Бамбиленд у Пожаревцу: Шта је остало од забавног парка сина Слободана Милошевића
Бамбиленд и Данила дели непуна година да би били савршени вршњаци, а њихове животне приче теку нераскидиво преплетене.
Бамбиленд је данас и опасно место, са неколико отворених шахтова и рупа велике дубине Бамбиленд је забавни парк за децу који је у Пожаревцу 1999. године саградио Марко Милошевић, син некадашњег председника Србије и Савезне Републике Југославије (СРЈ) Слободана Милошевића, а који је данас у потпуности руиниран. Данило Станимировић је пола године старији студент из Пожаревца који је за један од факултетских предмета снимио кратак филм „Бамбиленд". „Увек сам био некако везан за Бамбиленд, био ми је фасцинантан, а како се Бамбиленд мењао, мењамо се и ми. Додуше, Бамбиленд је имао драстичније успоне и падове, али у томе личи на нашу генерацију - његово пропадање је метафора пропадања ове земље, будућности младих људи овде", каже Станимировић. Док су се Данило и Бамбиленд упознавали са Србијом деведесетих година прошлог века, у Пожаревцу су већ увелико текли дани „у илегали" за Момчила Вељковића. Био је један од чланова Отпора, организације која је из студентског прерасла у грађански покрет против режима Слободана Милошевића. „Био нам је гушт да излепимо Бамбиленд песницом Отпора, шаблонима. Они би се одмах ангажовали да се све то прекречи - била је то својеврсна игра", евоцира Вељковић успомене на дане „опасног живљења". Двадесетак година касније, од Бамбиленда су остале рушевине, Марко Милошевић је у Русији, док Станимировић и Вељковић представљају две генерације Пожаревљана које сведоче пропадању једног од делова свог града. У базену је некад била слана вода, данас - жабокречина „Већи страх од Марка него од бомби" Више од две деценије касније, Момчило Вељковић без грешке се сећа датума када је отворен Бамбиленд, тада познат и као и Бамби парк - 4. јула 1999. године. Taдa je у Пожаревац дошло државно руководство и партијски врх Социјалистичке партије Србије (СПС) и Југословенске левице (ЈУЛ), али и естрадне звезде. Вељковић каже да се, без обзира што је НАТО бомбардовање завршено мање од месец дана пре отварања, слављенички отварао забавни парк „на рођендан Марка Милошевића". „Бамби парк је почео да се гради 1999. године, а у јеку бомбардовања радови нису стајали - радници су радили и под сиренама јер је већи страх био од Марка и његових казни него од бомби." Помпа која је пратила отварање подгревала је очекивања код посетилаца. „У почетку је то била фама, људи у целој Србији су мислили да је то као Дизниленд - а заправо је то мало већи забавни парк." Момчило Вељковић данас ради у Центру за културу у Пожаревцу Заједничким улагањем концерна Бамби и предузећа Мадона Марка Милошевића на земљишту које је град бесплатно уступио, Пожаревац је добио мањи базен често пуњен сланом водом, садржаје за децу, тобоган, дрвени једрењак, спортске терене, киоске, кафић, дискотеку на отвореном. Вељковић каже да су се и Пожаревљани радо забављали у сопственом граду. „Народ као народ - ишли су сви, а тек кад је пао Милошевић, сви су га псовали. Српска посла, било је пожељно да будеш виђен." Отпор је, каже Вељковић, имао другачија посла 2000. године. „Ми смо радили дубоко у илегали, делили смо пропагандни материјал Отпора. У фебруару 2000. године смо на скуп Отпора у Дому омладине у Београду донели парче земље из Бамби парка - била је то атракција, о томе се причало на митинзима ДОС-а." Демократска опозиција Србије (ДОС) представљала је коалицију странака које су се залагале за смену режима Слободана Милошевића и која ће после његовог пада с власти преузети кључне позиције у Србији и СРЈ у јесен 2000. године. Дискотека која је некад била у власништву Марка Милошевића и данас има исто име, а у њој повремено наступају звезде тинејџерске сцене Вељковић је, са двојицом сабораца из Отпора, претучен у центру Пожаревца 2. маја 2000. године, четири месеца пре промене власти. Ипак, ни у времену након смене Милошевићевог режима овај случај није добио судски епилог. Најпре је Тужилаштво двапут одбијало да покрене поступак против Марка Милошевића и његових сарадника, да би приватна тужба завршила застаревањем и то уз обавезу претучених да измире судске трошкове. Живот после Петог октобра Свргавање режима Слободана Милошевића за његовог сина Марка значило је бекство у Русију, где се налази до данашњег дана. За Бамби парк, петооктобарске промене значиле су таласе руинирања, затварања и уништавања, а покушаји да се садржаји поново оспособе за употребу били су спорадични и краткотрајни - инвеститори нису били спремни да издвоје велики новац. Данило Станимировић сећа се једног од покушаја оживљавања парка - имао је сличан исход као његов покушај вожње дечијих аутића у којима се сударао. „Бамбиленд је био први контакт са социјализацијом, време и место где се упознајемо са светом. Нисам мислио да је то ишта посебно - мислио сам да то има сваки град." Пре четири године, Град Пожаревац договором са компанијом постао је власник дела земљишта које је припадало концерну Бамби, док је предузеће Марка Милошевића и даље власник свог дела. У компанији Бамби за ББЦ на српском су кратко одговорили да „објекти у парку Бамбиленд већ четири године нису у власништву компаније Бамби, нити компанија располаже информацијама везаним за ове објекте." На поновљено питање шта компанија ради да би се заштитило њено име које се и даље користи, у „Бамбију" су такође - упутили на град. Погледајте видео о томе Како се сећамо деведесетих Како се сећамо деведесетих Градоначелник Пожаревца Бане Спасовић није одговорио на питања упућена електронском поштом, док се начелник Градске управе Александар Симоновић најпре јавио и обећао да ће дати изјаву за ББЦ на српском, да би потом престао да одговара на телефонски позив. „Кад видим како изгледа, не могу да верујем да је толико тешко мало га средити јер главна конструкција постоји. Како можемо толико дуго да живимо овде, а да нам то не смета и да нико нема жељу да ствари мења, посебно они којима је то посао", пита се Бамбилендов вршњак Данило Станимировић. Политичари - „кловнови од бетона" Са посебном пажњом Данило Станимировић показује руиниране зидове некадашњег лавиринта, сада обраслог зеленилом - скровишту за бескућнике и све оне који имају шта да крију од остатка друштва. „Штагод неко млад жели да уради, суочи се са људима на позицијама који немају слуха, са којима је тешко комуницирати. Сви смо изгубљени у том лавиринту, збуњени смо - нико не зна да ли остати или отићи, јер ни тамо није лако кад се оде." Пожаревац је град на капији Источне Србије, познате по великом броју исељеника у земље Западне Европе, па је и Станимировић већ провео неколико месеци на школовању у иностранству. „Интелигентни људи се осећају омаловажавано, без достојанства - ништа за шта су се борили нема вредност. Студирати испада погрешно, као да то ради неко ко није интелигентан - а на другим местима се то цени." Од некадашњег лавиринта остали су само зарасли зидови Из лавиринта није излаз пронашла ни генерација Момчила Вељковића. „Отишле су моје године у Отпору, после двадесет година прошао сам кроз разне болести - дијабетес, инфаркт. Сваки режим носи сопствени крст, народ се као буни, али на изборима побеђују владајући јер тада сви желе неку добит." Вељковић каже да је проблем много дубљи од промене режима. „Нису криви Милошевић, Вучић или Тадић - крив је менталитет. Не мења се систем, а за то морамо сами да се мењамо, нашу свест која је властохлепна." Када би данас на улици срео Марка Милошевића, са којем каже да ни судски није изравнао рачуне, каже да му ништа не би чак ни добацио. „После 5. октобра већином су га пљували, а после је народ почео више да осуђује нас који смо допринели промени него њих који су све то радили. Српска посла - за мало ћари, власти и користи падају идеали." Данило Станимировић и његова омиљена фигура у Бамбиленду - кловн од бетона Колико је политика укорењена у пожаревачки забавни парк показује и то што на њу мисли и двадесетдвогодишњи Станимировић. „На прву помисао, Бамбиленд за мене није политика. Сада немам осећај гриже савести, али знам да ту има и нешто гадно - да иза свих кловнова и шаренила постоји нешто гадно." Кроз високу траву и шибље, посебно ће се потрудити да покаже бетонског кловна, његову омиљену фигуру у оронулом забавном парку. „Нисам никад судио о Милошевићима, никад им нисам био близак иако познајем Слободановог унука Марка као веома финог, интелигентног и пожртвованог, ишли смо у исти разред, али различита одељења у гимназији. Мени се прича Бамбиленда спаја са сваким политичаром - као онај кловн који тамо стоји и смеје се, али је у суштини од бетона и не жели ништа добро." Филм „Бамбиленд" Данило Станимировић режирао је 22-минутни филм „Бамбиленд" као део студија на београдском Факултету за медије и комуникације. Филм је учествовао на бројним фестивалима у земљи и иностранству - од Новог Сада и Панчева, до Бањалуке, Сарајева, Истанбула, Москве и Њујорка. „Главни лик је Страхиња који је завршио факултет и враћа се у родни Пожаревац, али не знамо на колико дуго. Среће се са оронулим Бамби парком, иако су му сећања другачија па се кроз филм преплићу питања идентитета, где ће да иде, да ли да остане, прва љубав која одлази у Беч, а он остаје заробљен у лавиринту", каже Станимировић и са осмехом потврђује да прича главног јунака подсећа на његову животну причу. Главне улоге у филму играју Павле Чемерикић и Теодора Јанковић. Постер за филм о Бамбиленду „Отето - проклето" Момчило Вељковић каже да је у претходне две деценије научио и новинарски занат, а посебно ће истаћи да, због хонорара, ради као дописник два наизглед неспојива дневна листа - Данаса и Информера. „Двадесет година је прошло од свега, Бамбиленд ме ни на шта не подсећа. На том месту није направљено ништа јер га бије проклетство." Понављајући причу о менталитету, он закључује да је судбина Бамбиленда већ виђена. „У историји је пуно примера објеката који су прављени на муци народа, па су пропали ктитори који су давали новац да би опрали грехе. Како дошло, тако отишло - отето, проклето", закључује Вељковић. Амфитеатар је био саставни део забавног парка Млађи Станимировић машта о другачијој судбини места његовог одрастања. „Направио бих од њега место за културу - тамо постоји амфитеатар, за представе и пројекције. Да буде место на коме се дешава још неко дружење сем испијања кафе." На питање шта је његов излаз из лавиринта у коме каже да се налази његова генерација, одговара дилемом. „Никад не треба стати у лавиринту и запомагати, треба тражити излаз. Филозофски, можда и нема излаза - питање је да ли смо стварно срећнији ако смо решили нека финансијска питања", пита се млади редитељ. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk