Корона вирус, Италија, сиромаштво и бескућници: „Не сећам се када сам последњи пут опрала косу"
Пандемија корона вируса је затворила градове широм света, променила навике њихових становника, а отежала ионако тежак живот бескућника.
Роберта Пела - једна од неколико хиљада бескућника у Милану У многим европским градовима током ноћи на снази је полицијски час, када на улицама нема скоро никога, осим полицијских контрола и оних људи којима је улица дом. У Италији има око 50.000 бескућника, а само у Милану, како тврде из града, живи око три хиљаде њих. „Не сећам се када сам последњи пут опрала косу. „Сада је хладно и не смем. Могу да се разболим", каже за ББЦ на српском Роберта Пела, која већ две године живи на улици у самом центру Милана. Због губитка посла услед пандемије, број бескућника у италијанској престоници моде је повећан, а многи страхују да ће их бити још више због привредне неизвесности. Затворени на отвореном Роберта Пела две године живи недалеко од катедрале Дуомо, шћућурена у углу излога једне продавнице. Каже да јој ту одговара зато што је наткривено и на сувом је када пада киша. „Из општине су ми рекли да могу овде да будем. „Неколико пута су већ долазили да ми кажу да идем у неки од прихватних центара у којем могу да спавам и да се окупам. Али ја не желим да идем зато што тамо могу да се заразим", каже за ББЦ на српском Пела. Уобичајен призор у Милану Од када је почела пандемија, јавна купатила су затворена због могућности да не постану нова жаришта ширења вируса, а бескућници су се снашли тако што се углавном купају у градским фонтанама. Активисти удружења „Доктори за људска права" (Medici dei Diritti Umani) широм италијанских градова поставили су шаторе, где се бескућницима мери температура, обавља рутински преглед и деле им се маске и гел за дезинфекцију. „Када је било прво закључавање, у марту прошле године, било ми је много тешко. „Људи који ме познају нису излазили из куће и ретко су овуда пролазили. Осећала сам се као у затвору", објашњава она. Каже да је ситуација сада боља, али додаје: „некако су сви постали много хладни, нервозни и без осећања." У овим зимским данима, ту је и њен пас Лупо који је греје док спава, као и њен момак Франческо, који током дана дели рекламне летке на улицама Милана, како би нешто зарадио. Роберта се труди да поштује све мере. Скоро увек носи маску и дезинфикује руке. Каже да не би волела да јој се нешто деси, да се зарази и да заврши у болници, посебно сада када су исте пуне болесника који свакодневно умиру. „Имамо овај сунђер на којем Франческо и ја спавамо. „Имамо и дебеле покриваче, али када је био минус, било нам је хладно", каже Пела, док склупчена седи огрнута једним од покривача. Погледајте видео: Живот једног бескућника Skot Pursel je dugo živeo na ulicama Vašingtona. Srećom sada ima stan i posao koji voli. Ледени зимски дани однели прве животе Иако из градске управе апелују на људе да пријаве ко спава на улици у току зиме, први ледени дани који су почетком године стигли у Италију, однели су и десетак живота. У Риму је од почетка новембра до почетка јануара забележено седам смртних случајева међу бескућницима. У Милану су забележена два смртна случаја. Мушкарац од 78 година пронађен је мртав, завејан у снегу, на периферији града. У улици Фратели Зоија, у којој је живео, пронашли су га пролазници који су га ту увек и сретали. Два дана после, још један бескућник, човек средњих година, умро је такође од хладноће, док је спавао испод једног надвожњака, близу главне железничке станице. Испод тог надвожњака и даље спавају његови сапатници. Не желе да причају о томе шта се догодило, нити да причају са новинарима. Нико од њих неће да иде у прихватилиште, каже Габријеле Рабајоти, саветник за социјалну и стамбену политику при миланској општини. „Многи бескућници не желе да иду у наше центре, и радије остају ноћу на улици, чак и када је хладно. „Има их око 500, који увек спавају напољу", каже Рабајоти за ББЦ на српском. Габријеле Рабајоти „Све их познајемо јер наши службеници их често обилазе током ноћи, да провере како су. „Односе им вреће за спавање, покриваче, чај и сендвич. „А на тај начин проверамо да ли можда има и нових бескућника." Погледајте видео: Бака - добри дух Индија: Бака 80-годишњакиња храни људе за мање од једног цента Не желе да напусте најбоље пријатеље Иако у Милану постоје два велика центра за људе који живе на улици, а од којих „Кућа Јанаћи" (Casa Jannaci) представља највећи те врсте у Европи, различити су разлози због којих многи бескућници ипак одлучују да остану да спавају на улици, чак и када је хладно. „У прихватним центрима се осећају више контролисани, док се на улици више друже међусобно. „Осећају се слободније", објашњава саветник Рабајоти. Додаје да има и оних који из протеста не желе да иду у прихватилишта. „Углавном су то млађи људи. А већина неће да напусти своје псе", каже Рабајоти. Додаје да су прошле године отворили и нови центар где ови људи могу да бораве са својим љубимцима, али да углавном зврји празан. Током пандемије у Милану број бескућника се повећао. Из општине објашњавају да је реч о људима који су углавном радили на црно, па су изгубили посао, а потом и стан који нису могли више да плаћају. Ковид хотел за бескућнике Почетком децембра у Милану отворен је први хотел за бескућнике који имају симптоме короне вируса. Овај центар се у прошлости користио као прихватни центар за странце. Унутрашњост Ковид хотела за заражене бескућнике Марија Грација Кампезе, председница организације „Отворен простор" (Spazio Aperto), која управља овим ковид хотелом, каже да су градске власти одлучиле да преуреде овај простор и омогуће боравак, то јест изолацију бескућника који су позитивну на корона вирус. „Захвљаљујући невладиној организацији 'Emergency' овде имамо и амбуланту, где се врше тестирања и даје прва помоћ свим болесницима. „За сада имамо две медицинске сестре, једног доктора и логистичара. Планирамо да запослимо још медицинског особља", каже Кампезе за ББЦ на српском. Тренутно је у овом ковид хотелу само један болесник. Од када је хотел отворен у њему је боравило укупно шест бескућника. „Док смо у нашој другој установи, од почетка пандемије имали четрдесет заражених пацијената", додаје Кампезе. Иако се велики број бескућника до сада тестирао, сумњајући на болест, већина је била негативна. Сваки бескућник, пре уласка у било који прихватни центар у Милану, мора да се тестира на Ковид 19. Проценат заражених је низак, а до сада ниједан бескућник није умро од корона вируса. Барем не званично. Погледајте видео: Помрећемо од глади ако се овако настави Корона вирус: „Умрећемо од глади ако се ово настави", упозоравају отпуштени радници Број сиромашних у порасту У периоду између октобра и новембра прошле године, хуманиратна организација при католичкој цркви Каритас, поделила је у Милану више од девет хиљада бонова за храну сиромашнима. Током божићних и новогодишњих празника, а према подацима удружења пољопривредника Колдирети, у регији Ломбрадија која важи за најбогатију у Италији, више од 300.000 људи тражило је помоћ у виду топлог оброка. Волентери хуманитарне организације „Свакодневни хлеб" (Pane Quotidiano), последњих месеци видели су многа нова лица како чекају у реду за храну, коју ова организација дели сиромашнима. Међу њима је Иларио, који је већ двадесет година живи у Милану. Иларио Неколико година је радио у једној фабрици, а последњих пет углавном је радио на црно. „Нема више посла. Долазим овде последњих годину дана. „Спавам код пријатеља или у једној болници, кришом", каже Иларио док жури напред, да не изгуби ред и случајно не остане без пакета хране за данас. Луиђи Роси, председник ове хуманитарне организације, која постоји од 1898. године, каже да погрешно је мислити да је најгоре прошло. „То што су редови испред наших капија где делимо храну све дужи, последица је пандемије", каже Роси за ББЦ на српском. Додаје да се боји да ће ова година бити још гора од претходне и да ће велики број људи остати без посла. Током првог карантина у марту 2020. године, два седишта ове хуманитарне организације су била затворена, а то се никада није догодило, чак ни за време рата. Ред за бесплатни хлеб Када су отворили, после два месеца, председник Роси се такође бојао да се људи не заразе короном, због великих гужви које се свакодневно виђају испред њихових капија. „У просеку, дневно поделимо око три и по хиљаде пакета са храном", наглашава Роси. Међутим, сви који овде чекају - углавном бескућници и странци, а затим и пензионери, али како кажу волонтери, и све више младих Италијана - поштују мере, носе маске и држе дистанцу. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk