Југославија, носталгија и уметност: „Повезујем се с људима који су део мене, а нисам стигла да их упознам“
У Србији у пролеће 2020. тешко је започети текст, а не споменути пандемију корона вируса.
Поштанске маркице припадају Маријиној мами, која их је скупљала током основне и средње школе. Највећи део је скидан са писама које је добијала од оца који је радио у иностранству. Други део је купљен на сајмовима или се мењала са другим скупљачима. На маркицама је углавном Тито, градови Југославије или неке значајне манифестације. Ипак, мали бег од стварности представља виртуелна изложба коју је покренуо Музеј Југославије и многе враћа у младост и време које из ове перспективе можда делује као измишљено. Музеј Југославије покренуо је акцију #YUDOM, виртуелну изложбу коју креирају сви који пронађу у кућама предмете из некадашње Југославије и објаве фотографије на друштвеним мрежама. Овој акцији прикључила се и 23-годишња Марија Симић, студенткиња Факултета драмских уметности у Београду. Бави се позоришном и видео продукцијом. За себе каже да „није права Југословенка, јер је рођена у крњој држави", али наводи да су јој веома важни предмети које је приказала на изложби. „Омогућавају ми да се повежем са људима који су део мене а које нисам стигла да упознам, да ме подсете на неке који више нису ту, а и да ми докажу да мама и тата нису одувек били родитељи и да то није једина сфера њихових личности", каже Марија за ББЦ на српском. Она воли овај период историје наше земље , јер је „занимљив и јер има потенцијал да постане озбиљан бренд." Фиксни телефон беле боје Искра Словенија - телефон је Марија добила од комшинице. Не зна где га је купила, али телефон и даље ради „Тада смо били важни и признати, а дизајн предмета ми се допада, јер њихово трајање и данас доказује квалитет", каже Марија. Она планира да настави да сакупља предмете и да једног дана можда поклони целу колекцију музеју. „Једва чекам да се заврши изолација како бих могла да посетим куће баке и дека и пронађем још предмета из Југославије. За мене акција тек почиње!", каже Марија. Сви предмети су власништву њене породице и дуго су ту, сем неких који је добила на поклон или купила. Албум за сличице „Кошаркаши и кошаркашки тимови Југославије" припада Маријином тати. Скупљао их је 1982. године јер је тренирао кошарку у ОКК Шабац. Албум није до краја попуњен, али има доста дупликата које је зарадио на тапкању. Метална кутија за сок Флејвор Еид. Маријина бака је дуги низ година радила у самопослугама Баново Брдо, да би крајем осамдесетих отворила своју малу радњу. Кутија је остала из бакине продавнице. У њој тренутно чува колекцију играчака из Киндер јаја. Плоча Драгана Стојнића „Била је тако лијепа" -Марија је купила прошле године на бувљаку за 100 динара. То је њена омиљна плоча коју слуша на очевом грамофону. Лична карта Маријиног прадеде Драгомира која је издата 1976. Карте за фудбалску утакмицу Звезда - Бајерн 1991. године - карта за полуфинале купа европских шампиона. Маријин тата навија за Партизан, али је ишао како каже „на највеће достигнуће фудбала које се не пропушта". Када се утакмица завршила навијачи су ушли на терен да прославе, па је и он узео бусен траве и понео за успомену, који се касније осушио. Данилов „Вучко" и штафета младости за успомену Данило Стојић има 38 година, бави се писањем и видео продукцијом у Београду. Његова вереница је „набасала" на позив Музеја Југославија, па су одлучили да „мало проњушкају по стану". „Вучко је некако одувек био део мог животног простора", каже Данило за ББЦ на српском. Његов тата га је донео из Сарајева кад је Данило био мали и у почетку је „висио" на зиду собе у којој су спавали брат и он. „Сада краси терасу у стану и јавља која је температура напољу". Стојић каже да многи предмети које је видео у пројекту музеја „буде носталгију". „Сећају на неко безбрижно детињство, које се сад чини као да је део неког другог, измишљеног живота", каже он. Данило за себе не може да каже да је југоносталгичар, иако и „садашњу државу не осећа као своју земљу". „Исто тако нити било коју од суседних држава бивше Југославије не осећам као иностранство. Па рецимо да су ови предмети као некакво подсећање да сам у смислу земље порекла - сироче", додаје Стојић. Тротинетом низ олимпијску стазу за боб и санкање у Сарајеву Штафета младости је код њега завршила крајње случајно. Пре неких 15 година је боравио у Зрењанину, поводом промоције књиге коју је приредио са још двојицом сарадника. „Био сам гост Културног центра у том граду, па смо у неком тренутку лутања наишли на котларнице на чијем је зиду био окачен велики Титов постер одштампан на платну", присећа се Данило. И другари и он су се одушевили када су упознали домара који је сачувао тај постер и окачио га у котларници. Домар их је увео у просторију у којој су се налазила два велика дрвена сандука пуна предлога за Штафете младости и рекао им да могу да изаберу по једну за успомену. „Ја сам се одлучио за ову металну, са црвеном петокраком на врху и осам прстенова који (претпостављам) представљају шест република и две покрајине", каже Данило. Значке из доба Југославије за само 10 динара Анђелија Поповић је у Новом Саду уписала факултет, а после студија је одлучила да тамо остане. Она је туризмолог, партнер у породичној столарској радионици и колекционар старих ситница. Њен профил на Инстаграму „Najlon_girl" сведочи о томе да је чести посетилац Најлон пијаце код Новог Сада. Тамо проналази „разна блага", а многа су управо из доба Југославије, које је неко давно одбацио или их су животне околоности довеле на нечију тезгу на бувљаку. За пројекат Музеја Југославија је чула случајно, те је одлучила да се прикључи. На „бувљој" пијаци их је платила само 10 динара по комаду Анђелија каже да је значке сакупљао њен деда. „Од Вардара до Триглава свако је предузеће имало своју", каже она и открива да су јој посебно интересантне значке хотела. На „бувљој" пијаци их је платила само 10 динара по комаду. Произвела га је Титан ливница у Камнику у Словенији „Овај млин за кафу је стар барем 60 година и испратио је много јутарњих и поподневних седељки", каже Анђелија. Произвела га је Титан ливница у Камнику у Словенији, а она и њен супруг су га пронашли у дединој радионици. „У лошем је стању, али ћемо га убрзо рестаурирати", каже она. Мирјана Марић је била заштитни знак чувеног „Југоекспорта" и синоним за квалитетну моду у СФРЈ Анђелија је веома поносна на овај „улов" сa Најлон пијаце. Ова кожна торба, креација је Мирјане Марић чије су креације носиле многе Југословенке. Мирјана Марић је била заштитни знак чувеног „Југоекспорта" и синоним за квалитетну моду у СФРЈ. „Свака девојка из Југославије која је тада желела да има квалитетан одевни предмет или аксесоар није имала потребе да новац троши у иностранству", каже Анђелија. Иренини предмети из Југославије као инспирација Ирена Кузмановић је самостална уметница која ради с децом. Има 30 година и живи у Београду. На Инстаграму је саазнала за овај пројекат и одлучила да му се прикључи. Предмете које је представила углавом припадају њеној баки. „Један део предмета које сам фотографисала су из стана мог момка", каже Ирена. О предметима које је представила на изложби #yudom каже да су углавном купљени у народној радиности, односно у продавницама сувенира и робним кућама из периода Југославије. „Бака их је најчешће куповала на путовањима по земљи, у периоду између између половине шесдесетих до краја осамдесетих година", каже Ирена. Њена бака је велики љубитељ порцеланских шоља, тањира и кристалних чаша и ти предмети и даље стоје у витрини као украс. У Ирени ови предмети буде носталгију, иако није одрастала у периоду док је Југославија постојала. „Током целог детињства сам слушала дивне приче из тог времена", каже Ирена и додаје да је највише инспиришу старе фотографије, које сакупља и користи у ликовном стваралаштву. И старо и младо из целе бивше Југе Кустоскиња Сара Сопић из Музеја Југославије каже је ово био начин да се програмска делатност ове установе усмери ка дигиталном садржају, због ванредног стања и немогућности да посетиоци дођу до њих. „Под слоганом Остани у музеју омогућили смо публици да посети виртуелно поједине изложбе", каже Сопић за ББЦ на српском. Пројекат #yudom је активан и на Фејсбуку, Инстаграму и Твитеру. „Највише је заживеo на Инстаграму, јер је то можда најзахвалнија платформа за овакав тип пројекта", каже Сопић. У плану је да после укидања ванредног стања ураде пресек и одабир најрелевантнијих фотографија. „Планирамо да их униформишемо дизајнерски и изложимо на сајту и друштвеним мрежама Музеја Југославија", каже Сара. Ко се сећа ове пасте за зубе? У пројекат се укључио цео регион. „Фотографије даноноћно стижу из Хрватске, Словеније, Црне Горе и наравно у највећој мери из Србије односно Београда и Новог Сада", каже Сара и додаје да је им статистике говоре да се у пројекат укључила широка група људи од 16 до 65 година. Старији учесници шаљу фотографије предмета које за њих имају неку сентименаталну вредност, док су припадници млађих генерација углавном они који цене естетику југословенског дизајна јер је ретро и шик па своје домове украшавају предметима из овог периода. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk