Фудбал и историја: Како су Совјети освојили Британију на фудбалском терену
Био је уторак поподне, новембра 1945, а улице Фулама су биле препуне.
Навијачи су долазили како су умели - Стамфорд Бриџ је био крцат пред меч између Челсија и Динама из Москве Десетине хиљада људи се спремало да присуствује нечему за шта су били ускраћени још од 1939. године, а за неке је ово била и прва прилика у животу. Сви су они желели да присуствују фудбалској утакмици у којој се један британски тим састајао са противником из иностранства. Мештани су издавали простор у двориштима као паркинг за бицикле, а на тротоарима су биле продаване ушећерене јабуке, поморанџе и брошуре са саставима тимова. Тапкароши су карте којима је оригинална цена била 10 шилинга, продавали осам пута скупље, за четири фунте. Тротоари су били препуни униформисаних припадника оружаних снага који су се, заједно са радницима и децом, пробијали кроз масу не би ли стигли до Стамфорд Бриџа. Жеђ за фудбалом је била неутажива. Неки су успели да уђу у суседне куће да би имали поглед на терен, други су пратили пругу или шине од метроа да би се неопажено приближили стадиону. Вешти пењачи, неустрашиви и они са војним искуством су се успињали задњом страном трибина само да би се нашли на несигурном крову стадиона 30 метара изнад земље. Званично, на стадиону је било око 75.000 навијача. Јасно је да је било присутно много више људи. Неки процењују да је на стадиону било око 100.000 људи Облаци Другог светског рата су се разишли 13 недеља раније са јапанском капитулацијом. Атмосфера у југозападном Лондону је била весела и свечарска, у духу необуздане слободе и ишчекивања бољих времена. Сличан осећај другарства међу савезницима који су однели победу учинио је да један руски фудбалски тим буде позван на турнеју по Британији. На пут су били послати шампиони Совјетског Савеза. Био је то клуб о којем нико у Британији није знао ништа, осим штурих информација које су прикупили новинари на тренинзима присуствују тренинзима, када је тим стигао у Британију. У 2:25 поподне, из тунела на Стамфорд Бриџу је изашла група исклесаних фудбалера мистериозног изгледа, спремних да се супротставе Челсију. Био је то Динамо из Москве. Дугачка битка коју су и Совјетски Савез и Британија водили током Другог светског рата, као и огромне жртве совјетског становништва у рату са нацистима, донели су Русима изузетну популарност у Великој Британији. Али током преговора 1945. године, када се одлучивало о европској будућности, тај осећај је склизнуо у сумњу и неповерење. Сједињене Америчке Државе су одбијале да открију нуклеарне тајне, а Совјети су већи део источне Европе држали окупираним. До тада ниједан руски тим није посетио Британију, а Министарство иностраних послова је сматрало „да ће бити потребно много више од једног фудбалског меча да би се срушиле баријере у које је совјетска влада чврсто веровала". После притисака из руске амбасаде, британска влада је коначно попустила, али се дистанцирала од свега тако што је за домаћина прогласила Енглески фудбалски савез (ФА). У наредних неколико недеља, британски навијачи ће морати да поново преиспитају своје уверење да су они најбоља фудбалска нација. А Џорџ Орвел ће за турнеју рећи да је представљала „рат без пуцања". Играчи Динама су се загревали пред почетак меча - призор који је тада био редак на енглеским фудбалским теренима Први дани посете нису прошли најбоље. Фудбалски савез је делегацију Динама из Москве сместио у касарну Велингтон, на Сент Џејмс Парку. Чак су заборавили и да обезбеде чаршаве и јастуке на креветима. Руска делегација није била импресионирана овим третманом, па су играчи одбили да учествују у даљем програму посете док се проблеми везане за смештај и исхрану нису решили на начин на који су желели. Пронађен је адекватни смештај и играчи Динама су ускоро могли да уживају у турским купатилима хотела Империјал на тргу Расел. Совјети су имали списак од 14 тачака у својим захтевима о томе како ће се одвијати турнеја. Тражи су да све утакмице играју са професионалним тимовима, да један од мечева буде против Арсенала, да њихови играчи не морају да носе бројеве на дресовима и да имају бар једну измену током утакмице. После дугих преговора, договорена су три меча. После трећег, требало је да Енглески фудбалски савез и Руси размотре и одигравање четврте утакмице. Британска штампа није била сигурна које су биле могућности њихових гостију. Лист Ивнинг Стандард је писао: „Не очекујте много од Динама. Они су обични почетници, радници, аматери". У совјетској Русији, енглески фудбал је био поштован. У документарном филму Више од фудбала из 2001, нападач Динама из Москве је рекао: „До ових мечева, знали смо само да је Енглеска колевка фудбала и да је њихов фудбал био најјачи на свету". Динамова полутка Леонид Соловјев се присећа: „Рекли су нам да су Енглези страшни и да могу да целим тереном трчећи носе лопту на глави". Али чак и у дуелу са противником који је деловао супериорнији, постојао је одређени притисак на играче да комунистичку нацију представе на најбољи могући начин. Бесков се присећа: „Била би то велика брука да смо се у Москву вратили поражени, било би нас срамота да нос промолимо у јавности". Челси - Динамо Москва И тако је била постављена сцена за наступ Динама на крцатом Стамфорд Бриџу. Навијачи Челсија су били збуњени када су играчи Динама истрчали на терен 15 минута пре почетка и почели да се загревају вежбама у којима су користили неколико лопти. Навијачима је овако губљење енергије изгледало као нешто што неће изаћи на добро за њихове противнике. Пре почетног ударца руски играчи су својим противницима поклонили велике букете цвећа, што је донекле посрамило домаће играче. Тако је куртоазни гест уобичајен за совјетску лигу од стране домаће публике био виђен као крајње бизаран. Један навијач је довикнуо: „Људи, шта је ово? Сахрана Челсија?" На неки начин, испоставило се да је ова подсмешљива упадица била донекле и пророчка. Играчи Челсија пред сам почетак меча, са букетима цвећа које су им даривали Руси У првим минутама, Челси је имао проблем да се избори са кратким пасовима и кретњама руских играча који су у првих 20 минута четири пута шутирали на гол и два пута погодили стативу. Домаћини су били на конопцима. Али потпуно супротно од виђеног на терену, Челси је повео са 2:0. Други гол је пао после грешке у одбрани гостију. А онда, само пар минута пред полувреме, свиран је пенал за Динамо. Лопту је узео Леонид Соловјев. У целој својој каријери, до тог тренутка, промашио је само један пенал. Јако је ударио лопту, али се она одбила од стативе. Соловјев се присећа: „Ниједан од мојих саиграча ми ништа није приговорио". Динамо се вратио у меч. У 65. минуту Василиј Kарцев је добио лопту од Јевгенија Архангелског, прошао двојицу одбрамбених играча и са ивице казненог простора пласирао лопту у гол. А онда је, само 15 минута пре краја меча, Архангелски центрирао, а лопта се одбила од једног домаћег играча и ушла у мрежу Челсија. Било је 2:2. Домаћи играчи су тада пошли напред, али је Динамов голман Алексеј Kомич имао неколико сјајних интервенција, само да би у 81. минуту, Челсијево појачање од рекордних 14.000 фунти, Томи Лоутон, главом вратио предност. У узбудљивом финишу, Всеволод Радикорски је освојио лопту и упутио је напред, она је погодила једног играча Челсија и одбила се до Всеволода Боброва који би иначе био у офсајду. Бобров је опалио по лопти и постигао гол, а Британци су повицима поздравили Русе. Уследио је и последњи судијски звиждук при резултату 3:3, а публика је улетела у терен, подигла неколицину руских играча и однела их у тунел. „Динамо је имао један од најбржих тимова које сам видео у животу - њихова додавања су нам била потпуно збуњујућа, а они су их често изводили из места", присећа се Лоутон. Kапитен Челсија, Џон Харис, је рекао: „Најмање два Лоутонова шута су била таква да их ниједан голман не би ухватио, али Kомич је скакао као тигар и грабио их". Британци су волели такав стил и моментално су заволели Динамовог голмана. Иако је био просечне висине, Kомич је имао неуобичајено дугачке руке, експлозивне физичке предиспозиције и сјајно је успевао да блокира противничке ударце. И сада је заувек био запамћен као „Тигар" Kомич. Kасније ће постати ментор свом наследнику у Динаму, Лаву Јашину. Kардиф - Динамо Москва Пред други меч, Фудбалски савез је одбио да откаже утакмице које су биле предвиђене да се играју у оквиру редовног кола, па је само Kардиф Сити, који је тада играо у Трећој лиги, могао да угости туристе. Само три дана пре утакмице, Kардиф је био домаћин краљици, тако да је железничка станица већ била украшена и заставе су биле спремне да поздраве и госте из Москве. У коповима, железарама и на доковима јужног Велса, симпатије према социјализму су биле уобичајене. Kако су представници двора отишли, срп и чекић су били подигнути на зграду градске скупштине у знак добродошлице. Играчима Динама је указана дужна грађанска почаст, а руска делегација је била одушевљена. Званични медиј совјетске државе, Радио Москва, је директно преносио меч, а пре почетног ударца 40.000 посетилаца је певало уз мелодију химни које је изводио униформисани бенд на терену Нинијан Парка. Сваки играч Динама је добио пригодну рударску лампу, а једна таква је и данас изложена у клупском музеју у Москви. Убедљива победа Динама над трећелигашем Kардифом је изазвала забринутост у Фудбалском савезу Енглеске Сва нервоза коју су играчи Динама испољили током првог меча против Челсија је потпуно нестала у дуелу са Дроздовима. После 25 минута, велшки тим је већ губио са 3:0. У другом полувремену су били прегажени пошто су за само осам минута примили пет голова на путу до коначног резултата од 10:1. Био је то најубедљивији пораз који је неки британски клуб доживео од неког противника из иностранства. Расположење које је пратило целу турнеју је постајало све интензивније. Совјетски Савез је требало да представља опустошену нацију која се борила да преживи. Сама чињеница да су били способни да саставе тако квалитетан тим, као да је представљала стрелу одапету право у срце британског послератног самопоуздања. Да ли ће равнотежа поново бити успостављена? Арсенал - Динамо Москва Арсеналу је недостајало неколико играча који су и даље били у оружаним снагама, расутим по целом свету. Зато су регрутовали ,,гостујуће" играче, укључујући и Стенлија Метјуса из Стоук Ситија, Стена Мортенсона из Блекпула и Џоа Бакузија из Фулама који је играо и у уводном мечу за Челси. Динамо се жалио, тврдећи да су били приморани да играју против тима Енглеске. Било је то ипак помало прејако, с обзиром на то да су и они сами довели четворицу играча који су играли за друге совјетске клубове. Ситуацију је додатно компликовала и густа магла која је прекрила већи део југоисточне Енглеске. Динамо је желео да се меч одложи, али с обзиром на број продатих карата, Фудбалски савез је одбио тај захтев. Динамо је сумњао да би меч могао да буде намештен, па је захтевао да утакмицу води руски судија Николај Латишев, који ће годинама касније судити и финале на Светском првенству 1962. Утакмица је требало да се игра на стадиону Тотенхема, Вајт Харт Лејну, јер је на Хајберију и даље било смештено Министарство одбране које је стадион користило као центар за осматрање ваздушних напада на град. Редови су почели да се формирају још у поноћ, а у 10.30 пре подне је гомила била тако велика да је полиција наредила да се капије стадиона отворе. У тренутку када је у подне тог дана Латишев контролисао услове за игру на самом терену, на трибинама је већ било око 40.000 људи, тако да је отказивање меча у старту представљало врло компликовану опцију. Редови у магли испред Вајт Харт Лејна, 21. новембра 1945. Према извештајима са утакмице, Динамо је повео већ у првом минуту, пре него што су играчи Арсенала успели и да додирну лопту - а већи део од 54.000 посетилаца није могао ни да види гол. Густа жута магла је прекрила стадион до те мере да је судија инсистирао да обојица линијских судија буду на истој половини терена. Посла је током меча било за све судије. Метјус, који је без проблема пратио гостујуће играче, је био кажњен због грубе игре. Динамов Kомич је морао да се бори са жестоким насртајима, док је Арсеналов голман, Велшанин Вин Грифитс, добио два ударца у главу. На полувремену није имао представу који је резултат, тако да је неко од посматрача морао да га замнеи. Био је то Хари Браун из Kвинс Парк Ренџерса. Арсенал је недуго након Динамовог вођства успео да изједначи резултат, а још три гола су пала за само четири минута пред полувреме. Други Арсеналов гол је дошао након снажног ударца десном ногом Мортенсена. Само 30 секунди касније, нападач Блекпула је искористио још један центаршут након дриблинга Метјуса. Затим се Kонстантин Бешков прошетао кроз одбрану Арсенала и шутирао поред ошамућеног Грифитса за 3:2 у првом полувремену. У другом делу, Сергеј Соловјев је поново донео изједначење свом тиму иако је био у великом офсајду. Арсенал је тражио и пенал, али он није био досуђен, а онда је Латишев искључио Џорџа Друрија због ударања противника. Друри се правио да ништа не разуме пре него што се изгубио у магли. Детаљ са меча Арсенал - Динамо, видљивост је била ужасна Видљивост је ускоро постала мања од 30 метара, Соловјев је добио лопту док је био у офсајду и упутио пас према Боброву који је Динамо довео у вођство. Фарса се наставила и када је Арсенал био убеђен да му је поништен савршено исправан гол. Рони Рук је добио лопту на 40 метара од гола и кренуо у спринт. Михаил Семичасниј, капитен Динама, је као рагбиста стартовао на противника и оставио му расекотину на челу. Рук је узвратио лактом и оставио модрицу на оку одбрамбеног играча и потом упутио бомбу са 25 метара која је прохујала поред Kомича. Латишев је зауставио игру и досудио слободан ударац за Динамо са места на којем се окршај догодио. Арсеналов менаџер Џорџ Алисон је затим предложио првом секретару совјетске амбасаде да меч буде окончан не би ли се зауставила бесмислица. Његова понуда је била одбијена. Гости су сачували предност и добили утакмицу. Већи део посетилаца је морао да сачека сутрашњу штампу не би ли сазнали коначни резултат. Дејли Мејл је овако известио са меча: „Била је ово једна од најузбудљивијих утакмица коју 54.000 навијача није могло да види". Свађе су претиле да окончају турнеју, али је помешан осећај очаја, чежње да Руси буду побеђени и чињенице да су мечеви доносили огромне количине новца, довео до тога да и четврта утакмица буде заказана. Динамо се спремао за пут на север. Ренџерс - Динамо Москва У Глазгову се дигла толика бука око меча да су карте које су оригинално коштале 21 шилинг, на црно продаване за 10 фунти, скоро 10 пута скупље од почетне цене. Само после два минута игре, досуђен је слободан ударац за Динамо на 20 метара од гола. Живог зида није ни било, па је Kарцевљев ударац прошао поред голмана и завршио у мрежи тик уз десну стативу. Било је то 1:0. Динамо је наставио да доминира, али је нападач Ренџера Били Вилијамсон успео да изнуди сумњив пенал који Вили Вадел није успео да претвори у гол пошто је шутирао директно у Kомича. Затим је Динамо постигао најлепши гол на турнеји. Бобров је на ивици казненог простора навукао двојицу одбрамбених играча и центрирао лопту ка Бешкову који је левом ногом вратио уназад тачно кроз двојицу одбрамбених играча. Kарцев, на којег нико није пазио, је налетео и снажно упутио лопту у супротни угао гола. Дејли Телеграф је известио како је то био „најсавршенији гол постигнут на Ајброксу". Пет минута пре полувремена, Ренџери су коначно имали и мало среће. Центаршут је падао на неких осам метара од гола и када је лопта пала Kомич је у покушају да је ухвати налетео на Џимија Смита, а лопта се од Смитове дијафрагме одбила у празну мрежу. И поред великих напора у другом полувремену, Ренџери нису успели да још једном постигну гол. Али је затим Вилијамсон утрчао у казнени простор са левог крила и био срушен у тренутку када је покушао да пређе противничког бека. Ренџери су захтевали пенал, судија је то одбио, али се накнадно, после консултације са линијским судијом, предомислио и досудио казнени ударац. Џорџ Јанг је пришао лопти. Снажно је шутирао у Kомичев леви угао, а голман се није ни померио. Утакмица је завршена 2:2. Kарте за меч са Динамом на Ајброксу су се продавале за суму 10 пута већу од номиналне цене Покушана је и експресна организација петог меча не би ли се некако указала шанса да се Руси коначно победе. Овог пута, Динамо је требало да игра против селекције Енглеске на Вила Парку. Ипак, овај меч никада није одигран. Само месец дана пошто је Динамо стигао у Британију, морали су да се врате у Москву. Седмог децембра 1945, радио ББЦ је објавио: „Руси су отишли". Значај њихове посете је био толико велики да су слушаоци савршено добро знали на кога се ова реченица односила. Дејвид Даунинг, аутор Пасовочке, изврсне књиге о турнеји Динама из 1945. године, написао је: „Добили су само две утакмице, али је њихов играчки стил обавијала магија". И док је Астон Вила извисила за 70.000 неупотребљених карата, британском фудбалу је остало да се позабави сопственом фудбалском супериорношћу. На дан одласка, играчи Динама су од Фудбалског савеза Енглеске добили поклон у виду пригодне заставице Турнеја је могла да послужи и као упозорење и показатељ у каквом је стању национални спорт у поређењу са другим земљама. Али то се није десило све до 1953. године када се британски фудбал коначно нашао у ситуацији када се више није могао игнорисати напредак у остатку света. Тада је Мађарска победила Енглеску са 6:3 на Вемблију, а годину дана касније и са 7:1 у реваншу у Будимпешти. Пошто је Динамо отпутовао кући, Орвел је у есеју Спортски дух написао: „Сада, пошто је кратка посета Динама завршена, могуће је јавно рећи оно што су многи приватно говорили и пре него што је Динамо уопште и стигао". „Ако ће ова посета и имати било какав утицај на енглеско-совјетске односе, онда ће се он огледати у томе што ће ти односи бити нешто гори него што су били раније". Са долазећим хладним ратом, осећања у Британији везана за „ујку Џоа" Стаљина су полако постојала далека прошлост и влада више није могла да рескира било какву назнаку совјетске супериорности, чак ни на фудбалској утакмици. Позив Фудбалском савезу да узврати посету Совјетском Савезу 1946. године је био глатко одбијен. А у сопственој кући, играчи Динама су постали национални хероји. Неколицина учесника је била награђена совјетским орденом Мајстора спорта. У Москви је приказан и популарни мјузикл у којем је једна енглеска лепотица покушала да заведе најбољег играча Динама вече пред утакмицу. Објављена је и књига 19:9 (голова), у част турнеје непобедивости. За совјетску државу, турнеја је недвосмислено представљала пример како спорт може да буде искоришћен у сврху истицања слике комунистичке снаге. Пре него што је Динамо поново кренуо на турнеју - у Шведску, 1947. године - играчи су се окупили у Kремљу. Наређено им је да шведске тимове победе са по 5:0 не би ли их подсетили на пресудну битку за Полтаву, која је представљала велику руску победу из 1709. године. Kонстантин Бешков се присетио тог састанка: „А онда је министар мало застао и размислио и рекао - пустите их да нам дају један гол". „Одиграли смо два меча, против Норчепинга и Гетеборга и оба су завршена нашим победама од по 5:1, баш као што су то и тражили од нас". Погледајте видео о фудбалеркама које изводе чаролије са лоптом Невероватне акробате са лоптом Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk