Бацање хране: Апликација Донорум помаже гладнима у Србији
Да ли је ваша празнична трпеза спремна? А јесте ли је припремили под слоганом „док не оста, не би доста" или сте проценили баш добро колико вам је чега потребно и да нећете бацити храну кад празници прођу?
Постоји гомила начина да се искористе остаци хране - на пример, пржење непоједеног поврћа Да ли сте знали да када би се сва храна коју домаћинства у Србији баце за годину дана спаковала у доставне камионе, колона коју би они формирали протезала би се од Суботице до Крагујевца? Била би дуга 320 километара и у њој би било око 250.000 тона хране. Када будете чистили тањире и посуђе од хране која вам је остала од празника, сетите се и тога да пола милиона становника можда није могло да припреми празничну трпезу. И не само празничну, већ и трпезу било ког дана. Толико људи у Србији не може да задовољи основне потребе. Група младих из Србије одлучила је да покуша да помогне и да споји оне који имају вишак хране са онима који је немају. Направили су апликацију Донорум. Шта је Донорум? Гордана, Звездана, Томас, Илија, Стефан и Филип осмислили су апликацију Донорум. Преко ње могу да се пријаве фирме, трговински ланци и организације које имају вишак хране, као и невладине и хуманитарне организације којима је храна потребна. „Вишкови исправне хране који свакодневно настају често завршава на отпаду. То је исправна храна, која због грешке на паковању на пример мора да се склони са рафа. Она може да буде поклоњена онима којима је најпотребнија", прича за ББЦ на српском Гордана Јовановић. Она објашњава да постоје кратко и дуго резани пиринач. А ако на етикети пише да је дугозрнасти пиринач, а у кеси је краткозрнасти - то завршава у отпаду. „Или, на пример, уколико је воће мало презрело и изгубило неко физичко својство, трговци морају да га воде као отпис и - бацају. То није отпад, а проблем је што заврши тамо, јер је вишак или из неког разлога нико неће да га купи", прича Гордана. Ученици из Велике Плане већ 19 година припремају храну за кориснике народне кухиње. Преко апликације Донорум компаније и организације треба да направе профиле у зависности од тога да ли су донатори или хуманитарне и друге организације којима је храна потребна. После тога улазе у систем, а затим се проверава веродостојност. „Када се све провери, добијају налоге на које - у случају да су донатори - уписују шта поклањају, док организације којима је храна потребна могу да виде шта је тренутно на лагеру и да се пријаве ако им је баш то потребно." Ово је прва оваква апликација у Србији и настала по угледу на британски FoodCloud. Апликација је почела да функционише недавно и до сада су преко ње две хуманитарне организације добиле млеко од једног произвођача. Проблем који компаније које желе да поклоне вишкове имају је ПДВ који морају да плате, па се трговцима и фирмама више исплати да баце и униште храну, него да је поклоне. Иако је још 2017. министар Зоран Ђорђевић најавио укидање ПДВ-а на овакав вид помоћи, Србија је и даље једна од малобројних европских земаља која има такав порез. „Потребно је донети и закон о вишковима хране, како би она могла да се расподељује онима којима је потребна", каже Гордана. Слична апликација већ функционише у Хрватској и Словенији, а Робин фуд најавио је и долазак у Србију. Бацање хране у Србији и свету Званични подаци о томе колико се хране у Србији баца стигли су у августу 2019. и показују да на отпаду само из домаћинстава сваке године заврши скоро 247.000 тона хране. Како је саопштио Центар за унапређење животне средине, дневно се баци 676 тона намирница. „Свако од нас, укључујући целокупно становништво без обзира на узраст, баци око 35 килограма хране годишње, односно хране у вредности од око 10.000 динара. „Највише се баца хлеб - 10,18 килограма, месо - 7,18 килограма и млеко - 6,74 литара, а најмање воће - 5,7 килограма и поврће - 5,33 килограма", наведено је у саопштењу приликом објављивања извештаја у августу. У Србији око 35.000 људи оброке добија преко народне кухиње Храна у Србији баца се из много разлога - највећа количина због кварења, а затим пошто чланови домаћинства не желе да једу стару храну или зато што мисле да није безбедна, саопштено је у овом истраживању. Наведено је тада и да истраживање не даје коначне податке о бацању хране, јер укључује само отпад од хране који настаје у домаћинствима. Колико је хране коју бацају трговински, угоститељски и други објекти - није познато. Истовремено, пола милиона грађана Србије не може да задовољи основне потребе. Оброк од Црвеног крста свакодневно добија 35.000 људи, а државну социјалну помоћ 260.000 становника Србије. Банка хране Како би што мање хране завршавало у отпаду, у Београду је пре неколико година формирана Банка хране. Широм Србије, Банка хране има око девет хиљада корисника - најчешће особа са инвалидитетом и корисницима у установама за социјалну заштиту. Поједине пекаре дају попусте у поподневним терминима, како би што мање хране завршило на отпаду. Статистика показује да на глобалном нивоу један од девет становника гладује - то је више од 820 милиона људи. Искорењивање глади један је од 17 глобалних циљева Уједињених нација који треба да буду остварени до 2030. године. Док је глад водећи узрок смртности на свету, пошто сваких 10 секунди због ње умре једна особа, према подацима Организације за храну Уједињених нација (ФАО) годишње се баци око 1,3 милијарде тона намирница. Само у земљама Европске уније годишње у отпаду заврши 88 милиона тона, односно 173 килограма по глави становника. Први закон о забрани бацања хране У Француској је 2019. године ступио на снагу закон који налаже супермаркетима, великим дистрибутерима хране, као и произвођачима да не смеју да бацају јестиву храну. Француска, у којој се годишње бацала око 7,1 милион тона хране, тако је постала прва земља која је законски решила питање бацања хране. Већина хране која се не прода или је близу истека рока се поклања хуманитарним организацијама или јавним кухињама. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk