Да ли је приватним аутомобилима стварно одзвонило?
Пре неколико месеци написао сам лудо оптимистичан чланак о томе како смо вероватно купили своја последња кола.
Био је заснован на анализи која сугерише да би конвергенција електричних возила и мрежа за наручивање вожњи у стилу Убера, заједно са технологијом аутоматизоване вожње, могла у потпуности да преобликује аутомобилско тржиште. Ти нови „робо-таксији" били би толико јефтини за употребу да се више не би исплатило поседовати аутомобил, а та трансформација могла би да се деси веома брзо - за свега деценију - или бар тако то гласи у теорији. Резултат би потпуно променио наш начин живота. Признао сам да је идеја контроверзна и позвао читаоце да је прокоментаришу. И ви сте то учинили. На хиљаде вас. Многи читаоци сматрали су да тај врли нови свет возила која се возе сама звучи сјајно, али још више њих сумњало је да ће до њега доћи. Због тога смо задужили неке експерте да истраже ваше сумње и помогну нам да схватимо колико је уопште вероватно да ће добу приватних аутомобила ускоро доћи крај. Анализирајмо сваки елемент ове револуције засебно. Хоће ли се електрични аутомобили заиста показати одрживим? Прво и прво, аутомобили. Многи од вас питали су, на пример, хоће ли на свету бити довољно литијума и кобалта да се направе све неопходне батерије. Широм света продато је четири милиона електричних аутомобила Ту на сцену ступа Мајкл Лајбрајх, експерт за одрживост који води консултантску фирму за чисту енергију и саобраћај у Лондону. На свету не постоји мањак ниједног од ових елемената, каже он, прави проблем је у томе да ли рударска индустрија поседује капацитет да их ископа и почело је много да се улаже у њу јер је дошло до пораста потражње. Лајбрајх се позива на статистику која сугерише да смо већ ушли у еру електричног аутомобила - до сада је продато четири милиона примерака, а он предвиђа да ће се наредни милион на улицама наћи за само шест месеци. Многи главнотоковски прогнозери сада мисле да ће се до 2030. године на светским путевима наћи више од 100 милиона електричних возила. То баш и није масовни скок о ком сам говорио - до тад би на путевима могло бити укупно две милијарде аута - али ипак је веома значајан развој догађаја. Хоћемо ли икад желети да контролу над нашим возилима препустимо компјутеру? Многи од вас говорили су о осећају слободе који имају у вожњи; о узбуђењу кад нагазите гас. Одговор КарлитосВеја био је прилично уобичајен: „Ако мислите да ћу се одрећи претицања напаљених клинаца у моћним машинама мојим јагуаром, грдно сте се прешли, наивчине." Вожња из чистог уживања у вожњи Ово питање уваљујем Гарију Маркусу, професору психологије са Универзитета у Њујорку, који је нашао времена да оснује компанију за вештачку интелигенцију, коју је опет откупио Убер. Он признаје да вожња уме да буде веома „ослобађајуће искуство", али каже да то не значи да морамо увек да возимо нити да треба то да радимо. „На крају ће се све свести на питање безбедности", каже професор Маркус. „Доћи ће дан кад ће аутоматизована возила постати много безбеднија од људи за воланом." Али - и то је једно велико али - он не мисли да ће се прелазак на аутоматизована возила десити у наредних 10 година. Он мисли да би могло да прође пар деценија пре него што самостална технологија дорасте безбедној вожњи аутомобила. То ће изненадити оне који су са страхопоштовањем гледали успех програма вештачке интелигенције као што је АлфaЗеро Гугловог огранка ДипМајнд. У року од два сата откако је научио да игра шах, АлфаЗеро је побеђивао људе; после четири сата, побеђивао је најбољи шаховски компјутер на свету; за девет сати, постао је најбољи шахиста ког је свет икад видео. Професор Маркус каже да напредак у области возила без шофера није ни изблиза толико брз. Проблем је што је вожња много сложенија и непредвидивија од шаха. Зашто је толико тешко научити компјутер да вози кола? Испоставља се да је изазов учења возила да контролише само себе савршена илустрација тренутне ограничености вештачке интелигенције: компјутери можда неке ствари могу да раде боље од најпаметнијих људи, али често не успевају у задацима које с лакоћом обављају најглупљи. Овај тесла се прошле године забио у паркирани полицијски аутомобил у Калифорнији; возач је изјавио да је ауто био на аутопилоту Кључни проблем је да, кад је у питању вожња, не можете да приуштите себи грешке, истиче професор Маркус. Возилу без возача које ради савршено 99,99 одсто времена и даље не можете да верујете уколико 0,01 одсто времена улеће у паркирана возила или убија пешаке. Свест о томе да је возила немогуће навести да возе безбедно било где сем у праволинијским окружењима као што су аутопутеви навело је гигантске службе за наручивање вожње да се понашају много мање силеџијски кад је у питању револуција аутоматизоване вожње. Убер је, на пример, уложио стотине милиона долара у технологију аутоматизоване вожње. Још 2014. године тадашњи шеф компаније Тревис Каланик предвиђао је да ће аутоматизована кола заменити возаче. Сада је најамбициозније до чега се стиже разговор о организовању „хибридне мреже". „Биће места и прилика када ће имати смисла да аутоматизовано возило покупи некога, а биће других места, прилика, временских услова и делова земље где ће се вожња са шофером који веома личи на данашњи Убер наставити још дуго времена", признаје Ендрју Салцберг, Уберов шеф политике саобраћаја и истраживања. Хоће ли мреже позивања аутоматизованих возила заиста стићи до руралних области? Многи читаоци су тврдили да визија будућности са самосталним возилима никад неће стићи до руралних области Солцбергов одговор на ову критику можда ће вас изненадити. Он каже да су неке од најдраматичнијих промена која је Убер већ увео биле у мањим градовима и руралним областима и Калифорнији. Он каже да је некад било веома тешко дозвати такси у забитијим областима подручја које покрива Убер, али он тврди да компанија сада може да понуди многим корисницима возило за пет до десет минута. Кључ је величина мреже, каже Салцберг. Убер сада има довољно муштерија - макар у Калифорнији - да генерише довољно вожњи како би се вожња таксијем исплатила чак и у области са мањом густином насељености. Суштина Ево мог закључка. Чини се да се две од три компоненте револуције аутоматизованих возила - електрична возила и апликације за позивање вожњи - развијају сасвим лепо. Апликације за наручивање вожњи се умножавају: индијска фирма Ола проширује се изван домаћег тржишта и прошле године је кренула да ради у Уједињеном Краљевству Али трећа - и најважнија - аутоматизација, мора још много тога да постигне. Јесте, већ можете да купите кола која ће сама управљати на аутопуту, мада ћете морати да држите руке на волану јер су ове технологије званично само напреднија верзија функција аутопилота. Очигледно је, дакле, да ће бити потребно много више од 10 година да се одобре аутоматизована возила и тек ће тада моћи да започне неспутана робо-такси револуција. То ће се десити - само не онолико брзо колико су се многи надали. Опклада од 120 милијарди долара да су дани аутомобила одбројани? Али у међувремену неке друге силе раде на подривању наше привржености нашим аутомобилима. Прошлог месеца Убер је отпочео процес нуђења себе на америчкој берзи. Биће то једна од највећих почетних јавних понуда у историји, а прича се да се компанија процењује чак на 120 милијарди долара и то упркос признатих губитака већих од милијарде долара у три месеца пре септембра. Како је, дакле, ова компанија постигла толику цену? То је зато што се Убер налази на прочељу борбе за будућност једног од највећих послова на планети - саобраћаја. Има много доказа да је тржиште већ почело да се мења - погледајте само продају кола у Великој Британији. Прошли су дани кад је блистави нови аутомобил било нешто чему смо сви тежили. Двадесетогодишњаци се све мање труде чак и да положе возачки, зато што им се у ова времена нуди много алтернатива вожњи аутомобила. Убер је недавно уложио у Лајм, компанију за изнајмљивање електричних скутера и бицикала То је сасвим сигурно управо оно што тврди Ендрју Салцберг из Убера. Он предвиђа да многи миленијалци никад неће ни имати кола. „Људи бирају оно што им одговара", каже он. Убер се сада усредсредио на понуду разних других транспортних алтернатива, недавно уложивши у изнајмљивање електричних бицикала и електричних скутера. „Током јутарњег одласка на посао овде у Сан Франциску брже је ићи бициклом, али вам касно увече до аеродрома можда ипак треба аутомобил", каже Салцберг. Многе друге компаније полазе Уберовим стопама, проналазећи нове јефтине и ефикасне начине да нас преместе са једног места на друго. Дакле, чак и ако револуција робо-таксија још није ни на видику, присутни су многи нови разлози због којих ћете можда одлучити да не издвојите новац за властита кола.