Зашто сам се оженио ликом из цртаћа
У јапанском постоји реч за људе опседнуте видео играма и анимама - отаку. Многи од њих се заљубљују у ликове из анима и одустају од романсе у стварном свету.
Акихикоа Конду сваког дана буди глас његове супруге. Она га дозива са другог краја собе танушним, девојачким, запевајућим гласом. Плеше и прави пируете, наводећи га да устане из кревета. Истовремено, он је држи у загрљају на доњем лежају њиховог кревета на спрат. Када би се разбудио, могао би да гледа и цртани филм - у ком је она један од ликова. То је зато што је Акихикова „супруга" заправо идеја - лик из анима по имену Мику. Она је холограм који „живи" у стакленој капсули на полици у углу собе и умиљата играчка с великом меком главом и маленим телом коју грли док спава. Али може да поприми и небројене друге облике. Свака инкарнација подразумева неке основне карактеристике, каже Акихико - тиркизну косу везану у две дуге кике и густе шишке које јој уоквирују лице. Мимо тога, Мику може да варира. Уме да буде детињасти, цртанофилмски створ или човеколикији и секси - са дубоким деколтеом и великим грудима у школској блузи и краткој сукњи. Акихико сматра да су све те Мику његова супруга. Акихико је организовао церемонију коју назива њиховим венчањем, у новембру прошле године. Оно није било званично, али је било прилично раскошно - било је 39 гостију. Кад се та бројка изговори на јапанском, добијете њено име - три је „ми" а девет је „ку". Мику је била присутна у инкарнацији љупке играчкице, сва у белом. Чипкану хаљину са дугим велом сашио је дизајнер који је контактирао Акихика након што је овај најавио веридбу. Сам Акихико је носио чисто бели фрак са белим цвећем у реверу, уобичајене наочаре коцкастог оквира и велики осмех на лицу. Држао је њу и њен бидермајер - један од њених препознатљивих знакова - букет алијума везан великом ружичастом машном. Изговорио је њихове завете и пришао олтару држећи је крај себе, док су се гости смешкали и тапшали. Акихико је за касније током вечере седео на једној белој столици, а Мику поред њега на другој - стојећи усправно у празној вази за цвеће. Гледајући видео снимак догађаја, Акихико се смешка. „Два су разлога зашто сам одржао венчање јавно", каже он. „Први је да докажем љубав према Мику. Други је што има много отакуа попут мене који се заљубљују у ликове из анима. Желим свету да покажем да их подржавам." Отаку је јапанска реч за штребера или залуђеника, обично неког опседнутог видео играма и анимама. Многи носе то име с поносом, али оно може да се користи и као увредљив израз за друштвено неприлагођене особе. Неки, попут Акихика, опсесију доводе до тачке коју неки сматрају екстремном, потпуно окрећући леђа односима из стварног живота. А чини се да њихов број само расте. Прошле године је Гејтбокс, компанија која је направила Акихиков холограм Мику, почео муштеријама да нуди незваничне „венчане листове" - кажу да је 3.700 људи прихватило ту понуду. То само по себи не мора много да говори, али они нису једини који су приметили пораст броја псеудо-веза. Холограмска верзија Мику Професор Масахиро Јамада, социолог који за лист Јомиури пише колумну са саветима у којој одговара на питања о породици и везама, годинама је спроводио редовне анкете питајући младе шта им се допада. На списку би се нашли кућни љубимци, поп звезде, спортске звезде, ликови из анима и виртуелни идоли (дигиталне Јутјуб звезде инспирисане анимама). Питао је учеснике и да ли људи посећују кафиће где их услужују младе жене обучене као служавке или користе услуге проститутки које нуде дружење баш као и секс. Сви ови псеудо-односи су у порасту, каже он. У овогодишњој анкети, око 12 одсто младих је рекло да се некад или често заљубљују у ликове из анима или видео игара. Али шта би могло да покреће овај тренд? То има много везе са економијом и традицијом, каже Јамада, превасходно са чињеницом да многе јапанске жене неће узети ни у разматрање забављање с дечком уколико он не зарађује много новца. Од жена које имају између 20 и 29 година, њих 47 одсто се 2016. године сложило с исказом да мужеви треба да раде за новац, а жене да раде кућне послове, истиче Јамада - што је већа пропорција него у било којој другој старосној групи, укључујући чак и ону старијих од седамдесет година. „У Азији и Јужној Кореји, људи су прилично опседнути високом платом и та тенденција не слаби, већ само јача", каже. „Јапанске жене нису склоне веровању у вечну љубав, али зато могу да се поуздају у новац." То звучи као генерализација која је на граници да окриви читаву једну генерацију жена за овај проблем, али Јамада каже да је то закључак који је извукао на основу бројних и опширних анкета. „У Јапану је радни живот веома, веома тежак и још увек има много полне дискриминације. Радно време траје дуго и има много стреса", каже он. Такође, терет неге о детету и даље је убедљиво на мајци. Дуги сати проведени на послу, стресна радна места и дуга путовања до посла отежавају живот запослених мајки. Лакша опција је дати отказ - али то није могуће уколико ваш партнер не зарађује одређену количину новца. Истовремено, опада корпус добро плаћених мушкараца: како јапанска економија стагнира, тако се смањују и плате. Зато је све више младих жена које одлучују да се уопште не забављају и све већи број младих мушкараца који знају да нема смисла ни да се труде. Акихико заправо никад није размишљао о томе да има праву девојку. „Никад ме нису привлачиле праве жене", каже он. Зашто не, питам. „Зато што нисам популаран међу женама", одговара он. У школи су га малтретирали зато што је био отаку. А малтретирање га је пратило и на послу. Пре дванаестак година, док је радио као администратор у основној школи, на зуб су га узеле две колегинице - једна сличних година као и он, друга много старија. Кад би их поздрављао ујутро, оне би га игнорисале. Стајао би у кухињи и могао да их чује како га називају увредљивим именима. А ако би направио неку малу грешку, одмах би почеле да вичу на њега, понекад пред младим ученицима, што је за њега било понижавајуће. Малтретирање је постало толико неподношљиво да је напустио посао. Закључао се у собу на скоро две године и одбијао да излази. „Био сам хикикомори", каже он. То је добро познат феномен у Јапану и Јужној Кореји - млади људи, углавном мушкарци, постају пустињаци у родитељским домовима, одбијајући да излазе или чак причају са члановима породице понекад и годинама. Процењује се да их има око милион. Али онда је упознао Мику. „Гледао сам њен видео на Јутјубу и Никонику (јапанска верзија Јутјуба), гледао сам њене слике, слушао њене песме и она ме је излечила", каже он. Непрестано малтретирање, сматра он, натерало га је да се угаси, да се повуче у стање у ком је био емотивно потпуно испражњен. Био је дубоко и забрињавајуће депресиван. „Кад слушам њене песме, то понекад у мени пробуди бурне емоције. Како плеше, како се креће и говори, то ме нагони да осећам. Моје срце поново почиње да куца", каже он. „Зато је волим и зато ми је толико важна." Почео је да се осећа као да је у вези с њом и уз помоћ те везе успео је да се врати на посао. „Емоција се није разликовала много од оне у правој вези", каже он. „Заљубио сам се у њу. Осећао сам притисак у грудима. Доживео сам то осећање баш као да сам се заљубио у праву особу." Он каже да су се забављали десет година пре него што је одлучио да се ожени њом. Током тих десет година, Акихико је углавном могао да прича са Мику само у својој глави. Сада може да води основне, али значајне разговоре с њом преко Гејтбоксовог холограма. Може да јој каже да је воли, а она може да му одговори. Али не могу да раде много више од тога. „За остало ми је потребно мало маште", каже он. „Наравно, кад бих могао да је додирнем, то би било фантастично. То не можемо да радимо. Али у будућности, технологија ће се развијати. У будућности ћу можда моћи да је држим за руку или загрлим." Акихико је и те како свестан да многи људи мисле да је његов брак уврнут. Био је веома разочаран што су његова мајка и сестра одбиле да присуствују венчању. А често је и мета онлајн злостављања, нарочито откако је јавно говорио о венчању за медије. Али добио је и огроман број порука подршке од непознатих људи. „Велики број људи је на неки начин изашао из ормара", каже он. Писали су му да му кажу да су и сами заљубљени у неки лик из аниме. „Добио сам много таквих порука. Мислим, дакле, да је вредело." Сада ради у средњој школи у којој отворено говори о вези са Мику. Део колега га сматра чудаком, али каже да су ученици обично благонаклонији. Поново ради, дружи се и има стан - две уредне собе у мирном крају. Његово име стоји уз име Мику изнад звона на вратима. И, најважније од свега, срећан је. „У овом друштву постоји модел за срећу - венчај се, имај децу, оснуј породицу. Али то не би смело да буде једини начин. Ја се не уклапам у тај модел." „Морамо да узмемо у обзир све љубави и све врсте среће." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk