Оскар 2021, „Још једна тура" и „Quo Vadis, Aida?": Преглед номинованих за најбољи међународни играни филм
Прошла година је била прекретница за категорију Оскара деценијама познату као Најбољи филм на страном језику.
Номиновани (слева надесно): „Човек који је продао своју кожу", „Бољи дани", „Још једна тура", „Колектив" и „Quo Vadis, Aida"? Прво је дошло до промене имена. Академија филмске уметности и науке схватила је да реч „страно" почиње да звучи застарело. А онда је награда у преименованој категорији за Најбољи међународни играни филм додељена јужнокорејској сатири Паразит. Филм који је био хит истовремено код публике и критике широм света, освојио је укупно четири награде Академије укључујући ону за Најбољи филм. Филм Бонг Џун Хоа зарадио је на светским благајнама више од 250 милиона долара и оспорио претпоставку да је ова категорија практично резервисана за уску нишу гледалаца уметничких филмова. Промене правила сада омогућују свим члановима Академије да учествују у гласачком процесу, а не само специјалистичком панелу. Међутим, два основна захтева за категорију међународног играног филма нису се променила - земље могу да приложе само по један филм и дозвољен је врло ограничен филмски садржај на енглеском језику. Од 93 кандидата изабрано је пет, које представљамо овде. Quo Vadis, Aida? У филму „Quo Vadis, Aida?" главну улогу тумачи Јасна Ђуричић као преводитељка за УН која покушава да спасе породицу од масакра у Сребреници О чему је? Аида (Јасна Ђуричић) наставница је која ради за Уједињене нације као преводитељка у Сребреници 1995. године. Испрва има резервисано поверење у холандске војнике који чувају УН-ов комплекс надомак града. Али они се показују као потпуно неспособни једном кад се суоче са војском босанских Срба под командом генерала Ратка Младића (осуђеног ратног злочинца у хашком затвору). Филм није неспретан у бављењу кривицом за масакр из стварног живота над више од 8.000 Муслимана који је уследио - али тешко је саосећати са било ким ко је водио базу. Прича личну причу о Аиди да би драматизовао језиве догађаје око ње - њена УН пропусница чини је безбедном, али њен муж и синови су зато очигледно угрожени у бази. Режисерка Јасмила Жбанић нам у последњем поглављу нуди трачак наде да се ствари у бившој Југославији ипак крећу набоље. „Quo vadis, Aida": Филм о Сребреници изазива контроверзе Шансе за победу: Филм - који је на Бафтама номинован за најбољу режију и најбољи филм на неенглеском језику - држи пажњу и вешто гради осећај надолазеће страве. А опет је заснован на шокантној истинитој причи, тако да је немогуће уживати у њему на било који нормалан начин. То је моћан и добро урађен подсетник на срамне догађаје у Европи од пре само 25 година. Међутим, мало је вероватно да ће имати довољно подршке чланова Академије да скине Данску са врха. Још једна тура (Another Round) Мадс Микелсен у филму Another Round О чему је? Мартин (ког игра Мадс Микелсен) средовечни је професор у школи у Копенхагену. Има атрактивну жену и децу, а три његова најбоља пријатеља су колеге професори. Сви су до одређене мере уморни од живота, а сва четворица воле да попију. Мартин посебно не осећа више задовољство у подучавању деце, а можда ни у самом животу. За вечером током прославе 40. рођендана једног од колега они причају о научној теорији да одржавање одређеног нивоа алкохола у крви оптимизује способности појединца и уопштено чини живот подношљивијим. Као последица тога, Мартин постаје све зависнији од алкохола и почиње да пије на послу. Постоје тренуци кад алкохол омогућује њему, његовим пријатељима и онима око њих истинско уживање у животу и улива им ново самопоуздање. Али његовој жени је већ дојадило да више не познаје човека ког је некада волела - следи трагедија. Шансе за победу: Нашироко сматран фаворитом за победу у овој категорији, филм Још једна тура већ је побрао прегршт награда на другом местима, укључујући Бафту за најбољи филм на неенглеском језику. Предивно је занатски снимљен и одглумљен; Микелсен - који је био номинован и за најбољу мушку улогу на Бафтама - подсећа нас да је тренутно можда најбољи европски филмски глумац. Филм не осуђује неумерену конзумацију алкохола: очигледно је да неки ликови у филму имају користи од ње, мада је сценарио искрен по питању улоге коју претеривање у пићу може да има чак и у животима школараца у Данској. Изненађујуће је мало филмова током којих је публици стало до ликова и жели да се све заврши добро по њих: Винтербергу то полази за руком. Можда једина грешка је неубедљив енглески превод наслова - оригинални дански наслов Друк значи маратонско пијење или опијање. Бољи дани (Better Days) У „Бољим данима" играју Џоу Донгју и Џексон Ји О чему је? Чен Ниан (коју игра Џоу Донгју) је тинејџерка чији је живот загорчан урођеном културом суровог малтретирања у школи коју похађа. Чини се да власт не уме да контролише насиље, а њена школска другарица из очаја извршава самоубиство. Чен Ниан, чија се мајка труди да изађе из сиромаштва, постаје главна мета силеџија. Али она тада упознаје згодног младог уличара Чиаоа Беија (Џексон Ји) и почиње да проналази неочекивану снагу и нежност у њиховој вези. Уз његову помоћ, она мења свој живот набоље. Шансе за победу: Бољи дани је у последњи час повучен са Берлинског филског фестивала - можда зато што се кинеским властима није допало негативно светло у ком филм представља образовни систем и нагласак који ставља на проблеме са којима су суочавају осиромашени људи у великим градовима. Али прича је стручно осмишљена тако да се допадне млађој публици и њена два главна лика (обоје велике звезде у Кини) убедљива су у својим ролама и лако је поистоветити се с њима. Проблем је што филм у последњој трећини постаје благо бомбастични полицијски трилер: ране сцене у школи делују много свежије. А ту је и упечатљива паралела са Још једном туром - оба филма приказују притисак који ћаци осећају у друштву да остваре успех у школи. Колектив (Collective) Мирела Неаг и Каталин Толонтан су новинари који траже правду за жртве последица пожара из 2015. године у ноћном клубу „Колектив" у Букурешту О чему је? Опсервациони документарац - не постоји наратор - о последицама страшног пожара у ноћном клубу „Колектив" у Букурешту 2015. године. У самом клубу страдало је двадесет седморо људи, али их је још више умрло касније у болници. Снимак пожара са телефона кратак је, али крајње застрашујући. Филм углавном говори о реакцији румунске владе и њеног здравственог система. Болнице у Букурешту нису могле да изађу на крај са повређенима, а анти-бактеријски лекови показали су се неефикасним зато што су разводњени. Нашироко се верује да су смртни случајеви у болници могли да се избегну; главним кривцем сматрали су се корупција и нестручност. Новинари дневног листа трагају за истином. Министар здравља земље подноси оставку, а његов наследник се зариче да ће унапредити систем. Шансе за победу: Документарци су ретки у овој категорији, мада их је било. Прва половина Колектива је потресна; катастрофа из 2015. године није једини пожар који је шокирао нацију последњих година. Упорност новинара док дишу за вратом моћника у поскомунистичком друштву вредна је дивљења. Режисер је имао среће да му је нови министар здравља дозволио да сними кључне састанке и телефонске разговоре. Документарац мало губи фокус у каснијем стадијуму док покушава да прати жртве пожара као и шта се дешава на политичком плану. Хоће ли засебна номинација филма у категорију дугометражног документарног филма одвући део гласова у овој категорији? Човек који је продао своју кожу (The Man Who Sold His Skin) У филму „Човек који је продао своју кожу" Јахја Махајни игра сиријског избеглицу Сема О чему је? Оквирно инспирисан радом белгијског уметника Вима Делвоја, ово је делом сатира о савременој уметничкој сцени. Али фиктивна прича о Сему Алију такође нас подсећа колико људи са Запада умеју да буду незаинтересовани за догађаје у Сирији. Сем мора да напусти Сирију и пребаци се у Либан након што направи узгредни коментар који власт доживи као критику. Да би обезбедио путовање до Европе, нерадо пристаје да му читава леђа истетовира богати, али испразан уметник Џефри Годфроа. Уговор Сему омогуће да добије новац и пасош (који му украде његова агентица у тумачењу Монике Белучи. Годфроа сад држи Сема у шаци, док овај само жели да се врати жени коју воли пре него што се уда за човека ког не подноси. Да ли ће он успети да избегне своју судбину? Шансе за победу: Филм добро изгледа, а Јахја Махајни је остварио јаку главну улогу. Али сатира мора да има оштре зубе, а овај филм их има мање него што мисли. Као пародији похлепне мега-богате уметничке сцене (која вероватно више не може ни да се пародира) потребно јој је више енергије и ентузијазма. Једном кад изађемо из Сирије, прича постаје благо предвидива, мада су у последњи час покушали да нас изненаде. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk