Индија: Мештани и опасни рептили деценијама живе једни поред других
У неким селима у западној индијској држави Гуџарат, мештани живе раме уз раме са крокодилима врсте магер, која се сматра изузетно опасном. Јанаки Ленин посетио је област да би истражио овај необичан суживот.
У региону има око 200 крокодила „Крокодили излазе тек око десет сати", рекла ми је једног недавног зимског јутра жена која је качила веш. Нисам био на сафарију да ловим дивље животиње. Налазио сам се у дворишту њене куће у селу Малатаџ, меркајући површину језерцета испред улазних врата. Изгледало ми је као било које језерце. Али међу цветовима фуксије и зеленим листовима локвања крили су се индијски магер крокодили, једна од три крокодилске врсте у овој земљи. А мештани - попут домаћице која ми се обратила - познају навике ових рептила јер су генерације и генерације живеле поред њих. На већини других места, призор једног једног крокодила био би довољан да натера мештане у махнити бег. Али не и у Чаротару - области од око 4.000 квадратних километара смештеној између река Сабармати и Махи. Мештани, укључујући децу, крећу се слободно међу рептилима Постоји најмање 200 локалних индијских магер крокодила у тридесетак села у Чаротару, према истраживањима Добровољне конзервације природе, локалне непрофитне организације. У региону живи и око 600 људи по квадратном километру. Свако језерце у овој области има натпис који упозорава на крокодиле. Али ова језера су од кључне важности за свакодневни живот сељана. Мештани игноришу те натписе и улазе у воду да пливају, купају се, перу веш, купају стоку и узгајају водени кестен. Крокодили, у међувремену, плутају у истим тим језерцима, прождирући рибу и одгајајући младунце. Пењу се на обале, излежавају се на сунцу, спавају и гамижу кроз траву истим стазама на којима пасе стока и ходају људи, укључујући и децу. Свакога дана људи и крокодили гледају своја посла не узнемиравајући једни друге, ни најмање забринути у присуству једни других. Шта знамо о крокодилима магерима? Чаротар, што на локалном језику значи „златни ћуп", име је добио по благу које жању његови фармери. Дуванска поља протежу се километрима у свим правцима без икаквих знакова станишта за дивље животиње. Одакле су се онда створили ови крокодили? Неки кажу да су одувек настањивали Чаротар. Други тврде да су владари династије Геквад - која је овом области владала од раног 18. века све до независности Индије 1947. године - пустили крокодиле у ова језерца како би могли да их лове, али нема историјских доказа који поткрепљују ту теорију. Једно је, међутим, извесно - магери нису скорашњи мигранти. Магери су у читавом свету 2018. године убили 18 људи Магери су трећа најопаснија врста крокодила, која је у читавом свету 2018. године убила 18 људи, према подацима КрокБАЈТА, глобалне базе података о нападима крокодила. На око 40 километара од Чаротара, на пример, магери у реци Вишвамитри наводно су повредили осморо људи и убили још двоје 2011. и 2012. године, пише стручњак за рептиле Раџу Вајас. Недавна одлука да се пресели 300 до 500 крокодила са бране Сардар Саровар на реци Нармада да би се, на пример, направило места за терминал за хидроавионе, забринула је стручњаке. Они кажу да премештени крокодили никад не остају тамо где су пресељени. Они ће покушати да се врате у своје домове, угрожавајући животе безбрижних људи које ће срести успут и погоршати ионако непријатељско расположење између људи и крокодила у тим областима. Али у Чаротару је Добровољна конзервација природе за 30 година забележила свега 26 напада. У осам од тих инцидената, људи су прошли са мањим повредама, а 2009. године је деветогодишња девојчица преминула после напада. Осталих 17 инцидената тицали су се стоке. Натписи упозоравају људе на крокодиле У Малатаџу, шумарска служба подигла је ограду близу речне обале како би људи могли да користе воду безбедни од крокодила. Али мештани који сматрају да су рептили безопасни одбјају да користе и одржавају ту структуру. Неколико рупа у огради могли би лако да омогуће тихом грабљивцу да шчепа нечију руку или ногу. Али магери свакога дана игноришу многе прилике за тако нешто. Уместо тога, изгледа да испуњавају очекивања комшија - људи - и остављају их на миру. Мештани редовно смишљају оправдања за ове рептиле. У селу Петли, на пример, породица која живи на ивици језера изгубила је козу кад ју је појео магер. Прихвативши тај губитак у ходу, старији човек је рекао: „Мора да је припадала крокодилу. Па ју је само узео." Речна обала иза његове колибе изроварена је тунелима које су прокопали рептили. Крокодили беже од летњих врућина скривајући се у тим дубоким рупама. Ове ископине понекад се протежу испод путева, због чега постоји опасност од њиховог урушавања. Те рупе представљају опасност и по куће дуж саме речне обале - недавно је попустио под једне куће у Малатаџу. Срећом, нико није био повређен. Упркос свим тим непријатностима, становници Чаротара поносни су на своје магере. Иако село Дева има највећи број рептила у тој области, Малатаџ инсистира на томе да се рекламира као „крокодилско село". Мештани су организовали сахрану за једног мртвог магера и подигли храм у част богиње Кодијар - локалног божанства које је представљено како стоји поред крокодила украшеног драгуљима - иза данас напуштене ограде. Њене живописне слике украшавају улазе многих кућа у Малатаџу. Богиња Кодијар је локално божанство Претпоставити да је ова богиња разлог шармантног пријатељства између људи и рептила у овим крајевима било би поједностављивање ствари. У анкетама се многи мештани изјашњавају да воле ове животиње. Дургешбаи Пател, поглавар села, чак је најавио да планира да ископа ново језерце како би магери имали више простора за себе. Док је сунце отапало јутарњи мраз, крокодили су се придизали из воде како би се излежавали на њему. Пребројао сам их десетак, али било их је много више које сам могао да назрем у даљини. Пролазници су се окупљали око продавца врелих фенугрик баџија, похованих посластица, на мосту надомак Малатаџа. Испод њега, у пресахлом каналу зараслом у коров, крокодил је лежао напола вирећи из свог тунела, упијајући сунчеве зраке. Нико није реаговао. Био је то само још један дан у њиховим заједничким животима.