Живот између повојнице и поскурица: „Прича о хлебу је прича о нама самима“
Први обредни хлеб мешен њему у част, човек не једе јер је беба, а последњи јер више није међу живима.
Хлеб таин за војнике Цео живот човека на овим просторима одвија(о) се између два хлеба, погаче повојнице за тек рођеног и хлепчића поскурица у част умрлог. А између њих су важни животни догађаји и свечаности, и скоро сваку прати нека врста обредног хлеба. То су погача за крштење бебе, затим поступаоница кад дете направи први корак, па погача за прошевину девојке, негде и младина и „кумовска", онда колачићи за Младенце. У међувремену, на столу су славски колач, Васкршњи, чесница за Божић, колач који људи деле са својом стоком, василица за „српску" Нову годину. „Прича о хлебу је прича о нама самима", каже за ББЦ на српском Виолета Цветаноска, кустоскиња етнолошкиња Народног музеја Краљево. Повојница за добродошлицу - на свет и у кућу Хлеб за рођење детета Цветаноска је дете пекара. „У нашој кући су се многи од тих хлебова правили, неки се и данас спремају у целој Србији, али на терену сам сазнала и за оне заборављене", каже Цветаноска. Истраживала је обредне хлебове прављене у централној Србији током друге половине 20. века. Сазнања је представила у неколико градова на изложбама под називом „Прича о хлебу" - ова прича почиње од прве погаче у животу. Зове се повојница и прави се без квасца, с мало соде- бикарбоне. Рођаке би је спремале и доносиле у кућу где је рођена беба, па би је сви заједно јели. Углавном је била без украса. Уколико је на свет дошло женско дете, погача је прво давана мушком да загризе, како би следећа беба у кући била дечак, наследник. „Повојница симболички представља блискост са хлебом од рођења и чин увођења детета у шири круг заједнице", појашњава етнолошкиња. Квасац Поступаоница за први корак Поступаоница се прави кад дете прохода Када дете треба крстити, спремана је погача украшена тракама од теста. На њу су стављани јабука, новац и везено платно, као симболи здравља и благостања. Овај обредни хлеб доносио је кум и ломљен је пре почетка свечаног ручка. А кад дете начини први самостални корак, мајка би спремала погачу поступаоницу. За њу ни сама етнолошкиња није знала, чула је од жена из краљевачких села. „Мајка за тај дан припрема погачу на коју ређа украсе од теста у облику чекића, српа, књиге и других предмета који 'предсказују' будући живот детета. „Хлеб се стави на ниску столицу, а дете пусти да му само приђе. Украс који узме са погаче је предсказање живота и занимања малишана", објашњава Цветаноска. Погаче за младу Хлеб за прошевину девојке Године пролазе и време је за прошевину девојке и још један хлеб, тачније погачу. Прављена је без квасца, са мало прашка за пециво или соде бикарбоне и соли. Украшавана је вуницом ведрих боја и огледалцетом, како би млада у њој могла да се огледа. „Црвена вуница 'на радост', жута да буду љубоморни, не на друге него на себе, да би се сачували од искушења. Додаване су и бомбоне како би погача била што богатија. Када је девојка испрошена, пријатељи ломе колач и љубе се преко њега", објашњава Цветаноска. Крагујевачки пекар Драгомир Стојковић каже за ББЦ на српском да му често наручују и такозвану младину погачу. Претпоставља да је некада њена сврха била да покаже умешност удаваче, а не пекара. Данас служи махом за прикупљање новца од гостију свадбеног весеља. „Састав већине тих хлебова је сличан, разликују се по украсима. На младиној погачи су женски мотиви, најчешће цвеће. Чест детаљ је голуб, као носилац добрих вести или два голуба, симбол заљубљених", каже пекар. И хлеб за младенце, на Младенце Хлеб за Младенце Годишњица брака нема обредни хлеб јер некада то није био значајан датум ни самим младенцима. Али, слављени су, и данас се славе, Младенци. Реч је о хришћанском празнику Светих 40 мученика севастијских, који се обележава 22. марта. Ово је празник оних који су се венчали након тог датума претходне године. Тада се месе колачи младенчићи. „Премазивани су медом како би младенцима брак био сладак, па дељени укућанима и комшијама. Понегде је у домаћинству где је недавно стигла снаха спреман и један младенчић више, намењен њеном нерођеном детету", објашњава Цветаноска. Од првог дана заједничког живота млади брачни пар почиње заједно да обележава крсну славу, Божић, Ускрс. Свако славље прати по један обредни хлеб. Славски колач - молитва у тесту Славски колач Славски колач мешен је од чистог пшеничног брашна са освештаном водицом. „Он је типична хлебна жртва, која порекло има у прехришћанским временима, а приноси се у знак захвалности божанству и заштитнику на богатој жетви. „Ритуал окретања колача по сунцу, слева надесно, показује да округли обредни хлеб симболише сунце", разјашњава Цветаноска. Колач је украшен фигурама од теста у облику грожђа, птица, класја. Обавезни део украса је отисак поскурника (слово), који се ставља на средину колача или са стране. Од више погача намењених цркви и радницима у домаћинству до куповног славског колача. Драгомир Стојковић троши сате само да би украсио нечији славски колач, а каже да је потрошио дане истражујући етнолошку литературу о томе како фигуре од теста треба да изгледају. Јер то је више од улепшавања, каже пекар. „Колач је оивичен плетеницом, као облацима. Украси на њему су порука, молба домаћина упућена небесима. Славски колач је бескрвна жртва којом домаћин поручује свецу - нудим ти, жртвујем, погачу и молим за ово што је на њој 'написано'", каже Стојковић. А порука писаних украсима од теста може бити много. Славски колач треба што лепше украсити „Цвеће је симбол здравља, лепоте и младости. Жито је симбол богатства, посадиш зрно, никне клас. Птица симболизује свети дух и добре вести. Винова лоза значи наставак породичне лозе. „Због тога ми је битно шта ће на мом колачу бити 'написано', на колачу домаћина које не желим да изневерим", каже Стојковић. Свака фигура од теста прави се на одређеној температури, некада сатима. Зрна грожђа не смеју да се пеку испод 200 степени, да би се спојила у грозд. Зрна из класа пшенице суше се на мање од 100, јер не смеју да попуцају и изгубе облик. Треба наћи начин и за природно бојење украса, шећером, сољу и температуром, објашњава пекар. Хлебови за овце, краве и коње Хлеб за краве, коње и овце Централни празник у годишњем циклусу обичаја јесте Божић и тада се правио велики број обредних хлебова, међу којима посебно место заузима чесница, објашњава Цветаноска. „Мешена је од пшеничног или пројиног брашна, без соли, с водом која се доносила пре изласка сунца. Била је украшена фигурама од теста, у њу су стављана разна знамења - новчић, житно зрно, љуска од јајета, босиљак. Чеснице су свечано ломљене за време ручка и сваки укућанин би добио по комад", каже етнолошкиња. Ономе што човек нађе у чесници предсказује каква ће бити година - то сви знају. Али, мало ко зна да су о Божићу спремани и обредни хлебови намењени стоки. Цветаноска објашњава да су у питању фигурални хлебови. Симболизују домаће животиње, али и алатке, усеве, кућу. „Најчешћи су 'њива' - избраздана погача намењена земљи и усевима, 'маказе' - хлеб за овце (чија вуна је зарада), колач са четири кружића намењен кравама и шупаљ колач коњима. Ујутру на Божић, домаћин је одлазио у шталу и животињама носио хлеб. Половину сваког је давао стоки, другу враћао укућанима. То је обичај који и данас живи", каже Виолета Цветаноска. Објашњава да су ови хлебови заправо начин повезивања човека са светом око нас. Василица, васкршњи колач и последњи хлеб Васкршњи хлеб На Мали Божић, односно за „српску" Нову годину, припреман је колач сличан чесници. Називали су га василица јер се овог дана обележава и Свети Василије. Украшаван је пупољком шљиве или јабуке и дрвеним гранчицама зове или дрена, увезане са по три црвена конца - они представљају Свету тројицу. А онда следи Васкршњи колач, на дан који је уз Божић сматран најзначајнијим хришћанским празником. Овај је колач округлог облика, са јајетом у средини. Оно симболизује плодност, каже Цветаноска. И тако све до поскурица Поскурице „У краљевачком крају, на задушнице жене припремају поскурице, мале округле хлепчиће од пшеничног брашна, раније без квасца, а данас са њим. „Имају утиснут симбол - крст са словима ИС ХС НИ КА. Поскурице су на гробу дељене уз свећу", објашњава Цветаноска. Таин: Хлеб који прати у рат Драгана Бамдад с готовим таином Сви они, од повојнице до поскурица, јесу обредни хлебови, имају симболично и религиозно значење, али колики је значај хлеба на овим просторима можда још упадљивије показује један „обичан". Постао је најпре амајлија војника, па ушао у легенду и музеј. Зове се таин и помогао је српској војсци у Великом рату да опстане. У Музеју Понишавља чува се таин умешен 1912. године, који је војнику Алекси Здравковићу био амајлија у Балканским и Првом светском рату. Алексу је мајка заветовала да прво војничко следовање, односно таин, не поједе. Веровала је да ће га тај хлеб чувати од смрти. Војник се из ратова враћао са хлебом и одличјима. Таин није заборављен, спрема се и данас. Драгани Бамдад из села Ђурисело код Крагујевца, која га меси, помаже да издржава децу. Мешење таина „Рецептура је народна. Таин је припреман још у манастирима. Суштина овог хлеба је у томе да даје снагу и виталност. „Прави се од ражаног, око 70 одсто, и белог брашна. Додаје се прстохват соли, кашика меда и суви квасац. Тесто се замеси и стоји 12 сати. У следећих осам до 10 још неколико пута га треба премесити", објашњава Драгана. Каже и да из поштовања према хлебу који је одржао српске војнике, користи старинске посуде, какве су се некад употребљавале. „Домаћи хлеб подсећа нас на мајку и мирише на детињство. Посебну почаст одајем хлебу, посебно таину, који сада храни и моју децу", каже Драгана Бамдад. Хлеб као опстанак и као светиња Хлеб који прати у рат Намеће се питање зашто је хлеб толико значајан да „прати" и рођење Христа и рођење човека, и васкрсење Христа и смрт човека, и слављење свеца- заштитника породице и све значајне „станице" у животу - први корак, крштење, прошевина, удаја. Цветаноска одговара да је хлеб и храна и благослов. „Храна је јер ако у кући има бар хлеба, соли и воде то значи да нема глади, значи опстанак", каже Цветаноска. Piza „Све се врти око хлеба, и у пренесеном значењу и буквално. Он се први ставља на трпезу, славски колач је насред стола, хлеб је печен на огњишту у централном делу куће. „Кад је сељак ишао у варош, у торби је имао бар парче хлеба. Он је и знак блискости и поверења између домаћина и госта, коме се нуди хлеб и со", објашњава она. Хлеб је и симбол вере. „Посејано зрно жита симбол је васкрсења јер ће у земљи проклијати, распасти се и из њега израсти клас који доноси много више зрна. Зато је хлеб једна од највећих светиња и важан религијски симбол хришћанства. „Подсетићу и на 'Хлеб наш насушни дај нам данас'. Такође, после васкрсења, док се Христос јавља ученицима, говори о потреби за хлебом, заједничком ломљењу и једењу хлеба", појашњава Цветаноска. Значај хлеба огледа се и у језику, па тако значи и доброту јер је неко „добар као хлеб", праштање јер „ко тебе каменом, ти њега хлебом", али открива и више циљеве, јер - „не живи се само о хлебу". Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk