Роми и Србија: Слађана Новаков - од ромског насеља до самосталности
Док је фотограф Север Золак припремао изложбу по мотивима уметника Паје Јовановића, био је решен да му један од модела буде девојка ромског порекла, да би се на тај начин супротставио стереотипном приказивању Ромкиња у јавном простору, најчешће као егзотичних лепотица или играчица.
Желећи да покаже да су „Ромкиње врло ретко инспирација уметницима", Золак је одлучио да 27-годишња Слађана Новаков буде модел за Јовановићеву слику „Портрет младе жене у ружичастој хаљини" из 1930. године. Слађана у новембру пуни 27 година и каже да је „постигла све што је досад планирала" - дипломирана је фризерка, има сталан посао, баш као и њене две сестре. Њихов породични успех је лакше сагледати ако се зна да је свега 0,7 одсто Рома у Србији високо образовано. Сваки трећи Ром нема завршену основну школу, а у општој популацији то је сваки десети, наводи се у публикацији Републичког завода за статистику „Роми у Србији". „Ја сам то што сам" Слађана је одрасла у ромском насељу у Опову, близу Зрењанина. „Не бих то мењала. И сад имам снове као да сам тамо, са својом породицом где сам одрастала", прича Слађана за ББЦ на српском. У родном Опову ишла је у основну школу, а средњу - смер за посластичара - похађала је у Панчеву. Деветомесечну фризерску академију у Београду завршила је као студенткиња генерације, а већ четири године ради у салону на Бежанијској коси. „Школована сам и ја и моје сестре, одвојила сам се од свега тога, имам другачија размишљања. „Онда ти и свет око тебе и људи са којима радиш и живиш доприносе да се не осећаш тако", каже Слађана. Као и Слађана, њене сестре раде у Београду. Старија је завршила студије Правног факултета у року - и ради као судијски сарадник, а млађа је медицинска сестра на Војно-медицинској академији. Све три живе са партнерима, али нису удате. „Могла сам да кријем да сам Ромкиња, ионако нико никад није рекао нешто за то, али ја сам то што сам", с поносом истиче. Можда и због таквог става није се сусрела са дискриминацијом ни током школовања, ни касније. „Никад тога није било. Имам дивне колеге, ја волим да се шалим на свој рачун да би знали људи да мени то није проблем. „Кажу - буди шта хоћеш, ти си добар човек - и ја тако исто гледам. Поносна сам што су ме тако прихватили", каже Слађана. Роми у Србији: Зачарани круг сиромаштва, необразовања и дискриминације Образовни ниво је најтамнија тачка ромске стварности, наводи се у публикацији „Роми у Србији" из 2014. године. Аутори Светлана Радовановић и Александар Кнежевић закључују да је реч о „зачараном кругу". Поједини Роми и данас користе коњску запрегу „Треба имати у виду и сложеност ове проблематике и неамбициозност Рома у погледу школовања своје деце, које се огледа у раном напуштању школовања због потребе да и деца нешто зараде или раније удаје женске деце, односно непријатности које ромска деца у школи доживљавају јер су лоше обучена, запуштена и прљава пошто живе у условима крајње беде и нехигијене", додаје се. Анкета спроведена у ромским насељима у Београду 2006. показала је да код највећег броја деце која се школују постоји воља да заврше школу, јер верују да ће тако доћи до бољег живота. Ипак, за разлику од деце, родитељи су уверени да у школама постоји проблем дискриминације, али не зато што су Роми, већ зато што су сиромашни. Према подацима за 2016. годину 80 одсто Рома у Европи живи на рубу сиромаштва. У Србији је неписмено је 15,1 одсто Рома, међу којима две трећине жена. Национални просек је два одсто. По званичним подацима скоро свака трећа Ромкиња роди дете до 18 године, док у општој популацији то учини три одсто жена. „Имам Ким Кардашијан у згради" Слађану у Севера је спојила их је њена комшиница, а његова пријатељица, креаторка Дејана, која је данима покушавала да ступи у контакт с њом. Нису се одраније познавале. „Како ми је Север испричао - тражио је лепу Ромкињу и Дејана му је рекла: 'Па, ја имам Ким Кардашијан у згради'. Није јој веровао", препричава кроз срамежљиви осмех. Иако јој је снимање са Золаком било прво, за два-три сата све је било готово. На питање како је раније нису салетали фотографи, одговара да „није била у таквом друштву". „Повучена сам, не волим да се истакнем, не волим да се гурам у масу, вероватно због тога". Није јој било тешко да позира, напротив. „Била ми је част што је изабрао баш мене", наводи Слађана, која размишља да се убудуће можда и бави манекенством. Међутим, не пада јој на памет да уђе у свет ријалитија, као Ким Кардашијан. „Замислите да уђем у Задругу и тако постанем позната, па ја бих се убила одмах", каже. 'Само да ти се захвалимо, ово смо ми' Север Золак, иако модни фотограф, има велико искуство у раду на документарној фотографији и лако се одлучио да и ово снимање буде друштвено ангажовано. „Имам тај терет на леђима још из рата у Босни и избеглиштва. „Живим неки живот који је потпуно другачији од почетка и болећив сам на приче о људима који се слабо чују", каже Золак, пореклом из Кључа у Босни и Херцеговини. Данас, каже, има доста пријатеља Рома и стално упознаје неке нове људе који су успешни и занимљиви на свој начин, али их нема у јавности. Истиче да су многи врло позитивно реаговали на Слађанин портрет, чак и пре званичног отварања изложбе у Музеју града Београда. „Када сам дошао један дан у музеј, тамо су ме сачекале две Ромкиње које брину о хигијени у музеју. „Рекле су ми: 'Само да ти се захвалимо, ово смо ми'. То ми је била дивна сцена", каже Золак. Није размишљао шта би даље са фотографијом, али ако се поклопе коцкице и буде заинтересованих да је купе волео би да новац да у хуманитарне сврхе. „Волео бих, на пример, да помогнем двојици очева, такође Рома, који имају по петоро и троје деце и скупљају секундарне сировине возећи се старим бициклима - да њима обезбедимо бицикле на електрични погон. „Баве се рециклажом и раде озбиљан посао, а један од њих је самохрани родитељ", наводи Золак, који их је недавно фотографисао. Кад фотографи оживе „Сеобу Срба" и друга дела Паје Јовановића 'У школу мора да се иде' Слађана Новаков је одрасла у кући, у делу града у ком живе Роми, али већином у неформалном насељу. Неформалних насеља у којима људи немају струју, воду и основне услове за живот у Србији има око 600. „Та свест треба и код Рома да се промени, није то само ствар да им неко да новац и помогне. Они треба да осмисле шта да раде с тим парама, како би то била помоћ", описује она. Слађана каже да помоћи има и да то неформално насеље више не постоји. „Све је ново одрађено, сређено је, сви имају куће са струјом и водом у целој улици. „А њихова свест се променила - нула", напомиње Слађана. Детињство је Слађани и даље најлепши део живота. Захваљујући родитељима она и сестре нису оскудевале ни у чему. „Говоре 'нема услова, нема услова', нису ни моји родитељи имали услова, па су радили и ноћу и дању", каже. Као дете дружила се и са Србима и са Ромима - тако је васпитана, истиче. „Кад се дружиш само са Србима онда бежиш од тога што јеси. Никад нам нису дозвољавали да избегавамо ни једне, ни друге", напомиње. Њена мајка је дечије ствари давала родбини и комшијама, који имају мање од њих. Отац јој ради у магацину у фармацеутској фирми, а мајка је завршила школу за куварице и радила у ресторану, а сада је домаћица. Од комшија и фамилије разликовали су се и по томе што је у њиховој породици било „најмање деце - троје" и родитељи су могли да се свима посвете. „Ни ја нисам волела да идем у школу, али се знало да мора. „И да мора да се ради домаћи чим дођемо кући, те навике се науче тад, то је детету једина обавеза", наводи она. Положај Рома у Европи Ромкиње су међу најобесправљенијим групама у Европи, јер трпе двоструку искљученост и као жене и као припаднице највеће европске етничке мањине, наводи се у извештају Светске банке. На основу пописа становништва из 2011. године, у Србији је живело 147.604 Рома, али се процењује да та бројка варира од 250.000 до 600.000, подаци су невладине организације Сивил рајт дифендерс. Иако нема поузданих података о ромској популацији на Западном Балкану, процењује се да је њихов удео у становништву у Босни и Херцеговини 1,7 одсто, а 9,6 одсто у Северној Македонији. Вредна и амбициозна И док је трајала забрана рада фризерским салонима због епидемије корона вируса, Слађана је радила приватно са редовним клијентима. „Узмем кофер и кренем по Бежанији, јер зову ме жене које желе да се фарбају, шишају. „Жене су све хтеле тад", каже кроз осмех. И ако се отисне у модне воде, не планира да напусти занимање. Циљ јој је да отвори сопствени фризерски салон. Партнера има, али ни то не утиче на њене пословне планове. „Ја да будем се неким ко има паре, па да ме шутне, шта ћу онда, остаћу на улици. Не долази у обзир. „И да имам богатог момка, ја ћу да радим свој посао", каже Слађана. Тек кад буде имала и неког радника, купи стан и кола, планира да се уда и евентуално роди дете. „Желим да имам нормалну особу са којом ћу да правим дете, а то је данас тешко наћи. „Никад не чезнем за нечим што је немогуће. Кад гледам свој живот - желим да нешто створим, али да се борим", каже Слађана. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk