наводи Чупићева братаница. По повратку у такву земљу Љубо ће кренути утабаним стазама, многих других младих комуниста, који су на студијама постајали опијени црвеним социјалистичким идејама. Црна Гора пред Други светски рат Под Требјесом се налази Споменик палим борцима и ту су уклесана имена 32 јунака Косово и Црна Гора, као и већи део Југославије, тог времена били су затворена, патријархална друштва, где се становништво углавном бавило пољоприведом. У Црној Гори је тада више од 60 одсто мушкараца било неписмено, а проценат код жена био је још већи, показују историјски подаци. „На неким местима, не северу, тад је било скоро 90 одсто неписменог женског становништва", каже Прекић. Како описује, Црна Гора је тада само административно једна целина, а у ствари неповезана територија. „Ситни сељачки поседи су на издисају, ситни трговци су најбогатији не због трговине, већ зато што се баве зеленашењем и зато што сељаци продају имања и задужују се. „Црна Гора је спeцифична по томе да је у односу на број становника имала највећи број студената у тадашњој Југославији, јер се свака породица трудила да пошаље бар једно дете да се школује и добије тада цењену чиновничку позицију", описује историчар. „Љубо ту није изузетак", каже Прекић. Међу кључне социјалистичке идеје убрајају се једнакост, слобода и визија праведнијег друштва. „Комунистичка партија је једина у то време пројектовала идеје у будућност, све остале су говориле о садашњости и обећавали неке ствари на које су људи у Црној Гори били огуглали. „Црна Гора је још од 1878. била у константном ишчекивању неког новог времена", подсећа историчар. Тако је, каже, и турбулентна 1918. година - када је Црна Гора постала део новостворене Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца - „изведена на обећањима о великим променама и развоју Црне Горе". Будућност, међутим, показало се није била тако светла. У наредне две деценије није дошло ни до развоја ни до градње јадранске железнице, који су најављивани. „До Другог светског рата ништа се од тога није десило, зато и не чуди да је велики број омладине прихватио социјалистичке идеје о друштву у коме ће људи бити равноправни", каже Прекић. Стрељали га четници Чедомир Љубо Чупић се са студија у Београду, где је као и многи прихватио левичарске идеје, вратио у Црну Гору и био је организатор и учесник устанка 13. јула 1941. Потом постаје комесар партизанске чете Ђуро Ђаковић која је деловала у околини Никшића. „У борби, средином априла 1942. Чупић је заробљен, затворили су га четници, после чега је уследило мучење у затвору и коначно, 9. маја је стрељан", каже Прекић. Црна Гора је тад под окупацијом фашистичке Италије, а четничке трупе сарађују са окупатором. Равногорски покрет или Југословенска војска у отаџбини, чији су припадници познати као четници, била је српска националистичка и монархистичка организација, која се током рата борила против Немаца, а касније и против комуниста. Иако су на почетку рата учествовали у акцијама заједно са Комунистичком партијом Југославије под вођством Јосипа Броза Тита, касније током рата су често сарађивали са окупатором и осталим квислиншким оружаним формацијама у Србији. На споменику једно до другог су имена Чедомира Чупића и Јоке Балетић Истог дана када је Чупић стрељан, на другом крају града, испод Требјесе, поподне је обешена његова партијска другарица седамнаестогодишња омладинка Јока Балетић, која је ухапшена заједно са њим. Историја је памти као девојку која је, пркосећи непријатељу, сама ставила омчу око врата. Балетић није никад добила орден народног хероја као Чупић, али су њихова имена уклесана једно до другог на монументалном Споменику палим борцима у Никшићу. Судбина је хтела да истог тог дана 9. маја 1942. у Београду, у логору на Бањици, буде угушена партизанка Слобода Трајковић, вереница народног хероја Иве Лоле Рибара. На стрељање пошао као на свадбу - усправан, поносан и горд Сведок оба суђења био је и Томо Ковачевић, касније познат као један од најстаријих црногорских пилота. Он је 2006. за црногорски лист Побједа описао како је изгледао дан кад су Чупића из затвора који се налазио у дворишту једне кафане у ланцима водили кроз град ка стрелишту. Сала Дома културе у којем је одржано суђење била је дупке пуна. Kада је Љубу изречена пресуда - смрт стрељањем, шачица „љотићеваца" (сарадника окупатора) у једној ложи је запљескала. Љубо се окренуо суду и презриво им добацио: „Заиста права пресуда. Десетина одобрава, а стотине ћути", рекао је. А на стрељање је пошао као на свадбу. Усправан, поносан и горд. Гроб народног хероја налази се на никшићком гробљу Ковачевић је описао да је Чупић пред смрт ударио у пехар свештеника и да је клицао Титу и Партији на „на нашем и енглеском језику". У стрељачком воду су била петорица четника. Четнички командант га је, према сведочењу, после стрељања дотукао још једним метком из револвера. Најтужније је било кад су га положили у већ припремљену гробницу. Владала је језива тишина. Чуо се само звекет оружја. Антифашизам у Црној Гори најжилавији Никшић чува успомену на југословенску заставу - стена на градском излетишту У односу на остале бивше југословенске републике, Црна Гора није имала изражен талас историјског ревизионизма, оцењује историчар Аднан Прекић. „Занимљиво je да та идеја антифашизма у Црној Гори била некако најжилавија. „Већ годинама и деценијама постоје улице Јосипа Броза Тита, Тито има спомeник у Подгорици, Љубо Чупић у Никшићу, рад антифашистичких покрета је јак", наводи он. „Било какав покушај изједначавања осталих покрета са партизанским увек је наилазио на потпуно јасан и скоро јединствен одговор друштва", истиче Прекић. Када говори о антифашизму, Прекић се позива на Умберта Ека и његов Есеј о вечном фашизму. „Еко говори тамо да је потпуно илузорно и глупаво очекивати да ће нам се фашизам вратити у истом оном облику као што је био у 20. веку. „Он сад има много софистицираније методе које је теже препознати и управо су због тога важне вредности које Љубо Чупић симболише", наводи професор. То су, додаје, вредности једнакости и универзалних људских права која се односе и мањинске заједнице по било ком основу. „То је сигурно путоказ и за неко будуће време", закључује Прекић. Живот са херојским именом Пензионерка Чедомира Чупић, која је одрасла и живи у Београду, већ готово осам деценија носи херојско име стрица. Назвали су је тако, јер се родила 1943, годину дана после његове смрти. „Цео мој живот је то обележило, никад нисам променила име. „Могли су да ме зову и Љуба и Мира и свакако, а зовем се само Чедомира", каже Чупић за ББЦ на српском. То помало необично име је стоички носила и у детињству, када су је друга деца задиркивала. „Носила сам га и кад то није било забавно, звали су ме `женски Чеда`. „Мени то није сметало, јер ми је баба стално говорила - ти носиш херојско име, ја сам с тим расла, али нико око мене није знао ко сам", каже она. Међу Чупићима није славан само Чедомир. По његовом рођеном брату, доктору Вукану Чупић име носи Институт за мајку и дете у Београду, подсећа она. Шта Чедомир Љубо Чупић значи за Никшићане? Ликови Чупића и песника Вита Николића, као једних од најславнијих Никшићана, недавно су коришћени и у изборној кампањи у овом граду Нема Никшићанина који се не поноси Љубом, уверена је новинарка из овог града Ана Божовић. „Његовом осмеху дивиле су се генерације", каже Божовић за ББЦ. Њихов град се, с подједнаким поносом наводе, разликује од осталих места у Црној Гори - одатле потичу и песник сетних стихова Витомир Вито Николић, као и музичар Миладин Шобић који је снимио и песму о Чупићу. Споменик доминира никшићким шеталиштем И ту у центру, добио је споменик 13. јула 2018. на црногорски Дан државности, а отварању је присуствовао и председник Мило Ђукановић. „Пошта Црне Горе је 2013. издала маркицу са ликом Чупића, а две године касније је драматург и писац Обрад Ненезић објавио роман Осмијех за Марију Михаилович, инспирисан животом `јединог Црногорца који мири све разлике, идеолошке, вјерске, националне`", цитирају Вијести. И за Ану Божовић је овај херој, каже, вечна инспирација и „најлепши осмех - осмех слободе". „Ако би слобода имала лик то би био лик Љуба Чупића", закључује Никшићанка. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk