Корона вирус и последице: Зашто је људски додир тако тешко заменити
За многе људе, претходни месеци обележени закључавањем представљају најдужи период без физичког контакта са пријатељима.
У ББЦ серијалу „Скривене вредности" истражујемо какав ефекат „глад за кожом" има на нас. „Не могу да радим било какав посао без додиривања некога. То је део моје професије", каже Џој Аденуга, шминкерка из Лондона. Од краја марта, када је у Великој Британији почео период закључавања, професионалци у сектору улепшавања и неге попут ње морали су престати да раде, и још не постоји план за њихов повратак на посао. „Волим што могу да ћаскам са клијентима. Веома је важно бити близак са њима. Управо сам им пред лицем, додирујем им лице, ћаскам. Ментално сам доживела драстичан ударац кад је посао престао", каже она. „Психолошки сам прве две недеље била сломљена." Аденуга каже да губитак прихода није једини разлог због којег се осећа лоше. Навикла је на периодичност свог рада јер су већина њених клијената невесте, а и венчања досежу врхунац у различито доба године. У мирним сезонама има периода када ће Аденуга имати мање плаћен посао, па ће уместо тога плаћати за моделе чије фотографије користи у портфолију као део маркетинга на Инстаграму. „Толико ми недостаје", каже Аденуга. 'Мој муж каже: „Дођавола не, не долази овамо са том четкицом".' Лепота није једина индустрија која је ограничена правилима друштвеног удаљавања. Професионалцима, од личних тренера до кројача, било је тешко да раде према смерницама. Неки су могли да наставе да раде користећи видео позиве. „Једна од првих ствари које сам урадила када сам схватила да свет постаје виртуелан, одржала сам виртуелне консултације", каже Аденуга. „Будући да не могу да дођем код вас да вас нашминкам, научићу вас како то сами да урадите. То је трајало два месеца, али није исто, жао ми је. Желим да вас дохватим путем телефона, преко екрана рачунара." Аденуга описује „глад за кожом": чежњу да се додирне или буде додирнут на друштвени начин. Она је попут многих који су схватили да је живот у закључавању постао много мање присан. Шминкерка Мери Гринвел недавно је објавила видео како ради са пријатељицом са којом је у затвореном „балону". „Благословена сам што могу да додирнем и будем део породице", написала је. „Ово је прва особа коју сам додирнула од закључавања." Аденуга каже да не може да ради свој посао, а да није у близини својих клијената (МЦМ Лондон) То је изазвало излив емоција њених пратилаца. „Није ли смешан тај људски додир, не мислим у романтичном или породично - љубавном смислу, али управо је тај људски додир који свакодневно доживљавамо толико важан", написао је један. „Слажем се", одговорио је други. „Толико старијих људи жуди за људским додиром, а њима то пружи њихов фризер. То је важан део људског бића, зар не? Мислим на старије људе који живе сами и немају никога." Зашто жудимо да будемо блиски са другима? И зашто је људски додир тако тешко заменити? Кори Флојд, професор комуникације на Универзитету у Аризони, стручњак је за питања недостатка привржености. Глад за кожом или „недостатк додира" један је од аспеката овога, мада је Флојд такође истраживао како су старији или изоловани ускраћени на друге начине, попут тога да немају са ким разговарати. Тренутна ситуација је јединствена по томе што се они људи који су се раније осећали изоловано и даље осећају усамљено, док људима који се вероватно никада раније нису осећали изолованима сада недостаје привржeност на један специфичан начин - додиром. Иако се социјални контакт може одржавати телефоном или путем видео позива, не можемо бити, или не би требало да смо, близу једни другима. И ефекти су приметни. Флојд каже да осећамо глад за кожом када приметимо несклад између количине додира који желимо и количине коју примимо. То значи да су сигнали врло слични редовној глади - примећујемо је само када не добијамо довољно онога што желимо. Фризерски салони у Москви поново су отворени средином јуна, упркос томе што су случајеви у Русији међу најбројнијим на свету (Гети) „Људима често недостаје додир, а да тога нису ни свесни", каже Флојд. „Имају општи осећај тескобе. Делимично зато што се нису загрлили три недеље, нису додирнули унуке нити су били у близини родитеља или супружника." Јасно је да неки људи имају веће потребе од других. Количина додира коју желимо је лична, мада Флојд каже да је врло мало људи којима уопште неће требати апсолутно ништа. Флојд каже да постоји нормална расподела жеље за додиром међу становништвом, што значи да је већина људи негде између тога да ли га треба много или мало. „Неки људи се минимално додирују или избегавају додир, па су пожељне минималне количине", каже он. „Неким људима је потребно пуно додира да би се осећали као да напредују." Али људи за које је већа вероватноћа да ће се осећати усамљено, вероватније ће рећи да су лишени додира или наклоности уопште. „А људи који су најусамљенији су млади, показују популационе студије", каже он. „Други по усамљености су старији. То су две популације којима тактилна интеракција највише недостаје." Традиционално бисмо о старијим особама могли размишљати као о најусамљенијој групи, али „често се њихове околности нису битно промениле", каже Флојд. „Можда су се донекле промениле, можда неће видети унуке, чланове породице можда гледају кроз прозор. Углавном постоји велики проценат оних чије се животне околности нису битно промениле." Људи који су највише изложени закључавању су они који су навикли да буду свакодневно у близини својих вршњака. Жена грли свог осамдесетдвогодишњег оца помоћу „загрљајне завесе" у Сао Паулу у Бразилу, једном од најтеже погођених региона на свету (ЕПА) Замене за људски додир долазе у разним облицима, од техничке, интернетом омогућене протетике, назване „телехаптик", до јастука за грeјање у људској величини. То су несавршене замене. У случају „телехаптика", где додиром вољена особа може управљати на даљину, осећај може бити добар, али није једнак стварном људском додиру те особе. Пре ширења вируса, људи којима је недостајало додира могли су да одлуче да оду на „забаве у којима се мазе", где се странци могу договорити да се додирују нежно у контролисаном окружењу. Поново, решење је несавршено. Иако је овај додир можда стваран, Флојд доводи у питање његову аутентичност. „Све док не реагујете негативно на додир, док он није инвазиван или претећи, онда је било који бољи него никакав, а додир вољене особе је још бољи", каже он. „Боље је да вас додирне професионални мазилац или масажни терапеут, то је боље него ништа. Када је додир повезан са позитивном емоционалном везом са другим људима, то увећава корист за нашу добробит." У ту сврху, чак и размена додира са кућним љубимцем може бити од велике користи. За разлику од забава у којима се мази, наклоност кућног љубимца има одређену искреност и они извлаче нешто из тога, уместо да је то размена између двоје странаца. Склоништа за животиње широм света забележила су пораст броја усвајања током закључавања, а подаци сугеришу, барем у Америци, да склоништима понестаје животиња које би се дале на усвајање. Неки јавни здравствени службеници у САД-у позвали су људе да се више не рукују када се предузећа врате на посао. То је изазвало многа нагађања о томе да ли ћемо се вратити у нормалу. Да ли би ово могао бити крај додира на послу? (Гети) За Аденугу ће враћање у нормалу вероватно подразумевати ношење рукавица и визира за лице када напокон буде поново могла да види клијенте. Збуњена је како може правилно да ради у рукавицама, кад толико њеног посла захтева физичко додиривање коже својих клијената, али мисли да би могла да се снађе. Највећа брига за њу је како одржати те важне везе са клијентима док је њено лице покривено. „Радим са неким ко ме позива да будем део њеног посебног дана, једног од најбољих дана у њеном животу. Срећна је на дан њеног венчања, мало смо попричали. Маска ће покварити расположење". „Невесте су најчешће узбуђене, али ја имам нервозне и користим умирујући ефекат, смирујући јој живце, говорећи праве ствари, не дозвољавајући јој да се нервира". Kako Kovid-19 utiče na telo Хоће ли ће блиске интеракције бити ствар прошлости? „Моја спекулација је да ћемо се врло брзо вратити у нормалу, без обзира да ли би требало или не - то је већ друго питање", каже Флојд. „Али и раније смо били у пандемији. Ти начини интеракције нису заобиђени." „Они су толико нормални, утешни, толико је важно за наше благостање да мислим да ће наступити период опреза у којем два пута размислимо, али моја спекулација је да ћемо то превазићи и прилично брзо се вратити у нормалу." За сада је Аденуга ограничена на објављивање фотографија из прошлости на Инстаграму и оживљавање свог посла у сећању. „Чезнем да поново радим", каже она. „Једног дана." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk