Наука, загађење и Србија: Еколошка замена за стиропор, решена да отера колегу који загађује
Кувано вино и топла супа у чаши од стиропора или додатна заштита за белу технику или лаптоп, да се не оштети у комбију приликом доставе - могли би да оду на сметлиште, али овог пута историје, захваљујући проналазачима из Србије који су му нашли природну замену.
Биоспорин је еколошка замена за стиропор „Биоспорин је еколошка, зелена и биоразградива замена за стиропор", каже за ББЦ на српском Никола Станојевић, генерални менаџер и суоснивач стартап компаније Вајт Лемур (White Lemur) из Београда. Направљен је од пољопривредног отпада и посебне врсте гљиве коју су „развили и произвели" у лабораторији, где се такође одвија процес узгајања и клонирања - стварања њених идентичних копија. Компанија је пре три године покренула пројекат СОМА који се бави биотехнолошким развојем. У оквиру овог пројекта су развили „биоразградиви стиропор". За сада су од биоспорина направили неколико врста секундарне заштитне амбалаже за ломљиве производње, а раде и на развоју „опреме за јогу". Неколико дана пре уласка у 2021. годину, биоспорин им је донео награду за најбољу иновацију у 2020. на такмичењу у организацији Министарства просвете, науке и технолошког развоја. Компанија Вајт Лемур поред производње и развоја нових биотехнолошких производа, пружа и пословне савете и услуге у циркуларној економији - области која спаја економију и систем управљања отпадом. Биоспорин у фази разлагања Како је све почело? Током рада на Имунину - препарату за јачење имунитета, чији је главни састојак гљива из рода ганодерма, проналазачи су дошли до закључка да она може да послужи и другој сврси. „У току узгоја те гљиве смо експериментима схватили да она може под одређеним условима и са неким стимулусима - подстрекачима, да формира материјал који има сличне карактеристике стриопору", објашњава Станојевић. Узорке гљива су узимали из шума Србије. „У лабораторији смо клонирали примерак за који смо сматрали да има највећи потенцијал да створи најбољи материјал и од ње производимо течност којом у суштини стварамо материјал", додаје молекуларни биолог. Други основни састојак биоспорина је пољопривредни или комунални отпад богат органским материјама - лигнином и целулозом. Отпад је првенствено од дрвета - пиљевине и трине, затим од сламе, сена и окласака кукуруза, али су експериментисали и са кокосовим тресетом. Процес производње почиње тако што се пољопривредни отпад механички обради и уситни, затим стерилише и навлажи, те напослетку „зарази" гљивом која је у течном облику. Добијена смеса се потом утисне у калуп где се гљива развија и расте. Она, каже Станојевић, заправо „једе пољопривредни отпад" и то траје све док не учврсне и не добије жељени облик. Тај процес омогућује хитин - стуктурна јединица гљива, захваљујући коме комади остају делимично повезани, па се тако приликом ломљења стварају ситне пукотине, али он и даље остаје повезан. Биоспорин припада истој класи материјала као и дрво, гума, палмин лист, бамбус и остало. „Та класа материјала постоји, међутим биоспорин је нови материјал у тој групи, јер се производи од врсте гљиве која је аутентична, и његов састав сировина је јединствен", објашњава Станојевић. Јединствена гљива која је његов главни састојак онемогућава им да „сертификују и квалификују" производ за употребу у „директном контакту са храном". Никола Станојевић и биоспорин Биоразградив, негорив и делимично хидрофобан Иако су биоспорин открили већ на почетку пословања компаније, први производи спремни да буду пласирани на тржиште настали су три године касније. Разлози су, између осталих, многобројна тестирања и експерименти. Биоспорин је прво тестиран на Пољопривредном факултету у Београду где је показано да материјал приликом распадања производи органско ђубриво, не остављајући чврст остатак. „Суштински као да се топи, посредством бактерија из земље и производи органске соли које обогаћују то земљиште", тврди Станојевић. У природним условима се распада од три до шест месеци. Сарадњу су остварили и са Технолошко-металуршким факултетом (ТМФ), где су добили потврду да биоспорин припада класи А0, односно да је негорив - за разлику од стиропора који брзо сагорева. Може да издржи температуру до 400 степени. Тим са ТМФ-а је радио и на разним премазима од „биообновљивих извора и рециклираних материја", не би ли побољшао поједина својства биоспорина, попут хидрофобности - способности материјала да се одупире води. Биоспорин је тренутно делимично хидрофобан, па када је кратко у додиру са водом, успева да је одбаци. Међутим, ако је дужи временски период у води или изложен влаги, онда почиње да упија воду. „Производ је 100 одсто биоразградив и од биосировина - уштеда на производима из петрохемије, што значи заштита животне средине, а прати и трендове зелене економије", каже за ББЦ на српском Тихомир Ковачевић, некадашњи истраживач сарадник у Иновационом центру ТМФ. Ковачевић који је био део ТМФ тима на такмичењу, данас је начелник одсека за енергетске материјале Техникум Барич при Војнотехничком институту, где су такође рађена нека испитивања, која за сада, каже, дају добре резултате по питању отпорности биоспорина на воду. Уколико успеју у намери да оспособе биоспорин да у потпуности одбацује воду, планирају да га на тржишту понуде као замену за стиропор код изолације кућа и зграда. Еколошки мотиви су, кажу из компаније, такође били важни у идеји да биоспорин постане одговарајућа замена за стиропор. Када су озбиљније приступили истраживању и експериментима увидели су да „стиропор постаје велики проблем". „Што због присуства микропластике и загађења спаљивањем, што због поскупљења петрохемикалија, али пре свега што ће стиропор од 2021. године бити забрањен за употребу за једнократна паковања", наводи Станојевић. Погледајте видео: Од пластичних флаша у води направио лик водитеља Јована Мемедовића - са разлогом Зашто је овај момак намерно бацио 4.000 флаша у реку „Стиропор је велики загађивач животне средине" Европски парламент је марта 2019. године изгласао закон којим је предвиђена забрана пластичних предмета за једнократну употребу, међу којима су и кутије за храну и чаше од експандираног полистирена - што је друго име за стиропор. Почетком прошле године тадашњи министар за заштиту животне средине Горан Триван изјавио је за РТС да се и у Србији „планира укидање једнократне пластике", те да ће се „приступити мерама које се тога тичу". Према подацима Европске комисије, више од 80 одсто морског отпада је пластика, а производи обухваћени европским законом чине 70 одсто свих предмета у морском отпаду. Стручњаци су сагласни да стиропор загађује воду и да ствара велике проблеме када доспе у мора и океане. Професор морске биологије Даглас Мекоули, са Универзитета Калифорније у Санта Барбари каже да стиропор морским животињама ствара две врсте проблема - механичке и хемијске. „Механички су директни. Често налазимо стиропор у цревима, он узрокује затворе који могу бити смртоности. „Знате колике нам муке задаје благи затвор када поједемо нешто покварено, а ово што се дешава неким животињама је као да сте појели лопту од стиропора", објашњава професор. Хемијска својства стиропора га чине још опаснијим. „Полистиренска пена се понаша као мали загађујући сунђер који сакупља неке од највећих загађивача у океану. „И онда наиђе морска корњача која га поједе мислећи да је медуза", истиче Мекоули. Људи су такође угрожени јер се на трпези често може наћи риба која се храни стиропором. Тихомир Ковачевић каже да је добро што се биоспорин појавио као „одржива алтернатива за пластичне материјале". „Када доспе у земљиште или воду, период његовог разлагања је више десетина година - што значи да није биодеградибилан, односно да се не распада биолошким путем", каже он. Такође, велики проблем представља стирен - његова „сировинска база", хемикалија која се добија у петрохемијској индустрији прерадом нафте. Ковачевић тврди да је стирен „веома опасан, канцероген, отрован" и да се његови „неконцентровани трагови" могу наћи у стиропору. Национални токсиколошки програм америчког министарства здравља означио је стирен као канцерогену материју која преко амбалаже од стиропора може доспети у храну и пиће коју конзумирају људи. Власти у граду Њујорку су 2015. године забраниле употребу, продају и дистрибуцију производа од стриопора - шоља, чинија, тањира и тацни за понети, док се истоимена америчка држава обавезала да на ову забрану од 1. јануара 2022. Према подацима из тог периода у Америци се бацало око 25 милијарди стиропорних шоља за кафу. Рециклажа стиропора Стиропор се тешко рециклира што је још један од разлога његове забране. Због хемијских процеса који грануле од полистирена - пластичне масе настале хемијском реакцијом (полимеризацијом) проширивањем претварају у стиропор (експандирани полистирен), скоро је немогуће рециклирати га. „Не бисте могли тек тако да рециклирате чаше од стиропора и поново их утиснете у калупе јер су већ проширене", каже Џо Бирнацки, професор хемијског интежерства на Тенеси Тех Универзитету. „За то су потребне некоришћене грануле од полистирена", додаје. Из Министарства за заштиту животне средине и канцеларије СЕПА до објављивања текста нису стигли одговори на питања ББЦ-ја на српском - како се у Србији одлаже и третира стиропор после бацања. Ковачевић каже да се, као и већина отпада, бачени стиропор овде одлаже на депоније, где такође загађује земљиште. „Под утицајем влаге долази до спирања штетних супстанци које доспевају у воду и земљиште", објашњава технолог. Постоји могућност термичке рециклаже, односно спаљивања стиропора које се, наводи он, мора обављати у „контролисаним условима при високој температури". Међутим и на тај начин може доћи до загађења, првенствено ваздуха. „То је јак, густ, црн дим који је пун супституисаних фенола који су јако опасни за организам и здравље људи", закључује Ковачевић. Током овог процеса, рециклирани стиропор сагорева у спалионицама, ослобађајући угљен-диоксид и водену пару, што га у развијеним земљама чини добрим горивом за програме „енергије из отпада" који користе топлоту. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk