Еразмус програм: Лакши пут на студије у Европу за српске студенте
Студирати или провести бар једну годину или семестар у иностранству свакако звучи примамљиво, па не чуди да су Еразмус размене једна од првих ствари које српски студенти открију када крену на факултет.
Стога би вест да је Србија је званично постала пуноправна чланица Еразмус плус програма могла да обрадује многе. Споразум о приступању највећем образовном програму Европске уније су петог фебруара у Бриселу потписали Европски комесар за културу, омладину и образовање Тибор Наврачић и министар просвете, науке и технолошког развоја Младен Шарчевић, наводи се на сајту фондације Темпус. Иако је хиљаде студената протеклих година одлазило на размене, Србија је тек сад добила пуноправно чланство у овом Еразмус плус програму. Објашњење лежи у томе што Србија учествује у Еразмус плус програму од самог почетка, али се до сада сматрала „партнерском земљом", што је са собом носило одређена ограничења. А шта пуноправно чланство значи за српске образовне институције и пре свега за саме студенте? Нове могућности, али и гаранције Дарко Милогорић, саветник за пројекте у оквиру групе за високо образовање фондације Темпус, каже да се пуноправним чланством Србији отварају бројне могућности, нарочито у области високог образовања. „Сада можемо да будемо пуноправни партнери на пројектима у којима раније нисмо могли да учествујемо", каже Милогорић за ББЦ. „Први пут су наше установе те које могу да поднесу пројектну пријаву, буду носиоци пројеката и на неки начин врше селекцију." Милогорић објашњава да високошколске установе сада морају да буду носиоци Еразмус повеље за високо образовање, која представља гарант квалитета спровођења размена и учешћа установа у овом програму. „Установа се на тај начин обавезује да ће поштовањем принципа на одговарајући начин спровести мобилност и признати резултате испита студентима, по повратку са размене", каже Милогорић. Студентске су муке највеће Један од највећих проблема са којим су се студенти сусретали јесте признавање испита у Србији, оних које су положили у иностраству. Дешавало се да се студентима по повратку у Србију неки положени испити уопште не признају. Јелена Ковачевић је као студенткиња медицинског факултета у Нишу 2016. године преко Еразмус програма била на размени у Норвешкој. Пре самог одласка, консултовала се са професорима који су јој рекли да јој испите из Норвешке нажалост неће признати на нишком факултету. „Отишла сам на размену, али сам се вратила у Србију кад се завршила настава, како бих полагала испите." „Да сам остала да полажем испите у Норвешкој, вратила бих у јулу са 0 ЕСПБ бодова и вероватно бих обновила годину", каже Јелена за ББЦ. Иако се најчешће дешава да испити не буду признати уколико се разликују од оних које је студент у обавези да одслуша и положи у Србији, Јелена каже да се њен избор предмета у потпуности поклапао са оним на матичном факултету. Постоје правила за признавање испита, али се не поштују увек Маша Ђорђевић је трећу годину провела на размени у Шпанији. „На Економском факултету су ми рекли да је потребна сагласност од сваког професора посебно, након што погледају силабус предмета на том универзитету. И са потписом професора би испити требало да се признају по повратку", каже Маша. Додаје да се програми разликују широм Европе, па је самим тим тешко наћи испит који би се поклапао са оним у Србији. „У Европи се то решава тако што се ЕСПБ бодови признају за ЕСПБ бодове, а не предмет за предмет, али на нашем факултету то није могуће." Маша је положила испите по повратку, али сви испити које је положила на размени, а нису се поклапали са градивом у Србији, признати су јој као додатни ЕСПБ бодови. Ипак, има и светлих примера сарадње два факултета. Дуња Боричић, студенткиња мастер студија међународних односа је прошле године провела пет месеци на студентској размени у Лисабону. „Имала сам укупно пет предмета, од којих су два била на енглеском, а три на португалском", каже Дуња. По ранијем договору, сви положени испити је требало да јој буду признати. „Ја сам положила три на размени, која су ми по повратку признали, а друга два сам надокнадила у Србији." Да ли је решење на помолу? „Не можемо да кажемо да је то у потпуности решен проблем, али је то нешто што се постепено отклања", каже Милогорић. Додаје да се ситуација из године у годину поправља и да студенти имају све мање потешкоћа око тога „које предмете могу да слушају и који ће ми бити признати". Ипак, решење можда лежи у Уговору о учењу, којим се прописују предмети које ће студент у иностранству слушати и који ће по повратку били признати. „Мора да постоји паралела са курикулумом које студент слуша на матичној институцији. У зависности од тога шта студент изабере, зависи и шта ће се признати", каже Милогорић. Уговор о учењу се потписује већ неколико година, али је његово поштовање сада појачано Еразмус повељом коју ће сваки факултет који жели да учествује у програму морати да потпише. Такође и фондација Темпус служи као некаква врста „надзирача" у свему овоме. „Ми ћемо пратити пројекте и уколико евидентирамо да постоје проблеми у признавању испита, можемо пуноправно да пошаљемо допис Европској комисији, која би повукла повељу тој високошколској установи и она више не би могла да учествује у тим пројектима", каже Милогорић. Шта је Еразмус плус програм? Еразмус плус програм је највећи образовни програм Европске уније који обезбеђује финансирање пројеката за сарадњу у три области: образовање, млади и спорт. Од 2014. године, откако Србија учествује овом програму, више од 5.800 студената, ученика и чланова наставно научног особља је отишло на размене у земљама ЕУ, док је око је 3.000 страних студената за то време провело један или више семестара у Србији. Према подацима фондације Темпус, Србија је прва у региону по броју одобрених пројеката и људи који одлазе на размене. Без обзира на све потешкоће, вреди отићи Око овога се слажу студенти који су учествовали на разменама. „Мислим да је јако једнодимензионално да се искуство посматра само кроз призму испита, јер ће се они положити, а шансу да живе негде у Европи годину дана, упознају људе и овладају страним језиком можда више неће добити", каже Маша Ђорђевић. „То је јединствена прилика да оду ван своје државе и искусе другачију културу и обичаје. Просто да изађу из своје комфорт зоне", каже Дуња Боричић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk