Интервју петком: Зоран Јанковић - рецепт за политичко трајање
Зоран Јанковић је други градоначелник у Европској унији по дуготрајности мандата на челу престоница.
Зоран Јанковић је по градоначелничком стажу одмах иза Милана Бандића, челника суседног Загреба Четврту узастопну изборну победу описује као најлепшу кампању, од укупно седам, за коју је био најспремнији. „Живим као да сам већ 12 година на одмору - у овом послу неизмерно уживам. А што се тиче избора, сваки сам дан већ 12 година у изборној кампањи - сем у два дана изборне тишине", каже Јанковић за ББЦ на српском. Близу је 66. године живота, али не изгледа као човек који је остварио законски основ за одлазак у пензију - поносно истиче да је на систематском прегледу од лекара добио оцену да је све „у најбољем реду". Отуда и не чуди одговор на питање - спрема ли наследника. „Не можете правити наследника - то сам радио у Меркатору и то је била грешка. Могу некога подржати, али како градити наследника!? Ко је лидер, не може да буде копија. Без даљег се менаџерске способности могу учити и научити, али не и то јеси ли вођа. Вођа се рађа". Са осмехом каже да га познају у читавом региону, многи говоре да би у свакој престоници република бивше Југославије, ако би се кандидовао, победио у првом кругу. ББЦ на српском писао је о Јанковићевој биографији и победи на последњим локалним изборима. „Град који је спасио Словенију победе деснице" Јанковић је на чело словеначке престонице дошао 2006. године. Прву убедљиву победу донео му је програм 22 кључна пројекта за развој Љубљане, од којег је потом настао документ Љубљана 2025. „Кад ме младе колеге питају шта да раде, ја им кажем - оно најтеже морају направити одмах, у првој години мандата" У међувремену, тај број нарастао је до 500 пројеката на овим изборима, а у 12 година било је изведено више од 2.000 пројеката. Иако га неки оптужују за популизам због таквих бројки, он се на то не обазире. Са поносом истиче да сваког првог уторка у месецу има дан отворених врата за грађане, а до сада му се обратило више од 27.500 мештана. У Љубљани се много улаже у инвестиције, али и нешто више од тога. „Ја увек кажем - култура није трошак него инвестиција. Директор једног нашег културног завода иде и корак даље и каже - она је и више од тога, она мења филозофију размишљања људи." Љубљана је изабрана за зелену престоницу Европе, а централне улице претворене су у пешачку зону Поносно говори о претварању центра града у пешачку зону, сређивању обала Љубљанице, титули Зелене престонице Европе, давању простора у Градској кући ЛГБТ организацијама које ту имају свој кафић, али понајвише о духу који га подсећа на бившу Југославију - где су били прихваћени сви, ма одакле долазили. „У Љубљани различити живимо заједно и међусобно се поштујемо, на шта сам веома поносан. У децембру прошле године смо имали милион посетилаца и упркос веселом расположењу, нисмо забележили ниједан инцидент. Надам се да ће тако да буде и ове године". И док су се словеначке владе опредељивале да земљу у мигрантској кризи на деловима границе штите по „мађарском моделу" - жицом, Јанковић каже да је левичарски дух Љубљане сачувао предност над десницом. Ипак, реч „заштита" искористиће у контексту својих сарадника. На питање „од кога?", оштро ће одговорити да његове „сараднике нико не може мењати - ни медији, ни опозиција. Ништа, осим слабог рада", закључује Јанковић. „Свемирски" Божић крај Љубљанице Београд на води Јанковић: „Весели ме што гледам град на води који расте. Јер знам шта је раније било тамо." ББЦ: „Али брине ли Вас начин на који се то све дешава? Тај пројекат прате разне контроверзе, да ли Вам је уопште битно како се пројекти реализују?" Јанковић: „Апсолутно. Ја јесам пратио медије, али постоји само једно место које може да пресуди - а то је суд. Вучић је опет победио у Београду и то значи да му је већина дала право. Реците ми један велики пројекат, било где, да нема таквих прича." Боље први у граду него средњи у држави И док о локалним изборима говори као о личном уживању, сјајно спремној екипи и победничким резултатима са увек више од 60 одсто гласова, Јанковићева авантура у словеначкој „високој" политици завршила се далеко мање славно. На изборима 2011. године је победио, али га је коалициона игра оставила без фотеље. Подсетиће да тадашњи „прелетач" Грегор Вирант више не игра улогу у словеначкој политици, успут додавши да се бавио саветничким послом у Србији. „Кад победиш на државном нивоу - странке почну да тргују. На локалном нивоу тога нема. Због тога је мени локални ниво сасвим добар и више не намеравам да се кандидујем на државном нивоу." Како су Словенци заличили на Италијане Словеначки избори завршени, победник се и даље тражи Јанковића је три пута примио руски председник Владимир Путин Јанковић регион види као поље сарадње која функционише на три од четири нивоа - грађани, привреда и локалне самоуправе без проблема комуницирају. Каже да проблем настаје поново на - државном нивоу. „Ми са Хрватском немамо проблем, али се они појаве само за време избора. Државни избори добијају се на осећањима, а делити људе по нечему за мене је трагедија". Тврди да пуно тога зна из личног искуства, а посебно из његове добро познате приче о детињству у селу Сараорци код Смедерева - у које због густог распореда није свратио већ три године. „Ја себе описујем као чистокрвног мешанца", готово да не пропусти прилику да помене Јанковић чињеницу да му је отац Србин, а мајка Словенка. Регионални пријатељи који га фасцинирају ББЦ: „Има ли неко у региону, у политици, привреди и спорту ко Вас фасцинира?" Јанковић (не укључујући Словенију и без дугог размишљања): „Ђукановић у политици. Балашевић у култури и друштву, он ми је пријатељ већ 45 година. У спорту - Жељко Обрадовић, такође мој пријатељ. У привреди их има више - Мишковић, Влаховић у Ровињу." „Меркатор" = жалост Словенија га је упознала као директора националног трговачког поноса - водио је „Меркатор" осам година. Модел приватизације у републици која је прва напустила Југославију остао је посебан - држава је остала веома битан играч у кључним компанијама. „Код нас приватизација није направила милијардере - ствари су ишли нормалним путем." Правио је планове да „Меркатор" шири и изван Словеније, приватизује га кроз поделу власништва на четири једнака удела, уведе га у сарадњу са светским ланцем трговине, да га уједини са компанијама српског и хрватског бизнисмена Мирослава Мишковића и Ивице Тодорића, купи београдски „Ц маркет". Против Јанковића су организовани и протести када га је истраживало тело за борбу против корупције Током тих осам година, поред бројних награда за њега и компанију, добио је и - архинепријатеља који га је са челног места и сменио. Лидера конзервативаца у Словенији Јанеза Јаншу, Јанковић види као свог антипода. „Ја сам с Јаншом чак играо фудбал - и то увек против њега: он је играо у нападу, ја у одбрани. Мислим да ми је највише замерао што сам пријатељ са некадашњим председником Миланом Кучаном, а то пријатељство долази из кошарке. Оценио је да имам превелики утицај." Не пропушта прилику да подсети како су продавачице у „Меркатору" плакале кад је он одлазио са чела компаније. „Кад сам ја био председник управе, то је била фамилија, створили смо победнички дух", сећа се он. „Прескочено" питање ББЦ: „Да сад можете да одаберете један велики привредни пројекат у регији, који би то био?" Јанковић: „Нећу Вам рећи. Знам шта бих направио и било је речи о томе, али ћу то прескочити. Мора бити страшно велики проблем и изазов - па Ви сами схватите." „У парницама водим 13:0" Зоран Јанковић водио је Рукометни савез Словеније, био потпредседник Кошаркашког клуба Олимпија, водио рукометни клуб Крим Електа, кандидовао се за функцију у Олимпијском комитету Словеније. Спортски речник искористиће да опише и једну тему која га узнемири када о њој говори. Против њега је почето 17 различитих судских спорова, од којих су четири још активна - каже да греши свако ко мисли да је лепо ићи на суд. „Ја сам тринаест парница на суду добио, остале су још четири од седамнаест. Никада нисам ништа рекао против суда, јер суд је једино место где се све може решавати - у супротном, остала би улица. А било је година у Словенији кад је народ тражио крв." Јанковића кроз привредну и политичку каријеру прати супруга Мија Претреси куће пред телевизијским камерама, наводи о умешаности синова у коруптивне радње - то је тамнија страна каријере Зорана Јанковића који одсечно негира да је у овом региону управо овакво бреме обавезна ознака бизнисмена. „Најгоре је што је моја породица обележена. Шта су моја деца крива што је отац одлучио да се бави политиком? Али, и обратно, што су родитељи криви, у овом случају моја мајка, јер отац је покојни, што се син бави политиком?" Ипак, упркос свему томе, отац Дамјана и Јурета овако одговара на питање - колико ће још мандата бити на челу Љубљане. „То је једина ствар коју себе не питам, од првог мандата. Ја сам шест дана годишње одсутан, кад сам са женом и мајком на мору у Ровињу - али мени је овде тако лепо, са задовољством дођем ујутру, као да сам дошао кући. Шта ће бити, зависи од здравља, мотивације и жеље, поверења грађана", каже Јанковић на почетку свог четворогодишњег мандата. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk