Музика и композитори: Кармен - од трагичне јунакиње до феминистичке иконе
„Уколико је смрт близу, уколико је судбина исписана, нема повратка", мрмља Кармен, „можеш извлачити карту 20 пута, проћи ћеш исто. Карта ће ти увек рећи: умиреш!".
Ако сте икада видели одломак опере Кармен, вероватно ћете почети да певушите мелодију Хабанере или арију Тореадор. Далеко лакше ћете се присетити отварајуће сцене - набијене сексуалношћу будући да јунакиња пева о l'amour војницима испред фабрике цигарета - него арије из Трећег чина када јој тарот карте предскажу сурову смрт. Јер, најдуговечнију оперску фаталну заводницу убија Дон Хосе, човек чије је удварање немилосрдно одбила; или је макар тако било све до верзије из 2018, када јој је додељено оружје. Почетком те године њен лик је темељно измењен. Имајући у воду премијеру одржану у лондонској Краљевској опери, у новој поставци Берија Коскија, затим дело Yo, Carmen које је надалеко цењена фламенко плесачица Мариа Пахес извела у дворани „Sadler's Wells", намеће се питање - Да ли лик који је потекао из мушкарчеве маште прераста у феминистичку икону? Од појављивања новеле Кармен Проспеа Меримеа 1845. и адаптације за оперу из 1875. коју су написали и искомпоновали Жорж Бизе и двојица његових либретиста, очаравајућа прича о младој шпанској Циганки је небројено пута постављана на сцене широм света. После 33. извођења, Бизе је трагично скончао од срчаног удара - можда га је касапљење критике дотукло - не доживевши да види како популарност представе не јењава с проласком времена. Розабел Морисон као Кармен 1896; Меримеова новела је имала неколико хиљада издања У чему је тајна Карменине дуговечности? Оригинална прича је смештена у деветнаестовековну Севиљу и говори о Дон Хосеу, војнику кога је задесила несрећа да га заведе истоимена Циганка. Она је у једном тренутку љупка особа која ужива у животу, а већ у следећем је заједљива и хладнокрвна. Све у свему, жена коју није лако волети; нарочито ако изгуби интересовање за љубљеног и усмери своју пажњу ка корпулентном матадору, новајлији у граду. Дон Хосе занемарује посао, удобност дома и Микаелу, љубав из детињства, како би јурио за Кармен, све док не схвати да је никада неће имати - а ако не може бити његова, онда неће бити ничија. Опера се завршава њиховим сусретом испред локалне кориде. Пошто му је једном за свагда рекла да га не воли, он ју је избоо бодежом и обзнањује: „Ох, Кармен, вољена моја" док се завесе спуштају. Нова верзија Кармен је премијерно приказана почетком 2018. у Краљевској опери у Лондону Тако макар већи део публике тумачи крај опере. У јануару 2018. Кармен је осванула на насловним странама новина, јер је у верзији изведеној у Фиренци, уместо да сконча, она упуцала Дон Хосеа његовим пиштољем. Продуценти су саопштили да измена краја представља одговор на чињеницу да сваке године велики број жена настрада насилном смрћу коме прибегавају њихови партнери - феномен познат као фемицид - иако је као вест та одлука брзо доведена у везу са духом времена такође оличеног у покрету #MeToo. Погледајте видео: Како звучи музика на инструментима од леда Они свирају на инструментима од леда „Све је подређено њој" Бери Коски, редитељ који је поставио нову верзију Кармен у Краљевској опери у Лондону, скептичан је према таквом разрешењу. „Не слажем се са тим да је за суштинско преиспитивање приче коју нуди опера довољно просто рећи - она га је убила и преживела." „Мислим да суштина опере није ко кога убија а ко преживљава. „Завршетку претходе три сата радње. Будимо озбиљни. „Четири стотине година историје опере је историја мизогиније. Стварно! Приказане су само хистеричне жене, болесне жене." Верзија чувене опере коју је Бери Коски поставио у Краљевској опери у Лондону има другачији крај Али и Коски властиту оперу завршава на другачији начин. Бизе није стигао у потпуности да напише оркестрацију за музику онако како је желео кад је у питању Кармен, па су Коски и његове колеге, пошто су проучили Бизеове записе и коментаре, написали нову оркестрацију. „Публика у Ковент гардену ће први пут моћи да чује Бизеове оригиналне идеје, необичан крај у оквиру кога се Карменин мотив враћа. „Дакле, опера се не завршава сценом мртве жене и плачним тенором, она се враћа. „Њена музика се враћа. Све је подређено њој." У ствари, Кармен устаје пошто је наводно избодена ножем и дрско слеже раменима у правцу публике, непосредно пре него што се светла угасе и спусте завесе. Ово подсећа на Бурлеску о Кармен" Чарлија Чаплина, која у нам потпуности пародира познату причу; Дарн Хозијери (Чаплинов комад о Дон Хозеу) убада Кармен и себе лажним ножем пре него што обоје устану и свему томе се насмеју. У овој продукцији постоји слична веселост, упркос чињеници да Кармен слеже раменима из гроба. Без обзира на живот који Коски удахњује опери, треба се сетити да Кармен и даље губи свој од насилног бившег љубавника. Дон Хозе упорно прогони Кармен до краја: убада је ножем док завеса пада У поставци која више подсећа на Великог Гетсбија него него на Андалузију, Коскијева Kармен је дивна обешеница и андрогина, док костими - у распону од матадорског одела преко беле кошуље и панталона до велике црне кокетне хаљине са огромним шлепом - евоцирају двадесете године прошлог века. Она је далеко од уобичајене дугокосе, сензуалне Циганке Кармен. Коски се слаже. Својим Карменима забрањује да држе руке на боковима и „користе груди као магнет. Ако ишта друго, Кармен користи глас попут сирене да привуче мушкарце. " Продукција Краљевске опере реферише на Бурлеску о Кармен Чарлија Чаплина из 1915, која пародира чувену причу Фасцинантно је - и модерно - видети Кармен која се подсмева стереотипним приказима и која као да режира представу о себи. Један од чувених дијалога у опери је сабијен и замењен дугачким казивањем мистериозне фигуре преко звучника, за коју претпостављамо да је она. Коски то назива „приказом халуцинација" које су „налик необичној, еротској причи пред спавање". „Било ми је веома важно то што је Кармен публици представила свој живот, или поглавље свог живота, последње поглавље - у виду својеврсног позоришног приказа. „Што значи да имамо могућност да се забављамо и будемо иронични и да не морамо на сцени имати ону сензуалну Циганку Кармен чија је судбина запечаћена. „Можемо бити далеко заиграни, а мислим да то више иде уз музику", каже он. Погледајте видео: Massive Attack: Албум сачуван у форми слике коришћењем ДНК Научници су сачували албум „Mezzanine" бенда Месив Атак први пут користећи генетске податке Доживљај егзотике Иронично је што толико нас повезује Кармен са јужном Шпанијом док је то прича коју је написао Француз, а затим је други Француз адаптирао за оперу. Звук „Шпаније" који нам се чини да чујемо потиче из доба опседнутости француских романтичара посебним начином доживљаја Шпаније, а композитори попут Бизеа и Мориса Равела одушевљавали су се имитацијом хиспанских звукова, попут фригијског модуса. Једини изузетак је Хабанера; сада се верује да је Бизе заправо украо ову мелодију из Ел Ареглита, дела шпанског композитора Себастијана Ирадијера, нехајно претпостављајући да је то стара безимена народна мелодија. Светски позната фламенко плесачица Марија Пахес несумњиво је добро упозната са овом стереотипизацијом шпанске музике - и Шпањолки. Рођена је у Севиљи, баш као и митска Кармен, а Бизеова музика и прича део су њеног живота од када је била девојчица. „То је потпуно страни поглед на андалузијске жене", каже она. „Мислим да је то у великој мери допринело стереотипима у вези са Шпањолкама који су ушли у фламенко. „Утицало је на људе. То није стварност. " Плесачица фламенка Марија Пахес доводи своју трупу коју чине само жене у Садлерс Велс позориште да би извела "Ја, Кармен" Сада доводи свој трупу плесачица у позориште Садлерс Велс у Лондону како би извела дело за које каже да је могла да продуцира тек сада кад јој је педесет: Yo, Carmen. Буквално Ја, Кармен, у потпуности је посвећена женском роду, која покушава да да другачији лик најчувенијој оперској фаталне заводнице, далеко од плитких, мизогиних карактеристика Меримеове и Бизеове фантазије. „Она је творевина. Потпуно измишљен лик ради приказања њене страсти, њене беде. Реч је о мушкој перспективи", каже Пахес. „Сматрам да она као таква не постоји." Уместо тога, Ја, Кармен је размишљање о томе шта заправо значи бити жена - „ја" је колективно и заступа све чланове потпуно женске плесне трупе, као и жене ауторке многих песама које се такође појављују у перформансу. Музика је сјајна комбинација Бизеа и истинског живог фламенка. „У овом раду истражујемо, интервјуишемо жене из различитих култура и земаља, питамо их шта је успех, а шта промашај. „Тек са 50 година можда могу да причам о томе жену чини женом. То долази из животног искуства. " "Ја, Кармен" одбацује идеју унапред задате одговарајуће родне улоге одевајући плесачице у костиме различитих боја које одговарају различитим бојама коже Један од плодова ових интервјуа са женама из других култура била је употреба боје у Пахесовој тачки. Она верује да је конструисање женског лика често превише извештачено, притом мислећи на шминку, минђуше, огрлице. Насупрот томе, Ја, Кармен одбацује идеју унапред задате одговарајуће родне улоге одевајући плесачице у костиме различитих боја које одговарају различитим бојама коже, представљајући тако голотињу и жене кроз њихово право, чисто ја. „А црвена боја се појављује само да би била уклоњена. „То је боја која се увек користи кад је Кармен у питању, па смо желели да уклонимо и ову конструкцију." Уместо тога, неки од костима ће садржати љубичасту - боју страсти у Јапану. Погледајте видео: Како од оружја настаје музика Како од оружја настаје музика Питао сам је да ли некако укључује Дон Хозеа у свој комад. „Дон Хозе ме уопште није занимао!", изјављује она. „Како бих се ослободила те измишљотине, прво сам њега уклонила! Ја, Кармен није прича о Меримеовој Кармен. „То је промишљање и изазов да се исприча прича о стварним женама, тако што ћемо се ратосиљати свих стереотипа које имамо целог живота - једна од њих је Кармен. " "Кармен Џонс" мјузикл из 1954. године у којем главне улоге тумаче Дороти Дендриџ и Хари Белафонте, једна је од многих прерада оригиналне приче Може ли шпанску циганску фаталну заводницу коју је створио мушкарац да реконструише у симбол универзалне женскости фламенко плесачица која долази управо из Севиље? То је сигурно узбудљива идеја. А још је узбудљивије то што опера из 19. века наставља да подстиче на разговор двеста година касније; ствараоци кроз различите уметничке облике гледају и нијансе и можда неразвијене стране лика Кармен да би испричали своје приче. Али важно је - и исправно - наставити са испитивањем мизогиније у оригиналној опери. О судбини Кармен одлучују мушкарци које она одабере, а жеља да буде вечно слободна кошта је живота. Ова фаталност је оно што трагичну причу чини тако привлачном, али то није активистичка опера. Остале продукције и адаптације такође не чине Коскију услугу тиме што дело све више прожимају феминистичким приступом. Када смо размишљали о новом завршетку опере у Фиренци и питању мушког насиља над женама, Коски је рекао: „Ако људи желе да истраже ову веома важну тему, нека напишу нове комаде." Могуће је да је проблем у томе што Кармен, иако много говори, можда не говори довољно. „Такође, будимо обазриви када кажемо да је насиље још од Грка у самој основи позоришта. „Насиље је, нажалост, врло важан део нашег живота, без обзира да ли је исход добар или лош. „А у сигурном амбијенту позоришног простора, где се све може догодити, оставили смо по страни наше уверење да бисмо истражили ове ствари. „Не бих волео да видим како се историја западног позоришта улепшава уместо да се прихвати чињеница да ова идеја насиља није нова." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk