Интервју петком - Дејан Јовић: „Поставили смо огледало пред лице и савест људи"
Дејан Јовић није нов човек у политици - упознао је њено академско лице у Загребу, Београду и Великој Британији, упознао је како ствари функционишу „иза сцене" кроз саветничку функцију у кабинету хрватског председника Иве Јосиповића.
Дејан Јовић је други на листи СДСС-а, одмах иза Милорада Пуповца У време када се на политику не гледа са много позитивних емоција, кандидатуром за посланика Европског парламента запливао је у водама које многи сматрају превише прљавим. „Желим да ојачам аргументацију у корист брзог укључивања свих земаља Западног Балкана у Европску унију (ЕУ). Појединачни приступ је лошији од заједничког, дуго чекање чини земље лошијим, а не бољим - политика одуговлачења постала је опасна јер се овде укључују и други актери, државе су све више разочаране, а људи понижени", објашњава за ББЦ на српском Јовић први разлог за транзицију из академије у практичну политику. Ипак, можда и више од саме кандидатуре, пажњу је привукла листа на којој се нашао - Самостална демократска српска странка (СДСС) Милорада Пуповца ставила је Јовића на место број 2, одмах иза страначког лидера Милорада Пуповца. Избори за Европски парламент у Хрватској одржаће се 26. маја, а грађани Хрватске бирају дванаест посланика. Поред листе СДСС-а, српску заједницу у Хрватској на овим изборима представља и листа Демократског савеза Срба (ДСС). „Знате ли како је бити Србин у Хрватској?" Билборди СДСС-а „украли су шоу" у предизборној кампањи - поруке на ћирилици и латиници, од којих главна формулише кључно питање, разбудили су бројне реакције. „Нисмо никога хтели да провоцирамо него да представимо оно што знамо - експонирамо проблем кога смо већ свесни. Ја сам десет година од повратка у Хрватску стално изложен кампањи оцрњивања на интернету или кроз стална сумњичења мог патриотизма - и за нас то није ново." Велики број билборда је уништен - поцепан, ишаран, дописиване су поруке мржње. „Многе је срамота, као и нас, кад видимо шта се дешава у земљи. Неки шаљу позитивне реакције - имали смо и срце доцртано на плакатима." Иако су делови питања постављени на ћирилици, Јовић каже да она нису упућена Србима већ Хрватима. „Добили смо брз одговор - не сматрамо да је то одговор већине друштва, али није баш ни појединачни случај. Није то појава за коју Хрватска може да каже да је маргинална." На уништеним плакатима, СДСС је у завршној фази кампање залепио налепницу - захвалницу свима који су уништавали плакате јер су били „део кампање". Упркос свему, Јовић сматра да су гласачи добро разумели паралелу коју често користи - да су Срби у Хрватској оно што су Хрвати у Европској унији. Мањина. „Нисмо поставили питање како је бити Хрват у Хрватској јер то знамо - интересује ме како је бити Хрват у Србији, или како је бити Србин на Косову. Већине се могу изборити за себе - ако Хрвати нису задовољни Хрватском, они се могу изборити да је поправе, а мањине то не могу." У кампању СДСС-а укључиле су се и бројне јавне личности - од бившег председника Хрватске Стјепана Месића, преко фудбалског тренера Мирослава Блажевића, до глумаца, лекара и других јавних личности. Зашто је ратна прича Срба и Хрвата још жива Кампања СДСС-а још једном је отворила питање како је могуће да ратне приче на Балкану нису ишчезле ни 23 године после формалног завршетка сукоба. „Хрватска је једина земља у којој постоји извесна основа да се гради мит победнице и жртве. У такав мит је тешко интервенисати јер ни жртвама ни победницима не може да се нареди шта да кажу, а шта не." Ту идентитетску компоненту Јовић упоређује баш са - Србијом. „Ова ситуација је упоредива можда само са Србијом после Првог светског рата, мада је стварање Југославије одиграло улогу смиривања, али никада до краја." Ипак, загребачки политиколог напомиње да ратну причу у животу држе и јасно дефинисани интереси. „Сталним подсећањем на победу у рату, одржава се Хрватска демократска заједница - странка која је на власти била деведесетих година прошлог века. То је у интересу и 500 хиљада људи који су се идентификовали као учесници тог рата - а да их је било 500 хиљада, рат би трајао три сата, а не пет година." Дејан Јовић (стоји) на митинзима СДСС-а говорио је заједно са Милорадом Пуповцем (седи, лево) Када се упореди 23. година после рата у Хрватској са 23. годином после Другог светског рата, долази се до револуционарне 1968. и мирне 2019. године. „Као што су 1968. године по Југославији ницали споменици јер нова генерација није куповала причу о револуцији, снимани ратни филмови и увођен марксизам - тако и сад имате страх од нове генерације. То је притисак за окамењивање симбола: давање имена Фрање Туђмана аеродрому, забране негативних говора о Домовинском рату." Јовић подсећа да је, упркос свему, социјализму у трећој генерацији систем „исклизнуо из руку". „Од равноправности намаза до равноправности грађана" Излазност на изборима за Европски парламент у Хрватској 2014. године била је 25 одсто - далеко нижа од већ ниског европског просека од 42,6 одсто. „Мислим да ће се на овим изборима десити да ће се више укључити групе грађана које нису представљене и чији се глас не чује него просечно становништво." Управо у овој тврдњи, кандидат СДСС-а види шансу да његова листа оствари добар резултат. „Грађанима је важан Брисел не због самог Брисела већ зато што желе да буду укључени, а не избрисани - симболички или стварно - из репрезентације државе и процеса одлучивања." Обраћање онима који се не могу чути, а пре свега етничким мањинама, за Јовића је разлика која може довести до промене броја хрватских посланика. „Ниједан од досадашњих хрватских посланика није рекао ништа позитивно о српској мањини, а неки су говорили веома негативно." Јовић наводи примере резолуција за условљавање европског напретка Србије Тонина Пицуле, порукама Маријане Петир о Србима и Србији и Руже Томашић о Србима као гостима у Хрватској. Дејан Јовић (трећи здесна) обилазио је у кампањи и споменике жртвама Другог светског рата Посланици Социјалдемократске партије (СДП) Биљани Борзан, која се у Европском парламенту изборила за резолуцију о једнаком квалитету производа на европским западним и источним тржиштима, Јовић признаје делимични допринос. „Ми с тим немамо никакав проблем и мислимо да је добра и једнакост Источне и Западне Европе, али мислимо да је потребно да се уз бригу за равноправност нутеле неко побрине и за равноправност људи", каже он. Циљ кандидатуре - промена односа Европе према Балкану Дејан Јовић каже да би евентуалну бриселску говорницу користио да гласније каже оно што је из позиције политиколога већ формулисао. „Штета је да се о земљама Балкана говори лоше и да се налазе у сталном чекању Годоа - тиме се оне помало и понижавају. Те земље нису у толико лошем стању, посебно у поређењу са неким чланицама ЕУ." Ипак, упозорава да би ситуација могла да се погорша ако се ствари не убрзају. „Да се више веровало Ђинђићу, Коштуници и Тадићу, данас бисмо имали другу ситуацију. Исто тако, ако и сада будемо додатно чекали, ствари се неће развијати у позитивном смеру." Уколико добије мандат у Бриселу, постао би први представник српске странке у Европском парламенту. На питање шта би у том случају урадио када би га председник Србије Александар Вучић позвао на традиционална окупљања представника Срба из региона, Јовић одговара да би му порука била иста као за све земље региона. „Знам за популарност Трампа, Ердогана, Орбана код многих, али морамо се запитати за који тип система бисмо се определили ако бисмо кренули тим путем - да је опозиција проблем, да се не поштују групна и појединачна аутономија. Ја бих им свима, па и Вучићу, рекао да је алтернатива европском либерално-демократском поретку, по мом суду, лошија", каже Јовић. Ко је Дејан Јовић „Аматерократија" „Немам ништа ни против аматера, ни против демократије. Али демократија може бити успешна само ако размењујемо аргументе - а за то је потребна квалификована дискусија. Много људи који све мање читају и мање критички размишљају о друштву, имају прилику да наметну одлуке које се после испоставе као штетне. То је превласт оних који нити критички размишљају, нити читају - и зато сам забринут за судбину јавних сфера." Живот између планова и прилика Улазак у директну политичку утакмицу за Дејана Јовића не значи и останак у њој у наставку каријере. „Моја кандидатура је сасвим логична због онога што сам заговарао у академском свету - другачију политику ЕУ и отварање питања поштовања мањинских права." Академску каријеру Јовић је градио у Загребу, Љубљани, Манчестеру, Стирлингу, Београду. Живот и рад у Великој Британији у трајању готово од једног пунолетства донео му је посебан поглед на свет. „Шеснаест година сам живео у Британији и јако добро разумем појам дужности према јавности, грађанима, мојој земљи. Увек сам радио у јавном сектору и сматрам мојом дужношћу да се укључим ако сматрам да друштво није онакво какво желим." Са Острва није планирао ни да се врати у Хрватску, али је такву прилику ипак искористио. Осим у академској сфери, постао је саветник некадашњег председника Хрватске Иве Јосиповића, али мандат није завршио - са места главног аналитичара у Кабинету председника смењен због ставова у ауторском тексту о хрватском референдуму о независности 1991. године. На питање да ли га је такав исход претходног уласка у политичку борбу, па макар и „иза сцене", обесхрабрио - одговара игром речи. „Додатно ме је охрабрио да сада покушам да добијем мандат, а не само да утичем на одлуке. Ни кад сам имао јавну функцију, нисам одустао од уверења - начин на који је то примљено код грађана, дало ми је додатно охрабрење", закључује Јовић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk