„Бананагедон" - како пандемија уништава најомиљеније воће на свету
Кобна болест осванула је ниоткуд.
Шири се „невидљивим преношењем", пре него што се симптоми уопште уоче. А када нападне, касно је зауставити је - лек не постоји. Живот више никад неће бити исти. Звучи познато? Иако све ово невероватно личи на Ковид-19, заправо говорим о тропској раси 4 (ТР4), болести која напада банане. Позната и као панамска болест, то је гљивица која хара плантажама банана током последњих 30 година. Ипак, током последње деценије епидемија се нагло убрзала, проширивши се из Азије на Аустралију, Блиски исток, Африку и, у новије време, Јужну Америку, одакле долази највећи број банана које се отпремају ка супермаркетима. Данас је присутна у више од 20 земаља, због чега се јавља страх од „пандемије међу бананама", као и мањка у снабдевању омиљеном воћком на свету. Научници широм света у трци су с временом док покушавају да пронађу решење, међу којима су стварање генетски модификованих (ГМ) банана и проналажење вакцине. Међутим, баш као код Ковида-19, питање није само да ли смо у стању да пронађемо лек, већ и како ћемо научити да живимо у „новој стварности" - свету у којем су банане заувек промењене. Машина за прављење паре (и ширење епидемије) Прво место на ком треба тражити трагове јесте порекло савремене банане коју сви знамо - њена прошлост показује шта ће се десити ако ову болест будемо занемаривали. Ово није први пут да се банане сусрећу с искорењивањем, објашњава Фернандо Гарсија-Бастидас, истраживач који се бави здрављем биљака. Он је ТР4 проучавао на Универзитету Вагенинген, у Холандији, пре него што је прешао у данску компанију која се бави биљном генетиком, како би се тамо бавио том болешћу. Како каже, током педесетих година прошлог века индустрија је била десеткована због онога што он назива „једном од најтежих ботаничких епидемија у историји", када је панамска болест први пут ударила. Панамска болест напада најпопуларније воће на планети. Та гљивична болест порекло води из Азије, где се развијала заједно с бананама, пре него што се проширила на велике плантаже Централне Америке. Гарсија-Бастидас каже да је била тако разорна због тога што су све банане биле исте сорте, Грос Мишел, односно „Велики Мајк". Тај култивар је одабрала индустрија банана у развоју, зато што доноси велике, укусне плодове који се могу убрати док још нису зрели, те је тако постало могуће транспортовати лако кварљиво, егзотично воће на дуге раздаљине док оно у путу зри. Свака биљка је клон отприлике исте величине и облика, добијен од младица - бочних изданака који ничу из коренског дела стабла - тако да га је лако производити на велико. То значи да је свако дрво банане генетски готово идентично, што доноси поуздан и конзистентан принос воћа. Са пословне стране гледано, била је то машина за прављење пара, али с епидемиолошке стране, епидемија је ту само чекала да се прошири. Индустрија (ни)је научила лекцију Систем производње банана је за слабашан темељ имао ограничен генетски диверзитет само једне врсте, што их је чинило подложнијим болестима, тврди Гарсија-Бастидас. Ако бисте помислили да је индустрија научила лекцију, погрешили бисте. Почело је да се трага за сортом која ће заменити Грос Мишел, а која би била отпорна на панамску болест. Шездесетих је један култивар, Кавендиш, показао знаке отпорности који су могли да спасу индустрију банана. Названа по седмом Војводи од Девоншира, Вилијаму Кавендишу, који је ту биљку узгајао у својој ботаничкој башти у Кући Четсворт (једна и даље постоји тамо), та банана се такође могла транспортовати зелена - мада је имала блажи укус од Грос Мишел. За неколико деценија постала је нови генетски клон за индустрију банана и тај статус има и данас. Али за научнике који помно надзиру огромне плантаже, којих је све више, било је само питање времена када ће избити нова епидемија. И наравно, током деведесетих се појавио нови сој панамске болести, познат као ТР4, опет у Азији, и овај је био кобан за банане Кавендиш. Овај пут, у глобализованој привреди у којој научници, фармери и остали посетиоци плантажа банана могу да лете с краја на крај света, болест се још брже проширила. Пандемија Гарсија-Бастидас, који је докторирао на ТР4 на универзитету Вагенинген, модерну болест банана, која напада васкуларни систем биљке и узрокује њено сушење и смрт, описује као „пандемију". „Банане су без сумње међу најважнијим воћкама на свету и чине основну намирницу за милионе купаца", каже он. „Не смемо да потценимо утицај који тренутна пандемија ТР4 има на безбедност хране." Управо је Гарсија-Бастидас у Јордану 2013. године приметио ширење ТР4 изван Азије. Од тада он „држи фиге" да болест неће ударити на земље у развоју - тамо где је банана основна намирница - али она је већ у Африци, пошто је примећена у Мозамбику. ТР4 је тако кобна због тога што се, као и Ковид-19, шири „невидљивим преносом", мада у другачијем временском оквиру. Оболела биљка ће изгледати здраво до годину дана, пре него што покаже прве знаке пожутелог, усахлог лишћа. Другим речима, када болест приметите, већ је касно, јер се вероватно пренела даље путем спора у земљи осталој на чизмама, биљкама, машинама или животињама. Гарсија-Бастидас, који је рођен у Колумбији, знао је да ће ТР4 кад-тад доспети до главних плантажа банана у Јужној Америци. Године 2019. обистинила се његова највећа ноћна мора - примио је позив са једне фарме у Колумбији. Стабла банана су имала спарушене, жуте листове и са плантаже су тражили да му пошаљу узорке. „Било је то као у лошем сну", каже он. „Једног тренутка сам на плантажи, следећег сам у лабораторији, а оног тамо објашњавам министру у влади Колумбије да се најгоре десило. Дуго после нисам могао добро да заспим. Срце ми се сламало." Како спречити ширење? Као и свака земља у којој се појавио ТР4, Колумбија сада покушава да успори ширење болести, док свет напето прати трагове болести у остатку Латинске Америке и на Карибима. Пошто лек не постоји, могуће је једино изоловати инфициране фарме и применити мере биобезбедности, као што је дезинфиковање чизама и спречавање премештања биљака с фарме на фарму. У лубеницама уживамо само два месеца годишње, зато је важно одабрати праву. Другим речима, то је у свету банана еквивалент прању руку и друштвеној дистанци. У међувремену, сви се напори улажу у изналажење решења. У Аустралији, научници су створили генетски модификовану (ГМ) банану Кавендиш која је отпорна на ТР4. Фондација Била и Мелинде Гејтс такође потпомаже стално трансгенетичко истраживање. Међутим, упркос снажним научним доказима да су ГМ намирнице безбедне, мале су шансе да ће се та банана наћи на полици вашег оближњег супермаркета, пошто су регулаторна тела и јавност и даље сумњичави. За Гарсију-Бастидаса, који сада ради у истраживачкој компанији Киџин и блиско сарађује са Универзитетом из Вагенингена, ГМ представља „лак излаз" који би могао да реши проблем у наредних пет или десет година, али не задире у срж проблема, а то је комплетна индустрија заснована на клонираним варијететима исте биљке. Тек сада се развијају тестови који откривају присуство ТР4, пошто се у истраживање банана улагало мање него у остале основне намирнице. Шта даље? Гарсија-Бастидас, уместо тога, жели да уведе већи диверзитет у засаде банана, како би постале отпорније на ширење болести попут ТР4. Он истиче да постоје стотине банана које би се могле узгајати широм света. Зашто не бисмо користили њих? У земљама попут индије, Индонезије и Филипина људи већ једу на десетине различитих врста банана, од којих све нуде другачије укусе, мирисе и величину. Али њих је компликовано узгајати и извозити у размерама у којима се то чини с бананом Кавендиш, која је осмишљена тако да издржи прекоокеански транспорт. У лабораторији у Холандији Гарсија-Бастидас и његове колеге служе се најновијим техникама секвенцирања ДНК како би идентификовали гене отпорне на ТР4 и узгојили банане које би могле да се носе с болешћу и задрже комерцијалну вредност. „Имамо стотине врста јабука", истиче он. „Зашто не бисмо почели да нудимо различите врсте банана?" Највећа нада се полаже у то да ће се отпорна банана која се може извозити појавити у наредних пет до десет година. Али ни то није магично решење. Након што се у прошлом веку суочила не с једном, већ са две пандемије, индустрија банана овај пут не може да понуди само још један клон. Зоран Павић 25 година продаје воће, али је одлучио да промени начин комуникације. Промена начина узгајања Ден Бебер, ванредни професор екологије на Универзитету у Егзитеру, провео је последње три године проучавајући проблеме система снабдевања бананама у оквиру пројекта БананаЕкс, којег финансира влада Уједињеног Краљевства. Он каже да индустрија банана има највеће изгледе да преживи ТР4 ако промени начин узгајања банана. У овом тренутку банане Кавендиш се узгајају као огромне монокултуре, што значи да се не само ТР4, већ и остале болести, брзо шире. Дешава се да се банане током једне сезоне прскају фунгицидима између 40 и 80 пута. „То би могло да остави огромне последице по микробиоте тла", каже Бебер. „Како бисте се старали о бананама, морате да се старате о земљишту." Бебер указује на извештаје са Филипина о томе да су органске фарме прошле много боље у сусрету са ТР4, због тога што су микробиоте у тлу биле у стању да се изборе с инфекцијом. Он каже да би фарме банана требало да додају органске материје и можда саде сезонске усеве између редова, како би повећале заштиту и плодност, служећи се микробима и инсектима, а не хемикалијама, у процесу „биоконтроле", те да би требало остављати више необрађеног земљишта, не би ли се подстакао дивљи свет. Због тога би банане могле бити скупље, али би се, на дуже стазе, боље одржале. Цена Према Беберу, банане су тренутно сувише јефтине. Не само зато што се не узима у обзир уништавање околине услед развоја хемијски одржаваних монокултура, већ и због друштвеног немара приликом запошљавања људи који су веома лоше плаћени. Добротворна организација Банана линк, која истиче те проблеме, окривљује супермаркете за „беспоштедну трку" која је упорно снижавала цене, угрожавајући околину, здравље радника и, напослетку, здравље банана. Банане пласиране у оквиру фер трговине успеле су донекле да обезбеде пристојну зараду радницима на плантажама, али Бебер каже да радници у комплетној индустрији почињу да захтевају веће плате. То се опет, каже он, односи на ТР4, пошто је раднике потребно боље платити како бисмо били сигурни да се на плантажама примењује квалитетнија превенција од болести. „Годинама нисмо узимали у обзир друштвену и еколошку цену банана", каже он. „Време је да почнемо да плаћамо праву цену, не само за раднике и природни околиш, већ и за здравље самих банана." Да ли Ковид-19 може да изазове прехрамбену кризу Бананагедон Џеки Тарнер, редитељка из САД, која је, откако је као студенткиња радила на плантажи, преиспитивала начин на који се узгајају банане, слаже се да решење лежи у правичности и разноврсности. У њеном филму Бананагедон, она разговара с научницима који покушавају да зауставе ТР4, са стручњацима за безбедност хране који упозоравају на недостатке, те с радницима на плантажама, забринутим за свој опстанак. „ТР4 је умногоме сличан Ковиду-19, пошто за њега нема лека", каже она. „То је 'сценарио судњег дана' за банане". Након што је две године путовала светом како би се уверила у последице које је ТР4 већ оставио, Тарнер је убеђена да се банане морају узгајати на други начин, што подразумева увођење нових варијетета. Она каже да то не би било само боље по околину и штитило од болести, већ би било боље и за потрошаче. Како би подстакла јавност да подрже мање узгајиваче, који доносе различите врсте, поставила је сајт Банана лист. Ту се наводе продавнице у којима се продају разне врсте банана, како би купци препознали шта је то што им се свиђа и почели да кроје потражњу. На пример, Патуљаска црвена, која помало има укус као малина, Лејди Фингерс, која је мања и слађа од Кавендиша, или Плава Јава, која има укус као сладолед од ваниле. Те банане нису само укусне, већ ће и помоћи да разноврснији узгој постане отпорнији на болест. За Џеки Тарнер, пандемија међу бананама би могла да има позитиван исход ако нас примора да узгајамо банане уз више бриге о околини и једемо шири избор воћа. „Можда бисмо јели мање банана и плаћали их више", признаје она. „Али знате шта, то би биле боље банане." Овај текст је део Трагом хране (Follow the Food), серије истрага о томе на који се начин пољопривреда суочава са изазовима очувања околине. Follow the Food проналази нове одговоре на те проблеме - оне високотехнолошке и нискотехнолошке, локалне и глобалне - код фармера, узгајивача и истраживача на свих шест континената. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk