Паркинсонова болест и ја, уз помоћ вештачке интелигенције
Све ове године откако радим као новинар, имао сам срећу да упознам неке бриљантне људе и научим штошта о узбудљивим напрецима у технологији - уз неке успутне ћорке. Али свако мало налетим на нешто што ме погоди на дубоко личном плану.
Тако је било и у октобру 2018. године, кад сам посетио компанију по имену Медопед, чије је седиште смештено високо у лондонском Милбенк Тауеру. Ова медицински-технолошка фирма сарађује са кинеским технолошким гигантом Тенсентом на пројекту коришћења вештачке интелигенције за постављање дијагнозе Паркинсонове болести. Ово дегенеративно стање погађа око 10 милиона људи широм света. Постоји читав дијапазон симптома и прилично га је тешко дијагностификовати, а потом пратити његов развој. Медопедов рад подразумева праћење пацијената преко апликације на паметном телефону и носивим уређајима. Он потом користи систем машинског учења да препозна обрасце у подацима уместо да покуша да их идентификује анализом коју врши човек. У његовим канцеларијама затекли смо једног члана особља како убрзано отвара и савија прсте - укоченост у таквој врсти покрета један је од симптома Паркинсонове болести. Док смо снимали како њега снимају, стајао сам тамо питајући се да ли да станем пред камеру и испробам исту вежбу. Наиме, у то време већ неколико месеци сам вукао десно стопало док ходам и почињао да осећам благо подрхтавање у десној шаци. Мирење са стањем Прво сам то одбацио као пуки саставни део старења, али сам на крају ипак отишао на преглед код своје лекарке опште праксе. Она ми је исписала упут за неуролога, али сам у време снимања још увек чекао да мој заказани преглед дође на ред. Док смо одлазили из Медопеда, стискао сам и отпуштао прсте у лифту размишљајући о ономе што сам управо видео. Неколико дана касније, мој прилог о пројекту појавио се на интернет страни ББЦ-ја. Три месеца касније, у јануару ове године, коначно сам стигао на преглед код неуролошкиње. Она ми је потврдила нешто што сам већ дуго подозревао - вероватно патим од идиопатске Паркинсонове болести. „Идиопатска" значи да јој је узрок непознат. Док сам се мирио са својим стањем и започињао терапију лековима, убрзо сам сазнао да постоје разне врсте непознаница код људи који пате од Паркинсонове болести. Зашто сам је добио? Колико брзо ће се разни симптоми развијати? Какве су моје наде за излечење? Нема поузданих одговора. Моја реакција била је велико интересовање за то како технологија и фармацеутска индустрија истражују ово стање. Напредак у вештачкој интелигенцији, заједно са доступношћу паметних телефона, отварају разне нове могућности, а ове недеље вратио сам се у Медопед да видим колико су тачно они узнапредовали. Питао сам извршног директора фирме Дена Вахдата да ли је приметио било шта што би сугерисало да ме посебно занима Паркинсонова болест кад сам им први пут дошао у посету. „Не верујем да смо приметили било шта конкретно", рекао је он. „Али - и страшно је необично што вам ово говорим - имао сам интуитивну жељу да вас тестирам." То се, наравно, није десило, али је током прошле године извршено пробно испитивање у којем је учествовала лондонска Болница краљевског колеџа. Људи са Паркинсоновом болешћу добили су апликацију за паметни телефон, који њихова родбина користи за снимање не само те вежбе стискања песнице, већ и друге аспекте начина на који се пацијенти крећу. „Ми мислимо да ова технологија може да помогне да квантификујемо болест", објаснио је Ден. Без моменталног побољшања „Јер ако можете да квантификујете болест, то значи да можете да пратите како она напредује." „То вам пружа разне могућности, у смислу прилагођавања, интервенција у правом тренутку и потенцијалног снимања веће групе пацијената уз помоћ технологије на начине који нису били могући раније." То ме је навело на размишљање о мојој властитој ситуацији. Од фебруара, исписан ми је синемет - један од најчешћих лекова за Паркинсонову болест - у облику две таблете које се узимају трипут дневно. И док неки пацијенти доживе готово моментално побољшање, не могу рећи да сам лично искусио много промена. Ако ништа друго, мој главни симптом, повлачење десног стопала, благо се погоршао. Кад одлазим код лекара свака четири месеца, причамо о томе да ли треба модификовати моје узимање лекова, али ми је тешко да квантификујем властите симптоме. Ден ми је рекао да је то управо сценарио којим они покушавају да се баве. „Ми сматрамо да ћете на крају путем машине имати непрекидно посматрање и лекари могу да вас гледају на даљину. Тако ће они моћи да прилагоде ваше лечење, уколико за тим има потребе, јер у овом тренутку ви потенцијално или узимате премалу, или превелику дозу." Тренутно треба да добијем приступ пробној апликацији и једва чекам да видим шта ће она рећи за мене. Ово је само један од многих пројеката које воде разне компаније у којима се сакупљају подаци из реалног времена од људи са Паркинсоновом болешћу и другим стањима преко њихових носивих уређаја. Потрага за леком за Паркинсоновом болешћу и даље је у току. Чини се да смо још далеко од њега, али у међувремену квантификовање стања као што је моје може много да помогне у томе како ја и многи други људи излазе на крај са симптомима. За мене лично узбудљиво је то што револуција паметних телефона, коју бележим откако сам 2007. године гледао како Стив Џобс први пут представља ајфон, сада обећава да ће изменити здравствени систем баш као што је трансформисао многе друге аспекте наших живота. И надам се да ћу наставити да извештавам о тој револуцији још много, много година. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk