Интервју петком - Смирна Куленовић: „Желим покушати вратити живот на мјесто гдје су многи наши вољени изгубили животе"
Ожиљци на зградама и људима, али и пустош након разарања које је пре тридесет година донео рат на простору бивше Југославије, и данас су један од најупадљивијих елемената у мозаику Босне и Херцеговине.
У напуштеним ратним рововима на брду Златиште надомак Сарајева, са којег се главни град види као на длану, овог пролећа ће изнићи нови живот - хиљаду стабљика лековитог невена, биљке која помаже зарастање рана. Засадиће их жене из Босне, план је младе сарајевске уметнице Смирне Куленовић, коју од Лондона преко Стокхолма до Скопља већ познају по смелим радовима, у којима се, између осталог, бави друштвеном и индивидуалном траумом, али и везом између људи и природе. „Желим покушати вратити живот на место гдје су многи наши вољени изгубили животе", каже Куленовић за ББЦ на српском. Пројекат „Наша породична башта", за Смирну је дубоко личан. Ровови, где је са мамом и баком овог марта већ се посадила прве семенке невена, место су на којем је „мој дјед читав рат као волонтер проводио ноћи", на пет минута хода од породичне куће у којој су проживели опсаду Сарајева. „Quo vadis, Aida": Филм о Сребреници изазива контроверзе О мотивима за снимање филма о Сребреници „Quo vadis, Aida“ Сетва наде У јеку Вијетнамског рата крајем шездесетих година 20. века, фронтмен Битлса Џон Ленон и његова супруга Јоко Оно разаслали су пошиљке са по два жира светским лидерима, уз молбу да их посаде као допринос миру у свету, називајући их „семењем наде". Смирна Куленовић ових дана позива стотинак својих комшиница да јој се придруже у малој, локалној сетви наде, али и у жељи да заједно искажу женску снагу. „Класична слика коју свет има о рату у Босни је уплакана мајка или силована жена - дакле, жена као жртва", подсећа. „Ја их желим приказати као жене са прве линије одбране, које јесу изгубиле брата, мужа или другог мушког члана породице, али су коначно спремне да се не стављају у позицију жртве, већ да буду те које ће самима себи, али и читавом друштву, пружити наду да се насиље неће поновити". Шестог априла - на датум који за историју Сарајева има двоструку симболику, као Дан ослобођења у Другом светском рату, али и почетак опсаде града која је 1992. године, стотину жена ће, уз поштовање епидемиолошких мера, садити невен дуж некадашње линије фронта. „Одлучила сам се за невен, јер је то прије свега медицинска биљка, која има љековито дејство како за човјека, тако и за само тло у којем расте", објашњава Куленовић. На мастер студијама које управо завршава у Аустрији, Куленовић се бави и проучавањем начина на које биљке комуницирају са човеком. „Само један невен чини промену за тло, а не могу ни да замислим шта ће тек учинити хиљаду невена које скупа планирамо засадити". Опсада Сарајева: Сећања преживелих Ровови на Златишту су између 1992. и 1995. године, за време опсаде Сарајева, били на линији разграничења између Територијалне одбране Босне и Херцеговине и снага војске Републике Српске на челу са Ратком Младићем и Радованом Караџићем. Куленовић каже да ове пределе, у предратном Сарајеву честа окупљалишта за породичне пикнике, после рата „нико није покушао оживити, иако су деминирани", Многи и данас избегавају ровове где се током трогодишњег сукоба гинуло и пуцало, каже. Са Златишта данас пуца само поглед на град. „Људи из локалних насеља доводе стоку на испашу", а понекад тинејџери траже заклон од погледа одраслих, каже. Туристи, међутим, долазе. „Туристи могу пуно лакше доћи на ту локацију и посматрати град без неких осјећаја, за разлику од оних који су прошли рат", сматра уметница. Она се нада да ће посађени невен помоћи мештанима да извидају душевне ране. „Мислим да је ово прилика за самоизлијечење и властити пролазак кроз трауматична сјећања која нас вежу за тај простор", каже. Садња, коју је већ обавила са мајком и баком, већ се показала лековитом, додаје. „Видјела сам и колико је за њих двије то било ослобађајуће, јер и оне су се плашиле доћи поново, суочити се са том локацијом и сјетити се насиља". Место ратног детињства За Смирну је насеље Врањаче надомак Златишта, дубоко повезано са детињством. „Једно од мојих првих сјећања је мој дјед како се ујутро враћа са ровова промрзао и уморан", каже. Рођена је децембра 1993. године, али јој у свим документима стоји 1994. „Те [1993] године је пуно институција изгорило, па су дјецу уписали у књиге сљедеће године", објашњава. Златиште памти и по пикницима са баком. „Пењале смо се на брдо и гледале на град - то је истовремено једно од најтужнијих и једно од најљепших места са којих можете гледати на читаво Сарајево", каже. „Сјећам се да смо на декицама јеле ручак крај ровова и мени то као дијетету није било чудно." „Биљке умију зближавати људе" Пројекат "Добре коте" Куленовић се и раније бавила односом између људи, рата, простора и биљака. Она је у Сарајеву 2015. године покренула пројекат уређивања малих, ушушканих и напуштених градских површина, „Добре коте". „Била су изгранататирана и уништена на друге начине током рата, а вријеменом су постала тамна мјеста нашег града о којима нико није бринуо", објашњава. Само су ретки залазили у ове делове града, па су у градском сленгу прозване „добре коте" - место где можеш да урадиш нешто недозвољено и да те нико не види. „Идеја се родила пре свега из личне жеље да репарирам ове локације, гдје се није дешавало ништа сем тих спорадичних ноћних окупљања", каже Куленовић. Тако је на десетак „добрих кота" у Сарајеву никло неколико урбаних башта, игралишта и мурала. Смирни је посебно драга „баштица у насељу Маријин двор, која се 1993. користила као урбана башта, јер су људи имали потребу узгајати храну". Прво су је очистили од смећа, а онда су „почели градити заједнички простор за дружење станара и станарки и садити биљке". „Садња је важна, не само јер нам даје могућност узгајања органске хране, већ зато што ствара осјећај друштвене повезаности који нам свима толико фали", каже Куленовић. Примећује да су „биљке одлична стратегија помирења јер ће се људи без претеране полемике сложити да је добро садити". „Оне умију учинити да се комшије поново почну дружити и да осјете заједништво без обзира на нацију или религију", каже. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk