Геноцид и Балкан: Од најтежег злочина до политичких злоупотреба
Скоро све државе које су учествовале у сукобима у бившој Југославији тужиле су неуспешно једна другу за геноцид. Пред камерама, политичари су ове оптужбе бацали у лице комшијама много чешће.
Спомен гробље жртвама Сребренице Аналитичари сматрају да политичари на Балкану злоупотребљавају термин геноцид како би се обрачунали са политичким противницима, као и да се на тај начин заправо понижавају жртве. „Геноцид, као и фашизам на пример, представља неку врсту адута у јавној игри карата. Термин се, дакле, користи како би се другој страни зачепила уста", каже професор Филозофског факултета из Загреба Жарко Пуховски за ББЦ на српском. Последња оптужба за геноцид дошла је са Косова средином маја, када су посланици косовског парламента усвојили резолуцију о осуди геноцида Србије на Косову током сукоба 1998. и 1999. године. Усвојеном резолуцијом предлаже се да 15. јануар буде дан почињеног геноцида на Косову и тражи се осуда ратних злочина Србије и одштета за штету насталу током сукоба. Сребреница - први пресуђени геноцид после Другог светског рата Једину пресуду о почињеном геноциду на Балкану донео је Међународни кривични суд за бившу Југославију Уједињених нација (МКСЈ) у Хагу у случају Сребренице. Снаге босанских Срба убиле су у Сребреници више од 7.000 муслиманских мушкарца и дечака у јулу 1995. године. Прва осуђујућа пресуда за геноцид у Европи после суђења нацистима донета је 2004. у предмету против Радислава Крстића, бившег генерала Војске Републике Српске, када овај суд је први пут утврдио да је у Сребреници био геноцид. За геноцид у Сребреници, између осталих, у Хагу су осуђени бивши генерал Војске Републике Српске Ратко Младић - првостепеном, и бивши лидер босанских Срба Радован Караџић - правоснажном пресудом. Ругање жртвама Зашто се појам геноцида, као правна категорија, користи често у политичко-историјским препиркама у целом региону? Кад се превише употребљава долази до девалвације и термин губи на шокантности, одговара Пуховски. „Тиме се, хтели-не хтели, индиректно ругате жртвама, које су заиста биле жртве геноцида", напомиње он. Инфлација термина геноцид у политичкој пракси није случајна, истиче Миленко Крећа, професор међународног јавног права Правног факултета у Београду. „Употреба те речи без одговарајућег правног покрића има инструментално значење. Њоме се жели жигосати држава или ентитет за једно дело које буди мржњу, јер у међународној заједници мрско дело може послужити као разлог за интервенцију", наводи. Шта јесте геноцид? Геноцид је међународно кривично дело које подразумева биолошко и физичко уништење националне, етничке, расне или верске групе као такве или дела групе - израз „део групе" односи се на значајни или већи део чланова групе, објашњава Крећа. „Злочин геноцида карактерише намера да се уништи група као таква", додаје То је битан елемент, напомиње Крећа, јер без те намере, радње које чине геноцид, представљају злочин против човечности или ратни злочин. Исконски је пратилац сукоба и ратова, каже он, али термин као међународно кривично дело установљен је тек Конвенцијом Уједињених нација 1948. Врста одликовања Пуховски сматра да се коришћењем ове речи одређени ратни злочин или проблем помера са нивоа злочинац-жртва, на ниво где је уместо злочинац читав колектив. „То је тешки термин којим се једна нација уводи као жртва у игру, као објекат и аутоматски се друга нација или друга политичка скупина уводи као починитељ, опет колективно. „Очито се сматра да је нека врста одликовања бити жртва геноцида", истиче Пуховски. У више наварата су га, каже, критиковали да вређа жртве у Хрватској, јер је рекао да у Вуковару није било геноцида. „На Овчари је било етничких Хрвата, Срба, Албанаца, Француза и тако даље. Тамо се радило о ружном ратном злочину, али не о геноциду". У новембру 1991. на пољопривредном добру Овчара код Вуковара у Хрватској, припадници локалне Територијалне одбране и српски добровољци под командом Југословенске народне армије (ЈНА) убили 265 хрватских цивила и ратних заробљеника. За злочин на Овчари пред Међународним кривичним судом за бившу Југославију правноснажно су осуђени пуковник ЈНА Миле Мркшић и мајор Веселин Шљиванчанин. Пуховски наводи да је право питање супротно - зашто се одбија коришћење речи геноцид тамо где јој је место, као што је случај Сребренице. „Геноцид је оно што суд каже да је геноцид и код Сребренице је ствар потпуно чиста - ради се о убијању људи на основу њиховог порекла". Споменик жртвама холокауста на Старом сајмишту у Београду Међународни суд правде одлучивао о тужбама држава за геноцид Пред Међународним судом правде Србију, односно тадашњу СРЈ, за геноцид су тужиле и Босна и Херцеговина и Хрватска. Званичници у Београду одговорили су подношењем тужби за геноцид против ових држава. Ни у једном случају суд није потврдио геноцид. Прво је Босна 1993. поднела тужбу за геноцид против Србије, а после рата је уследила противтужба Србије, од које се у међувремену одустало. Одлуком из 2007. овај суд је утврдио да Београд није помагао, нити подстрекивао геноцид у БиХ у рату од 1992. до 1995. године, али и да Србија није учинила довољно да би спречила или казнила одговорне за геноцид, те да су тиме прекршили Kонвенцију УН-а. То је био први случај у коме је нека земља оптужена за геноцид од 1948. Тужбе Хрватске и Србије су одбачене 2015. године, чиме је окончан спор између две земље који је трајао дуже од 15 година. Председник Косова Хашим Тачи најавио је 2016. године да ће Косово поднети тужбу за геноцид против Србије. Међутим, како тужбе пред Међународним судом правде могу да подносе само државе чланице Уједињених нација, што Косово није, до тужбе није дошло. У медијима је током 2017. било најава да ће Албанија у име Косова покренути тужбу Србије. Сви балкански „геноциди" „Стефан Немања злочинац" Дан пре расправе у косовском парламенту, председник Странке демократске акције Санџака Сулејман Угљанин за председника Србије Александра Вучића рекао је да има "антибошњачке, рушилачке намере према Бошњацима и један је од инспиратора геноцида у Сребреници - изјавом 100 муслимана за једног Србина". Угљанин је рекао да корен проблема види у оснивачу средњовековне српске државе Стефану Немањи, за кога тврди да је „починио је веће злочине од Ратка Младића". „Срби све оне који су чинили злочине и геноцид над Бошњацима проглашавају националним херојима и свецима. „То је случај и са Стефаном Немањом који је написао платформу за злочин, за истребљење наших предака, богумила, Илира", рекао је Угљанин. Илири су збирно име различитих племена, који су пре доласка Словена живели у подручјима од Панонске низије па до обала Јадранског мора и јужне Италије, док су богумили хришћанска секта, која се у 10. веку са простора Бугарске проширила Балканом. Велики жупан Стефан Немања прогонио је богумиле као јеретике. „Олуја је геноцид, а не Сребреница" Сличну терминологију користи и српска страна. Лидер Јединствене Србије Драган Марковић Палма на годишњицу злочина у Сребреници, поручио је да се тамо није догодио геноцид, али јесте током војно-полицијске акција „Олуја". „За разлику од Сребренице, у Олуји је по наређењу тадашњег председника Хрватске Фрање Туђмана, протерано сво српско становништво из тадашње Републике Српске Kрајине. Они који су остали су побијени, а сви градови и села у којима су живели Срби запаљени и уништени", навео је Марковић. Током „Олује" је у августу 1995. са подручја међународно непризнате Републике Српске Крајине на подручју Хрватске, према проценама српског Комесеријата за избеглице, протерано преко 200.000 крајишких Срба, док је живот изгубило или се води као нестало више од 2.000 људи. Шта кажу Уједињене нације? У члану 2. Конвенције о спречавању и кажњавању злочина геноцида УН-а из 1948. као геноцид се сматра било које од наведених дела учињених у намери потпуног или делимичног уништења једне националне, етничке, расне или верске групе као такве: „У Црној Гори идентитетски геноцид над Србима" Поједини политичари термину геноцид дају и нове нијансе. „Црногорске власти над Србима упорно и систематски спроводе идентитетски геноцид", саопштио је прошле године српски министар без портфеља Ненад Поповић. Идентитетски геноцид, по неким ауторима, подразумева административно одузимање идентитета једној скупини особа истог порекла, и може да потпада под одредбе Конвенције. Поповић је тада изјавио да подржава изјаву патријарха СПЦ Иринеја - да је положај Срба у Црној Гори „исти као у време Независне државе Хрватске". Споменик жртвама у логору Јасеновац Независна држава Хрватска (НДХ) формирана је 1941. после немачке окупације на подручју Хрватске, а заузимала је већи део Босне и део западне Србије. На челу НДХ била је усташка марионетска влада под руководством Анте Павелића, која је спроводила терор над српским, јеврејским и ромским становништвом, укључујући и децу. Међу најмасовнијим стратиштима су логори Јасеновац и Јадовно. Спомен парк Јасеновац је до 2012. утврдио поименични списак око 83.000 жртава, док су истраживачи београдског Музеја жртава геноцида прикупили податке о 88.000 страдалих. Током четири месеца 1941. у комплексу логора Јадовно-Госпић-Паг у Лици убијено је најмање 42.123 људи, од тога 38.000 Срба, сведочи историчар Ђуро Затезало, оснивача Историјског архива у Карловцу. „У НДХ био геноцид над Хрватима" И док је бивши председник Републике Српске Милорад Додик позвао прошле године Хрватску да „призна геноцид који је почињен над Србима у Другом светском рату", хрватски историчар Стјепан Лозо тврди потпуно супротно. Наводно, четници и партизани су оклеветали Хрвате за геноцид над Србима превентивном пропагандом, а онда почели геноцид над Хрватима, рекао је Лозо. „Већ у јуну 1941. године великосрпске снаге имају обликовану визију и платформу даљњег деловања: створити Велику Србију спровођењем општег геноцида над Хрватима које претходно треба снажно оклеветати", тврдио је Лозо. Рад ослобађа - натпис на капији логора Аушвиц Геноцид над Хрватима у држави која се сматра хрватском није могућ, објашњава Пуховски, јер би то био аутогеноцид. „Може бити да је убијено више Хрвата него, Срба током рата, али то по формули није геноцид. „Геноцид јесте био над српским, односно, јеврејским и ромским становништвом у НДХ", каже Пуховски. Као примере геноцида у историји Србије и Балкана и Крећа наводи логоре Јасеновац и Јадовно у НДХ. „Они су директна последица геноцидне усташке идеологије", каже Крећа. Фљора Бровина сликом наводног силовања засенила резолуцију У косовским медијима у четвртак објављена је фотографија узнемирујућег садржаја - наводног групног силовања Албанке које су починиле српске снаге. За слику се касније испоставило, како су медији пренели, да је реч о сцени из порнографског филма. Фотографију је медијима у скупштини показала посланица ПДK Фљора Бровина, песникиња и докторка која је 1999. осуђена на 12 година затвора због терористичких активности у време режима Слободана Милошевића. Провела је годину и по дана у српским затворима - пре него је пуштена за време власти Зорана Ђинђића и ДОС-а. Проблем шири од Балкана Пуховски напомиње да контроверзе око термина геноцид надилазе регион Балкана. На европском нивоу постоји велика расправа да ли се злочин над Јерменима може сматрати геноцидом, подсећа. Док већина стручњака сматра да је то чист случај, Турска не жели да се помене та реч, јер би онда постала колективно одговорна, објашњава Пуховски. Друго ограничење формуле је да се геноцид спроводи на људима одређеног порекла, а не због њиховог становишта. „Зато се не може рећи да су црвени Кмери починили геноцид у Камбоџи, али тиме злочин није ништа мањи". Током бруталног режима Црвених Кмера у периоду између 1975-1979. догодило се једно од најгорих масовних страдања у 20. веку - тада је живот изгубило готово два милиона људи. Три геноцида - Руанда, злочин над Јерменима и холокауст Адвокат Рафаел Лемкин, Јеврејин пољског порекла, сковао је термин геноцид истражујући злочине над Јерменима и холокауст - нацистичка убиства Јевреја и Рома. Током 1915. и 1916. у време Османског царства страдало је милион и по Јермена, по јерменским изворима, док турска страна процењује да је било укупно 300.000 жртава. Турски званичници признају да се догодио злочин, али негирају да је било системске одлуке да се уништи хришћански јерменски народ. Папа Фрања назвао је то „првим геноцидом у 20. веку", мада и даље о томе не постоји судска одлука. У Руанди се пре 25 година, према пресуди Међународног кривичног суда, догодио геноцид у којем је страдала десетина од укупног броја становника те земље. Током 100 дана 1994. године масакрирано је 800.000 становника Руанде - већина су били припадници мањине Тутси, које су убили етнички екстремисти Хути. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk