Закључани заједно - Русија: Како живе жртве породичног насиља у условима карантина
У Русији су забележени први случајеви породичног насиља у условима принудне изолације. О једном од њих је за ББЦ причала је жена на коју је муж насрнуо 25. марта након обраћања предсе д ника Владимира Путина. Д ео Саветовалишта против насиља у Москви је у карантину, а уобичајене препоруке које се дају жртвама насиља - отићи у болницу, сликати ударце, отићи у полицију, сада је није могуће извести. „Ћерка је викала: мама, хајдемо у улаз"
Нервни слом Маријиног мужа (име је промењено из безбедносних разлога) почео је у току ноћи, између четвртка и петка, 27. марта. Кап која је прелила чашу, како каже, била је ранија изјава председник Владимира Путина да ће наредна седмица бити нерадна. „Муж ради у приватном сектору и сви ти нерадни дани се не плаћају", прича Марија. „Није да је одмах остао без посла, али су почели проблеми. „Људи су престали да поручују, послодавац је одмах смањио плате, а затим је рекао да се ради још у суботу и то је то, после тога не смеју зато што се баве директним пружањем услуга. „То очигледно није било уобичајено и планирано остајање код куће. Није то годишњи одмор за који штедиш новац. Уштеђевине није било", наводи она. Пар је живео у Подмосковљу, заједно са Маријино двоје деце из првог брака. Жена се бавила децом и домаћинством, новац у породицу доносио је само муж. У разговору за ББЦ, жена ни једном није поменула његово име. „Не оправдавам га, али сам у почетку покушала да га разумем и умирим, да ћемо се снаћи, негде ћемо да скратимо трошкове, да приштедимо", прича Марија. „Али када су објавили да у скорије време неће бити посла, да ће дуго да потраје, он је постао веома нервозан. Наравно да нико није укинуо плаћање комуналија. „Нису нам ваљда зауставили мераче за потрошњу воде? Они раде као луди зато што смо сви код куће. Да ли су зауставили бројила за струју? „Како смо плаћали, тако ћемо и плаћати. И деци нећеш да кажеш: зачепи уста. Прво је разговарао са мном, а затим се одао алкохолу. Како се мушкарац ослобађа стреса?" Слом живаца доживео је пола сата после поноћи и у таквом стању је био до шест увече наредног дана. „Прво је вређао, затим је замахнуо вазом за цвеће и разбио је. Почео је да удара по стварима, да их баца на нас. Ја не пијем, пробала сам са њим да попричам, на тренутке се смиривао а затим је поново бивао ван себе. „По кући је све било разбијено, од акваријума до фрижидера. Нисмо имали где да одемо, деца су била преплашена толико да је ћеркица викала - мама хајдемо у улаз". Касније су лекари код Марије утврдили повреде меког ткива и тупу абдоминалну трауму. Саветовалишта против насиља у карантину Марија и њена деца су једне од првих жртава породичног насиља у Русији у условима принудне изолације због корона вируса. Активисти за људска права широм света упозоравају на пораст породичног насиља док траје карантин. Људи у затвореном простору истресају нервозу на ближње, пре свега на жене, децу и старе. У кинеској провинцији Хубеј број пријава полицији био је три пута већи за време карантина. У Француској је само у току једне недеље карантина број случајева породичног насиља порастао за 32 одсто. У Аустралији људи претражују по Гуглу шта да раде у ситуацији породичног насиља за 75 одсто више. У Бразилу за 50 одсто. У Данској, Шпанији и на Кипру жене су такође почеле чешће да траже помоћ. У Русији је и у нормалним околностима заштита од насиља у породици била прилично лоша, напомиње адвокатица организације за заштиту од породичног насиља „Зоне закона" Валентина Фролова. У земљи не постоји забрана приласка - систем када полиција брани да се нападач приближава жртви - нема довољно саветовалишта и сигурних кућа. Тренутна ситуација је потпуно без преседана, додаје колега Фролове, Булат Мухамеџанов. Он је кординатор СОС линије за помоћ жртвама породичног насиља коју је отворила организација „Зоне закона". „Ако смо у регуларним околностима саветовали да се одмах иде у болницу да би се регистровале телесне повреде, затим у полицију, а потом да се обратите адвокату, сада ова трећа ставка није могућа зато што су сви у режиму самоизолације, објашњава он", каже он. Многе управе су прекинуле пријем грађана. „Полицајци и пре короне нису били баш усмерени на истрагу таквих инцидената, а сада могу да се позову да је сво људство усмерено на блокирање улаза и излаза из града и патролирање улицама", додаје. Најефикаснији начин заштите жртава од насиља је физичко одвајање. „Aли где да се оде? Рођаци и пријатељи сада можда нису у стању да приме жену и њену децу. Сигурних кућа и пре кризе није било у свим областима", прича овај стручњак. Како је ББЦ сазнао, у Москви и московској области најмање два Саветовалишта за рад са жртвама породичног насиља су у карантину, што је трећина укупног броја ових установа. О карантину је на Фејсбуку писала и директорка центра „Китеж", Аљона Јељцова, прецизирајући да је фонд донео решење о затварању иако није било наредби власти, на сопствену иницијативу због опасности од корона вируса. Јељцова је рекла за ББЦ да осим главног прихватилишта које је у карантину, фонд поседује и стан за кризне ситуације, где у теорији могу да буду примљене жртве насиља. Ипак, пријем је могућ само на основу препоруке адвоката фонда или правника сарадника. Осим тога, није јасна ни логистика у условима ограниченог кретања људи по граду. „Последњих неколико дана размишљамо како да ту доведемо жене и како уопште да функционишемо у овој ситуацији изолације", прича Јељцова. Жене које се већ налазе у „Китежу" остају тамо и сада им је забрањено да излазе у град, могу да се крећу само у оквиру центра. Тренутно је затворен и центар „Кућа наде" у подмосковском насељу Жуковски. Сарадница центра је за ББЦ рекла: „Било би неразумно са наше стране да излажемо ризику оне који живе код нас". Општински центри у Москви раде, али су доступни само женама које живе у овом граду. Да би ушле у центар „Нада" осим пасоша, броја осигурања и здравствене полисе жене морају да донесу потврду издату на дан јављања у центар, да нису имале контакт са особом зараженом вирусом корона. У условима карантина, жртве које покушавају да се спасу од батина, морају прво да иду право у болницу да добију потврду. Стручњаци напомињу да је у карантину теже обратити се за помоћ због саме чињенице да је агресор све време присутан. „Ми још ни једном нисмо радили у ситуацији када жена ниједан минут није сама. Обично се молбе за помоћ траже када она остаје сама, и када јој се укаже прилика да нас позове телефоном или оде," прича директорка центра „Китеж" Аљона Јељцова. „Ситуација је као да се куваш у казану" Када је у петак око шест сати увече муж поново отишао у продавницу да купи пиво, Марија и деца су, према њеним речима, покушали да се закључају, али је муж почео да проваљује врата. „А где би он па отишао? Ломио је врата, урлаo је да ће са балкона да баци сина. „Исекао нам је бројило, да бисмо седели без струје. Када је полиција поново дошла рекли су нам: не можемо да га истерамо из куће, стан је његов, хајде да вас поведемо док се он не смири", сећа се она. Дежурни полицајац предложио је Марији да са децом преноћи у станици. Тамо су жену испитали и узели изјаву. Баш у полицијској станици Марија је преко интернета почела да тражи куда би могла да оде са децом и нашла је контакт „Куће наде" у Жуковском. Из центра су јој рекли да су у карантину, да не примају нове људе али су јој дали број стана за кризне ситуације. Директорка центра Ирина Рудницкаја рекла је за ББЦ да су ово прихватилиште при Асоцијацији хранитељских породица московске области успели да отворе на девет места две недеље пре увођења карантина, 14. марта. На отварању је била заменица председника одбора Државне думе за питања породице, жена и деце и коауторка пројекта Закона о превенцији насиља у породици Оксана Пушкина. „Није веровала да ћемо јој помоћи", сећа се телефонског разговора са Маријом, Ирина Рудницкаја. Након неколико сати, директорка фонда дошла је колима по жену и децу у полицијску станицу и покупила их. Марија је рекла да су, када се са децом нашла на сигурном, сви одахнули и почели да се тресу. „Моја млађа ћерка само што јој није љубила руке, зато што смо могли или да преспавамо у ходнику, или да се негде, не знам где, сакријемо. „Страх је био такав, да ћеш се тамо вратити, а ситуација се неће променити, сутра неће ићи на посао, неће отићи нигде. Деца ће остати тамо у уништеном стану". Према Маријиним речима, живела је са мужем неколико година, никада породицу није сматрала дисфункционалном и није ни претпоставила да ће је то снаћи. Једину „експлозију емоција" муж је имао последње Нове године, прича жена, и тада „није ништа уништио по кући, никога није претукао, залупио је врата отишао код другара, мало поседео и нормално се вратио кући". У кризи жена криви екстремну ситуацију проузроковану изолацијом. „Ситуација је таква као да се куваш у казану. Не смеју људи да се налазе стално у затвореном простору. „Деца немају где да иду, бесне, досађују један другом, бука, галама и превише се узбуде. Ја сам се наравно трудила да будем са њима, да им одвучем пажњу. А мушкарци се уморе од деце када су са њима 24 сата". „Ми имамо један телевизор", наставља Марија. "Можда је другим људима који имају телевизор у свакој соби и још у кухињи, лакше, могу да се раздвоје. Ћерка непрекидно гледа цртаће, а ми, шта ми да радимо? „Ја ћу наћи чиме да се бавим, каже жена, плетем, печем колаче. Жена увек нађе чиме ће да се бави, пере веш, да пегла. „А шта мушкарац да ради? Он се шета унаоколо и нервира се, нервира се и нервира. Тапете су нам одавно стајале, и ево залепили смо их и шта даље? Да ли су нас припремили за ово? " Невидљива претња у којој смо се нашли је такође изазивала нервозу, објашњава она. „Све тo што се прича, да је то страшно људи ипак не разумеју сасвим, ни ми нисмо схватили. Немамо никакве познанике који су оболели, зараза није достигла такав ниво да људи падају по улици. „И многи не разумеју зашто седимо код куће, зашто не смемо да се дружимо? „Зашто? Не знам. Такође нико заиста не прича који су симптоми тог вируса, колико год да смо гледали на интернету, мој муж каже: како да знам ако је човек кинуо на мене, да ли је то корона вирус или нешто друго? „Такође сам била на ивици нерава зато што је он радио са људима, долазио је кући, а код куће су деца. „А ја кажем: који је смисао тога да ми седимо у кући а ти и даље идеш унаоколо. То је било негде на почетку". Психолог центра „Насиљу.нет" Татјана Орлова на Фејсбуку је објавила препоруке за људе у ситуацијама када је немогуће побећи од притиска: „Запамтите да напади агресора, зановетање и гнев нису резултат конфликта између вас, већ његова реакција на бригу. „Он покушава да изађе на крај са својом паником тако што усмерава агресију према вама". Психотерапеут објашњава да је бескорисно правдати се и да је најбоља стратегија за жртву „да преузме на себе родитељску улогу и умири [агресора] успаничено дете у њему". На пример, „да му причате о његовим врлинама и квалитетима, због којих га поштујете, сетите се његових успеха, сетите се активности које су вам доступне да му смање бригу. „Неко игра игрице на компјутеру, неко гледа серије, неко се бави спортом, и предложите да се тиме бави", наводи. Орлова истиче да је, уколико нападач прибегава насиљу, потребно позвати полицију и искористити сваку прилику да се побегне на безбедно место. „Нико не забрањује жртви да напусти место становања уколико су јој живот и здравље угрожени", напомиње Мухамеџанов. „Насиљу.нет", „Зона закона", „Китеж" и још шест руских невладиних организација које раде са жртвама, 2. априла затражиле су од владе да предузме хитне мере да се обезбеди сигурност рањивих група. Активисти за људска права предлажу властима да плаћају собе у празним хотелима и хостелима како би жене, деца и старији људи тамо могли да се склоне уколико је потребно. Тако су већ поступиле француске власти, тамо ће влада платити за 20.000 места за жртве породичног насиља. Руске власти још увек нису реаговале на предлог. Колико ће порасти ниво породичног насиља у Русији, према речима стручњака који су причали за ББЦ, још увек није могуће проценити. Према речима Мухамеџанова из „Зоне закона" њихова телефонска линија примила је 25 позива само седам дана по отварању 30. марта. На пример, звала је жена која је са дететом побегла из куће 27. марта и тражила савет како да уђе у стан и узме макар документа. Такође су звали људи чији ближњи трпе насиље. „Син живи у Казању, а у другом региону живи његова мајка са партнером који је бије. Син пита како најбоље да поступи, пошто мама није сада у стању да нешто предузме", препричава он. Осморо људи је оставило контакте због даљих консултација са адвокатима. Остали позиви су били анонимни. Јављају се људи из Казања, Серпухова, Петрограда, Саратова, Одинцова, Севастопоља, из свих крајева Русије. „И кога да кривим? Па не државу" У становима за кризне ситуације при Асоцијацији хранитељских породица московске области може да се живи три месеца, у изнимним случајевима, до шест. Марију и децу три пута дневно посећују координатори центра, доносе намирнице и потребне ствари, психолози раде са децом и заједно са правницима су направили план за рехабилитацију жртава и даље кораке. Марија је дипломирала право, а пре него што је постала домаћица, радила је у државној служби. Сада ће потражити посао да би могла да се брине о деци. Како каже, муж јој је прва два дана слао поруке и извињавао се, говорио је да уопште не разуме шта га је спопало, молио је да се врате, обећао је да ће се поправити и наћи додатни посао. „Али већ данас на крају разговора, у време ручка, опет је кренуо са изјавама под дејством алкохола, схватила сам да је опет пијан", прича. „Па шта још могу да радим, седим сам код куће. Опет претње и увреде. „У почетку сам покушала да разговарам, а затим сам га ставила на црну листу, пошто сам сад ја испала крива што га не подржавам у оваквој ситуацији. „И кога да кривим. Па, не државу". Марија не планира де се враћа кући. „Гледам ситуацију у земљи како причају: останите код куће, останите код куће. Колико је само таквих жена као ја, које се налазе у кући? „Алкохол, е то нико није забранио да се продаје". Илустрације Олеси Волковои Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk