Интервју петком: Никола Олић - српски „герила фотограф" осваја свет
Српски фотограф Никола Олић, који живи у САД, изазвао је последњих година доста пажње необичним радовима које назива „структуралн ом фотографиј ом ".
Одраз Чикага на статуи познатој као „зрно пасуља" Једнокраки троугао пун размрљаног лишћа избија са леве стране. На горњем краку, као у каквој извидници, стоји голуб - гледа у небо пуно чистих, белих облака. Друга слика приказује мешавину стакла, бетона и гвожђа, који као да су заборавили да постоје извесни закони физике који се морају поштовати. Увијају се као да су од пластелина и делују као бегунци из филма Inception, слика Салвадора Далија или „Дијагон алеје" Џ.К. Роулинг. А све су то заправо - зграде. Или барем зграде приказане објективом Николе Олића. „Као да се бавим сликањем, то је сликарство архитектуром. Само уместо боја и четкица имам архитектуру и град", каже Олић у интервјуу за ББЦ на српском. Птица на крову једне зграде у Даласу у комбинацији са небом и огледалом Где сам? Олић свој рад назива „структурална фотографија", а радове је до сада објављивао у већини водећих светских медија и часописа. Где год да се налази - без обзира на континент и град - у архитектури и зградама тражи скривене обрасце и облике. „Деси ми се, без било каквог претеривања и зезања, да кроз апарат гледам у зграду или неку структуру и сам будем збуњен тиме шта видим", наводи Олић. „Погледам зграду са два ока, па онда са једним, и самог себе збуним, а стојим са две ноге на земљи". Због тога на његовом сајту, када кликнете на фотографију, можете видети кооринате и гугл мапу - путоказ ка месту на којем је он стајао. „Интересантно ми је то, да и другима објасним где сам био, допада ми се тај дијалог. „Ено, иди у Лас Вегас, стани ту и ту, гледај лево и видећеш шта сам ја видео. „Али шта ти видиш?" „Уврнута зграда" чувеног арехитекте Френка Герија у Њујорку Део крова стадиона „Артур Еш", на којем најбољи тенисери света играју УС Опен Текила, герила Олић има још један назив за свој рад - герила фотографија. Састојци герила фотографије су „један обичан фотоапарат и десет сати шетања". „Када сам почео да се бавим фотографијом купио сам 'праву камеру' за 200 долара, али онда схватио да ми са том скупом ДЛСР камером треба један зум, други зум, објектив... Прескупо је то и огромно, може да се поломи, а и не користи ми баш много. „Био сам чак и мало уплашен због тога - да ми не треба ми ДЛСР камера, чак и да ми смета. „Нисам богат, нисам де факто ни професионални фотограф, више волим да се само шетам около - треба ми само јак зум, вода, храна и мало кафе. „То је та герила - пентрам се по гаражама, полиција ме ту и тамо гања, али проводим много времена шетајући се и у томе се нађу интересантне фотогарфије, а не у некој мојој опреми и припреми". „Поломљена зграда" у Даласу која је тако направљена да изгледа другачије са све четири стране Ко је Никола Олић? „Урбана џунгла" Бруклин зоо Олић је љубитељ тениса па већ годинама, током УС Опена, две недеље проводи у Њујорку. „Од 2002, бокте", рекао је чим му је до мозга стигла информација од када је редован тамо. Град га, каже, подсећа на Београд. Тако је било и те 2013. године. „Купио сам ту ДЛСР камеру и по милијардити пут се шетао по граду. Прелазио сам Бруклински мост и видео ту неку чудну зграду, потпуно лудачког изгледа. „Буквално сам стао на пола моста - не волим да драматизујем, није ово неки филм о мени, али тако је било - гледао у тај лепи град и размишљао шта човек може да уради са том зградом. Како наводи, направио је „добрих 100 фотки и отишао кући". „Касније сам схватио да је најинтересантнија фотка управо она у којој сам избацио остатак света и само гледао на истопљену, поломљену и чудну фасаду. „То је на неки начин био почетак пројекта 'структуралне фотографије'". „Зграда са степеницама" у Тексасу Моћ над зградетином У Олићевим фоторафијама доста је апстрактног и надреалног, али и минимализма. „Волим минимализам, али то код мене не значи да има мало ствари, већ да су правила врло једноставна и да је композиција једноставна. „Сваку моју фотографију ти можеш на папиру са оловком и пет линија да објасниш. „На пример, изгледа као срце или има неку линију у средини". Због свега тога грађани му често пишу након што им фотографијом „открије зграду". „Углавном не кажу да је лепа и ружна, већ 'нисам је никада приметио' или 'прошао сам поред твоје зграде и сад сам први пут приметио да може да изгледа интересантно'" А како бира модел који ће му позирати? „Кад приђем некој згради доста се шетам около и временом сам развио инстинкт... Углавном имам неке идеје шта би могло да буде са друге стране - сенка, дрвеће, да ли би нешто могло да ми смета и слично. „Интересантно је да фотографијом можеш да доминираш над огромним зградама. Могу да се окренем или удаљим 32 блока и фотографишем неку другу комбинацију. „На некин начин имам огромну моћ над том великом зградурином, јер је сликам како ја хоћу и могу да јој урадим шта год хоћу". Судар архитектонских стилова, материјала и углова у Лас Вегасу „Бетонска љубав" из Денвера Нови Београд Олић је до сада фотографисао три континената, а неки од градова који су му позирали су Лас Вегас, Чикаго, Токио, Хонг Конг и Барселона. А постоји ли неко место за које би волео да му буде испред објектива? „То је заправо питање где бих волео да путујем, а одговор је - било где на овом свету, од Северне Кореје, преко Ирака и Ирана, до Кубе". „Доста путујем, пословно и због хобија, а некад само да фотографишем. На пример, у Лас Вегас сам отишао само на 10 сати да фотографишем". Ипак, како каже, никада нема притисак да из неког места мора да донесе добре фотографије. „Не могу да имам тај терет у глави да, ако одем у на седам дана одем у Хонг Конг - морам да имам добре фотке. „Па лепше фотке имам из једног дана у Денверу, него читаве недеље у Хонг Конгу. „Једноставно је тако испало - некад одеш на супер места и мислиш да ће бити супер, а не буде". „Путујем на најлепши могући начин и стићи ћу где треба да одем". „Ево, на Новом Београду бих три месеца без престанка могао да фотографишем", каже уз осмех. Део испред Музеја уметности у Денверу и околне зграде Љубав О животу „професионалног фотографа" Олић каже да не размишља. „Пријало би ми да могу само да путујем и сликам, али имам посао који волим и који ми дозвољава да радим то што волим. „Нити ме то много кошта, нити ја нешто много зарађујем, али има ме у галеријама и људи купују моје фотографије". Ипак, како каже, једно је најбитније. „Волим фотографију, то ми је просто љубав, да путујем и фотографишем. „Да ли у томе има кинте - није то циљ, није то поента. „Једноставно, уживање". Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk