Антифашизам: Шта Србија учи своју децу
Александар Главник је само један од многих професора историје који су о антифашизму учили кроз партизанске офанзиве и сарадњу четника са окупаторима - а сада предају по уџбеницима у којима се историјска улога и једних и других значајно мења.
Дан победе над фашизмом и у Београду је 2017. године обележен маршом „Бесмртног пука" Он је у том свету сам. Не постоји никаква директива нити савет како предавати историју - ни од директора школе, ни од струковних удружења историчара, каже Главник. Данас ради са талентованим ђацима Математичке гимназије, у систему где је настава историје значајно измењена. „Политика сноси велику одговорност за релативизацију вредности антифашизма и његову злоупотребу у дневнополитичке сврхе", каже Главник за ББЦ. Колики је утицај школе У борби да политика, колико је могуће, остане изван школа, наставници немају помоћ. „Када кренете на час и затворите врата учионице - од тог тренутка, све је на вама. Има ту разних оправдања - планови, уџбеници... - али одговорност је на професору." Професор историје Александар Главник посезао је за презентацијама када уџбеничко представљање антифашизма није било одговарајуће Главник каже да ђаци долазе на час са великом количином информација за коју им је потребна помоћ у слагању у шири мозаик и добијању јасније слике. „Квантитативно, они добијају више информација, али се плашим да квалитативно добијају мање знања." Због тога се, сматра овај професор историје, и догађају случајеви где му ђаци долазе са „забрињавајућим идеолошким ставовима". „Ја их онда питам како могу да подржавају идеју у којој су Срби и Јевреји били предвиђени да служе као робови нацистима. Али осећам да не успем увек да уздрмам њихов став." Процеси рехабилитације Главник каже да се развијају живе дискусије међу ђацима који прате случајеве рехабилитације Драгољуба Михаиловића или Милана Недића, те да се јасно дефинишу присталице и противници. У тим ситуацијама, покушава да им укаже на важност аргументовања ставова, али је свестан свог ограниченог утицаја. „Ствари почињу од породице, па онда имате медије, и тек онда дође школа. Имам велики проблем са губитком утицаја школе", закључује Главник који каже да се он образовао у систему који описује као „дубински прожетог антифашизмом". Како је просвета постала „авангарда" Историчарка Дубравка Стојановић анализирала је промене у уџбеницима историје које показују однос друштва према антифашизму. „Школство је иначе споро у променама, али у овом случају, догодило се да се од школства крене и да оно буде авангарда. Од 2002. године издају се уџбеници у којима је Други светски рат 'окренут за 360 степени' - партизани су колаборационисти, чинили су ратне злочине, а четници су историјски оправдани, очишћених биографија." Уследили су, каже Дубравка Стојановић, промена назива око 800 улица у Београду, запуштање споменика, законско изједначавање права четника и партизана, судски процеси рехабилитације Драже Михајловића, док се чека епилог сличног процеса за Милана Недића. Она каже да је то талас који је кренуо после промене власти 2000. године. „Слободан Милошевић је, због својих веза са СУБНОР-ом, ЈУЛ-ом и сличним организацијама, држао антифашизам као нешто наслеђено. Нова власт је желела да прекроји историју и покаже се као антикомунистичка, постајући оно што Тодор Куљић назива антиантифашизам." Ни у суседству није много боље - споменик бици на Сутјесци у Тјентишту угрожен је због одрона земље Посматрајући ситуацију у региону, историчарка Стојановић каже да се антифашизам задржао у републикама бивше Југославије које сматрају да су национално профитирале из Другог светског рата и југословенске федерације - у Црној Гори, Босни и Херцеговини и Македонији. „Они који су били незадовољни својим националним положајем, а који и данас имају неке аспирације, попут Србије и Хрватске, направили су највећу ревизију Другог светског рата и своје народе поставили као централне жртве." Тако се због Блајбурга потискује Јасеновац, а у Србији је у центар пажње стављају жртве Независне државе Хрватске и страдали после 1944. године, закључује Дубравка Стојановић. Званице су покисле на обележавању Дана ослобођења Београда који је прослављен раније да би се поклопио са доласком Владимира Путина Она додаје и да се о односу напредњачке власти према антифашизму може судити према „померању" прославе Дана ослобођења Београда са 20. на 16. октобар 2014. године, само да би се уклопила са доласком руског председника Владимира Путина. Незадовољни и једни и други Представници два покрета чије су улоге последњих деценија прилично измењене имају својих разлога за незадовољство. Први човек СУБНОР-а (Савез удружења бораца Народноослободилачког рата) Србије Душан Чукић каже да уџбеници у школама у Србији не одражавају чињеницу да у Србији никада нису постојала два антифашистичка покрета. „Министар просвете се узбудио због радних свесака у којима су стихови Цеце Ражнатовић, иако је она популарна и ван Србије. А не пада му на памет да забрани уџбенике историје који трују генерације формулацијама о Другом светском рату, негативним биографијама Јосипа Броза Тита, а позитивним генерала Драже Михајловића." На питање да ли је ова организација покретала иницијативе за измену приступа антифашизму, Чукић, иначе дугогодишњи новинар и уредник РТС-а и Вечерњих новости за време Милошевићевих деведесетих, одговара тврдњом да је власт после 2000. године значајно ослабила ову организацију. Председник СУБНОР-а Душан Чукић са Сретењским орденом који је организацији за 70 година постојања доделио председник Вучић Иницијативе јесте подносио Равногорски покрет, чији председник Момчило Живковић каже да оне нису наишле на одговор у држави. „Уче нас лажну историју која је донела више зла него ратови и болештине", каже Живковић и додаје да данас друштвене мреже успевају да открију оно што, како сматра, сакривају школски систем и јавност.