Београдска Свратишта: Места где деца улице могу да буду деца
Две девојчице седе на кревету и гледају Сунђер Боба.
Свака помоћ Свратишту је увек добродошла - јакне, чизме, шалови, рукавице и средства за хигијену су нарочито потребни Смеју се и кикоћу на глупости Патрика, Кеба Крабе и најпознатијег роштиљџије Коралова, а и шире. Просторијом одзвања онај искрени дечији смех, заразнији од кикирикија, никотина и Игре престола заједно. Телевизор им је необично близу, већина баба би им - након оглушавања о свако „нисам гладан" - рекло да се мало удаље да не покваре очи. Али то им се вероватно никада није десило. Вероватно никада нису морали да бабу - безуспешно, наравно - убеђују да су, забога, малопре јели и да нису гладни. Што је баш велики проблем. Свратиште на Звездари постоји од 2007, а на Новом Београду од 2010. године Гужва У Свратишту за децу која живе и раде на улици у Београду нема досадних баба, али зато клинци могу да се угреју и нешто поједу. А то је понекад и више него довољно. „Лети није толики проблем, али зими је баш тешко - деца живе без струје, воде, у блату, у снегу", каже за ББЦ на српском коодинаторка Свратишта Мина Лукић. „Зато сад покушавамо да задовољимо само основе, а то је да сви могу да се окупају, једу и буду у топлом". Београд има два Свратишта у која деца улице могу да се склоне кад напољу веје, веје снег - адресе су Крфска 7а на Звездари и Булевар Арсенија Чарнојевића 145 на Новом Београду. „Оба Свратишта током године, у просеку, дневно посети између 50 и 60 деце", наводи Лукић. „Сада их је толико само у једном, што значи да нам и свега треба више - одеће, обуће, свега". А ту на сцену ступају грађани. Мина Лукић се захваљује свима који помажу Свратишту, али и истиче да им је помоћ увек потребна Помоћ Лукић каже да је око новогодишњих празника у Свратишту веома интензивно и то на више начина. „Људи тада осећају већу потребу да помогну, али и деце има више него током остатка године, па су и нама потребе веће, тако да се то изнивелише". „Сву одећу и обућу, велики део средстава за личну хигијену, грицкалица и слаткиша, доносе нам грађани и заиста имамо велику подршку заједнице". Ипак, како каже, увек је „свега потребно и никада ничега нема превише - може само да мањка". „Стално то говорим, ово је као обична кућа са децом, само са 100 пута већим потребама, што значи да за мало шта овде нема места. „Једино што не примамо, и молимо људе да обрате пажњу на то, јесу плишане играчке, јер немамо могућности да их адекватно одржавамо. „Битно је да ствари које донесу буду чисте и целе, да не морамо ми да их ушивамо, обрађујемо и перемо, већ да деца могу одмах да их носе", Шта је све током зиме потребно Свратишту за децу Сат са помоћним точкићима У дневном боравку Свратишта на Новом Београду је мирно. Сунђер Боб је готов, чује се само зујање фена за косу из неке од суседних просторија. Дечак од око десет година се ту негде мота, тражећи занимацију којом ће убити време. Једна опција су му играчке у кутији поред телевизора - коцкице, неколико камиона и нешто што личи на хеликоптер. „За време радионица не гледам телевизор", пише на зиду иза телевизора, уз правила понашања у Свратишту. Супротни зид је пун књига и бојанки, док је у близини и сат на који су долепљени минути, за оне који још нису савладали древну вештину тумачења шта велика и мала казаљка желе да кажу. У углу, иза чивилука пуног јакни, залепљен је велики постер на којем пишу рођендани свих који долазе у Свратиште. На пример, у септембру свећице дувају Зарифа, Снежа, Анђела и Елмир. Иначе, и зидови су пуни цртежа - ту негде је један какав лав, страшан лав, као и она змија која је прогутала слона, а која се фолира да је шешир. У једном тренутку у Свратиште је стигла новогодишња јелка - и то права, у саксији. Тада више ништа није било битно. Сат за оне који и даље уче да гледају на њега Деца која не постоје Мали Београђани у Свратиште долазе последњих 11 година. Радно време је од осам до 18 часова - викендом од 10 до 18 - а води их удружење грађана по имену Центар за интеграцију младих. Мина Лукић каже да Свратиште има неколико основних задатака, без обзира на то да ли је напољу лето или зима. Први су храна и хигијена. „Веома је важно да један оброк у току дана буде кувано јело, а деца овде могу и да се окупају и добију чисту одећу - дакле, да буду чиста и сита. „Поред тога, често се дешава да деца која код нас дођу буду правно невидљива - као да нису рођена, као да не постоје. „Због тога имамо социјалне раднице и правника који се брину да деца буду повезана са системом и имају личну документацију". Трећи сегмент је образовање. „Пошто долазе деца од пет до 15 година, инсистирамо да се редовно иде у школу, јер је то једино што може да им помогне да изађу из зачараног круга сиромаштва. „Такође, трудимо се да организујемо и све што је деци интересантно - од радионица цртања, певања и играња, до одласка у позоришта, биоскопе и музеје, да виде како функционишу ствари у стварном свету, јер су неретко потпуно изопштени из заједнице". У Свратишту постоје правила понашања и казне за оне који се правила не придржавају Треба да оперем чашу и тањир након што их искористим, једна је од лекција коју деца у Свратишту уче Сиромаштво и стипендија Клинци који долазе у Свратиште често просе или по београдским улицама скупљају секундарне сировине. Најчешћи разлог за то је екстремно сиромаштво у којем одрастају, па је рад на улици једна од стратегија преживљавања. Рад са таквом децом захтева време, каже Лукић. „Ефекти ће се видети тек касније, кад они порасту и буду имали породице и васпитавали своју децу. „Додуше, и на дневном нивоу видимо неке резултате - било је случајева да дете није знало да разликује боје и облике или да користи тоалет или виљушку". „Сад имамо једног дечака који је добио стипендију за школу информационих технологија. „Имамо и неколико средњошколаца, али ово је први пут да неко добије пуну стипендију, људи су препознали да он има смисла за рачунаре". Међутим, она каже да постоји један проблем који Свратиште не може да реши - сиромаштво. „Суштина је да добију неке вештине, науче која су им права и обавезе, као и неке ствари које су ужасно важне, попут шта је добро, а шта није. „То је све неко њихово лично богаство - да знају ко су, на шта имају права и како људи смеју да их третирају. „Али сиромаштво не можемо да победимо, оно остаје". Јелка је у Свратиште стигла уз помоћ амбасаде Словачке Новац Велики проблем је сиромаштво у којем деца живе, али и само Свратиште често има проблем са новцем. „Никад више деце у Свратиштима, а пара нигде", гласи један наслов из 2017. на Танјугову вест о финансијским проблемима. Лукић каже да се Свратиште пројектно финансира, али да је проблем новца увек актуелан. „Пишемо пројекте и имамо фондације и донаторе који нам помажу да опстанемо, али то све траје годину или две, колико трају пројекти. „Децембар је увек хаотичан, не само због великог броја грађана и деце, већ и зато што се боримо за финансије за следећу годину. „То је нека реалност на коју смо се навикли". Како каже, највише их спутава „неразумевање званичног система". „Да бисмо се бавили проблемом важно је да га разумемо - ок, тамо нека деца из тог и тог разлога живе како живе, ајде онда да нешто заједно урадимо и видимо шта је тој заједници потребно. „Међутим, то код нас и даље није популарна тема, па имамо осећај као да се боримо против ветрењача". Деца су током кићења певала „Деда Мразе, Деда Мразе, не скрећи са стазе" Магија Има у новогодишњим јелкама нешто магично. Мирис једне такве магичне јелке раширио се дневним боравком Свратишта на Новом Београду. После двадесетак минута готово је цела прекривена украсима. Један дечак, највиши међу задуженима за кићење, хвали се како само он може да дохвати врх и стави онај најзначајнији украс. Деца делују срећно - јелке имају ту моћ. Можда због тога вреди јуришати на ветрењаче. „Вреди, сигурно да вреди", каже Мина. „Ово није посао као неки други, не можеш да радиш од девет до пет и то је то. „Када видимо дете на улици, без обзира на то да ли је викенд или смо на одмору, приђемо му, разговарамо са њим и позовемо га у Свратиште". „Једноставно, то су деца која и ван мог радног времена имају исте проблеме, па и ја стално размишљам можда бих могла да урадим ово, контактирам оног или направим нешто ново. „Не само ја, сви тако размишљамо". Да ли ће Деда Мраз испод ове јелке оставити нешто - зависи и од вас Виљушка Неки су у Свратишту научили да користе виљушку и шта то кажу мала и велика казаљка, али су се и они који тамо раде променили. „Људи овде постају бољи и боље разумеју друге, што је суштина свега", каже Мина Лукић. Јелка је за то време скроз окићена. Две девојчице метлом уредно скупљају отпале иглице, како би све изгледало што боље, док у једном углу једна млада дама феном суши косу и чешља се. Па неће ваљда мокре косе на зиму? Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk