Превремени порођај и подршка за маме: „Стакло које нас је делило ме је убијало“
За многе мајке, дан рођења детета је један од најсрећнијих тренутака, али за хиљаде мама из Србије је почетак најтежег периода у животу, стрепње, страха и суза.
Порођај је за жену стресан догађај „Ја сам поносна мајка два дива. Моја деца сада имају три године, али када су се родили били су у инкубатору. „То стакло које нас је делило ме је убијало. Стајала сам поред инкубатора и плакала", каже Мирјана Стаменковић из Београда. Након што је изгубила тројке у 23. недељи трудноће, два дечака „тешка" 1.150 грама и 850 грама родила је у 27. недељи. Свака беба рођена пре пуних 37 недеља гестације се сматра превремено рођеном бебом. Према подацима Републичког завода за статистику, у Србији је 4.134 беба превремено рођено у 2018. години. На међународни Дан превремено рођене деце установе у многим градовима широм Србије засветлеће љубичастом бојом, као подршка бебама које су на свет стигле раније. Љубичаста боја је изабрана јер подсећа на светло из инкубатора. Под овим светлом не боре се само бебе, већ и њихове маме. „Можда је у тој болници и писало негде да постоји стручна помоћ, али ја ништа нисам видела, нити ми је ико пришао да понуди разговор или савет", каже Стаменковић. Она није једина, већина мама превремено рођених беба кроз најтежи период у животу пролазиле су - саме. Данијела Гело из Сремске Митровице, породила се у 28. недељи У 24 сата након порођаја нисам видела дете, једино ми је речено да кад видим да другим мајкама доносе децу, покушам да се измлазам. Седела сам на кревету и плакала. Верујем да би ми било много лакше да ми се неко обратио у том моменту. Било је јако тешко, дете сам узела у руке након више од месец и по дана. Шта након превременог порођаја Након рођења беба бива одвојена од мајке, због лечења и посебног третмана. Такве околности за бебу, али и за родитеље су велики стрес. „Дешава се да мајке месецима не могу да узму бебе у руке, па повезивање после тога иде тешко", каже за ББЦ на српском Јасмина Михњак, психолошкиња, бабица и координаторка центра Бебац. Она каже да мајкама „генерално недостаје психолошка помоћ након порођаја, а посебно оним које су се породиле пре времена и које нису уз бебе од првог дана." „Та неизвесност да ћете добити позив да дођете по бебу или да те бебе више нема је нешто страшно и тешко и то могу да знају само маме које су кроз то прошле", додаје Михњак. Маја Миловановић - Барачанин из Новог Сада, породила се у 34. недељи Моје дете је пребачено у дечију болницу након порођаја, а ја нисам имала млека и нисам могла да будем с њим. Дозвољено ми је да је виђам сваког дана кроз стакло на удаљености од десет метара. Мајке превремено рођене деце неретко кажу да их разуме само онај ко је прошао кроз то Цимерка из собе ми је рекла да је долазио психолог да разговара са мајкама које су биле смештене у ту дечију болницу. Када сам питала медицинску сестру да ли могу ја да се видим с психологом, одговорила ми је да је „то само за мајке које леже овде". Из неког разлога смо ми мање мајке?! Не треба нам помоћ? Не знам да ли се нешто променило од тада, породила сам се пре две године. Чињеница је да ми је подршка јако требала, а ја је нисам добила... Психолошка подршка Наталија Ђондовић ради као психолог на Институту за неонатологију. Овај институт од 2013. године нуди психолошку помоћ мама које су примљене у болницу како би биле са бебама неколико дана након порођаја. „С тим мајкама заједно са социјалном радницом одржавамо групне терапије на којима говоримо о томе кроз шта пролазе. „Мама након уласка у Институт пролази психолошку процену, а ради се и скрининг депресије", каже Ђондовић за ББЦ на српском. Министарство здравља није одговорило на питања ББЦ-ја о ситуацији у породилиштима у Србији и плановима за будућност. Ђондовић каже да није сигурна у којој мери у породилиштима постоји психолошка подршка, али да је свакако потребна. „Док мама стигне код нас на Институт, неки (психолошки) механизми у њима су покренути", каже Ђондовић. На Институту постоје брошуре у којима се говори о психолошкој подршци родитељима превремено рођеног детeта. „Такође, лекари који лече децу, уколико примете да постоји потреба за разговором, препоруче мене", каже Ђондовић. Ипак, примећује Ђондовић, само мали број мама тражи психолошку помоћ јер у Србији и даље постоји стигма над овом темом. Јелена Костић из Куршумлије У првим данима након порођаја, желела сам да будем само у друштву два сина и супруга. Данима нисам излазила из куће, био је то велики стрес за све нас. Радовала сам се времену када ћу чути вести о мојој девојчици. Нисам имала потребу да разговарам са психологом, јер ми је једино било битно да чујем шта каже докторка која лечи моју ћерку. У породилишту ми се обратила докторка и појаснила ситуацију у којој се беба налази. Рекла ми је да је потребно јако пуно времена за њену негу. „То су нормалне реакције на ненормално окружење" Ђондовић каже да родитељи превремено рођене деце немају времена да се баве собом, јер сматрају да немају права на то. „Најбитнија је беба и ако је беба добро, онда су и они добро", каже психолошкиња. Говори да родитеље, посебно мајке прати осећај кривице, страх да се неће повезати с бебом. „Треба нормализовати осећања попут љутње и туге, јер друштвено није прихватљиво да мајке буду слабе, јер туга и слабост шкоде бебама", додаје Ђондовић. Кроз праксу на Институту, Ђондовић закључује да се многе мајке труде да потисну то што осећају. „Пролазе кроз велики стрес који носи реалан ризик од одбацивања детета", објашњава она наводећи пример мајки које нису желеле да дају име деци, како се не би везале. „То су нормалне реакције на ненормално окружење", додаје. Андреа Димитријевић из Крагујевца, први порођај у 30. недељи, други у 34. Са сином је било много стресније и неизвесније, јер је од првог момента био одвојен од мене. Био је у болници два месеца, од тога месец дана у инкубатору и за нас је то био велики шок, посебно јер је трудноћа била уредна. За сваки успех који сам постигла и тада, и други пут, захвална сам сопственој јачини и смирености јер други вид подршке нисам имала. Користила сам искуства родитеља и научну литературу доступну на интернету. У самој болници, породилишту, ништа није прилагођено особама попут мене, била сам у средини просторије окружена мајкама са бебама и празним кревецом поред себе. Понуђена ми је инјекција за заустављање лактације, уз коментар да се „узалуд мучим" ако мислим да одржим млеко. Уз визуализацију бебе, посматрање фотографија и измлазавање на три сата, успела сам у циљу и дојила сина две године и два месеца. Дешава се да мајке први пут узму у руке своју бебу након неколико месеци Период у породилишту изнела сам тако што сам помагала породиљама око њихових беба и преусмерила пажњу. Након 45 дана, бебу сам додирнула на минут, посете су трајале неколико минута. И оно мало информација добијала сам добром вољом дивних сестара које од много обавеза, чак и да желе, не могу више да се посвете мајкама. Ове године у 34. недељи родила сам ћеркицу која је због солидног здравља боравила у инкубатору у породилишту четири дана, донета ми је петог и убрзо смо отпуштене кући. На жалост, осим ретких изузетака, нисам приметила никакву промену по питању подршке, нуђења стручне помоћи и разговора (осим у случају видних психичких проблема код жена). Остале маме које су се први пут суочиле са превременим порођајем имале су сличне дилеме као ја. Могла сам да им будем подршка и то ме је радовали јер је то кључна ствар. Шта је мајкама неопходно? Димитријевић каже да је мајкама важно да знају шта их очекује, као и да им се посвети пажња и разумевање. „Важно је и да развојно саветовалиште у будуће заиста буде подршка родитељима када бебе дођу кући, да маме, али и тате добију могућност да попричају са психолозима, јер стрес и стрепња осим што лоше утичу на нас, лоши су за одржавање лактације. „А не да на питање са ким могу да попричам, добијем одговор: `Немој да си размажена`", каже она. Удружење „Мали див" је једно од организација које се баве превремено рођеном децом, али даје и подршку мајкама. „Од нас можете добити подршку других родитеља који су кроз ову ситуацију прошли", каже Вера Бикицки Ивезић, једна од чланица удружења. Удружење постоји дуже од осам година, а Вера наглашава да они „не дају медицинске савете, већ да кроз разговор и искуства објашњавају родитељима да се кроз тако нешто пролази". Помоћ и психолошку подршку родитељи могу наћи у Фејсбук групи „Мали Див" која броји скоро шест хиљада чланова. Мали дивови и дивице ће и ове године 17. новембра на Дан превремено рођене деце с родитељима отићи до Института за неонатологију, где су провели прве дане живота. „Тај дан обележавамо симболично", каже Бикицки Ивезић. Из Удружења позивају све да тог дана укључе љубичаста светла, као подсетник да се негде, неко јако мали бори за живот. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk