Најуврнутији групни експеримент свих времена: Необично путовање на „сплаву секса“
Све је почело отмицом авиона 1972. године.
Сплав Акали Сантјаго Ђеновез враћао се у Мексико Сити после конференције о историји насиља у Монтереју. Он и других 103 путника узети су као таоци кад су авион отела петорица наоружаних људи, али су касније пуштени у замену за такозване политичке затворенике. Инспирација „Било је сувише добро да би било истинито. Научник који је провео читаву каријеру проучавајући насилно понашање одједном се нашао у отетом авиону", написао је Ђеновез (који је умро 2013. године) - један од водећих светских експерата за биолошку антропологију. „Одувек сам желео да знам зашто се људи боре међу собом и шта нам се дешава у мозговима." Отмица га је инспирисала да осмисли експеримент током ког је желео да проучава људско понашање. Ђеновез се ослонио и на искуство славног норвешког авантуристе и антрополога Тора Хејердала како би план спровео у дело. Њих двојица су раније радили у тиму који је пловио репликама египатских бродова 1969. и 1970. године у покушају да покажу како су Африканци могли да стигну до Америке вековима пре Кристофера Колумба. Током тих путовања, Ђеновез је помислио да би група која плови заједно на отвореном мору могла бити сјајна лабораторија за посматрање људског понашања. „Кућа на води" Његов експеримент, међутим, био је осмишљен конкретно тако да изазове сукоб. „Тестови са животињама показали су нам да може да се изазове агресија кад убацимо различите врсте пацова у ограничен простор. Волео бих да видим важи ли исто за људе", написао је академик у чланку објављеном 1974. године у часопису мексичког Националног универзитета. Ђеновез је саградио сплав. Мере су му биле 12x7 метара и имао је малу кабину од 4x3,7 метара - „са довољно простора да људи легну, али не и да стоје." Простор за спавање на Акалију Тоалет је био постављен напољу, тако да сви могу да га виде. Ђеновез је сплав назвао Акали, што на језику мексичких домородаца Нахуатлу значи „кућа на води". „Десет одважних странаца" Десеторо људи требало је да се укрца на Акали и проведе 101 дан на мору са Ђеновезом током путовања од Канарских острва до Мексика. Сплав није имао мотор, струју нити помоћна пловила. Ђеновез је експеримент рекламирао као експедицију у неколико светских публикација како би нашао субјекте. Пријавило се стотине људи. Оглас који је Ђеновез објавио у Тајмсу Изабрана су четири мушкарца и шест жена различитих националности, вероисповести и друштвеног порекла. Само четворо није било у вези. Они су одабрани посебно ради „изазивања тензије у групи", тврдио је Ђеновез. За капетана је била постављена Мариа Бјорнстам, Швеђанка. Она није била једина жена која је добила доминантну улогу - свих шест жена на сплаву добило је неку важну функцију, оставивши мушкарцима углавном мануелне послове. „Питао сам се да ли ће додељивање моћи женама резултирати са више или мање насиља", написао је Ђеновез. Акали је испловио 13. маја 1973. године и упутио се ка мексичком острву Козумел. Посада Акалија Замишљене оргије Тако је то изгледало у машти јавности. Иако Акали није имао исту технолошку опрему као данашње ријалити емисије, медији су отворено спекулисали о путовању. Приче о „оргијама на љубавном сплаву" ускоро су доспеле у наслове новина, упркос томе што су биле засноване на готово непостојећем претходном контакту са посадом. Акали је ускоро постао познат као „сплав секса". Реалност на сплаву била је сасвим другачија. Тоалет је био тако осмишљен да су сви могли да виде шта се дешава у њему Подстрекивање сексуалних односа заиста је био део експеримената које је припремио Ђеновез. „Научне студије са мајмунима показале су постојање везе између сексуалности и насиља, у којој је већина сукоба између мужјака потекла од доступности женки у овулацији", објаснио је он у чланку за часопис. „Да бих потврдио да ли се то дешава међу људима, одабрао сам сексуално привлачне субјекте." „А будући да је секс повезан са кривицом, у групу сам укључио и римокатоличког свештеника из Анголе, Бернарда." У пракси, неколико чланова посаде упустило се у сексуалне активности, али то није изазвало никакве приметне напетости или непријатељства. Посматрање посматрача Али секс је био само један од аспеката људског понашања која је Ђеновез желео да посматра. Штавише, имао је амбициозне замисли. Кад га је Мариа Бјорнстам упитала за прави циљ студије, академик је Швеђанки рекао да жели да „открије како да створи мир на Земљи". Да би то постигао, Ђеновез је желео да разуме људску агресију. Како су дани пролазили, међутим, једини блесак насиља у „пловећој лабораторији" био је мотивисан призором ајкуле а не међуљудским сукобима. После 51 дана, Ђеновез је био фрустриран. „Нико се овде изгледа не сећа да покушавамо да дамо одговор на најважније питање нашег времена: да ли можемо да живимо без ратова?", написао је он. Касније ће забележити да његови методи нису изазивали непријатељство и агресију које је очекивао. „Схватио сам да је једина особа која је показала било какав знак насиља на сплаву... био ја сам." „Убиство" Он није био свестан мрачних осећања која су владала међу остатком посаде. Готово 50 година касније, неки чланови посаде Алкалија признали су да су фантазирали о идеји да убију академика. „Свима нам је пало на памет у исто време", рекла је Фе Сејмур, америчка инжењерка која је учествовала у путовању, у интервјуу за „Сплав", документарац из 2018. године о Акалију. Шведски режисер Маркус Линден поново је окупио шесторо учесника експеримента који су још били међу живима да поделе сећања и успомене са путовања. Шесторо преживелих са Акалија Бјорнстам му је рекла да је Ђеновез на крају почео да се понаша као диктатор у жељи да заштити експеримент, чак у једном тренутку преузевши капетанску улогу. „Јако је тешко било поднети његово психолошко насиље", напоменуо је други члан, Еисуке Јамаки, из Јапана. То је навело посаду да почне да размишља о убиству Ђеновеза, „случајно" га гурнувши у море или му убризгавши дрогу да би изазвали срчани застој. „Плашила сам се да ће све ескалирати толико да ћемо на крају то и урадити", каже Фе Сејмур у документарцу. „Имали смо могућност да урадимо нешто толико ужасно да бисмо преживели." Депресија Али није се десило ништа толико озбиљно. Проблеми са Ђеновезеом били су изглађени дипломатским путем, као и сви други који су настали током путовања. Кад је Акали стигао у Мексико, читава посада - укључујући Ђеновеза - провела је у карантину недељу дана и била подвргнута низу лекарских и психолошких прегледа. Академик је током путовања пао у депресију, а његов универзитет се дистанцирао од експеримента захваљујући новинским насловима о „сплаву секса". Али он је наставио са академском каријером све до смрти 2013. године. За његове субјекте, путовање се завршило као што је и почело - као авантура. Иако су током пловидбе прошли кроз неке тешке тренутке, у групи није дошло до раздора; уместо тога, остварили су везу која траје до данашњег дана. Успех Управо због тога Фе тврди да је експеримент био успешан. „Ђеновез је био толико усредсређен на насиље и сукоб да није схватао да их све време има у рукама. Кренули смо као 'ми' и 'они', а остали смо 'ми'", рекла је она за британски лист Гардијан. Линден, који је такође говорио за Гардијан, потврдио је овај став: „Да је Ђеновез само слушао зашто су се људи нашли на том сплаву, сазнао би све што му треба о последицама насиља и како понекад можемо да их превазиђемо тако што ћемо да превазиђемо своје разлике." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk