Суђења у Србији: Скоро два милиона предмета чека пресуду
У Србији има више од 1.7 милиона нерешених судских случајева, а скоро 200 000 предмета чека расплет више од 10 година, подаци су Врховног касационог суда за 2018. годину .
Палата правде у Београду Међу њима је био и случај некадашњег министра енергетике, Србољуба Станковића, који је средином јула ослобођен оптужбе да је током 1998. у својству директора „Нафтагас НИС-а" злоупотребио службени положај. Пресуду је дочекао у 79. години. „Осећам се празно после толико времена. Нема радости. Последњих 20 година живео сам у суду и са судом. а све време ми је породица патила", рекао је Станковић за „Дневник". Надлежни тврде да је број старих предмета из године у годину све мањи, односно да је број нерешених предмета у 2017. и 2018. години преполовљен. „Правда је код нас преспора, али достижна", каже за ББЦ на српском Вида Петровић Шкеро, бивша председница Врховног касационог суда. Системски проблем Током кривичног поступка у случају Нафтагас оптужница је више пута мењана и прецизирана, а последњи пут је то учињено прошле године. „Кад се направи велики друштвени проблем, то се не може брзо решити. Неколико примера: пензије, плаћена обданишта или могуће пензије војних резервиста - то су хиљаде и хиљаде предмета који су довели до загушења правосуђа", напомиње Шкеро. Држава мора да нађе начин како то да реши, каже, а то не може да се спроведе само кроз измене Устава или појединачног закона. Парничење у крви Једна од најдужих парница трајала је 43 године - три генерације породице Ђуричић из Осечине судиле су се око поделе земље и шума, све до 2014. године. У међувремену, променило се 16 судија, 11 породица је било укључено у спор, а одржано је око 1.000 рочишта, писао је Блиц. Вредност тог спора била је око 90.000 евра - што прелази вредност спорне имовине. „Тамо где парница траје преко 43 године, то је због странака, а не због суда", оцењује Шкеро. У Србији је то, сматра, део менталитета, да се рођаци и комшије суде око неколико центиметара међе, па чак и да се поубијају, док се у многим државама ради све да се избегне одлазак на суд, јер је скупо. „Код нас важи и даље она изрека скупићу паре, ако треба продаћу све, само да га тужим. Неће људи да седну и да разговарају, а онда се те парнице отегну до бесвести", наводи она. Ипак, рекордер је вероватно парница око наследства из околине Горњег Милановца, започета још 1925. а завршена 2009. године, после пуне 84 године. Председник Врховног Касационог суда Драгомир Милојевић прошле године позивао се на податке који говоре да је ефикасност драстично побољшана. „Готово са истим бројем судија у односу на 2012, у 2017. и првој половини 2018. преполовили смо број нерешених предмета, посебно оних старих, а тако је и у погледу дужине трајања поступка", казао је Милојевић. У току 2012. један судски поступак у Србији је у просеку трајао 534 дана, а у 2017. години 299 дана. Вида Петровић Шкеро Разлози за гомилање предмета су комбиновани, али су сви део система, оцењује Вида Петровић Шкеро. „Ако чекате 20 година на пресуду у кривичном предмету или чекате издржавање за дете шест година, ту нема ни правде, ни права. Суд није златан, има низ проблема, али то се мора системски решити, не због Европске уније, већ због нас самих", истиче Шкеро. „Судска власт је за грађане вероватно најважнија, јер све што не ваља траже да се исправи на суду." До одуговлачења судских поступака довела су, каже, и лоша системска решења у последњих 10 година - промене надлежности судова - мења се ко суди и зашто, чести су реизбори судија, а и поједини друштвени проблеми отежали су ситуацију. „То је и када адвокат жели да ишколује дете, али и када се сваких годину дана мења судија, па је предмет све дебљи и дебљи, а судији треба све више времена да га прочита и онда га на заказује одмах, него све касније", описује она. Такође. Шкеро помиње и случајеве „када се врши одређена врста притиска на суд да донесе одлуку, посебно у политичким предметима". Велика фирма у стечај - суд у колапс Судија Шкеро годинама апелује на државу да превентивно размишља о оптерећености судова. Ако у малом граду оде велика фирма у стечај, што се у Србији дешавало, каже, држава може истог секунда да очекује да ће за неколико месеци суд у том месту бити затрпан предметима. „Радно одељење тог суда добиће стотине или хиљаде предмета, јер ће 80 одсто отићи у парницу, што су безнадежни спорови. То доводи до проблема у породици, развода, алкохолизма, насиља - до нових судских поступака, а коначно и кривичних предмета.", наводи она. Држава то, додаје, треба да планира и да размишља о свим грађанима, јер свако има право на суђење у разумном року. „Независно правосуђе није право само судија, већ сваког грађанина", закључује Шкеро. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk