Зашто истовремено верујемо и сумњамо у полицију
Чинило се да јо то само још један обичан дан у Србији. И био је управо то - обичан дан, среда, пола три поподне.
Грађани Србије имају готово амбивалентан однос према полицији, показује најновије истраживање Милош је возио ауто прилагођеном брзином и пролазио кроз једну од главних нишких улица када га је зауставио полицајац. То је такође било сасвим нормално. „Затражио ми је исправе, питао да ли сам нешто пио, а ја сам одговорио да нисам. Његов колега је пришао, погледао налепницу на шофершајбни и упитао ме да ли у колима имам нека недозвољена средства - дрогу или оружје", прича Милош за ББЦ, који због ранијих искуства није желео да открије пуно име и презиме. Након тог питања, Милоша су замолили да изађе из аутомобила како би детаљно погледали кабину и гепек. „Питали су ме и шта имам у џеповима и затражили да их испразним, а затим ме је један од њих, у центру града, пред људима, опипао по џеповима да види да ли имам још нешто." Накод детаљног претреса, видевши да је „све по пропису", полицајци су Милошу рекли да може да се врати у ауто и настави пут. „Нисам сазнао због чега су се тако опходили према мени и није ми било право због тога", каже Милош, који овакву рутинску контролу сматра претераном, пошто му се сличан сценарио десио неколико пута. Додаје да је његова највећа замерка што „однос полиције није исти према свима у овој држави". „Али и поред тога, сматрам да већина полицајаца ипак жели да поштено и одговорно ради свој посао, али често морају да слушају наређења", каже Милош. Како грађани Србије виде полицију? Грађани Србије имају готово амбивалентан однос према полицији, показује најновије истраживање Београдског центра за безбедносну политику. Поверење у полицију расте упоредо са перцепцијом корупције и утиском да је рад полиције политизован и то је, како истиче Саша Ђорђевић, један од аутора истраживања, изненађујуће. „Резултати изненађују зато што су супротни. Раније смо имали тренд раста перцепције поверења, док се смањивало уверење да је полиција корумпирана и политизована. Ове године расте и једно и друго", каже Ђорђевић за ББЦ. Додаје да „грађани имају велика очекивања од полиције", као и да је посматрају као „стуб поверења и један од кључних органа". Међутим, Ђорђевић истиче да грађани такође уочавају кључне проблеме који се тичу полицијског рада. „И онда балансирају - желим да верујем у правну државу и полицију, али знам да постоје и проблеми са стране." Социолог Ђокица Јовановић сматра да је питање „колико се може веровати оваквим истраживањима због њихове методологије", али каже да овако супротни одговори говоре о „дезоријентацији самих грађана у јавном простору". „Људи вероватно осећају да могу да се уздају у полицију, јер другог репресивног органа нема, али у исто време примећују коруптивно понашање и не спајају те две чињенице у једну појаву." „Нема ефективне заштите друштва тамо где има високе корупције", каже Јовановић за ББЦ. „У полицијским акцијама често се јављају политичари, а не полицајци који раде", каже Ђорђевић Утиску да је полиција политизована, доприноси и медијска слика, сматра Саша Ђорђевић. „У полицијским акцијама често се јављају политичари, а не полицајци који раде. Углавном прича министар унутрашњих послова, док људи стоје иза њега као неки украс", каже Ђорђевић. Безбедни, али захваљујући себи самима Истраживање је такође показало да се већина становника Србије осећа безбедно, али да полиција и други државни органи нису томе значајно допринели. А ако не могу да се ослоне на полицију, грађани се ослањају на себе саме Стога 42 одсто њих верује да ће сами заштити себе и породицу, док на полицију рачуна скоро четвртина грађана (23 одсто). Јовановића овакви резултати не изненађују јер, према његовим речима, „на полицију се не може рачунати у многим областима живота". „Конкретно имамо ситуацију на Старој планини, око изградње мини-хидро електрана, где полиција служи више као државна кулиса, уместо да регулише односе између приватног обезбеђења и незадовољних грађана", каже Јовановић. Он додаје да је узрок оваквих резултата то што се „полиција повлачи из свакодневног живота људи". Аутори истраживања додају да је проценат оних који се осећају безбедно у протеклих шест година порастао само за пет одсто, што, како истичу, „није тренд који обећава напредак". Истраживање је такође показало да се мушкарци у Србији осећају безбедније него жене. Борба против корупције, од сутра Међу Србима кружи урбани мит који каже да, када је Србија почела да се формира као држава, прво настала корупција, а затим остале институције. И тај мит некако годинама одбија да напусти јавни дискурс, како се осликава и у реалним резултатима истраживања. Сваки други грађанин верује да се држава бори против корупције, али не на прави начин, сваки четврти је убеђен да се држава уопште не бори против корупције у полицији, док свега 16 одсто грађана верује да држава успешно сузбија корупцију. Ђокица Јовановић сматра да до оваквих резултата долази зато што грађани виде борбу против корупције једино у медијима. „Бомбардовани су порукама како се државни органи боре против корупције, откривајући ситну корупцију, али се случајеви дубоке системске корупције никако не износе у јавност", каже Јовановић. А како ће се држава убудуће носити с корупцијом? Према мишљењу испитаника, не много боље него до сада. Нешто више од трећине грађана верује да ће сузбијање корупције у полицији бити исто као и раније. За мањак оптимизма по питању борбе против корупције у полицији, Ђорђевић криви „недостатак опипљивих резултата". „То ће и Европска унија у једном тренутку тражити од нас - опипљиве резултате уместо празних речи", каже Ђорђевић који мисли и да треба више да се указује на штетност корупције. Напредујемо - споро, али ипак напредујемо Без обзира на супротне ставове и слику свакодневице, поверење у полицију се повећава, брзином која је, према мишљењу Ђорђевића, очекивана за ово поднебље. Шест од десет грађана (61 одсто) има поверења у полицију, што Србију ставља у зону светског просека између 60 и 90 одсто. Додуше, на саму ивицу те зоне. „Делује споро, то повећање од једног процената годишње, али то је нормалан тренд", каже Ђорђевић и додаје да поверење континуирано расте већ шест година. Разлог због којег нам то делује споро, сматра Ђорђевић, јесте што у Србији у скорије време није било неких екстремних ситуација. „Ми нисмо имали афере у МУП-у, као што је, рецимо, било у Албанији, где је ухапшен министар, нити је полиција нешто фантастично урадила, па да скочи поверење . Како да ствари буду боље? Како би се поверење повећало, скинула стигма „полицијске државе" и грађани видели припаднике полиције као праве чуваре реда, Ђокица Јовановић сматра да „полиција мора да се врати на улице". „Као грађанин, волео бих да видим позорника као раније и да реагују одмах, а не post festum. То је најмање што могу да ураде, за почетак." Ђорђевић каже да би решавање већих случајева - попут Лазаревића и Шарића, чије суђење траје годинама - вероватно додатно побољшало однос између полиције и становништва. Али сматра и да треба порадити на самом имиџу полицајаца у друштву. „Полиција је сада присутна на друштвеним мрежама много више него раније. Ту је акценат на полицајцу у униформи, док је на главним средствима информисања политичар главни борац против корупције", каже Ђорђевић. Према његовом мишљењу „идеално би било када би се оно са друштвених мрежа пребацило на тв и штампу". Комплетно истраживање Београдског центра за безбедносну политику Јавност Србије о полицији можете прочитати овде. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk