Спасавање редова Ђурића са Косова
Јутрос су бар две београдске дневне новине на насловним странама имале крупно исписану реч „рат". Остали су се определили за „удар", „упад", „хаос" и „терор".
Под пуном опремом - Косовски специјалци у Митровици Реч је, наравно, о јучерашњем хапшењу и протеривању шефа Канцеларије владе Србије за Косово и Метохију Марка Ђурића на Косову. Председник Србије Александар Вучић назвао је синоћ косовске полицајце који су привели Ђурића „терористима у униформама". Војска је наводно стављена у приправност. А опет, јутро је освануло мирно, у Београду, Приштини и у Митровици. Као да ништа није било. Јутро после: Живот иде даље Оно што се јуче десило у Митровици има све одлике режиране кризе у чијем су извођењу, свако из својих разлога, учествовали и Београд и Приштина. Ђурић је био само епизодиста. Бука и бес Припреме су почеле још у петак, након последње рунде бриселског дијалога о нормализацији, када је Вучић најавио да ће група српских функционера, укључујући и Ђурића, у понедељак доћи у Митровицу без дозволе приштинских власти. Он је у изјави косовским новинарима директно изазвао косовску владу: „Ја вам кажем даћете (дозволу). Дали не дали, они ће да дођу у северну Митровицу. Ајд' да видим шта ћете да урадите по том питању". На одговор није требало дуго чекати. Дуж границе са Србијом и у Митровици су до понедељка распоређене тешко наоружане јединице косовске полиције. Један од чланова делегације, министар културе Владан Вукосављевић, одустао је од одласка у Митровицу. Ђурић и шеф Вучићевог кабинета Никола Селаковић су заобилазним путем ушли у град. Ђурић је, уз употребу сузавца и шок бомби, ухапшен убрзо након почетка састанка у градској већници. Селаковића из неког разлога нико није дирао. Након саслушања у Приштини, Ђурић је депортован и већ неколико сати касније био је у Београду. Занимљиво је да је Вучић најавио хитан састанак Националног савета за безбедност о Косову пре него што је Ђурић ухапшен. Сем тога, један београдски портал (правда.рс) објавио је вест да је Ђурић ухапшен неколико сати пре него што се то десило. Можда је у питању техничка грешка. Све је могуће. Чије је Косово, а чији је Крим Уследила је очекивана бука и бес, Вучићеви телефонски разговори са шефицом европске дипломатије Федериком Могерини и, наводно, са руским председником Владимиром Путином (нема потврде да је овог другог разговора било). Криза и реприза Чак и да криза није планирана, она се могла лако избећи. Најпре, Ђурић и остали су могли да одложе састанак у Митровици док не добију дозволу, за чије се издавање чека највише три дана. А затим, могли су да покушају да пређу преко неког од граничних прелаза, након чега би били враћени, али би се постигао сличан, мада слабији пропагандни ефекат. Следствено, Приштини нису биле потребне стотине специјалаца да би привели „уљезе", нити је током хапшења било неопходно бацати сузавац и шок-бомбе. Био је то школски пример прекомерне демонстрације силе. И коначно могли су, као толико пута раније, да зажмуре на једно око и пусте да се састанак одржи. Цео случај фрапантно подсећа на слање „обојеног воза" у Митровицу из јануара прошле године. И тада је из Приштине поручено да воз неће проћи, ангажоване су специјалне снаге, мада је за заустављање воза било довољно спустити рампу на граници, до које воз никада није стигао. Воз без одредишта И опет је као иницијатор идеје истурен несрећни Ђурић, да би се Вучић након кратког излива праведног беса, накнадно појавио као миротворац. Коме је све ово требало? Властима у Београду, као и онима у Приштини, је повремено потребно да подсете међународну заједницу да су они кључари рата и мира на Косову. Тако себи дају на важности. Вучић у последње време путем запаљивих изјава и подстицањем националистичке реторике покушава да скрене пажњу са чињенице да рок за потписивање „свеобухватног и правно обавезујућег споразума о нормализацији односа са Косовом" истиче. Том приликом ће морати да донесе неке непопуларне одлуке, па на овај начин „пумпа" свој патриотски кредибилитет. Пумпање патриотизма: На сличан начин, косовски председник Хашим Тачи и премијер Рамуш Харадинај знају да ће ускоро морати да озбиљно пораде на оснивању Заједнице српских општина, па демонстрирају државност на несрећном Ђурићу. А коме није требало? Пре свега народу у северној Митровици, који је док су севале шок-бомбе и завијале сирене за узбуну није знао да ли да бежи у подруме или да колективно крене ка централној Србији. Неко је, на крају крајева, могао и да погине. Остало је, на крају, питање какве ће бити политичке последице целе ове представе? По свему судећи, никакве. Косовски Срби најавили су излазак из владе и самим тим њен пад, али миротворац Вучић већ позива на уздржаност. Представа се толико отрцала да је вероватно досадила и глумцима, који шмирањем прикривају недостатак ентузијазма. Досадило је и публици, али нема куд.