Дејвид Финчер: холивудски најпровокативнији редитељ
Љубитељи Дејвида Финчера имали су много разлога за славље током протеклих неколико месеци.
У септембру 2020. обележена је 25. годишњица филма Седам, Финчеровог дубоко узнемирујућег психолошког трилера којим се тада тридесеттрогодишњак етаблирао као један од младих редитеља који највише руше постојеће вредности Холивуда. Затим је, само неколико недеља касније, филм Друштвена мрежа, дубинско истраживање о Марку Закербергу и настанку Фејсбука на ком је Финчер сарађивао са сценаристом Ароном Соркином, напунио 10 година. Највеће узбуђење Финчеровим обожаваоцима, пак, донела је чињеница да је, после више од шест година од појављивања његовог последњег дела Ишчезла, филм Манк коначно стигао на Нетфликс. Финчер је чекао око 20 година да пронађе савршен дом за Манка, за који је први сценарио написао његов отац Џек крајем 1990-тих. Док је већину великих холивудских студија одбила идеја о црно-белом биографском филму о сценаристи Грађанина Кејна Херману Џ. Манкевицу, Нетфликс је Финчеру дао пуну слободу да оствари његову визију. Први прикази Манка су за сада изузетно позитивни, а Финчер је аутоматски постао један од главних претендената на награду Оскар за најбољег редитеља. Ковид-19 пореметио је биоскопски календар за 2020. годину, те Финчерова конкуренција није онолико снажна колико је могла да буде. Међутим, велика је срамота за Америчку филмску академију то што је овај титан савремене режије добио номинације за најбољег редитеља само за филмове Необични случај Бенџамина Батона и Друштвена мрежа. Упркос овом превиду, Финчеру је одавно загарантовано место у филмском пантеону. Ниједан савремени редитељ није проучавао отуђење, депресију, опсесију и мрачну страну интелигенције на начин на који то чини Финчер, истовремено им приступајући на модеран, интуитиван и, најважније, забаван начин. Шта је то што издваја Финчерова дела од дела његових колега? Директор фотографије Џеф Кроненвет сматра да је у питању начин на који Финчер изазива публику да испита сопствену рањивост. Кроненвет је први пут сарађивао са Финчером 1989. године као асистент камере на видео споту за Мадонину песму Oh Father, а потом су заједно радили на филмовима Борилачки клуб, Друштвена мрежа, Девојка са тетоважом змаја и Ишчезла. „Он у први план ставља нашу рањивост и наше слабе тачке, тако да смо приморани да их на неки начин упијемо. Чак иако нам се потенцијално не допадају", каже Кроненвет за ББЦ. Објашњава да на крају скоро сваког Финчеровог филма гледаоцу остаје да се запита шта су били исправни или погрешни поступци, као и да ли би се он сам понео на исти начин као ликови у филму. „Таква питања чине основу квалитетних дискусија и разговора, али такође изазивају непријатност код људи. Његови филмови нису увек чисти, углађени и фино упаковани", каже Кроненвет. Финчерова репутација мрачне и мистериозне личности, настала на основу његових филмова, у нескладу је са „невероватно страственим и осећајним типом", ког Кроненвет сматра својим великим пријатељем. „Пошто бира теме које провоцирају и изазивају снажна осећања код људи, лако би било назвати га безосећајном и мрачном особом без срца. Он заправо уопште није такав. Он то увиђа и свестан је тога. Он проучава људску природу. „Само онај ко није гледао његове филмове може да тврди да су они хладни, без страсти или људскости. Он проучава и представља нам мрачне стране људске природе. У томе је цела поента. Жели да проучава мањкавости које сви имамо." Финчерово интересовање за овај аспект људске психе инспирисано је одрастањем у Заливској области Сан Франциска крајем шездесетих и почетком седамдесетих година 20. века, у време када је серијски убица Зодијак терорисао становнике тог подручја. Финчер је са исцрпном детаљношћу и прецизношћу приказао тај период и причу о Зодијаку у истоименом филму из 2007. године, а потом је наставио да истражује менталне процесе серијских убица кроз две сезоне серије Ловац на умове (Mindhunter) на Нетфликсу. Лоренс Неп, професор на студијама филма и уредник књиге Интервјуи са Дејвидом Финчером, сматра да је редитељ последњом сценом прве сезоне Ловца на умове, у којој Холден Форд (глуми га Џонатан Гроф) доживљава нервни слом због тога што је осетио снажну повезаност са убицом Едом Кемпером, на свој начин препознао да постоји опасност у „превеликој блискости са материјалом који се проучава", као и да је могуће досегнути тачку у којој човек изгуби „свест о својој позицији, равнотежу и додир са самим собом". Паметан приступ Док су Финчерова перспектива и способност да је усклади са захтевима мејнстрима у Холивуду несумњиво јединствене, успон од режисера музичких спотова и реклама до филмског редитеља такође чини кључан састојак његовог успеха. Неп каже да пређени пут, као и посвећеност раду коју је тај пут изискивао, издваја Финчера од других редитеља који су се појавили половином деведесетих година 20. века, као што су Кевин Смит, Квентин Тарантино, Стивен Содерберг и Ричард Линклејтер. „Било је врло оштроумно и мудро бавити се прво музичким спотовима, па кроз њих ући у свет дугометражног филма. Он поседује занатско умеће и брине о детаљима, што се не примећују толико код других редитеља", Неп каже за ББЦ. „Врло далековидо сагледава промене и праксу у филмској индустрији. Погледајте само како се на Нетфликс убацио тако рано са серијом Кућа од карата." Управо је радећи на рекламама и музичким спотовима Финчер научио како да истински сарађује и има поверење са продукцијском екипом. Неп истиче да Финчер, иако је „комплетан редитељ" који је увек „веома свестан монтаже, звука и филмског дела као целине", такође увек показује „изузетну способност за сарадњу, уз јасно задржавање сопственог ауторског приступа". Међутим, како заправо изгледа радити са Финчером током целе продукције? Лареј Мејфилд је једна од Финчерових неизоставних сарадника још откако ју је ангажовао као директора кастинга за Борилачки клуб. Мејфилд, која је радила као његов асистент и пре него што је тај роман Чака Поланика адаптиран 1999. године, каже да се Финчерове вештине сарадње простиру и са друге стране камере. „Он заиста воли глумце и зна много о њима." Финчер је, међутим, увек највише усредсређен на сценарио и ликове. Много пре снимања, Финчер и Мејфилд се састану и рашчлане сценарио са становишта сваког од ликова. Запитају се: „Ко је тај лик, одакле долази, шта је његова историја, шта жели да постигне, у каквом је емотивном стању?", све како би га разумели и установили на који начин „тај лик покреће причу, како се односи према другим ликовима и које му место у причи припада", каже Мејфилд. Заснован на роману Чака Поланика из 1996. године, „Борилачки клуб" изворно није постигао успех на благајнама, али продаја ДВД-а претворила га је у култни хит. Борилачки клуб је такође био прва велика холивудска продукција на којој је Кроненвет радио као директор фотографије. Не изненађује што је много тога научио током снимања, а најважнију лекцију добио је веома смирено и сталожено. Кроненвет је у неком моменту сматрао да је једна сцена превише мрачна, док је Финчер инсистирао да је превише светла. Када се испоставило да заиста јесте превише мрачна, Кроненвет је претпоставио да ће добити отказ, пошто није био у стању да објасни проблем и није био довољно директан. Уместо тога, Финчер се окренуо ка њему и рекао: „Знаш шта? Границе не могу да се померају ако се не прихвате и ризици. „Данас смо ризиковали, а сутра ћемо опет. Кад се ствара уметност, понекад се праве и грешке". То је „заиста проширило" Кроненветов приступ прављењу филмова. „Људи некад допусте да их страх савлада. То их спречава да остваре своје циљеве. „Што се мене тиче, ако те нешто држи на опрезу и одржава ти будност, ако те држи иновативним и спречава да се понављаш, искористи га као оруђе. Мислим да нам то помаже да останемо на правом путу и да будемо прогресивни", каже Кроненвет. Откако ради са њим, Мејфилд примећује да Финчер жели да сарађује само са „важним људима пуним живости" који су одлучни да реше проблеме на његовом филмском сету. „Ми не радимо за Дејвида, ми радимо са Дејвидом. Ми смо ту да подржавамо његову визију и да, сви у оквиру својих задужења, напредујемо. Чак и када је тежак дан." На крају крајева, Финчер је савршено добро зна да „он сноси крајњу одговорност", каже Кроненвет, и да „стоји иза свега што је добро, лоше, погрешно или исправно у свим његовим филмовима". На Финчерову срећу, његова дела већином обожава како публика, тако и критичари. Неп сматра да његов утицај превазилази пуко умеће и лепоту визуелног приказа, као и интелигентно и стимулативно имплицитно значење које уграђује у своја дела. Финчер је „психотерапеут америчког друштва" - ту улогу је наследио од свог великог узора, Алфреда Хичкока - јер је „дубоко свестан публике и у стању је да комуницира са њом и прогура своје дело", пише Неп. Лареј Мејфилд највише инспирише у вези с Финчером, поред тога што је његово име, захваљујући његовим делима, „већ урезано у историју кинематографије као једног од најбољих редитеља свих времена", јесте то с колико скромности и поштовања он уважава прилику коју је добио да испуни животну амбицију и ствара филмове. „Он све ово схвата веома озбиљно. Ово је велика одговорност. Да бисте снимили филм, људи вам дају много новца. Дејвид то не схвата здраво за готово. „То је још једна ствар у вези са Дејвом, за њега нема изговора да нешто не урадите најбоље што умете. Јер нам је могућност да се бавимо овим чим се бавимо напросто поклоњена." Филм Манк је премијерно приказан на Нетфликсу 4. децембра. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk