Музика: Принс, Ноел Галагер, Џон Ленон и остале звезда које су мрзеле властите албуме
Снимање је приведено крају. Албум је, каже продуцент с извесном дозом театралности, завршен. Али то је, на многе начине, тек почетак.
Боно, певач групе У2 Понекад том нечему што је управо довршено фали мало више да би било ремек-дело. Нечему што касније морате безброј сати да пропагирате у интервјуима, а још много више да свирате обожаваоцима широм света (ако имате среће). Стјуарт Мардок из групе Belle & Sebastiаn био је прилично строг у изјави за ББЦ према много хваљеном другом албуму бенда If You're Feeling Sinister, који је одсвирао у целости на Пичфорк музичком фестивалу у Чикагу. Он није први музичар који није био превише одушевљен неким својим албумом. ББЦ тим је прикупио и друге албуме којих су се одрекли њихови творци. Oasis - Be Here Now (1997), Standing on the Shoulder of Giants (2000) Ноел и Лијам Галагер Успон групе Оејзис средином деведесетих био је и метеорски и хаотичан. Ноел Галагер је пре тога имао године и године да нагомила контингент класика које су се нашли на прва два албума, али огроман успех бенда постао је гротло које је упорно морало да се храни. Пошто су одсвирали две вечери у Њуворту које су обориле све рекорде и одласка на турнеју по Америци, бенд је можда требало мало да предахне. Уместо тога, снимили су навелико критиковани Be Here Now. „Ово кажем тек сада, кад се осврнем после 20 година… али нисмо смели да снимимо ту плочу тада", признао је Галагер у видео интервјуу из 2016. године. Наредни албум бенда Standing On the Shoulder Of Giants није прошао много боље. У интервјуу из 2011. за Грантленд, Галагер је зажалио што је снимио тај албум, који се нашироко сматра једним од најгорих у опусу бенда. „Стигао сам до краја. У то време више нисам имао ни разлога ни жеље да снимам музику. Нисам имао погонско гориво. Деловало ми је као да све то нема никакве сврхе." Van Halen - Van Halen III (1998) Ван Хејлен са Дејвидом Ли Ротом Ван Хејлен (Van Halen) је био један од најциркузантскијих косатих металских бендова осамдесетих, предвођених Дејвидом Ли Ротом, већим од цртанофилмског живота. Рот је побегао први пут још средином осамдесетих, да би изградио соло каријеру, оставивши Семију Хагару да се бави вокалима. То је трајало до 1996. године. После краткотрајног и огорченог поновног окупљања са Ротом, Ван Хејлен је тад ангажовао бившег певача групе Икстрим Герија Шерона да преузме микрофон. Албум који је настао - Ван Хејлен III - продуцирао је Мајк Пост, композитор славних телевизијских тема за серије као што су Највећи амерички херој и Блуз Хил Стрит. Песме са тог албума могу да се мере с онима са албума Be Here Now групе Оејзиџ по њиховом претераном трајању; завршна песма How Many Say I је клавирска балада од шест минута. Албум се лоше продавао, а његов наследник скончао је још у студију, што је довело до Шероновог одласка. Кад је Ван Хејлен добио прилику да изда бест-оф албум 2004. године, The Best Of Both Worlds, на њему се није нашла ни једна једина песма са албума Ван Хејлен III. The Smiths - The Smiths (1984) Џони Мар и Мориси из The Smiths Дебитантски албум британских инди-пионира није настао лако; бенд га је првобитно снимио у једном подруму у источном Лондону током топлотног таласа 1983. године. Врућина је била толика да су стално морали изнова да штимују гитаре. Бенд је нашао новог продуцента - Џон Портер - и кренуо да снима читав албум испочетка. Међутим, Мориси није био задовољан резултатом, прогласивши га „недовољно добрим". Етикета Rough Trade, која је потрошила хиљаде на пројекат није се сложила с њим и албум је објављен, упркос Морисијевим противљењима. The Beatles - Let It Be (1970) Битлси на крову Епла свирају „Get Back" Чак ни Битлси нису били имуни на мало ревизионизма. За њихов дванаести - и последњи - студијски албум Let It Be састали су се славним продуцентом „звучног зида" Филом Спектором, после ранијих неуспешних сесија. Чак и у оно време, оно што ће постати епитаф бенда није било дочекано универзалним хвалоспевима. Магазин НМЕ га је назвао „картонском надгробном плочом", а Ролинг Стоун је критиковао избор Спектора за продуцента. Албум је створио пукотине које више нису могле да се залече. У интервјуу за Ролинг Стоун недуго после распада бенда, Џон Ленон је рекао да је то искуство било „мизерно". Додао је: „Он је један од главних разлога зашто су се Битлси распали. „Не могу да говорим у Џорџово име, али ја сам прилично сигуран да нам је свим досадило да будемо Полов пратећи бенд", рекао је он. Оркестарски аранжмани које је Сепктор додао у миксу сметали су преживелим члановима бенда још годинама након што су се распали. Пол Макартни је 2003. године урадио ремиксовану верзију албума, познату као Let It Be… Naked, са које су уклоњени Спекторови гудачи. Принс - The Black Album (1987) Принс Момци из групе Оејзис мисле да су песме на Be Here Now предуге. Битлси би више волели да на Let It Be албуму није било гудача. Али Принс? Принс је био уверен да је његов албум из 1987. године The Black Album заправо зао - и одбио је да га објави. Плоча је првобитно замишљена као наставак његовог ремек-дела из 1987. године Sign O' The Times и био је намењен црначкој публици након низа попичнијих издања. Пре него што је албум требало да буде објављен - скроз у црном, без наслова или било каквог текста - у штампи су га називали The Funk Bible. Али онда је наишла непредвидива препрека: Принс је имао оно што је описано као „духовно просветљење" и почео је да верује да је албум створио зли ентитет по имену Спуки Електрик. Одбио је да га објави, иако су пиратска издања почела да се продају за огромне количине новца. Његова етикета Ворнерс је 1994. године коначно издала албум у ограниченом тиражу (који је био избрисан месецима касније), али је Принс одржао дистанцу према тој својој „уклетој" плочи. U2 - Pop (1997) Раних деведесетих, бенд је заменио каубојске чизме и синемаскопску стадионску американу за средњеевропску летаргију и узнемирујуће наочаре за сунце. Пошто је узор пронашао у бендовима као што су Pixies и Ride, бенд се возио на таласу комерцијалног и критичарског успеха. То експериментисање достигло је, додуше, лимите са албумом Поп. Албум који је изродио светску турнеју Попмарт имао је поприличних проблема да напусти студио. Бубњар Лари Мален морао је на операцију кичме непосредно након што је почело снимање, због чега је бенд страшно каснио с објављивањем. Потом је провео три месеца покушавајући да преточи масу музичких фрагмената у кохерентан албум заједно са продуцентима као што су Флад, Хауи Б и Нели Хупер. Песме су константно прекрајане. Није им помагало ни то што је У2 заказао стадионске концерте за нову турнеју од априла 1997. године, упркос томе што албум још није био завршен. Боно је снимио рефрен за једну песму - Last Night On Earth - тек последњег дана снимања и миксовања, а нове измене прављене су и након што је „завршена" плоча послата у Њујорк на мастеризовање. Збрзано снимање албума довело је до тога да U2 нису били задовољни песмама на албуму. Прерађивали су их чак и током турнеје, а дотеривали су синглове чак и кад их је неколицина завршила на компилацији The Best Of 1990-2000, пет година по објављивању албума. „Pop никад није добио шансу да буде завршен како треба", испричао је Боно после свега. „То су заправо најскупље демо сесије у историји музике." The Clash - Cut The Crap (1985) Шести и последњи албум групе Клеш (The Clash) не само да је значио крај њихе карије, већ је замало уништио и читаво њихово наслеђе. У време кад је Клеш почео да га снима, двојица из „Последње банде у граду" већ су били уредно избачени из бенда - бубњар Топер Хедон и гитариста и ко-вокал Мик Џонс. Вођа Џо Страмер поново се ујединио са првобитним менаџером бенда Бернијем Роудсом, што је био спој који је ономад изазвао хаос у бенду; овај пут, Роудс је желео да буде ко-аутор песама и да продуцира албум. Страмеру и басисти Полу Симонону придружили су се студијски музичари, док су се Страмер и Роудс све више и више сукобљавали око правца снимања албума. Cut The Crap је био папазјанија и то таква да је моментално окончала каријеру бенда. Роудсово неискуство у продуцирању довело је до тога да албум има превише непотребних гитарских деоница и вокала као са навијачких трибина. Албум је наишао на толико лош пријем да је бенд одбио да иде на турнеју да би га промовисао. Страмер се, шокиран негативним реакцијама у штампи, преселио у Шпанију. Последњи албум бенда никад није реиздат, а песме се ретко појављују на компилацијама. The Strokes - Angles (2011) The Strokes Чинило се да The Strokes имају све - одрастање на Менхетну, јагодице за које би други убили, боемску привилегију и дебитантски албум Is This It? препун толико опуштених кул песама да скоро делују сувише добро да би биле истините. Проблем с објављивањем тако јаког дебија: можете провести остатак читаве каријере покушавајући да поново досегнете ту лествицу. Следећи албум, Room On Fire из 2003, држао се зихерашки формуле првог, а неуједначени First Impressions of Earth из 2006. почео је да квари њихово наслеђе. Разни проблеми значили су да је бенду требало још пет година да заврши следећи албум, Angles из 2011. И није прошло много времена пре него што је бенд заправо почео да говори о томе колико је језиво то искуство било. „Нећу снимити следећи албум ако га будемо радили овако. Било је грозно", рекао је за Пичфорк гитариста Ник Валенси - у време док је још промовисао албум. „На албуму постоји гомила ствари које не бих тако урадио", изјавио је певач Џулијан Казабланкас. The La's - The La's (1990) Ливерпулски The La's имали су један гигантски сингл деведесетих - звонки, чежњиви There She Goes, песму која је красила саундтрекове филмова од Замке за родитеље до Оженио сам убицу (упркос томе што би песма могла подједнако да говори о хероинској зависности као и о неузвраћеној љубави). Песма је првобитно објављена 1988. године, али је највећу публику пронашла кад је поново објављена у склопу бендовог дебитантског- и за сада, јединог - албума. Албум је објављен тек кад незадовољна етикета бедна више то није могла да истрпи; ексцентрични вођа Ли Мејверс сарађивао је са ни мање ни више него 12 продуцената да би покушао да удахне живот сопственим песмама. Погледајте видео најбољем свирачу на електричној гитари на свету Магазин Гитар ворлд изабрао је Игора Паспаља за најбољег свирача на електричној гитари. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk