Шта ће папа Фрања предузети поводом злостављања у Католичкој цркви
У намери да нађе решење за скандале који потресају Римокатоличку цркву, Папа је сазвао ванредни самит бискупа у Риму.
Овај потез уследио је после недавног неизнуђеног признања да су у једном манастиру у Француској свештеници искоришћавали опатице као „сексуалне робиње". Папа Фрања је одлучио да сазове глобалну конференцију после расправе са такозваним Ц9. То је саветодавна група од девет кардинала који су именовани убрзо након што је Фрања изабран за папу. Папа се налази под великим притиском да покаже иницијативу и пронађе изводљива решења за најтежу кризу са којом се суочила савремена црква. Приче о злостављању испливале су у разним деловима света. Црква је оптужена за прикривање злочина које су починили њени свештеници, што је озбиљно нарушило њен морални ауторитет. Папа Фрања мора да се суочи и са претпоставкама, ставовима и праксом који су омогућили ширење културе злостављања. Размере тог изазова можда ће се испоставити као превелике. Новинар Џејсон Бери био је један од првих људи који је разоткрио размере злостављања у цркви Самит, којем присуствују сви поглавари националних бискупских конференција из више од 130 земаља света, само је почетак покушаја борбе са болешћу која трује цркву најмање од осамдесетих година прошлог века. Кад је Џејсон Бери, локални новинар из америчке савезне државе Луизијане, почео да ради на причи о свештенику злостављачу, оцу Гилберту Готу, није очекивао да ће његов рад распламсати међународни скандал који и даље пламти више од 30 година касније. Беријев рад довео је до настанка књиге И не уведи нас у искушење из 1992. године, засноване на грађанским парницама у којима се црква крајем 1980-тих нагодила са многобројним оштећеним грађанима. После тога, на Беријев рад се 2002. године надовезала истрага дневног листа Бостон глоуб, која је донела још свеобухватнију причу о злостављању свештених лица и заташкавању тог скандала. Новинари су добили престижну Пулицерову награду, а њихов труд екранизовано је у филму Спотлајт. Рад новинара Бостон Глоуба Мајкла Резендеса, (лево), Волтера В. Робинсона и Саше Фајфер (десно) довео је до Оскаром овенчаног филма Спотлајт Скандали су се након тога само ређали. Узмите, на пример, шест од осам Римокатоличких бискупија у савезној држави Пенсилванија, које су се прошле године нашле на мети истраге. Државни тужилац Џош Шапиро послао је судски налог за испоручивање милион интерних докумената бискупије које су детаљно проучене. Доказе је пружило на десетине сведока, док су неки свештеници признали своја недела. Шапиров извештај, објављен у децембру, био је поражавајући. „Више од 1.000 деце, жртава злостављања, могло је да се нађе ту у званичним документима цркве", написао је он, „са веродостојним оптужбама против више од 300 свештеника који су се окомили на њих". Извештај, који има више од 1.000 страна, покрива последњих 70 година - a примери наведени у њему су језиви. У Скрентонској бискупији, свештеник је силовао једну девојку, а кад је она затруднела, организовао јој је абортус. Свештеников директни надређени, месни бискуп, послао је тада писмо. „Ово је веома тежак период у вашем животу и свестан сам колико сте узнемирени", написао је он. „И саосећам са вашим болом." Писмо није било упућено девојци, већ свештенику. У једној другој бискупији, свештеник је посетио седмогодишњу девојку у болници након што су јој оперисани крајници - и силовао је. У трећој, свештеник је злостављао деветогодишњака, а потом испрао дечакова уста светом водицом - „да га прочисти". У извештају се закључује да су педофили који су се острвили на децу могли неометано да их злостављају зато што је црква сакривала њихове активности премештајући оптужене свештенике у друге парохије и не пријављујући њихова недела полицији. Тврдње о силовању Велечасни Франко Мулакал потекао је из малог места по имену Керала, на југозападној обали Индије, да би постао бискуп на северу земље. Ухапшен је у септембру 2018. године, после навода једне опатице да ју је редовно посећивао у манастиру како би је силовао. Бискуп, који је привремено напустио службу, негирао је све наводе, рекавши новинарима да су оптужбе „неосноване и фабриковане". Католичке опатице у Керали, у Индији, позивају на хапшење Велечасног Франка Муракала из Џаландхара, због наводног силовања У писму које је опатица послала надређенима, она је тврдила да се прво силовање догодило у мају 2014. а последње у септембру 2016. године. У јануару су опатице затражиле од врховног свештеника Керале да предузме нешто у њихово име, након што су им црквени великодостојници наводно наложили да напусте државу, у покушају да санирају штету. Опатице су се жалиле да их искоришћавају зато што им смештај често зависи од свештеника и бискупа и плаше се да ће бити остављене на улици уколико пруже отпор свештенству које их злоставља. У Малавију, где је заступљеност вируса ХИВ међу одраслим особама узраста до 64 године више од 10 одсто, верује се да су опатице посебно на мети напада зато што се сматрају „чистима" и да је много мање вероватно да ће бити заражене вирусом. Обећање 'Никад више' Аустралијска влада је 2012. године најавила рад Краљевске комисије, задужене да истражи институционалне реакције на злостављање деце. Организације које су учествовале у раду биле су локални центри за бригу о младима, школе, спортске, уметничке и друге групе из локалне заједнице, као и црква. Комисија је закључила да је између 1950. и 2010. године седам одсто римокатоличких свештеника из Аустралије наводно злостављало децу. У једном верском реду, Браћа светог Јована од Бога, 40 одсто његових поглавара оптужено је за злостављање деце. Криси Фостер, мајка двоје деце које су злостављали свештеници у Мелбурну, пожалила се властима. Она је за ББЦ изјавила да уместо да се позабаве њеним притужбама, њена породица је постала мета клеветничке кампање. „Говорили су за нас да смо лажови, да само желимо новац", рекла је она. „То би говорили парохијанима. А парохијани би им веровали, јер ко ће да поверује да би свештеник силовао дете? Било је много лакше поверовати у ту лаж, него да свештеници сексуално злостављају децу." У августу 2018. године, Римокатоличка црква у Аустралији објавила је званични одговор Краљевској комисији. Кристи Фостер је мајка двоје деце које су злостављали свештеници у Мелбурну, у Аустралији Надбискуп пресвети Марк Колриџ, председник Аустралијске конференције католичких бискупа, рекао је да је „превише" свештеника, верских и световних лица из окриља цркве у Аустралији „омануло у својој дужности да заштити и поштује достојанство свих, укључујући посебно оне најрањивије, нашу децу и наше младе људе". „Јединственим гласом, бискупи и поглавари верских редова овог јутра се овде заклињу, 'Никад више'", рекао је он. 'Шокантно злостављање' Прошлог лета, британска Независна истрага о сексуалном злостављању деце објавила је извештај о две најпрестижније римокатоличке школе у Великој Британији: колеџу Емплфорт у Северном Јокрширу и школи Даунсајд у Сомерсету. Према том извештају, за школу су „већи приоритети били монаси и њихове репутације него заштита деце", а „деца су деценијама била подвргавана шокантном злостављању, нека са само седам година у Емплфорту и са само 11 у Даунсајду". У склопу истраге саслушана су сведочанства оних који су били присиљавани на сексуалне радње, понекад у присуству вршњака. У закључку извештаја наводи се да „многи починиоци нису крили своја сексуална интересовања од деце". „Блатантна отвореност ових активности показује да је постојала култура прихватања злостављачког понашања", речено је у извештају. После објављивања, Емплфорт је саопштио да се „опатија и колеџ поново од срца извињавају свим жртвама злостављања". Даунсајд је изразио слично жаљење рекавши: „Опатија и школа у потпуности прихватају одговорност за озбиљне пропусте и грешке начињене подједнако приликом заштите оних за које се старамо и у реакцијама на притужбе на нарушену безбедност." Опатија и школа Даунсајд извинили су се што су изневерили ученике За организацију која броји више од 1,2 милијарде следбеника и присутна је у дословно свакој држави на планети, тренутно је пажња јавности недвосмислено усмерена на папу Фрању. Када је он изабран, у марту 2013. године, био је савршено свестан како скандали у вези са злостављањем утичу на цркву. У року од годину дана, у јулу 2014. године, он се састао са шест жртава из три земље - по двоје из Ирске, Велике Британије и Немачке. На приватној миси, са шест жртава међу присутном верском заједницом, он је понудио своје недвосмислено извињење. „Пред Богом и његовим слугама, изражавам своју тугу због греха и тешких злочина сексуалног злостављања свештенства почињених над вама", рекао је папа Фрања током проповеди, коју је Ватикан касније објавио. Демонстрације близу Ватикана у подршци жртава свештеника педофила „И понизно вас молим за опроштај. Преклињем вас за опроштај и због греха неделања црквених поглавара, који нису адекватно реаговали на наводе чланова породица о злостављањима, као и самих жртава злостављања." Убрзо након тога, Папа Фрања је додао нових осам чланова у Папску комисију за заштиту малолетника, из Африке, Океаније, Азије и Јужне Америке. Али убрзо након тога, тело су почели да напуштају његови чланови. Једино двоје у комисији који су били жртве злостављања, Мари Колинс и Питер Сондерс, поднели су оставке. Мари Колинс, коју је једна свештеник злостављао кад је имала 13 година, написала је писмо рекавши да иако је Папа можда стварно желео да реши проблем злостављања свештених лица, ватиканска бирократија упорно је минирала предлоге за промене. Након што је комисија изнела предлог да би на сву кореспонденцију жртава морала да се одговори, она је открила да није одговорено ни на једну. „Не могу у јавности да слушам изјаве о дубоком саосећању цркве према онима чији су животи уништени злостављањем", написала је она, „а да приватно гледам како верска заједница у Ватикану одбија чак и да призна постојање њихових писама." Она је закључила овим речима: „То савршено одражава начин на који је црква решавала читаву ову кризу у вези са злостављањем: бираним речима у јавности и потпуно супротним делањем иза затворених врата." Жртва свештеничког злостављања Мари Колинс поднела је оставку на чланство у Црквеној комисији за заштиту малолетника Папа Фрања одлучио је да отвори врата, сазвавши до сада јединствени самит који би требало да се бави овим проблемом. Али он је већ покушао да умањи очекивања јавности упозоривши медије, током лета назад у Рим из Уједињених Арапских Емирата, да тродневна конференција представља само почетак оваквог разговора. Други тврде да он просто мора да изда едикт који ће црква строго следити. Али примењивање универзалних протокола представља велики изазов, зато што црква делује у оквиру широког спектра култура и правосуђа. Тешко је замислити тежи изазов за осамдесетдвогодишњег папу од овог. Његов понтификат започео је масовним одушевљењем човеком који је одабрао пасторални приступ уместо помпе и церемоније, понизност и саосећање уместо раскоши свог статуса. Али како ће се он завршити вероватно ће зависити од дела које предузме и протокола које примени да би се изборио са пошастима злостављања.