Црни пантер: зашто црнци попут мене одбијају споредне улоге
Британски графички илустратор Џејкоб В. Џојс објашњава зашто је Црни пантер толико важан лик за њега.
Црни пантер се појављује у Капетану Америка: грађански рат (2016) Као и у случају многе друге деце, моју машту запалиле су авантуре цртаних хероја и зликоваца. Научио сам да читам пажљиво пратећи илустроване вратоломије Спајдермена, Бетмена и других стрипованих прича којих сам могао да се докопам. А опет, будући да сам био црно дете, ниједан од тих ликова није изгледао као ја. Уметник Џејкоб Џојс И зато сам ствари узео у своје руке. Са осам година почео сам да цртам црне и смеђе верзије тих ликова. Радећи сопствене ликове и мини-стрипове у домаћој радиности, створио сам свет у ком сам могао себе да замислим. За једанаести рођендан преклињао сам мајку да ми купи прибор за пластифицирање. Помислићете да је то необичан поклон за једно дете, али ја сам био пресрећан кад сам га добио. Почео сам да облажем армију ликова изрезаних од папира заштитном пластиком и претварам их у дводимензионалне фигурице за игру. Желео сам да заштитим те мале фантастичне верзије себе, каквих наизглед није било у свету око мене. Нисам био свестан постојања Црног пантера и шачице других стрип јунака афричког и карипског порекла све до тинејџерског узраста. Тада ме је моја жеља за црним причама навела да трагам даље од популарних стрипова и холивудских верзија. Сам поглед на овај лик одузима вам дах. Одевен у препознатљив црни оклоп отпоран на метке, обично без плашта али са маском која му прекрива читаво лице, Црни пантер - илити Т'Чала - заправо је краљ и заштитник фиктивне афричке државе Ваканда. Он је рођени ратник, врхунски тактичар са интелигенцијом генија, изузетним владањем борилачким вештинама и надљудском снагом. Као љубитељ стрипова у тинејџерском узрасту који не може да нађе црне ликове, а да су нешто више од пуких компањона, можете само да замислите узбуђење које сам осетио кад сам први пут налетео на њега. Али иако је Т'Чала изазвао велико узбуђење, његово царство било је чудо које нисам могао да замислим ни у најлуђим сновима. Ваканда, држава напредне технологије, остала је нетакнута колонијализмом. У неким верзијама, земља је сакривена иза огромног зида, необележена на мапама. Са летећим аутомобилима и футуристичким небодерима, у њу је немогуће ући због њеног технолошког развитка. Богатство ове земље потиче од ископавања метала по имену вибранијум - од ког је направљен штит Капетана Америке. За мене је ова фиктивна земља представљала остварење пан-афричког сна, лишеног болне историје ропства. То је прича о афричкој држави која је избегла колонијалну пљачку и успела да усмери све ресурсе у развој и технолошки напредак. Ова ревизија или стварање сопствене црне историје проистекла је из афрофутуризма - културолошке филозофије коју је прво осмислио легендарни џезер Сан Ра, а коју су рабили небројени уметници и музичари након њега. Остварење пан-афричког сна лишеног болне историје ропства Скочимо 20 година унапред до данашњих дана и видећемо да се популарни свет суперхероја из стрипова и њихових филмских блокбастер адаптација у међувремену није много променио. Изузев шачице ликова, као што је моја миљеница Сторм из Икс-Мена, ретко се деси да неки црни суперхерој заузме централно место на екранима - обично служи само као средство за померање приче о белом протагонисти, у врло мало говорних улога или потпуно без њих. Још је горе гледати како се црни суперхероји уводе у причу само на час да би били први који ће изгинути. Знам да су многи љубитељи Марвела и дан-данас бесни због Дарвина, афро-америчког мутанта чије се тело прилагођава да преживи сваку претњу, а који гине свега неколико минута после првог појављивања у филму „Икс-Мен: прва генерација" из 2011. године. Можда ситничарим када жалим за животима фиктивних ликова, али након што две деценије чекате да видите црне суперхероје на делу, некада је тешко бити стрпљив. Црни пантер нам пружа прилику да замислимо једну другачију врсту хероја. Свет Црног пантера Другачија врста хероја За црне залуђенике стриповима као што сам ја, и за хиљаде црних и смеђих љубитеља акционих филмова широм света, премијера филма „Црни пантер" представља дугоочекивану промену перцепције. Интересовање за филм у ком играју Чедвик Бозман и Лупита Нјонго било је још пре премијере веће него за било који други филм о суперхеројима до сада. Насловна страна стрипа „Фантастична четворка" из 1966. године у коме се први пут појављује Црни пантер Говорећи за интернет портал Мадер Џонс, косценариста филма Џо Роберт Кол објаснио је колико је важно преношења ове приче на филмско платно: „Црни пантер је историјска прилика да се буде део нечега важног и посебног, нарочито у време када Афро-Американци потврђују идентитет истовремено се борећи против понижавања." „Слика црног хероја ових размера напросто је веома узбудљива", додаје он. Да иронија буде већа, Црни пантер је живот започео као подзаплет у серијалу о Фантастичној четворци - а ниједан од његових твораца није био црн. Сценариста и уредник Стен Ли и сценариста и цртач Џек Кирби први пут су увели Црног пантера у причу у априлу 1966. године. Џо Синот је у то време био тушер на Фантастичној четворци - и знао је да ради на нечем посебном док је оживљавао Ваканду. „Каква предивна држава - пејзажи, животиње, џунгла, људи. Једна од технолошки најнапреднијих земаља на свету. Имала је све", каже он. Упркос гласинама, Црни пантер није био инспирисан покретом Црних пантера који је настао 1966. године, нити је назван по њима. Стрип се појавио пре ове политичке групације. Постојао је чак и кратак период кад је Марвел променио име лика у Црни леопард, али кад је постало јасно да љубитељи не везују лик за политички покрет, вратили су му оригинално име. Џо Синот (десно) са сином Марком Синот 1966. године није био свестан популарности Црног пантера. „У оно време није било сусрета са ауторима стрипа на које бисте могли да одете тако да нисам чуо личне утиске обожаватеља као што би то данас био случај." Али додаје: „Претпостављам да су писма уреднику била у огромној већини позитивна." Број се добро продавао и седамдесетих је Црни пантер добио сопствени серијал. Нови серијал о Црном пантеру који пише награђивани новинар Та-Нехиси Коутс а црта Брајан Стефриз покренут је 2016. године. Коутс га представља као растрзаног краља који жели да нађе равнотежу између традиције његове културе и захтева народа за демократијом. Запитао сам се да ли појављивање овог филма заиста представља прекретницу за црне суперхероје на филму. Холивуд је годинама радио под претпоставком да филмови са црнцима у главним улогама не би доживели успех на благајнама. Ово је оповргнуто кад је тескобни хорор у режији Џордана Пила из 2017. године зарадио 255 милиона долара. Мит да филмови са црнцима у главним улогама занимају само ограничена тржишта више не важи. На Марвеловом каналу на Нетфликсу црни суперхерој по имену Лук Кејџ добио је серију само за себе. Ривалска стрип компанија ДЦ управо је на Нетфликсу објавила серију по имену „Црна муња" са готово искључиво црном глумачком поставом. Ово су све можда мали кораци и дуго смо чекали на њих, али ствари се крећу у добром правцу. Волео бих да верујем да ће видљивост ове приче инспирисати нове генерације активиста, уметника и представника заједнице да наставе да стварају светове које желе да гледају. А црна деца више неће морати да траже од мајки прибор за пластифицирање како би стварали светове у којима они могу да буду хероји. Филм Црни пантер је номинован за Оскара за најбољи филм и тако постао први суперхеројски филм са номинацијом у тој категорији. Црни пантер је номинован у чак седам категорија, укључујући ону за најбољи костим, песму и монтажу звука. Поред сјајних оцена публике и критике, филм је зарадио 1.35 милијарди долара.