Полагање вожње у Србији: „Нико ко не зна течно српски не може да добије дозволу"
Када је Либанац Билал Наџар, већ неко време житељ Београда, покушао да добије возачку дозволу у Србији, први услов је био да положи прилично једноставан теоријски тест.
Од 4.000 Кинеза у Србији, већина ради у новобеоградском блоку 70, где тргује робом. Аутомобил је неопходан за рад Једини проблем с којим се Билал суочио - тест је био у потпуности на српском. Без могућности да полаже на енглеском или француском, језицима које говори, објашњава он за ББЦ на српском. Са овим проблемом се суочавају сви странци који не знају течно српски, а желе да науче да возе у Србији, кажу у „Аутошколама Србије". Од када је 2016. године уведен нови систем полагања тестова на компјутеру, полазници могу да изаберу тестирање на српском, а у местима где живе и припадници мањинских народа, и на албанском и мађарском. Понуђен није ни један од три најраспрострањенија светска језика - енглески, шпански или кинески. Као, заправо, ни један други светски језик. Према последњем попису, странаца који не разумеју ни један од понуђених језика је више од 200.000 у Србији. У складу са Законом о безбедности саобраћаја на путевима возачки испит се спроводи на српском, као и језицима националних мањина, одговарају за ББЦ на српском из Министарства унутрашњих послова Србије. Нису одговорили на питање - зашто нема тестова на другим језицима. „Само два Кинеза положила" На листи језика који се највише говоре у свету убедљиво је на првом месту мандарински, односно кинески, показују подаци истраживачког светског тима The Ethnologue. Али то није било довољно да неки од 4.000 Кинеза, колико их живи и ради у Србији, добије могућност да учи о правилима вожње у Србији на свом језику. Шен Хонг је у Србију дошао да би студирао машинство, а остао је да ради и отворио своју фирму. Данас је успешан бизнисмен и заменик председника Асоцијације кинеских привредника у Србији Шен Хонг, заменик председника Асоцијације кинеских привредника у Србији, за ББЦ на српском објашњава: „Само су два Кинеза у последњих неколико година положила вожњу у Србији. Како? Тако што су учили пре тога српски годинама и течно су га знали." Хонг у Србији живи пуне 33 године, а прича српски - као матерњи. Дошао је да би студирао машинство, а онда је започео бизнис. И остао. Његови сународници немају ту могућност: „Већина долази да тргује. И треба им ауто да би возили робу. Немају времена да уче језик." У ауто школи „Право", која се налази у близини Кинеског тржног центра на Новом Београду, кажу да су Кинези махом одустајали од полагања, када схвате да је услов управо један тест - у коме не разумеју ни реч. Долазак Јандекса у Србију: Таксисти и даље незадовољни Србија није спремна за интернет такси Већина Кинеза у Србији вози мини комби за посао, па је паркинг испред крцат у свако доба дана. Паркирање није уређено Сви возе, али полажу у Кини Среда је дан за испоруку робе у Кинеском тржном центру на Новом Београду, објашњава један од трговаца. Продавци који имају радње уз саму улицу, најбоље пролазе, јер им је најлакше да утоваре пакете у локал. Недељно, каже препродавац мајица и хаљина Гуо, стигне по 50 великих џакова. „Морам да возим. То ми је главно за посао." Његов колега објашњава да су сви положили у Кини, пре него што су дошли, а да млађе шаљу назад. „Исто као за све остало. Лакше је папире да узмем у Кини." Среда је дан за испоруку у Кинеском тржном центру на Новом Београду, па већина трговаца паркира одмах уз радњу Никола је један од бројних радника из Србије који ради у овом тржном центру. Каже да су му тражили као услов када се запослио да има положен возачки испит. „Већина Кинеза који тргују овде, а поготово они који имају локал у уређеном делу, имају мини комбије. Због тога сам морао да полажем за нову возачку. Али, платили су ми, па је било ок." Гугл у Кини Трговински рат са Кином Нико не може да преводи Странац који жели да положи тестове не може само да се споразумева на српском. Мора да га говори и разуме течно језик јер су у питању саобраћајни изрази и трик језичка питања која су компликована и Србима, каже Младен Рашета из "Аутошкола Србије". „Раније су странци могли да добију судског преводиоца, али су су 2016. године увели полагање на компјутеру. Од тада је забрањено да се ико обрати кандидату који полаже, па и само тако што ће преводити текст. Звучи једноставно, али том једном одлуком су стопирали све." Сваки странац који је у последње три године уписао, а није знао језик, одустао је, додаје Рашета. Аутошколе на сајтовима имају тестове за вежбање. Готово идентично формулисана су и питања на самом тесту Право да полажу возачки испит у Србији имају једнако страни држављани, као и они са пасошем Србије, објашњавају за ББЦ на српском у Министарству унутрашњих послова Србије. Кажу још да је, према евиденцијама из Информационог система оспособљавања кандидата, које се од 1. јануара 2016. године воде у електронском облику, у ауто школама у Србији уписано 497 кандидата, страних држављана. Њих 237 је положило возачки испит. Нису назначили да ли су у питању кандидати са српског, хрватског и босанског говорног подручја, односно региона или се ради о онима који говоре енглески, кинески, шпански, немачки, италијански... „У складу са Законом о безбедности саобраћаја на путевима возачки испит се спроводи на српском језику, односно језицима националних мањина." Из МУП-а нису одговорили зашто нема тестова на другим страним језицима. Шта пише у Правилнику о теоријском испиту: Коме се то исплати? Велика потражња у Војводини је за полагањем на руском, јер је велики број пословних људи дошао због „Гаспрома", каже Асо Емил из ауто школе „Флојд" из Новог Сада. У Крагујевцу је слично са „Фијатом". Последњи расположиви подаци пописа из 2011. године, показују да у Србији живи више од 200.000 људи којима српски, мађарски или албански нису матерњи. „Они који нису могли да положе у Србији, отишли су преко у своју земљи и то обавили, иако им је било скупље.", каже Емил. „Сви губимо. И аутошколе и странци. Не разумем како се то држави исплати." Билал Наџар, који је у Србију дошао 2013. године јер се оженио Српкињом и одлучио да започне бизнис у Београду, на крају је, како каже, „дигао руке од српских прописа". Билал Наџар морао је да оде у Либан по дозволу Морао је да оде на неколико месеци у Либан, само да би положио вожњу. Онда ју је у Србији ратификовао, односно превео. За превод возачке требало му је један дан. „То је скандалозно. Ниједна школа није хтела да ме учи да возим на енглеском или француском. Гледали су ме јако чудно када сам тражио преводиоца за тестове, рекли су да није дозвољено. На крају сам потрошио 1.000 евра. И изгубио неколико месеци. Никоме то не бих препоручио." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk