Дан студената и Жарко Мариновић: Како је „жртва студентске солидарности“ постао симбол њихове борбе
Београдске студенте тридеседих година прошлог века нису мориле бриге о обиму бечке шницле у мензи, броју шестица у индексу, као ни да ли је интернет веза довољно добра за несметано праћење онлајн наставе у условима пандемије.
Транспарент са ликом Жарка Мариновића виђен је и на студентским протестима „1 од 5 милиона“ у Београду у јуну 2019. године Многима је тада мисао била усмерена на улицу и студентске штрајкове против онога што су сматрали нарастајућим фашизмом и репресијом власти. На једном од таквих протеста, 4. априла 1936. године, бранећи колегу од напада ножем страдао је Жарко Мариновић, студент права и комуниста. У знак сећања на његову трагичну смрт, донета је одлука да се 4. април обележава као Дан студената Београдског универзитета, почевши од 1955. „За наше студенте тај дан представља одређени вид прославе, али их увек подсећа на то за шта су се студенти борили, за шта се данас боре и у ком правцу треба да иду", говори за ББЦ на српском Ана Грчић, генерална секретарка Студентског парламента Универзитета у Београду. Протеклих година су у Београду поводом студентског празника организоване различите свечане академије, концерти и друге манифестације. Због пандемије корона вируса другу годину заредом нема таквих окупљања, али су студентски представници наставили да полажу венце на Мариновић гроб у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу, што најављују и за ову годину. Шта је претходило 4. априлу? Студентски штрајкови које су организовали комунистички омладинци из револуционарног студентског покрета широм Југославије, били су честа појава тридесетих година 20. века. Комунистички покрет је тада имао упориште на универзитету и предводио је „опозиционе акције", у којима је наступао заједно са другим прогресивним и антифашистичким организацијама. Професор историје Александар Животић наводи да су у складу са политиком „народног фронта" - стварања широког савеза у борби против фашизма, донетог лета 1935. на седмом конгресу Коминтерне (Треће интернационале) - развили сарадњу са „омладином грађанских политичких партија леве орјентације". Влада је као одговор на нарастајући бунт оформила Организацију националних студената (ОРНАС), студентско крило Организације југословенских националиста (ОРЈУНА). „Како акције владе нису дале жељене резултате, влада Богољуба Јевтића је 1935. оформила логор у Вишеграду за студенте комунисте. „Студенти су организовали нове демонстрације на којима су пале прве студентске жртве, али је логор укинут", објашњава за ББЦ на српском професор Животић са Одељења за историју Филозофског факултета у Београду. Уследила је одлука власти о формирању студентске полиције, чему су се успротивили студенти, као и многи професори. То је довело до масовног студентског протеста који је захватио све универзитете у земљи са заједничким програмом и захтевима изложеним у 16 тачака. „Удружено деловање комуниста и грађанске левице је било антирежимског карактера и тицало се захтева за демократизацијом односа у друштву, инсистирања на постојаном антифашистичком опредељењу и борбе за побољшање положаја студентске популације", додаје Животић. Протест студената: Ноћна шетња због најаве исељења из домова Погибија Жарка Мариновића Априлски штрајк је почео 3. априла 1936. године Наредног дана су представници десничарског ОРНАС-а заједно са полицијом покушали да заузму универзитетске зграде у којима су студенти протестовали. Дошло је до инцидента испред Патолошког института Мединцинског факултета, када је Слободан Недељковић, члан ОРНАС-а, напао студента права Јована Шћепановића. У помоћ му је притрчао колега Жарко Мариновић, који је том приликом задобио два смртоносна убода камом у леђа. Вест о његовом убиству брзо се раширила Југославијом, иако је власт хтела да га „заташка", наводи Животић. Додаје да је „јавност била згрожена", а посебно су бурно реаговали у Црној Гори где је отпочео талас протеста на челу са комунистима. „Сам догађај је снажно деловао на студенте и утицао на хомогенизацију њиховог покрета, па и на радикализацију њихових активности." Власти су заказале сахрану за наредни дан у 8 сати ујутру на Новом гробљу. У пратњи Мариновића било свега неколико колега, али је велики број студената кренуо на сахрану. Полиција их је у томе „спречавала и није дозвољавала прилаз гробљу", што је довело до „више сукоба" између жандармерије и студената, прича Животић. „Снага студентског незадовољства је била незаустављива. Читавог дана су у групама носећи цвеће долазили на Мариновићев гроб", додаје. Априлски штрајк у коме је студент права изгубио живот, успешно је завршен крајем месеца повлачењем одлуке о увођењу полиције на Универзитету и сменом Владимира Ћоровића, такозваног „крвавог ректора". Фотографисала: Aleksandra Nešić Суђење Суђење за Жарково убиство одржано је јуна 1936. године у „атмосфери великог притиска јавности и студентског инсистирања на максималној казни". Његовог убицу Слободана Недељковића бранио је Димитрије Љотић, вођа профашистичког покрета ЗБОР, који ће активно сарађивати са немачким нацистима током окупације Србије у Другом светском рату. Учесници априлског штрајка тврдили су да је окривљени био њихов симпатизер. Породицу страдалог Мариновића бесплатно су заступали Јован Ђоновић и др. Радоје Вукчевић - обојица „крајње демократски и антифашистички орјентисани", истиче Животић. „Ђоновић је касније на Београдском процесу 1946. бранио и генерала Драгољуба Михаиловића, док је Вукчевић имао истакнуту улогу у Равногорском покрету, као и у емигрантском културном и политичком деловању после Другог светског рата." Недељковић је напослетку проглашен кривим и осуђен је на пет година затвора. Ко је био Жарко Мариновић? Рођен је 20. јула 1911, у месту Очинићи код Цетиње, где је завршио основну школу. Левичарским идејама је постао склон већ у гимназији на Цетињу која је тада важила за расадник комуниста у Југославији. „Он је припадао новој генерацији комуниста - студената и гимназијалаца који су приступили Комунистичкој партији Југославије у годинама изражене политичке репресије личног режима краља Александра, жестоког прогона комуниста и велике економске кризе у земљи", истиче Животић. Учестовао је и у великом и успешном штрајку ученика цетињске гимназије децембра 1932. Захваљујући „фонду за сиромашне другове", школовање је наставио у Београду, уписавши Правни факултет. По доласку у престоницу повезао се са револуционарним студентским покретом у коме су, између осталих, били и Вељко Влаховић, Иво Лола Рибар, Светозар Вукмановић Темпо, Рифат Бурџовић и други. Убијен је 4. априла 1936. године, другог дана великог студентског штрајка спашавајући друга од напада ножем студента десничара. Фотографисала: Aleksandra Nešić Како студенти обележавају њихов празник? Дан студената Београдског универзитета се протеклих година обележавао свечаном академијом у Дому културе Студенски град, у организацији Студенстког парламента Универзитета у Београду (СПУБ) и Савеза студената Београда (ССБ). Свечаности су присуствовали студентски представници, као и ресорни министри и ректори, а програм је пратила додела диплома и награда студентима. Увече је организован велики концерт у дворишту Студентског града. „Студенти јако воле 4. април и док је могло да се слави велики број њих је знао да се сјати у Студењак на концерт где је протеклих година било и по 10.000 људи", говори за ББЦ на српском Илија Тодоровић, председник Студентског савеза Београда и студент Технолошко-металуршког факултета. Додаје да је на Сенату Универзитета у Београду 2016. године 4. април проглашен ненаставним даном, а тим поводом је претходних година организована и недеља студената. Генерална секретарка СПУБ Ана Грчић каже да је Дан студената погодан и да се у парламенту осврну важна студентска питања, као и на то шта су протекле године урадили и које су иницијативе покренули. „Мислим да је то један битан део, не само као обележавање и прослава у било ком виду, већ и сама борба студената која нам поготову у последњих годину дана и те како значајна", истиче Грчић, 22-годишња студенткиња четврте године Факултета политичких наука. Међутим, ове године, као и претходне, због пандемије крона вируса, неће бити никаквих свечаности, осим обавезног полагања венаца на Мариновићев гроб. Дан студената биће обележен уз два догађаја на мобилној апликацији Зум (Zoom). „Први је саветовање са докторима Студентске поликлинике о свим здравственим проблемима студената, а други је са ресорним министром где се прича о увођењу дуалног образовања у високом образовању", најављује 26-годишњи Тодоровић. Вакцинација студената - организација добра, али мало заинтересованих Студентски парламенти на факултетима у сарадњи са СПУБ и Студентском поликлиником последње недеље организују имунизацију студената. Вакцинација је почела и студентским домовима. Иако надлежни негирају да су млади незаинтесовани за имунизацију и тврде да се студенти у великој мери пријављују за вакцинацију, многи будући академци зазиру од цепива. Директорка Студентске поликлинике Марија Обрадовић рекла је крајем марта да према досадашњим анкетама више од 20 одсто студената жели да се вакцинише, а да се до сада вакцинисало нешто више од 1.000 студената. Према речима министра просвете Бранка Ружића, у Београду има око 100.000 студената, од чега у студентским домовима борави око 6.000. Имунизација студената је почела и у Нишу, Новом Саду и Крагујевцу, где првих дана нико није дошао по вакцину. Прошле суботе полиција је растерала студенте који су се окупили на отвореном, на клупицама испред Дома културе Студентски град, и тако прекршили важеће епидемиолошке мере. На снимцима са друштвених мрежа види се како неки студенти беже, док су из МУП-а рекли да се већина мирно разишла. Неколико дана после тога на друштвеним мрежама су се појавили снимци како студенти играју коло у једном београдском пролазу уз стихове песме „неће Гара да прими вакцину". Који проблеми муче студенте уочи 4. априла? Студенти су се од почетка епидемије корона вируса у Србији, марта прошле године, суочили са новим проблемима и бројним променама. Једна од њих била је онлајн настава за коју, сматра Тодоровић, факултети нису били довољно припремљени и није „најбоље извођена". Студенти су такође током ванредног стања морали на неко време да се иселе из домова. Међутим, Тодоровић тврди да је у претходној школској години, упркос бројним отежавајућим околностима, забележен највећи број дипломирања у последњих неколико година. Његова колегиница Грчић каже да је парламент радио са министарством и Универзитетом на препорукама око побољшања наставе „које се могу применити на факултете". „Тренутно је пажња усмерена на то да се и ове године одржи додатни рок, поготову за студенте који су током наставе или редовних рокова били заражени и треба им надокнадити могућност да полажу испите." Министарство просвете је после захтева Студентске конференције академија и високих школа Србије крајем фебруара послало препоруку Конференцији универзитета Србије да се студентима омогући додатни рок. Грчић наглашава да се парламенти на факултетима такође залажу да се студентима на неки начин олакша плаћање школарина јер многи од њих „нису могли да раде у протеклој години као иначе". Поред нових потешкоћа, Тодоровић истиче да су остали и неки стари проблеми попут бојазни студената око запослења после факултета, застарелост технологије и праћење трендова, непотпуна имплементација Болоњског процеса у високом образовању. „Жртва студентске солидарности" Успомена на Жарка Мариновића и априлски штрајк наставила је да живи међу студентима. Колеге су годишњицу обележавале до Другог светског рата. Животић каже да је залагањем студентских организација после рата уређен његов гроб и постављена спомен плоча. Почетком седамдесетих посмртни остаци Жарка Мариновића пренети су у Алеју заслужних грађана. Поред Дана студената Београдског универзитета, сећање на овај датум и њега живи и у именима два студентска дома у Београду - „Жарко Мариновић" у Земуну и „4. април" на Вождовцу. Међутим, Животић сматра да студенти данас „немају изграђену свест" о томе зашто се 4. април обележава као Дан студената. „Ипак, морају имати на уму да је Жарко Мариновић пао као жртва људске и студентске солидарности у борби за демократију, супротстављајући се нараслим фашистичким тенденцијама. „А то су темељне вредности на којима почива модерна цивилизација", закључује професор. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk