Брак, Србија и презиме: Како је бити мушкарац са жениним презименом у Србији
„Са Бјелановић сам се родио, Димитријевић сам узео."
Тако започиње причу Немања, 27-годишњи физиотерапеут и ђак Високе медицинске школе у Београду, који се оженио крајем прошле године. Немања се, ипак, по нечему разликује од хиљада мушкараца - одлучио се на несвакидашњи корак - свом презимену је додао женино. Овакве одлуке су реткост, а још ређе су оне где мушкарци узму само женино презиме. „То је релативно нова појава која се појавила код генерација које сада имају око 40 или 50 година", каже за ББЦ на српском професорка Нада Секулић са Филозофског факултета у Београду. „Она је везана за јачање самосвести мушкараца о томе да један такав патријархални поредак, у коме се наслађивање и историја везује само за линију која је мушка, треба трансформисати" додаје професорка Секулић. Много разлога, мало примера На овакве потезе су се раније углавном одлучивали мушкарци који због свађе желе да раскрсте са породицом или уколико су из криминогеног миљеа па би да окрену нови животни лист. Било је и примера где је младожења, нижег друштвено-економског статуса, узео презиме младе из више класе. Неки од ових разлога су се и данас задржали, а има и нових, другачијих, практичних, политичких. „Реалан и озбиљан разлог је што моја супруга има дете и то дете има презиме Димитријевић и да би се оно осећало прихваћено, да кажемо то тако, определио сам се на овај корак", говори Немања Бјелановић Димитријевић за ББЦ на српском. Каже да је схватио да би његовој супрузи такав гест значио, а пошто му то „није битно, нити представља неки проблем", онда је тако и учинио. „Све њене другарице јој се диве како је нашла еманципованог дечка у Србији", објашњава уз осмех. Додаје да га „презиме не одређује ко је и шта је", па на ову одлуку гледа као на нешто нормално. Масовно венчање на Филипинима уз мере предострожности. Ипак, неретко када се потегне ова тема добија злонамерне коментаре упаковане у „доскочице". „Доста људи не размишља да постоји можда неки реални и оправдани разлог, него мисли да се ради о хиру и онда имају свакојаке коментаре. Пошто је моја супруга старија од мене, онда углавном кажу да сам се удао. „Ја увек такве ствари окренем на шалу. Кад ме питају, ја кажем да сам се удао па је онда то свима смешно и не шири се прича", каже Немања. Професорка Секулић овакве реакције објашњава тиме што је мушкарцима на овим просторима „веома стало до њиховог мушког идентитета", те када се одступи од тог образца долази до негодовања околине. „Мушкарци који преузимају презиме жене, уколико се крећу у ширим друштвеним круговима, а не само у круговима сличним њима, врло често наилазе на презир и изругивање. „У нашој народној култури од пре 100 година имате случај где муж није звао жену по имену већ је звао она. То је огромна трансформација и за очекивати је да наилазе стално на презир - што је за критику", наводи професорка Секулић. Она сматра да мужевљево узимање жениног презимена данас представља искључиво „индивидуални избор" њега самог, односно његово „лично друштвно позиционирање", као и „израз поштовања према жени". „Сама промена презимена је показатељ да се нешто крупно мења, али она сама, да би променила целокупно друштво, мора да се посматра у склопу великих промена које су везане за сам статус брака у друштву". Идеолошка одлука Овако је изгледало једно венчање у Суботици Разлози могу бити и политички, а као такви, и спонтани. Милош Баковић Јаџић, 37-годишњи социолог из Београда, са супругом је „без много размишљања" дошао на идеју „око које се није постављало питање". За њих је то био „неки елементарни чин показивања формалне једнакости мушкараца и жена". „Зашто би сад жена преузимала мужевљево презиме кад може да буде оваква ситуација која може макар да указује на то да би требало да су једнаки мушкарци и жене. „За почетак на том формалном нивоу, административном, симболичком...", Баковић Јаџић за ББЦ на српском. Његови пријатељи су поздравили ову одлуку, те како каже „никада није имао неке непријатности, прозивања, спрдње и слично", већ само „позитивно искуство". Када је требало променити лична документа, административне раднице су реаговале „искључиво у позитивном смислу", што је по Милошу „добар знак за наше друштво и Србију". „Било је момената неверице, проверавања, па исто тако испитивања: Је л' то сад неки инат према некоме? Али то је ретко - у пар случајева, махом су биле одушевљене", каже Милош. Каже да су коментари углавном били на нивоу ,сјајно' и ,благо твојој жени', што по њему говори да већина жена „заправо то подржава" и да би „можда прижељкивале да се то чешће дешава". „Чак сам имао и неке ситне привилегије у смислу да се нека процедура убрза, да добијем савет више - нека врста подршке и награде", додаје Милош. Реакција породице и матичара На самом венчању неретко долази до различитих реакција окупљених. Пре свега родитеља, али и пријатеља, па и матичара. Немањини родитељи се нису мешали у његов избор јер су, како каже „научили да од њега свашта очекују". „Ја сам им рекао да ћу да додам презиме, али ме нису схватали озбиљно. Мислили су да се шалим и на крају су били сигурни тек на самом венчању", објашњава он. Сумња је постојала код матичарке која их је венчала, али не на самој церемонији, већ приликом заказивања процедуре. Неколико пута га је питала да ли је сигуран у свој избор, да ли то стварно жели, а понуђено му је „да размисли још мало". За разлику од Немање који се венчао у Борчи, Милош је имао у потпуности другачије искуство у Зрењанину. „Можда је то због тога што је Зрењанин индустријски, социјалистички град. Већи проценат или мања малограђанска реакција", наводи Милош. Матичарки је било симпатично и изазвало осмехе присуство две кумице приликом венчања. „То јој је било забавније од презимена које смо разменили", каже Милош. Плес без звука Жене, мушкарци, брак Брак је у Србији регулисан породичним законом. Приликом венчања будућим брачним друговима се нуди могућност да задрже своја презимена, додају презиме супружника и уместо свог узму презиме другог супружника, пише у члану 348 овог закона. У највећем броју случајева жена узима мужевљево презиме. После Другог светског рата на нашим просторима расте број жена које се опредељују да задрже своје презиме и додају супругово. Професорка Секулић каже да се радило углавном о образованијем слојевима друштва тог времена, док је данас такав случај чешћи - што је повезано са повећањем друштвене самосвести жена. „Задржавање сопственог презимена код жена је на неки начин имплицитан или у неким случајевима експлицитан начин отпора према патријархату", наглашава Секулић. До објављивања овог текста од надлежних нисмо добили податке о броју мушкараца који су узели женино презиме. Међутим, према писању медија, од 2000. до 2018. године, 2.356 мушкараца је узело женино презиме, док је око 500 њих у разним варијантама на своје додало и супругино презиме. Ова бројка је у сталном порасту. Године 2004. овакву одлуку је донело 76 мушкараца, а 2018. их је било 136. Промене против промена Промена на личном плану са променом презимена не постоје, како код Немање, тако ни код Милоша. „Кад се ожениш, онда имаш неке друге ствари на које треба да се прилагодиш, а нарочито кад је ту дете коме треба да се посветиш. У том смислу нисам имао проблема", наводи Немања. Код Милоша је највећа промена што се сада „једноставније потписује са три слова" па га неки људи због тога зову - Ем Би Џеј (МБЈ). „Брзо је прошао тај моменат - да сам сад задовољан тиме или да сам поносан на тај чин, што јесам био у неком тренутку јер сам схватао да многи људи који су размишљали о томе, одустајали су у последњем моменту из ког год разлога. „Ја сам се некако осећао добро што сам то изгурао у смислу да нисам нешто ни дискутовао о томе, дебатовао, нити је било неких сумњи", наводи Милош. Додаје да нека врста прекида са претходним животом није наступила, нити се осећа као „нова особа, другачија, боља или гора". Идентитет је остао исти само су сада ту два презимена. Свет и Србија Општи тренд у свету не постоји, нити велики број земаља нуди овакву могућност. Професорка Секулић сматра да је то својственије државама које су имале „еманципаторске политике". „Не треба заборавити да је Србија наследила СФРЈ која је, кад су закони у питању - мимо онога што је представљало ту патријархалну народну културу, била веома прогресивна што се тиче одређивања правних односа мушкараца и жена. „То је то социјалистичко наслеђе", наводи она. Сам чин промене презимена мушкараца или додавања жениног презимена свом, није од превеликог значаја за питање друштвених односа и положаја жена у друштву. „То јесте једна прогресивна појава која изражава неке ставове и културне промене, али не представља нешто што постаје на тај начин масовно да би потпуно променило начин одређивања имена, презимена и сличних ствари. „То је један јако дугачак процес трансформације целокупног друштва", закључује Секулић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk