Лечење зависности: Доктор Габор Мате сматра да имамо погрешан приступ
Шта мислите о зависности?
Канадски лекар Габор Мате сматра да морамо да преиспитамо властити приступ према лечењу зависника. Стручњак за зависност и аутор бестселера познат је по раду на очувању менталног здравља са пацијентима који злоупотребљавају наркотике у центру Ванкувера, области са највећом концентрацијом употребе дрога у Северној Америци. Њему је 2018. године за његов рад додељен Канадски ред, највећа грађанска почаст ове земље. У сржи свих његових веровања јесте оно да су све зависности укорењене у трауми: „Уколико човек зна како да препозна која је то траума", каже он. Ево пет начина на који према доктору Матеу ми не разумемо овај проблем - испричано његовим речима. „Не лечимо прави узрок" Стања - одсуство повезаности, осећај изолованости или превише стреса у животу - производе емотивни бол и могу довести до проблема с алкохолом, сматра Мате. Ако желите да проучите шта то изазива зависност, морате прво да проучите какве су користи од зависности: шта вам она нуди? Људи обично кажу: „Ублажава ми бол, омогућава ми бекство од стреса, пружа ми осећај повезаности, осећај контроле, осећај смисла, осећај да сам жив, узбуђење, живост..." Другим речима, зависност је намирила неку основну људску потребу која иначе није намирена у животу дотичне особе. Сва ова стања - одсуство повезаности, осећај изолованости или превише стреса у животу - производе емотивни бол. И зато моја мантра о зависности није: „Откуд зависност?", већ: „Откуд бол?" Кад погледате популације зависника, видите да што су више недаћа имали у детињству, експоненцијално је већи ризик од зависности. И зато је зависност увек укорењена у трауми и недаћама из детињства - што не значи да ће свака трауматизована особа постати зависник, али значи да је сваки зависник био трауматизован. Лечење зависности захтева много саосећања, много подршке, много разумевања - пре него строгих последица, казнених мера и изопштавања. Помислили бисте да ћемо се после потпуног неуспеха већине модалитета лечења пробудити и запитати: „Да ли стварно разумемо ово стање?" Али то се не дешава пречесто у свету медицине. Не посматрамо њену праву природу као реакцију на људску патњу. Не помажемо људима да се изборе са својим траумама и да их разреше. Просечан студент медицине у Америци не присуствује ни једном једином предавању о емоционалној трауми. Упорно питамо: „Шта није у реду с тобом?" Уместо да питамо: „Шта ти се то десило?" Зависност није избор Нико свесно не бира да га нешто боли, каже доктор. Други мит везан за зависност је да је то избор који људи сами праве. Читав правни систем заснован је на идеји да људи бирају да буду зависници и хајде онда да их казнимо због тога, да бисмо одвратили друге од тога. Нико кога познајем није се пробудио једног јутра и рекао: „Моја амбиција је да постанем зависник." Зависност није избор који неко прави, то је реакција на емотивни бол. А нико свесно не бира да га нешто боли. Зависност није генетски наследна Један од великих митова о зависности је да је она генетски наследна. Јесте, наследна је у породицама. Али зашто је наследна у породицама? Ако сам ја алкохоличар и вичем и урлам на децу, па онда она порасту и утеху крену да траже у алкохолу, да ли сам им ја то пренео генетски? Или је то понашање које су они стекли зато што сам реконструисао неке од услова у којима сам и ја одрастао? Дакле, уколико је нешто наследно у породицама, то не говори ништа о генетском каузалитету. Можда постоје генетске предиспозиције, али предиспозиција није исто што и предодређеност - то не значи да сте генетски програмирани да будете зависни. Зависност је распрострањена Зависност је распрострањена и врло честа у нашој култури. Други мит је да је зависност ограничена на кориснике наркотика или шачицу губитника у нашем друштву. Она је распрострањена и врло честа у нашој култури. Кад погледам ово наше друштво, на скоро сваком кораку видим мноштво зависности, мноштво компулзивности, и не само то, већ видим читаву економију засновану на удовољавању тим зависностима. Можете да будете зависни од практично било чега - чак и од класичне музике Једног дана сам на компакт дискове потрошио 8.000 долара, признаје Мате. По мом мишљењу, зависност се манифестује у било ком понашању у ком особа налази привремено задовољство или олакшање и стога жуди за њим, али трпи негативне последице као резултат тога и не одустаје од ње - или не може да одустане - упркос тим негативним последицама. Она може да укључује дроге, дуван и алкохол свих врста. Може и да буде у вези са сексом, коцком, куповином, послом, политичком моћи, интернет играма… буквално било каква активност може да изазове зависност, у зависности од вашег односа према њој. Док год постоји та жудња и олакшање, са дугорочним негативним последицама и потешкоћама у одвикавању - ви патите од зависности. Ја сам у животу имао две велике зависности. Једна је била посао, што значи да сам игнорисао властите потребе и потребе своје породице, да бих јурио за успехом и задовољством које сам стицао на послу. Зависност од посла потицала је од дубоко укорењеног подсвесног осећаја да нисам довољно добар, да морам упорно да се доказујем, као и подсвесног уверења да нисам допадљив и жељен. И свет вас онда награди зато што сте радохоличар који подноси личне жртве. Имао сам и зависност од куповине, у мом случају - дискова класичне музике. Једног дана сам на компакт дискове потрошио 8.000 долара. Нисам био завистан од музике, јесте, волео сам музику, али сам постао завистан од куповине. Није било битно колико сетова симфонија бих имао од неког композитора, морао сам да набавим наредног, и наредног. У загрљају потрошачке грознице, једном сам оставио једну своју пацијенткињу у трудовима и скокнуо до центра да купим диск и пропустио њен порођај. Толико је утицаја то на мене имало. Можете сада да помислите да је то смешно - како можете да поредите своју зависност са оном пацијената навучених на хероин? Али моји пацијенти који су зависни, кад сам им испричао за ове своје зависности, уопште се нису смејали. Завртели су главама и рекли: „Да, доцо, разумемо те, и ти си исти као и сви ми остали." Поента је у томе да смо сви исти као и сви ми остали. Цртеж: Nил Еван/easyanima Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk