Јужна Америка, Северна Америка и мигранти: Они су ставили све на коцку због америчког сна
Стотине малолетника без пратње пристиже сваки дан на америчко-мексичку границу после више недеља путовања из Централне Америке.
ББЦ Мундо је пратио неке од њих на овом тешком и опасном путу да би чуо њихове приче. Мајкл, који има само 17 година, пошао је на крајње неизвесно путовање: он покушава да стигне до Сједињених Америчких Држава из родног Хондураса. У друштву само старијег брата, каже да је исцрпљен од напора. Његова стопала су у лошем стању након више дана ходања без престанка. Али његов морал је готово неокрњен. „Испоставило се да је ово компликовано путовање, увек се бежи, пробијамо се кроз дивљину… али ми ћемо на крају стићи. „Вреди, зато што мораш да пропатиш да би постигао нешто", каже он док се одмара у мигрантском склоништу у Паленки, на југу Мексика. Чист очај је натерао Жаклину, 19-годишњу држављанку Хондураса коју смо затекли како пешачи са четворогодишњим сином и остатком породице, да пође на пут упркос томе што очекује бебу. „Три месеца сам трудна и осећам се уморно, јер смо јели врло мало. Понекад се осећам као да ћу се онесвестити, али трудим се да останем јака. Углавном да бих њима дала снагу", каже она и почиње да плаче. „Испуњава ме тугом кад видим своју породицу овакву. „Али верујем у Бога, ми ћемо успети." После године коју је обележила пандемија и затварања међународних граница, хиљаде миграната, већина из Централне Америке, пошли су на пут ове године - бежећи од сиромаштва и насиља у својим земљама и да би потражили бољу будућност у САД. Алехандро Мајоркас, амерички министар домовинске безбедности, описао је ситуацију као „веома тешку". „Очекујемо више лица на југоисточној граници него што смо имали у последњих 20 година", изјавио је он ове недеље. Многи од њих су малолетни, као Мајкл, који путују без родитеља. До америчке границе са Мексиком сваки дан стигне на стотине њих. Многи се надају да ће мигрантска политика нове Бајденове администрације бити благонаклонија према реалностима њихових живота него она коју је следио бивши председник Доналд Трамп. Али председник Бајден је негирао да је његова нова политика заслужна за повећање броја миграната, навевши да је оваквих „налета било и 2019. и 2020. године". Он је за АБЦ Њуз у уторак рекао: „Рећи ћу ово сасвим отворено: немојте да долазите. Не напуштајте своје место, град или заједницу." „Нема ничега" Мајкл је пошао пре недељу дана из свог дома у Јороу, у руралној области северног Хондураса. Оставио је за собом мајку, партнерку и новорођенче. Прешао је Гватемалу аутобусом. Али пошто је остао без новца, пешачи већ пет дана без престанка откако је ушао у Мексико. Не зна тачно колико сати дневно хода. Морао је да прода мобилни телефон да би могао да настави путовање. Мајкл говори о насиљу код куће. Али изнад свега, овај млади пољопривредни радник жали што му је тако мало прилика доступно да би зарадио за живот у Хондурасу. „Нема ничега. Нема посла. Немате шта да радите. Због тога желим да пређем у САД, да бих могао да помогнем породици." Ово је трећи пут да његов брат покушава да пређе пут ка северу. Али ако стигну до границе, планирају да се раздвоје, да би се Мајкл сам предао граничним властима. „Речено ми је да ако им се предам, они могу да ми помогну одатле па надаље. 'Мигра' [како се често називају америчке имиграционе власти] ће ме питати да ли имам родбину овде. „Моја тетка може да дође по мене. Имам вере да ће можда то бити начин да се пређе граница", додаје он пун наде. Амерички председник Бајден је укинуо моментално протеривање миграната млађих од 18 година који стигну без пратње на границу. Сада они могу да чекају са рођацима или старатељима у САД, све док њихов случај не буде био обрађен на суду. Према актуелној америчкој администрацији, Трампова политика, заснована на налогу јавног здравља издатог на основу пандемије, била је „нехумана" према малолетним лицима. Међутим, тај налог је још на снази за протеривање породица и већине старијих од 18 година. Мајкл је чуо за промене у Вашингтону. „Рекли су нам да ће амерички председник наредити уклањање свих препрека на нашем путу, да ће нам бити олакшано да пређемо границу. „Сад кад је победио, надајмо се да ће нам помоћи", каже он. Погледајте видео: Деца користе Трампов зид као клацкалицу Klackalica „Хаос на граници" „Мислим да ова спољна политика није краткорочна. Она ће потрајати. „Али малолетници сада пристижу са идејом да лако могу да пређу у САД", каже Габријел Ромеро, директор мигрантског склоништа „Ла 72" у Теносикеу, у јужном Мексику. „То је нешто као лажна нада да ће им улазак бити неометан, што није случај." Председник је негирао „идеју да је Џо Бајден поручио: 'Дођите'." У фебруару су америчке граничне власти пресреле 9.457 малолетника без пратње, што је повећање од 60 одсто у односу на јануар, кад је заустављено 5.858 деце. Драстичан пораст броја миграната на овој маршрути може да се примети и у склоништу које води Ромеро. Последњих недеља виђао је дуге редове људи који чекају да уђу код њега и одморе се од путовања. Ромеро каже да мере ограничења и социјална дистанца због пандемије онемогућују да смести толико људи у својим собама. Он се стара да већина њих макар добије прилику да одспава на простиркама на поду капеле у њиховом комплексу. Ноћу они који имају среће да са собом носе мобилни успевају да га напуне и чувају га уз себе као благо. Они знају да је то једини начин да остану у контакту са породицом. Ромеро каже да је 2018. године примио рекордних 15.000 људи. Пандемија је 2020. године смањила тај број на 5.000. Али до сада је прошло већ 6.000 њих само у прва два месеца ове године. „Бринем се да ће бити већих мигрантских каравана, од 1.000 и 2.000 људи, и да можда нисмо довољно спремни за хуманитарну негу тих димензија. Ако се овај прилив буде наставио у овим размерама, могли бисмо да имамо хаос на граници", упозорава он. Мигранти из Мексика на америчко-мексичкој граници. „Куће су нам срушене" После неуспеха скоријих каравана (последњи је разбила војска Гватемале), мигранти сада више воле да путују у мањим групама. Довољно је да се возите свега неколико сати дуж њихових уобичајених рута у јужном Мексику да затекнете многе од тих група, често са децом, како ходају дуж путева или по железничким шинама. Пре много година, мигранти би се пели на воз, који су често звали Звер, да би наставили путовање на север. Али, због изградње Воза Маја, воз не саобраћа већ месецима. И зато су присиљени да прелазе Мексико пешице, а путовање је сада само још дуже и опасније. Мештани не придају много пажње овим шетачима. Њихова лица, на којима се види исцрпљеност, понекад туга а понекад и нада, делују као саставни део уобичајене слике ових успутних градова. У једном тренутку, возило се зауставља насред пута. Неких осам људи, укључујући одрасле и децу, истрчавају из кола, сви са руксацима на леђима. За свега неколико секунди, они нестају у вегетацији џунгле. Мигранти кажу да су економске последице пандемије учиниле да услови живота буду још гори за њих код куће. Осим тога, урагани Ета и Иота, који су погодили Централну Америку прошле године, похарали су многе од њихових заједница. „Куће су нам срушене у Ети. Изгубили смо све", каже Жаклина, која је већ покушала да стигне до САД раније и није у томе успела. „Покушали смо да поново кренемо са послом, али тражили су више новца од нас. „Постали смо жртве рекетирања." Њен муж Лионел каже да су због новца који су морали да плате за рекетирање банди остали без скоро ичега, немају чак ни довољно да купе храну. Ова сурова ситуација довела их је до тога да ризикују да поведу читаву породицу на путовање, иако су свесни опасности које их чекају успут. „Речено нам је да су даље испред нас Зете", каже Жаклина, мислећи на моћну мексичку криминалну банду. „Човек нам је рекао да ће нас они исећи на комаде. Да је опасно. Да могу да вас отму како би за вас тражили откуп." Сатима касније, након што је пао мрак, поново проналазимо Жаклину и њену породицу. Исцрпљени су и гладни. Нису били у прилици да пију воду сатима. Они кажу да су у три наврата приметили имиграционе власти и да су морали да трче и крију се у жбуњу. „Човек мора све да ризикује. Али боље је ризиковати живот овде. У Хондурасу бисте могли свакако да страдате", каже Лионел кад га питају исплати ли се излагати своју породицу овако нечему. „Стварно. Обично кажем људима: мислите ли да би било ко напуштао свој дом, своју породицу и своју земљу, да би се подухватио овог пута, а да то није из чисте нужде?". Лионел жели да се преда како би добио политички азил кад стигну до границе. Али америчка влада је инсистирала ове недеље да „протерује већину одраслих који су сами, као и породица". Породица је планирала да мало одмори током ноћи и, уз мало среће, стигне у Паленке наредног јутра. Али нико из склоништа није се чуо са њима два дана након нашег последњег разговора. „Имамо вере" Мајкл је наставио путовање наредног дана. Заједно са братом и тројицом сународника из Хондураса, сели су да се помоле пре него што пођу на пут. „То нам даје снагу да наставимо. Имамо вере", каже он. Довољно је да ходате свега неколико минута крај њих да бисте схватили екстремне недаће којима ће они бити изложени током овог путовања. Ходају по шинама без адекватне обуће. Температура је узаврелих 30 степени Целзијуса. Једва да имају хране или пића. Воду узимају из поточића крај пута или је понекад траже од мештана. „Путовање је тешко. Морамо да трчимо, падамо, повређујемо се", објашњава Мајкл. Иако је његова претходна етапа кроз Гветамалу била аутобусом, ни она није била лака. Мајкл каже да су их често заустављали на полицијским пунктовима, а полицајци су тражили 13 долара по особи да би им дозволили да наставе даље. Све мигрантске групе са којима смо причали пренеле су нам исто искуство. Како пада ноћ, док одмара крај пута, Мајкл остаје пркосан. „Ако одустанемо сада, ништа нисмо урадили", каже он. Њихова група чак збија шале о томе колико им је сати још преостало док не стигну до склоништа Салто Де Агуа, њихово следеће одредиште. Он нимало не жали што је кренуо на ово путовање. Али упозорава оне који размишљају да учине исто. „Добро размислите, јер… ово је тешко. Овај пут није за свакога. „Треба вам храброст и морате да имате вере да вам се ништа неће догодити. То је компликован пут", каже он пре него што наставља да хода даље. Иако су се Мајкл и његови компањони надали да ће стићи до Салто Де Агуе те ноћи, стигли су тек наредног дана у осам ујутро. Ако га ништа не буде зауставило, он и даље пред собом има три недеље пута пре него што стигне до америчке границе и покуша да оствари Амерички сан. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk