Корона вирус и превенција: Зашто је толико тешко не додиривати лице
Од свих понашања на основу којих се разликујемо од остатка животињског света, једно може да буде прилично забрињавајуће током епидемије неке болести.
Сви ми спонтано додирујемо очи, браду и уста више пута током дана Ми смо међу ретким врстама познатим по томе да се додирујемо по лицу а да тога нисмо ни свесни. А то помаже у ширењу болести као што је нови корона вирус (Ковид-19). Зашто то радимо и како можемо да смањимо то несвесно понашање? „Фестивал пипкања" Сви додирујемо лице са фасцинантном учесталошћу. Посматрачка студија из 2015. године која је анализирала студенте медицине у Аустралији показала је да чак ни они нису могли против тога. Можда би студенти медицине требало да су свеснији опасности од других, али су они и даље посезали за својим лицима не мање од 23 пута по сату, што је укључивало честе контакте са устима, носом и очима. Званична тела јавног здравља и професионалци, укључујући Светску здравствену организацију, (СЗО) кажу да је овај „фестивал пипкања" веома опасан. Наше очи, нос и уста су врата на која бактерије улазе у наша тела Савети у вези са Ковидом-19 најчешће истичу важност мировања руку, колико год ми водили рачуна о томе да их перемо. Зашто то радимо? Људи и неке примате не могу против тога, чини се - а то има везе с начином на који смо се развили. И док већина врста додирује лица као вежбу чишћења или као начин да отерају разне досадне штеточине, ми и неке примате радимо то и из разних других разлога. Понекад то делује као механизам умиривања, према Дашеру Келтнеру, професору психологије на калифорнијском Универзитету у Берклију, у САД, а у неким другим приликама користимо пипкање лица несвесно да бисмо флертовали или као „завеса на сцени, да затворимо један чин друштвене драме и уђемо у следећи." Други стручњаци за бихевиоралну науку закључили су да је додиривање самог себе начин да помогнемо при контролисању емоција и нашег распона пажње. Мартин Гринвалд, немачки психолог и професор на Универзитету у Лајпцигу, каже да је то „фундаментално понашање наше врсте". Људи и неки примати су једине врсте за које је познато да се додирују из других разлога који нису неговање и уклањање напасти „Додиривање самог себе су само-регулишући покрети који обично не служе за комуникацију и често се обављају са мало или без имало свесности", рекао је Гринвалд за ББЦ. „Они играју кључну улогу у свим когнитивним и емоционалним процесима. Они се дешавају код свих људи", додао је професор, који је аутор књиге из 2017. године под насловом Хомо Хаптикус: Зашто не можемо да живимо без чула додира. Проблем са додиривањем самог себе је тај што наше очи, нос и уста представљају врата за сваку врсту „гадости" које улазе у наш организам. Ковид-19 се, на пример, преноси са особе на особу преко капљица из носа или уста које отпушта заражени појединац. Додиривање предмета или површина које су биле у контакту са вирусом такође може да доведе до инфекције Али ми можемо и да се заразимо након што додирнемо предмете или површине које су биле у контакту са вирусом. И док експерти и даље проучавају ову нову врсту, корона вируси су познати по томе да су отпорни а неки су успевали да преживе на површинама чак девет дана. Издржљивост Ова издржљивост чини опасну комбинацију са нашим додиривањем лица. Тим састављен од америчких и бразилских истраживача је 2012. године открио је да је узорак насумично одабраних људи додиривао површине у јавном простору више од три пута на сваки сат. Хируршке маске могу да заштите наша лица од нас самих Такође су посезали за устима и носом „око 3,6 пута на сваки сат". То је много мање од стопе од 23 пута на сат за аустралијске студенте медицине, можда зато што су они посматрани док су седели на предавањима, уместо напољу где има много више тога што би могло да им одврати пажњу. За неке здравствене стручњаке, ова склоност ка додиривању себе јача је мотивација за коришћење маски за лице као средство заштите против вируса него само ради ношења као филтера. „Ношење маске може да смањи склоност људи ка додиривању лица, што је велики извор заразе без одговарајуће хигијене руку", објаснио је Стивен Грифин, професор са Универзитета у Лидсу. Које кораке можемо да предузмемо? Али које кораке можемо да предузмемо да макар смањимо учесталост којом додирујемо наша лица? Бихевиорални научник Мајкл Холсворт, професор са Универзитета Колумбија који је радио као саветник за британску владу под премијером Дејвидом Камероном, објашњавао је да је заиста тешко тај савет преточити у праксу. „Рећи људима да не раде нешто што се дешава несвесно класичан је проблем", рекао је он за ББЦ. „Много је лакше рећи људима да перу руке чешће него их навести да ређе додирују лице." „Нећете имати успеха ако неком само кажете 'не ради несвесну ствар'." Како можете да смањите нешто за шта нисте ни свесни да радите? Холсворт, међутим, верује да постоје извесне технике „гуркања" које могу да помогну. Једна од њих је да постанемо свеснији колико често додирујемо лице. „Кад се ради о физичкој потреби, као што је свраб, на пример, можемо да нађемо неку замену у понашању." „Користите надлактицу. Смањујете ризик, чак и ако то није идеално решење." Препознавање окидача Бихевиорални стручњак такође препоручује да покушамо да схватимо зашто се додирујемо. „Уколико препознамо ситуације које покрећу додиривање, можемо нешто да урадимо по том питању", објаснио је Холсворт. „Људи који додирују очи могу да носе сунчане наочаре." „Или само да седну на руке кад осете да би могло да уследи додиривање." Важност редовног прања руку не може се превише нагласити Можемо да прибегнемо и методама које ће дати нашим рукама нешто да се занимају - фиџет спинер или лопте за стрес, на пример - нарочито у оним тренуцима кад су нам палчеви докони. Али они онда морају често да се дезинфикују. „Белешке за самог себе" које нас подсећају да не додирујемо лице такође могу бити од помоћи. „Уколико неко зна да је склон компулзивном понашању, може да замоли пријатеље или родбину да их упозоравају", предложио је Мајкл Холсворт. Шта је са ношењем рукавица као подсетником? То је лоша идеја уколико се не перу или не мењају онолико често колико и прање руку - иначе ће и оне онда бити контаминирана површина. Добро старо прање руку постиже много тога Кад се све сабере и одузме, ништа не може да замени важност редовног прања руку и додатног посвећивања пажње хигијени. „Не морамо да чекамо вакцине и лекове", рекао је генерални директор Светске здравствене организације Тедрос Адханом Гебрејесус на конференцију за штампу 28. фебруара. „Ово су ствари које сваки појединац може да уради већ данас да би заштитио себе и друге", додао је доктор Тедрос. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk