Историја и Нови Зеланд: Огромни континент на јужној полулопти - опсесија из времена старог Рима
Година је била 1642, а Абел Тасман је имао мисију. Холандски морепловац, екстравагантних бркова и јареће брадице, склон спровођењу сурове правде - касније је покушао да обеси неке чланове посаде из пијаног каприца - био је убеђен у постојање огромног континента на јужној полулопти и чврсто је решио да га нађе.
У оно време, овај део планете био је за Европљане и даље углавном непознат, али су гајили непоколебљиву веру да тамо мора да постоји огромна копнена маса. Унапред су је назвали Тера Аустралис и требало је да буде у равнотежи са њиховим властитим континентом на северу. Ова опсесија потиче још из древних римских времена, али тек је сада требало први пут да буде стављена на пробу. И тако, 14. августа, Тасман је испловио из седишта његове компаније у Џакарти, у Индонезији, са два мала брода, и упутио се ка западу, потом ка југу, па ка истоку, завршивши на крају код Јужног острва Новог Зеланда. Његов први сусрет с локалним народом Маора није прошао добро: другог дана, неколицина је извеслала у кануу и заскочила мали чамац који је преносио поруке између два холандска брода. Четири Европљана су погинула. Касније су Европљани пуцали из топова на још 11 кануа - не зна се шта се десило с њиховим метама. И то је био крај његове мисије - Тасман је назвао судбоносну локацију Залив убица, са врло лошим осећајем за иронију, и отпловио кући неколико недеља касније а да није крочио на ново копно. Иако је веровао да је заиста открио велики јужни континент, то баш и није била трговачка утопија какву је замишљао. Више се није враћао. У то време се за Аустралију већ знало, али Европљани нису мислили да је она легендарни континент који траже. Касније је названа по Тери Аустралис кад су се предомислили. Тасман није имао појма да је све време био у праву. Заиста је постојао неоткривени континент. Може се рећи да Абел Тасман јесте открио велики јужни континент, мада није био свестан да је његових 94 одсто било под водом Група геолога је 2017. године доспела у вести кад је објавила да је открила Зиландију -Те Rиу-a-Мауи на маорском. Огроман континент је са 4,9 милиона квадратних километара отприлике шест пута већи од Мадагаскара. Иако су светске енциклопедије, мапе и претраживачи неко време били упорни у тврдњи да постоји само седам континената, овај тим је самоуверено обавестио свет да је то погрешно. Ипак их има осам - а најновија придошлица руши све дотадашње рекорде као најмањи, најтањи и најмлађи континент на свету. Цака је у томе да се његових 94 одсто налази под водом, са свега шачицом острва, као што је Нови Зеланд, која извирују из његових океанских дубина. Крио нам се пред носом све време. „Ово је пример како треба времена да се открије нешто веома очигледно", каже Енди Тулох, геолог са Новозеландског крунског института за истраживање ГНС Сајенс, део тима који је открио Зиландију. Али ово је само почетак. Четири године касније и континент је једнако енигматичан као што је одувек био, док се његове тајне љубоморно чувају испод два километра воде. Како је настао? Шта је све живело на њему? И колико је дуго уопште под водом? Мукотрпно откриће Зиландија је, да будемо прецизни, одувек била тешка за проучавање. Више од једног века након што је Тасман открио Нови Зеланд 1642. године, британски творац мапа Џејмс Кук послат је на научно путовање на јужну полулопту. Његова званична упутства била су да посматра пролазак Венере између Земље и Сунца, како би израчунао удаљеност Сунца. Вероватно због геолошке аномалије, најближи рођак птице киви потиче са Мадагаскара Али он је са собом носио и запечаћену коверту, за коју му је речено да је отвори кад изврши први задатак. У њој се налазила строго поверљива мисија да открије јужни континент - преко кога је највероватније прешао пловећи до Новог Зеланда. Прве праве трагове о постојању Зиландије сакупио је шкотски природњак сер Џејмс Хектор, који је 1895. пошао на путовање да проучи низ острва уз јужну обалу Новог Зеланда. Пошто је истражио њихово геологију, закључио је да је Нови Зеланд „остатак планинског ланца који је чинио гребен велике континенталне области која се протезала далеко на југ и исток, а која је сада под водом…" Упркос овом раном открићу, свест о могућој Зиландији остала је опскурна, и веома мало тога се десило све до шездесетих година прошлог века. „Ствари се дешавају прилично споро у овој области", каже Ник Мортимер, геолог из ГНС Сајенса који је предводио студију из 2017. године. Потом су се шездесетих геолози коначно сложили око дефиниције шта је континент - уопштено, геолошка област велике надморске висине, са разноликим стењем и дебелом кором. Такође, мора да буде велик. „Не можете да будете само сићушни комад", каже Мортимер. Ово је геолозима дало нешто са чим могу да раде - ако могу да сакупе доказе, могу и да докажу да је осми континент стваран. И даље је мисија тапкала у месту - откривање континента тешко је и скупо, а Мортимер истиче да се ником није журило. Потом је 1995. амерички геофизичар Брус Лајендик поново описао овај регион као континент и предложио да се назове Зиландија. Тулох од те тачке описује њено откривање као експоненцијалну криву. Тасманови бродови напустили су Нови Зеланд после крвавог окршаја са народом Маора - али он је веровао да је пронашао легендарни јужни континент Негде у то време, на снагу је ступила Конвенција Уједињених нација о Законима мора што је коначно пружило озбиљну мотивацију. Према њој, земље могу да прошире легалну територију мимо Ексклузивне економске зоне, која се протеже 370 километара од њихове обале, полажући право на „проширени континентални праг" - са свим минералним богатствима и нафтом које он обухвата. Ако Нови Зеланд успе да докаже да је некада био део већег континента, могао би да прошири територију за шест пута. Одједном се нашло обиље средстава за истраживачка путовања у ову област и постепено су почели да се сакупљају докази. Са сваким сакупљеним узорком стена, случај Зиландије деловао је све изгледнији. Коначни ударац стигао је из сателитских података, који могу да се користе за праћење сићушних варијација у Земљиној гравитацији широм различитих делова коре како би се мапирало морско дно. Уз помоћ ове технологије, Зиландија је јасно видљива као безоблична маса скоро једнако велика као Аустралија. Сателитски подаци могу да се употребе да се визуализује континент Зиландија, која се појављује као светлоплави обрнути троугао источно од Аустралије Када је континент коначно обелодањен свету, отворио је једну од најкрупнијих морских територија на свету. „Некако је кул", каже Мортимер. „Кад размислите о томе, сваки континент на планети има различите земље на себи, али постоје само три територије на Зиландији." Уз Нови Зеланд, континент се састоји од острва Нова Каледонија - француске колоније славне по величанственим лагунама - и сићушне аустралијске територије Острва Лорд Хау и Болове пирамиде. Потоњу је један истраживач из 18. века описао да изгледа као да „није већа од брода." Мистериозно истезање Зиландија је првобитно била део древног суперконтинента Гондване, која је настала пре 550 милиона година и практично је окупљала сво копно на јужној хемисфери на једну гомилу. Заузимала је кутак на источној страни, где се граничила са неколико других, укључујући Западни Антарктик и читаву источну Аустралију. А онда, пре око 105 милиона година, „због процеса који још не разумемо до краја, Зиландија је почела да се растеже", каже Тулох. Континентална кора обично је дубока око 40 километара - значајно дебља од океанске коре, која је обично дебела око 10 километара. Док се растезала, Зиландија се на крају толико развукла да се њена кора сада протеже само 20 километара у дубину. На крају је континент танак као хостија потонуо - мада не сасвим до нивоа нормалне океанске коре - и нестао испод мора. Упркос томе што је танка и потопљена, геолози знају да је Зиландија континент и због врсте пронађеног стења. Континенталну кору обично чине магматске, метаморфне и седиментарне стене - као што су гранит, шкриљац и кречњак, док је океанско дно обично састављено само од магматских као што је базалт. Кад се суперконтинент Гондвана распао, фрагменти су отпловили преко читаве планете. Многе од њених древних биљака и даље живе у аустралијској шуми Дориго Али и даље има много непознаница. Необично порекло осмог континента чини га посебно интригантним за геологе, које он и поприлично збуњује. На пример, још увек није јасно како је Зиландија успела да остане у комаду кад је тако танка и да се не распадне на сићушне микро-континенте. Још једна мистерија јесте кад је тачно Зиландија завршила под водом - и да ли се икада, заправо, састојала од сувог копна. Делови који су тренутно изнад нивоа мора су гребени који су се формирали кад су се пацифичка и аустралијска тектонска плоча набиле једна уз другу. Тулох каже да је мишљење подељено да ли је одувек била потопљена, сем неких мањих острва, или је некада читава била сува. То исто тако поставља питање шта је тачно живело тамо. Са њеном благом климом и површином од 101 милион квадратних километара, Гондвана била је дом за широк дијапазон флоре и фауне. Ту су биле прве четвороножне копнене животиње и, касније, обиље највећих које су икада живеле - титаносауруса. Дакле, да ли би стење Зиландије могло да садржи њихове очуване остатке? Расправа о диносаурусима Фосили копнених животиња ретки су на јужној полулопти, али су остаци неколико њих пронађени на Новом Зеланду деведесетих. Међу пронађеним фосилима биле су кост ребра џиновског, дугорепог, дуговратог диносауруса (сауропод), кљунастог диносауруса биљоједа (хипсилофодонт) и оклопљеног диносауруса (анкилосаурус). Потом је 2006. пронађена кост стопала великог месождера, вероватно неке врсте алосауруса, на Острвима Чатам, око 800 километара источно од Јужног острва. Кључно, сви фосили датирају из времена након што се Зиландија одвојила од Гондване. Слоновска птица била је висока три метра, а фрагменти љуске њеног јајета могу да се нађу на плажама и дан-данас Међутим, то нужно не значи да су диносауруси ходили већим делом Зиландије - ова острва можда су била њихова уточишта док су остала била потопљена, као што су данас. „Води се дуга расправа око овога, о томе да ли је могуће имати копнене животиње без непрекинутог копна - и да ли би без њега оне изумрле", каже Сатерленд. Све додатно компликује један од најнеобичнијих и највољенијих становника Новог Зеланда, киви - дежмекаста птица која не лети, са брковима и перјем налик крзну. Да све буде необичније, његовим најближим рођаком не сматра се Моа, која је део исте групе - ратити - и живела је на истом острву све док није изумрла пре 500 година, већ још већа слоновска птица, која је харала шумама Мадагаскара све до пре 800 година. Ово откриће навело је научнике да помисле како су обе птице еволуирале од заједничког претка који је живео на Гондвани. Требало је да прође 130 милиона година да се она до краја распадне. Али кад се то десило, оставила је за собом фрагменте који су од тада расути по читавој планети, формирајући Јужну Америку, Африку, Мадагаскар, Антарктик, Аустралију, Арапско полуострво, Индијски подконтинтент и Зиландију. Ово, за узврат, сугерише да је макар део данас потопљене Зиландије све време остао изнад површине мора. Сем што се сматра да је пре око 25 милиона година читав континент - а можда чак и читав Нови Зеланд - био под водом. „Сматра се да све биљке и животиње мора да су се настаниле после тога", каже Сатерленд. Шта се онда десило? Нови Зеланд је једна од највиших тачака Зиландије, након што је погурана горе померањем тектонских плоча Иако није могуће директно сакупити фосиле са морског дна Зиландије, научници су стизали до његових дубина бушењем. „Заправо фосили који су највише од помоћи и најпрепознатљивији формирају се у веома плитким морима", каже Сатерленд. „Зато што за собом остављају траг - постоје зилиони и зилиони сићушних, сићушних фосила који су веома препознатљиви." Тим је 2017. године спровео до сада најсвеобухватнију претрагу региона и бушио је дубље од 1.250 метара у морско дно на шест различитих локација. Језгра која су сакупили садрже полен копнених биљака, као и споре и љуске организама који су живели у топлим, плитким морима. „Ако имате воду, која је само, знате већ, 10 метара дубока или томе слично, велика је вероватноћа да је око ње било и некакво копно", каже Сатерленд. Он објашњава да полен и споре исто тако указују на могућност да Зиландија можда није била онолико потопљена колико смо мислили. (Буквални) обрт Још једна трајна мистерија може да се пронађе у Зиландијином облику. „Ако погледате геолошку мапу Новог Зеланда, истичу се две ствари", каже Сатерленд. Једна од њих је Алпски расед, граница између плоча која се протеже скоро читавом дужином Јужног острва и толико је наглашена да може да се види из свемира. Црвена трака стена - Средњи батолит - требало би да се спушта читавом Зиландијом у дијагонали, али је уместо тога потпуно искривљена Друга је та да је геологија Новог Зеланда - као и ширег континента - необично искривљена. Оба су раздвојена на два дела хоризонталном линијом, местом на ком се сусрећу пацифичка и аустралијска тектонска плоча. Тачно на том месту, изгледа као да је неко узео доњу половину и заврнуо је, тако да не само да пре тога непрекинуте траке стена више нису у истој равни, већ се налазе под готово правим углом. Лако објашњење за ово је да су се тектонске плоче помериле и некако их деформисале да не буду усаглашене. Али тачно како се то десило или када још увек није до краја разјашњено. „Постоје разна тумачења, али ово је прилично крупна непозната ствар", каже Тулох. Сатерленд објашњава да је мало вероватно да ће континент открити све своје тајне у скорије време. „Врло је тешко доћи до открића, кад је све два километра под водом а слојеви из којих морате да узимате узорке су такође 500 метара испод морског дна", каже он. „Стварно је велики изазов изаћи и истражити један овакав континент. Дакле, потребно је много времена, новца и труда да се истраже те области." Ако ништа друго, осми светски континент свакако показује да је - скоро 400 година од Тасманове мисије - остало још много тога да се открије о њему. Погледајте видео о великом открићу научника у Аустралији Телескоп у Аустралији открио непарне радио кругове. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk