Младе женe „навучене“ на порнографију
Упозорење: овај чланак садржи сексуални садржај
Истраживање спроведено 2016. године закључује да је око 53 одсто особа узраста од 11. до 16. године видело неки експлицитан садржај на интернету „Са 12 година сам први пут видела сцену 'редаљке'", каже двадесетчетворогодишња Нилам Тејлор. „Прилично сам се шокирала. Знате, као дете гледате романтичне филмове, где се људи воле, и где је секс сав фин и ублажен, а онда стигнете до..." Слеже раменима. Од једанаесте до шеснаесте године, Нилам би гледала порниће скоро сваког дана. Попела би се на спрат до своје собе из детињства - са постерима Кеј Ти Танстал и фотографијама својих пријатеља по зидовима, књигама и забелешкама разбацаним по поду - затворила врата, и провела би „између десет минута и сат времена" претражујући порнографске сајтове. „Мислим да моји никад нису сазнали", каже. Брзо је пребродила почетни шок. „Мислим да вам порнографија смањи осетљивост. Свакако јесам стигла до тога да је мало тога више могло да ме шокира. Видиш нешто још насилније, па ти оно претходно постане нормално". У овоме није усамљена. Истраживање спроведено 2016. године закључује да је око 53 одсто особа узраста од 11. до 16. године видело неки експлицитан садржај на интернету. За Нилам је све почело зато што се заинтересовала за секс. „Видела сам секс на филму и хтела да сазнам нешто више о томе. Можда ми је био висок либидо, или ме је дрмао пубертет, не знам, али сам почела да трагам за обичним играним филмовима у којима има пуно секса." Све више младих о сексу уче искључиво гледајући порнографију на интернету. Убрзо је, међутим, прешла на експлицитније садржаје. „О порнографији сам чула у школи од вршњакиња, али, пошто сам ишла у школу ексклузивно за девојчице, на то се увек гледало као на 'нешто што гледају дечаци'." Пробудила ми се радозналост, али сам се и много стидела тога, као да радим нешто неприродно, што нормалне девојке никада не би радиле." Како се Нилам боље упознавала са врстама видео-клипова у понуди, почела је да развија и склоности ка одређеној тематици. „Тражила сам порниће у којима је жена покорна, можда и присиљена, можда чак изгледа као да је приморана на сношај. Или бих тражила старије мушкарце са млађим девојкама". „Не знам зашто, али у тако младом узрасту, типа са 13, година не верујем да сам сама развила своје сексуалне преференције - мислим да је на мене страшно утицало оно што сам гледала." И није проблем само у телесној функцији - истраживачи у САД тврде да се мушкарци који су у младости били изложени порнографији чешће слажу са исказима који потврђују мушку доминацију Сара*, која има 25 година, пријављује слично искуство. „Почела сам да гледам порнографију са 13 или 14 година; бар двапут недељно, ако не и чешће. Осећала сам као да тиме, напросто, задовољавам неку потребу". Она истиче да је брзо померала праг осетљивости „Десет мушкараца са једном женом, оргије које су практично једна пузећа маса тела, жене шамаране или на неки други начин понижаване - свему томе имала сам приступ пре него што сам уопште имала прво сексуално искуство." Сара каже да и даља гледа порнографију, али ређе него раније. „После десет година и редовног конзумирања, данас ми је теже да достигнем оргазам без неке додатне симулације, попут вибратора. Или порнографије." Много је тога написано на тему мушкараца и прекомерног конзумирања порнографије; писали су и медији и научници. Године 2016, Анђела Грегори, која се бави психосексуалном терапијом при британској Националној здравственој служби (NHS), рекла је за ББЦ да је лако доступна порнографије довела до повећања броја мушкараца који су упућени на лечење због еректилне дисфункције. Анализа једне образовне добротворне организације сугерисала је да је конзумирање порнографије узроковало око два до пет одсто случајева импотенције почетком 2000-их година - кад је Британија тек добила брзи интернет - док данас стоји иза 30 одсто случајева. И није проблем само у телесној функцији - истраживачи у САД тврде да се мушкарци који су у младости били изложени порнографији чешће слажу са исказима који потврђују мушку доминацију, попут „боље је кад су мушкарци главни". Порнографија је мушкарцима можда привлачнија и зато што „већину жена не занимају делови тела". Тедеус Бирчард, који се бави когнитивно-бихејвиоралном терапијом, основао је први програм обуке за терапеуте у Британији на коме се учи како се лечи зависност од секса. Он објашњава: „Међу становништвом, порнографија је углавном мушка занимација. Делом се то може свести на неуронаучке чињенице. Када се жене узбуде, у мозгу им се ствара висок ниво окситоцина. То је мождана хемија везана за неговање и блискост. „Код мушкараца, пак, ствара се висок ниво вазопресина, мождане хемије која изазива истрајност и усредсређеност. То је један од разлога зашто мушкарац може да оде на интернет и тамо проведе сате и сате: постане толико усредсређен да све око њега престане да постоји." По његовом мишљењу, порнографија је мушкарцима можда привлачнија и зато што „већину жена не занимају делови тела". Да ли то значи да порнографија нема никакав утицај на жене? Око 94 одсто испитаника узраста 11-16 година који су конзумирали порнографске садржаје, први пут су их видели до своје четрнаесте године, а у ту бројку спадају и тинејџери и тинејџерке. Кад сам почела да истражујем за овај чланак, очекивала сам да ћу наићи на мање података о утицају порнографије на жене, јер у просеку жене мање гледају порниће - што показују и подаци корисника једног познатог порно сајта - али нисам очекивала да ћу наши скоро па ништа. Ерика Гарза Ја сам привилегована (бела, цисродна, хетеросексуална), па ипак нисам могла да нађем ниједно истраживање које би одражавало моје животно искуство - јесам ли ја једина? Почела сам да тражим друге жене попут себе, које су конзумирале мејнстрим порниће, да видим је ли порнографија утицала на њих. У студији на узорку од хиљаду људи узраста од 18 до 25 година, спроведеној за ББЦ Три, 47 одсто жена гледало је порниће у претходних месец дана, док 14 одсто анкетираних сматра да су у неком тренутку можда биле зависне од порнографије. Па ипак, из недеље у недељу, стручњак за стручњаком ми је давао исти одговор: жене једноставно не конзумирају порнографију као присилну радњу. Ако им се и деси, на њих то превише не утиче... Међутим, жене са којима сам ја разговарала причају другу причу. АСМР: Да ли ја ово „оргазам за мозак"? Нилам је престала да гледа порнографију са 16 година, управо због изазивања сметњи при стварном, физичком контакту. „Смувала сам се с првим својим дечком, и схватила да сам секс практично не може да ме узбуди. Мислим да је порнографија потпуно неприродан ниво надражаја, посебно ако вам је отворено по 10 табова у интернет-браузеру - који људски партнер то може да опонаша? Приметивши разлику у физичком надражају при гледању порнића наспрам надражаја који сам добијала од стварног секса. Баш сам се уплашила за себе. Била сам у фазону: „Хоћу ли морати да одлазим до тоалета и да тамо гледам порњаву пре секса да бих постигла неопходан ниво узбуђења?" Од тад је престала да гледа. „Не бих могла рећи да сам била 'зависна' од порнографије, пошто сам просто престала да је конзумирам и никад више нисам пожелела поново да почнем." Постоји неколико урађених студија - једна је обухватила само 48 људи и није показала никакву разлику у женском узбуђењу у односу на мушкарце. Хана*, којој је 28 година, слаже се учестало гледање порнографије може да повиси праг осетљивости, али сматра да је она, рецимо, имала и користи од изложености порнографији. „Ја сам лезбејка, и мислила сам да сам знала да ме привлаче жене од своје осме или девете године, али тек када сам погледала сцену са лезбијкама, могла сам да кажем: 'Да, потврђено.'" Мени је порнографија помогла: имала сам 12 година, тек што сам почела да доживљавам напаљеност, па је било сјајно видети да можеш да изразиш своју са женом. Због тога мислим да порнићи могу да буду и позитивни, јер ако никада нисте видели никог попут себе, никог ко се ложи на оно што на шта се ви ложите, можете да се осећате отуђено." Лајла Фродшам је констултанткиња-гинеколог и портпарол Института за психосексуалну медицину. „Двадесет година лечим људе и никада нисам наишла на жену која је рекла да има 'проблем са порнографијом' ", каже ми она. Постоји неколико урађених студија - једна је обухватила само 48 људи и није показала никакву разлику у женском узбуђењу у односу на мушкарце. Друга студија је обухватила 200 жена на Блиском истоку, није показала промену у учесталости сношаја, но чини се да је порнографија имала ефекта на њихов либидо и узбуђење, што су описале као „досаду од секса". Она тврди да је, у крају у којем ради, приметила пораст људи који се јављају због сексуално преносивих инфекција у очима, што приписује порасту конзумирања порнографије. „Пре двадесет година то бисмо ретко видели, а то се дешава због 'кадра свршавања' (када мушкарац ејакулира на лице жене)", каже она. По питању недостатка клиничке литературе о овом питању, поставља се прагматично. "Занимљиво је да видимо све више упута (за поремећаје сексуалне функције) издатих мушкарцима, али не и женама. А сви су једнако изложени порнографији још од малих ногу. Мислим да је ова област недовољно истражена, а кад нема пуно истраживања, морате да се запитате: је ли то зато што жене имају физичке или психичке проблеме, али се не јављају код лекара? „Да ли се превише стиде да причају о таквим проблемима? Или је то зашто што немају никаквих проблема?" Хана је наставила да гледа порнографију кроз целу адолесценцију ("имали смо само један декстоп рачунар у кући, тако да бих морала да чекам да сви изађу"), али се на крају разочарала. „Већина лезбејске порнографије [на мејнстрим сајтовима] у суштини је фантазија стрејт мушкарца о томе како би требало да изгледа секс између две жене. Та порнографија фетишизује људе попут мене". „Чак бих ишла дотле да тврдим да смо, као жене истополне оријентације, због порнографије постале мете мржње. Мушкарци су постали агресивни у баровима, тражећи да гледају како се моја девојка и ја љубимо". Чак и друге жене - стрејт жене - односе се према вама као да сте за њих некакав експеримент, а не особа која има осећања и жеље. Америчкa списатељицa Ерика Гарза, која данас има 36 година, са 12 је почела да гледа „меку" порнографију на телевизији Данас ретко гледа порниће. „Мислим да сам ја била мало заштићена од негативних психолошких утицаја, јер ме нису привлачиле 'тврди' хетеро порнићи". „Моје хетеросексуалне пријатељице воском скидају апсолутно сваку длаку са тела, и чини ми се да имају потребу да се при сексу понашају на одређени начин - да стењу и задовоље партнера, што не буде обострано." Америчкa списатељицa Ерика Гарза, која данас има 36 година, са 12 је почела да гледа „меку" порнографију на телевизији, у касним ноћним сатима. Година је била 1994, интернет тек у повоју. „Развила сам сколиозу и морала да носим појас за леђа у школи", објашњава она. „У школи су ме злостављали, осећала сам се изопштено, па су ми порнографија и мастурбација служили да некако побегнем и осетим се добро." Као и за Нилам, и Ерици је потајни ужитак био нераскидиво везан и за дубоко укорењен осећај срамоте. „Не знам одакле то потиче, али имам одређене претпоставке. Ишла сам у католичку школу, само за девојке, где је секс био нешто што се дешава између мушкарца и жене који се воле, из једног јединог разлога - зачећа". Нигде се није причало о хомосексуалности или бисексуалности. „Jа сам одувек била бисексуална. Осећала сам се лоше јер моја прича нигде ту није била заступљена. Па ми је то одувек нешто што држим у глави као исправан начин да се доживи сексуална жеља." „Такође, зато што сам жена. Жене најчешће не говоре о томе шта их узбуђује, јер могу да их назову дрољом или тако неком ужасном речју. Мислим да у том процесу где се стидимо својих жења развијемо присилне навике." Ерика није сваки дан конзумирала порнографију, али је открила да joj свеједно утиче на живот и односе. „Порнографији бих се окренула кад бих била под стресом, или се бринула због нечега. Али то ме је баш одвукло од других активности. Почела сам да се осамљујем, да осећам толику кривицу, мислила сам да нешто са мном није у реду. Затворила сам се у себе." За магазин Салон, 2014. године, написала је чланак о својој одлуци да потражи помоћ око зависности од секса „Редаљке би ми обично биле најсигурнији пут до оргазма, али не и овог пута. Тражила сам, кликтала низ непрегледне галерије меса, за нечим што ће да ме помери. И онда то, напокон, нашла." Порнић од чије најаве je осетила налет узбуђења од којег се „најежиш по целом телу, срце ти се убрза, избије ти зној. Старији снимак, са краја 1990-их година, али савршен. Преко 500 мушкараца". „У Хјустон 500 игра прсата плавуша Хјустон, чије је право име Кимберли Холсом, која прима 620 мушкараца у непрекинутој оргији којом председава Рон Џереми'... Свршила сам једном, други пут, па онда и трећи пут, и сачувала порнић за каснију употребу". Али пошто je одложила рачунар, ниjeосетила оно уобичајено исијавање које имате после оргазма. Било joj је гадно, oсећала je. „Порнографија је на мене извршила огроман утицај", прича ми Ерика. „Постали су ми привлачни одређени сексуални сценарији које иначе не бих узела ни у разматрање. Да желим да је неко груб према мени у кревету, да ме вербално понижава". Гледала je много сцена у којима су мушкарци пуно старији од жена, па je од мушкараца почела да очекује и прижељкује агресивно понашање. „Због порнографије сам почела и да се пропитујем какво би тело требало да имам. Постала сам опседнута уклањањем свих длака по телу јер бих таква тела гледала преко екрана". Током година, Нилам је почела све више да се пита колико јој је рано излагање порнографији обликовало сексуалну жељу. „Полако сам, гледајући како се опходе према небелим женама у порнићима, почела да интернализујем представу о себи као нечему на шта се људи 'ложе'; фетиш, а не права женска особа". Исто тако, тражила je ону динамику моћи коју бх видела на екрану - после толиких година гледања сцена са старијим мушкарцима и млађим девојкама, кад joj је било 17, почела je смишљено да проба да се забавља са старијим момцима. „Не знам да ли је то случајно. Никад нећу знати одакле ми је жеља потекла - да ли сам се просто родила са таквим страстима, или их је порнографија обликовала." То се питају многе жене са којима сам разговарала, а то питање и сама себи често постављам. Кад сам била млађа, у глави ми је било усађено да у сексу треба да будем потпуно пасивна - да је секс нешто што треба да се спроведе на мени. Да ли је та пасивност одувек била ту, или сам је научила из порнића? У анализи 300 порнографских сцена спроведеној 2010. године, за 88 одсто сцена је утврђено да садрже физичку агресију, док је у пропратној студији објашњено да су већина починитеља мушкарци, њихове мете жене, а најчешћа реакција жене на агресију исказивање задовољства, или неутрална реакција. Резултати других, сличних истраживања немају јасан закључак у вези утицаја који конзумирање агресивне порнографије има на мушкарце - по неким истраживањима је спона између конзумирања порнографије и насиља врло танка. Но, још мање је података о томе како порнографија утиче на жене. „У сваком случају мислим да би школе требало да буду проактивне у образовању деце о сексу", каже Нилам. „Мислим да се у школи секс и порнографија још увек третирају као тебу теме. Или је на школама да их образују, или ће их образовати порнографија. А сматрам да нико, посебно не младе девојке, треба да добију сексуално образовање преко порнографије." Неким женима порнографија не служи за узбуђење, већ за бег од стреса и трауме. Џесика Валентиш писала је о искуствима са зависношћу, где је описала како јој је порнографија служила као механизам превладавања током писања књиге када је морала да се присећа болних искустава. Како објашњава доктор Бирчард: „Свакоме ко порнографију конзумира као присилну радњу ту се не ради о сексу, већ о ублажавању неког стања које је тешко поднети. Анксиозност, стрес, депресија. Усамљеност. Било да је реч о мушкарцу или жени, ако им је функција сексуалног понашања компулзивна, онда се ту ради о покушају бега." Предвиђена забрана гледања порнографије млађима од 18 година за циљ има да се ухвати у коштац са неким проблемима који произилазе из тога што деца имају приступ експлицитним садржајима. У склопу „забране порнографије", корисници ће морати да унесу званичне податке из докумената (као што је број пасоша) како би доказали своје годиште. Но, за сада нема речи када ће мера ступити на снагу. Како је за ББЦ 3 изјавио портпарол Министарства за културу, дигиталну културу, медије и спорт: „Ово је светски искорак у заштити наше деце од садржаја за одрасле, до којег се тренутно превише лако долази путем интернета. Влада, заједно са Oдбором за класификацију филмова, дали су себи времена да ово паметно осмисле, а ускоро ћемо објавити и датум ступања ове мере на снагу." „Нема ничег лошег у гледању порнића", каже Ерика. „То је као са вином: неки могу да попију чашу и ту стану. Неки не стану док не убију целу флашу". Ерика је написала књигу о сопственим искуствима - Мастурбација због које су жене широм света ступиле у контакт са њом. „Мислим да треба да истражимо тај осећај срамоте. Срамота држи жене заточене у властитом искуству. Нисам наишла на много прича каква је она коју сам написала, што је вероватно разлог зашто је мој чланак постао виралан - толико људи није причало о томе". Али, кад je изнела ту причу, јавиле су joj се жене свих узраста, од 14-годишње девојке из Сингапура, па до 45-годишње жене са средњег запада САД. А слично су говорили и мушкарци, да се осећају како немају никакву контролу; како треба да науче да користе порнографију рационално. „То ми је само показало да нема неке велике разлике између мушкараца и жена, једина велика разлика је у томе што жене не причају о томе." Нилам је истрајала. „Пре пар година сам пробала да гледам порнографију, чисто да видим како ћу се осетити, али ми није пријало. Завршила сам с тим." Хана и даље гледа порнографију, али је веома избирљива око садржаја. „Пошто сматрам да у мејнстрим порнографији уопште нисам добро представљена, па зато тражим мање продуценте који томе приступају са етиком - има их - или тражим клипове које парови праве сами код куће". „Ти снимци су реалистичнији, па ме je више и узбуђују. Никога не бих осуђивала на основу порнографије коју гледа, али мислим да би требало да стварамо садржаје који нас боље представљају". „Ја сам бела лезбејка, па не могуда нађем ниједну глумицу у мејнстрим порнографији која изгледа као ја или се понаша као ја. „Плашим се да замислим како се осећају маргинализованије групе." И сама се слажем са Ериком - нема ничег лошег у гледању порнографије. Али, пошто сам провела толико времена у разговорима са женама око њихових искустава у вези са тим, схватила сам да нам је преко потребна разноврсност садржаја - приказивање различитих врста тела и праву присност. Знате, весела порнографија која изазива радост, где секс мање личи на тест издржљивости, а више на забавну активност. Колико тешко то може бити? *Нека имена су промењена . Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk