Рак и борба с болешћу: Чекање на дијагнозу и терапију - најтеже чекање у животу
Београђанка Јасмина Лукић два пута је победила рак дојке.
Битно је на време добити дијагнозу и терапију Први пут пре 14, а други пре 12 година. Два пута је прошла све кораке - од дијагнозе, преко терапије, до излечења. „После прегледа на коме ми је дијагностификован рак, ишла сам на конзилијум који је одлучивао о кoрацима у лечењу што подразумева операцију и у зависности од патохистолошког налаза након операције даљи ток лечења", прича Јасмина за ББЦ. Јасмина се лечила на Институту за онкологију и радиологију у Београду. Процедура је таква да након одлуке конзилијума на том институту пацијенти често „завршавају" на листама чекања. На операцију или неке од терапија на овом Институту чека се од неколико дана до неколико месеци - зависно од врсте и тежине болести. Убудуће можда нико више неће морати да чека, пошто је новоименована в. д. директора Института за онкологију и радиологију Србије Даница Грујичић најавила је да ће један од њених главних приоритета бити укидање тих листа. Јасмина Лукић каже да ће укидање листе чекања омогућити пацијентима да што пре буду уведени у терапију и тиме крену на пут излечења. У Институту нисмо успели да сазнамо када би и како листе чекања могле да буду укинуте. Дуг пут лечења „Листе чекања су се у моје време односиле како на операцију (мање) тако и за зрачну и хемио терапију. Лекари и конзилијум су на основу патохистолошког налаза одлучивали о хитности примене неке од терапија" нагласила је Јасмина Лукић. Од тренутка када се она лечила до данас уведени су и нови протоколи, па пацијенти сада поштом добија позив за хемиотерапију. То значи да не заказују сами терапију као раније, већ то за њих ради конзилијум који одлучује о даљем току лечења, а чине га лекари Института за онкологију и радиологију Србије. „Ја сам сама заказивала терапије. Месец дана пре краја хемиотерапија, заказала сам радиотерапију, чиме сам уштедела време. „Ипак, нису сви као ја. Многи после операције и конзилијума за одређивање даљег тока лечења не оду да закажу своје терапије, већ оду кући мислећи да то могу и за који дан. А неколико дана одлагања заказивања терапије је у оваквим ситуацијама велики период. За тих неколико дана већ је много пацијената заказало своје терапије и морају онда да чекају", прича. То је, каже, вероватно и разлог што је конзилијум за одређивање даљег тока лечења сада почео да заказује термине за примену терапија. На листама чекања је много већа гужва Ово није први пут да се помиње укидање листа чекања на онкологији. Председник Александар Вучић је у јулу 2015. године, са места председника Владе Србије најавио је да ће листе чекања за онкологију бити укинуте до краја те године. „За онкологију немамо машине, имамо листе чекања, али ћемо пре краја године да обезбедимо да нема листе чекања", рекао је тада Вучић у Скупштини Србије, поручивши да ће грађани тиме бити задовољни. У Институту за онкологију и радиологију наводе да им је „главни циљ да пацијентима са малигном болешћу омогуће лечење у складу са савременим научним достигнућима у онкологији као и редовно праћење са адекватном медицинском и психосоцијалном подршком". „Институт настоји да овај циљ, у сарадњи са Министарством здравља и РФЗО или сопственим средствима, реализује кроз набавку нове опреме, увођење нових метода и максимално залагање запослених као што су рад у три смене и викендом", наводи се у писменом одговору. На шта се све чека На сајту Института за онкологију и радиологију Србије редовно се ажурирају листе чекања. На листама за операцију дојке тренутно је, на пример, нешто више од 200 пацијенткиња. Листа за операцију штитне жлезде у овој клиници је најдужа, на њој је 275 пацијената. Конзилијум је, како је наведено, за многе одржан пре више од годину дана, али и даље немају термин за операцију. Ако конзилијум утврди да је случај хитан, нема чекања, а према подацима Националног удружења родитеља деце оболеле од рака - НУРДОР за децу нема листи чекања. Листе чекања у другим клиникама Једно од најтежих чекања у животу Весне Бонџић из Врњачке Бање било је чекање на дијагнозу. Од тренутка када је приметила промене на дојци до сазнања да болује од рака прошло је четири месеца. У октобру 2007. приметила је промене и почела „шетњу кроз здравствени систем". „Кажем шетњу, јер се у том тренутку све чини преспоро. Питате се зашто се дијагностика не заврши истог дана, колико ће промена да се развије док чекате мамограф, скенер, зашто је конзилијум последње недеље у месецу", прича Весна за ББЦ на српском. На тачну дијагнозу чекала је до фебруара наредне године. „Урађени су ми најпре ултразвучни преглед и мамографија, али је снимак био нејасан, па је на операцији потврђено да је реч о раку дојке", каже Весна. Време је за оне који болују од неке болести често одлучујући фактор за оздрављење - и за откривање болести и за чекање на терапију. Према подацима Републичког завода за здравствено осигурање, на листама чекања за неку од терапија у здравственим центрима у Србији тренутно је 62.706 људи. Чекање и чекање... Весна се није лечила у Институту за онкологију и радиологију, али је и на радиотерапију и хемиотерапију морала да путује у друга места, пошто се у Врњачкој Бањи не спроводе. И тамо је чекала. „Најтеже од свега је чекање и немоћ да било шта промените", каже Весна. Убрзо након операције је кренула са хемиотерапијама, али је два месеца чекала радиотерапију. „У то време све је било спорије. „И на обичан ултразвучни преглед дојке се чекало најмање три месеца, а листе чекања за скенер и магнетну резонанцу биле су огромне", прича Весна. Рак дојке је најчешће дијагностикован малигни тумор код жена - чини четвртину свих новооткривених случајева рака и водећи је узрок смрти од карцинома, подаци су Међународне агенције за истраживање рака. Весна је победила ову тешку болест. Борећи се са раком научила је колико је важно открити промену на време, јер је излечивост рака дојке и до 95 одсто, ако се открије у првој фази. „Изузетно је битно да су доступне квалитетна дијагностика и терапија, а пре свега, важна је подршка, како психолошка тако и искуствена", прича Весна. Питања која је током лечења она постављала себи, прошле године поставило је 5.809 жена. Толико је нових случајева рака дојке дијагностиковано у Србији током 2018. „Мислите да сте сами, а нисте свесни колико жена поставља иста питања себи у том тренутку", прича Весна. Превенција Србија је, према проценама Међународне агенције за истраживање рака, земља са средњим ризиком оболевања (на 12. месту од 40 европских земаља) и високим ризиком умирања од малигних болести у Европи - на другом месту одмах иза Мађарске. Највише људи оболева од рака плућа, дојке и дебелог црева и ове три врсте чине једну трећину новооболелих и умрлих особа од рака у свету. Како би се ова црна статистика смањила, свако треба да буде одговорнији према свом здрављу и да редовно одлази на превентивне прегледе, сагласне су саговорнице ББЦ-ја на српском. О значају превенције и редовних прегледа довољно говори управо Јасминин пример од пре 14 година - отишла је да се прегледа само зато што је њена мајка боловала од исте болести. „Ништа ме није болело, ништа нисам осећала сем благог умора, али сам то приписавала обавезама. Отишла сам, онако, и откривен ми је рак". Две године касније дијагностификован јој је рак и на другој дојци, али је, као и први пут, успешно излечен. Уколико се открије на време, у раној фази, рак је излечив. Битку са неком врстом канцера у Србији прошле године изгубило је више од 26.000 људи, док је дијагностиковано скоро 48.000 новооболелих, подаци су које је на Светски дан борбе против рака, на сајту објавио Институт за јавно здравље Србије „Др Милан Јовановић Батут". Укидање листа чекања за те пацијенте значи много. Институт за онкологију и радиологију у бројевима у 2018. „Има живота и после дијагнозе" Онколошким пацијентима и њиховим породицама током лечења и након излечења врло је битна психолошка подршка. У Институту за онкологију постоји Одељење за психосоцијалну подршку и рехабилитацију, једино такво у Србији. У њему је током 2018. спроведено 17.000 саветовања из домена психосоцијалне подршке и рехабилитације. И Весна Бонџић је након излечења желела да подели знање и искуство са женама које болују од исте болести и основала је Женски центар Милица. „Ту заједно охрабрујемо жене да се боре, припремамо их за терапије, опадање косе, помажемо им да врате веру у себе. „Ми смо им пример да постоји живот и после дијагнозе, да може бити чак и квалитетнији и садржајнији него раније. Указујемо им на потребу да мењају свој начин живота", прича Весна. И Јасмина кроз рад удружења помаже женама који се суочавају са истим проблемом и подсећа да је држава покренула програм скрининга, али да је одзив на њих слаб. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk