Принц Филип, војвода од Единбурга - изузетан живот изузeтног човека
Принц Филип, војвода од Единбурга, био је дубоко уважен због непоколебљиве и истрајне подршке Краљици.
Таква улога ником не би лако пала, а камоли човеку који је био морнарички официр и имао оштре ставове по низу питања. Ипак, управо је тај снажан карактер био оно што га је гонило да тако ефикасно извршава обавезе и пружа несебичну подршку краљевској супрузи. Као брачни друг жене суверена, принц Филип није имао дефинисану уставну улогу. Али нико није био ближи монархији, нити важнији за монарха, него он. Преминуо принц Филип, војвода од Единбурга, супруг британске краљице Елизабете Друге. Принц Филип од Грчке је рођен 10. јуна 1921. на острву Крф. Датум на крштеници је 28. мај, јер се Грчка тада још држала јулијанског календара. Отац му је био принц Андреас од Грчке, млађи син Јоргоса, краља Хелена. Мајка му је била принцеза Алиса од Батенберга, најстарија кћи принца Луја од Батенберга и сестра ерла Маунтбатена од Бурме. Када је 1922. године дошло до државног удара, Филипов отац је одлуком револуционарног суда прогнан из Грчке. По њега је дошао британски ратни брод који му је послао краљ Џорџ Пети, рођак по другом колену. Беба Филип је већи део пута провео у колевци од сандука за поморанџе. Његова мајка, принцеза Алиса, била је праунука краљице Викторије Био је најмлађе дете и једини син, па је растао окружен љубављу родитеља и старијих сестара. Принц је почео школовање у Француској, али је са седам година прешао код рођака Маунтбатен у Енглеску и наставио школовање у Сареју. У међувремену му је мајка оболела од шизофреније и смештена је у азил. Млади принц је готово потпуно изгубио контакт са њом. Са 12 година послали су га у школу Шлос Салем у јужној Немачкој, коју је водио пионир у образовању Курт Хан. Била је то година 1933, тако да је Хан, као Јеврејин, већ након неколико месеци морао да бежи од нациста. Помињан у извештајима Хан се преселио у Шкотску и тамо основао школу Гордонстоун, у коју је Филип прешао после само два семестра у Немачкој. Школска правила била су спартанска и заснована на самоодржању, што је било идеално окружење за тинејџера који је рано одвојен од родитеља и навикао да се сналази сам. Како се рат приближавао, принц Филип се определио за војну каријеру. Хтео је да похађа Краљевску ваздухопловну академију, али је породица са мајчине стране одржавала поморску традицију, па је уписао Британски краљевски морнарички колеџ у Дартмуту. Када су краљ Џорџ Шести и краљица Елизабета дошли у обилазак колеџа, принц Филип се нашао у пратњи две младе принцезе, Елизабете и Маргарет. Према неким сведочењима, принц Филип се прилично правио важан. Ипак, оставио је дубок утисак на тринаестогодишњу Елизабету. Доказао се кад је у јануару 1940. дипломирао као први у класи и прошао ватрено крштење у Индијском океану. Филип (седи) био је веома успешан у Гордонстоуну и уживао у аматерској глуми Потом је прекомандован на бојни брод „Валијант" у Медитеранској флоти, у којој је као официр задужен за рефлекторе одиграо кључну улогу у ноћној бици за рт Матапан 1941. Поменут је у извештајима о тој бици. „Уочио сам други брод и осветлио га по средини, после чега је практично нестао под кишом граната од 15 инча (центиметара) испаљених са блиског одстојања", говорио је касније. До октобра 1942. године, постао је један од најмлађих поручника у Краљевској морнарици и служио је на разарачу „Волас". Веридба Све то време, дописивао се са младом принцезом Елизабетом, а краљевска породица га је повремено позивала у госте. За време једне од тих посета, током Божића 1943, Елизабета је ставила фотографију Филипа у морнаричкој униформи на сточић пред огледалом за шминку. Романса се наставила и у миру, и поред негодовања неких дворана - један га је описао као „грубијана и неотесанка". Без обзира на то, принцеза се озбиљно заљубила и њен просац је у лето 1946. затражио од краља њену руку. Филипова каријера у морнарици била је изузетно успешна Међутим, пре него што је веридба оглашена, принцу је било потребно ново држављанство и породично име. Одрекао се грчке титуле, примио британско држављанство и узео англицизирано мајчино презиме Маунтбатен. Дан пре венчања, краљ Џорџ Шести му је доделио титулу краљевског височанства, а следећег јутра је постао војвода од Единбурга, Ерл од Мерионета и барон од Гринича. Елизабета и Филип су се венчали у Вестминстерској опатији, 20. новембра 1947. Био је то, како је забележио Винстон Черчил, „блесак боја" у британском послератном сивилу. Прекинута каријера Војвода се вратио поморској каријери и послат је на Малту где су, бар за неко време, принц и принцеза живели типичним животом официрског пара. Њихов првенац, принц Чарлс, рођен је у Бакингемској палати 1948, а кћи, принцеза Ана, две године касније. У септембру 1950. године, остварио му се сан сваког поморског официра - постављен је за капетана шалупе „Сврака". То је уједно био и крај његове поморске каријере. Због очевог погоршаног здравственог стања, принцеза Елизабета је морала да преузме део краљевских дужности и била јој је потребна мужевљева подршка. Његово венчање са принцезом Елизабетом описивали су као "дашак боје у сивилу поратне Британије" Филип је иступио из активне морнаричке службе јула 1951. и никад се није вратио тој каријери. Војвода није био човек склон самосажаљењу, али је у позним годинама једном рекао да му је жао што није наставио морнаричку каријеру. Савременици су констатовали да би, и без племенитог порекла, сам могао да се вине до положаја Првог лорда Адмиралитета. Принчевски пар је 1952. године кренуо на турнеју по Комонвелту, на коју је по првобитном плану требало да иду краљ и краљица. Идеје о модернизацији Задесили су се у лову у Кенији када је стигла вест да је краљ преминуо од срчаног удара. Принцу је запало да обавести супругу да је управо постала краљица. Један његов пријатељ је касније рекао да је принц Филип изгледао „као да му се пола света сручило на главу". Без поморске каријере, морао је себи да нађе нову улогу, а Елизабетино ступање на престо је отворило питање која би то могла да буде. Филип је први одао почаст краљици након крунисања Кад се дан крунисања примакао, донет је краљевски указ да ће Филип у свим приликама бити одмах до краљице, али да неће имати никакву уставну улогу. Војвода је био пун идеја како модернизовати монархију, али се брзо разочарао кад је наишао на жесток отпор дворске „старе гарде". Тежак ударац Део енергије је преусмерио у активан друштвени живот. Сваке недеље се састајао са групом пријатеља у просторијама изнад једног ресторана у Сохоу, у центру Лондона. Била су то дуга дружења за ручком, често праћена ноћним обиласцима клубова, где су га често фотографисали у гламурозном окружењу. Једино подручје у којој је војвода имао пуну власт је била породица. Ипак, није му било дозвољено да своје презиме пренесе на децу. Морао је да се прилагоди животу дворјанина Краљичину одлуку да ће породица носити презиме Виндзор, уместио његовог Маунтбатен, примио је као тежак ударац. „Ја сам једини човек у земљи који не може да пренесе презиме на своју децу", пожалио се пријатељима. „Као да сам проклета амеба". Као отац, понекад је деловао напрасито и безосећајно. Биограф принца Чарлса Џонатан Димблби каже да је млади принц често плакао због очевих јавних прекора и да њихови односи никада нису били једноставни. Снага личности Филип је инсистирао да принц Чарлс похађа школу Гордонстоун у коју је и и сам ишаао, у наивној вери да ће школски режим променити донекле повучену природу младог принца. Принц је, међутим, мрзео школу, патио је за домом и често био на мети силеџија. Војводини ставови одражавају његово сопствено усамљено и понекад тешко детињство. Као дете је често морао да се ослања сам на себе и било му је тешко да схвати да немају сви исту снажну личност. Војводино инсистирање да принц Чарлс похађа Гордонстоун продубило је јаз између оца и сина Принц Филип је био веома заинтересован за бригу о младима. Интересовање га је довело до успостављања невероватно успешне Награде војводе од Единбурга. Установљена је 1956. године. Награда је током година омогућила да се око шест милиона младих људи из целог света између 15 и 25 година, попут оних са менталним и физичким проблемима, усаврши кроз серију активности на чистом ваздуху које развијају тимски рад, сналажљивост и љубав према природи. „Ако успете да доведете младе до успеха у некој области", рекао је једном за ББЦ, „то ће се брзо прелити на друге младе и друге области" Војвода је целог живота остао дубоко посвећен овом пројекту и свакодневно се њим бавио. „Осећај за морал" Био је страстан борац за заштиту природе и дивљих животиња, мада је 1961. изазвао лавину негодовања кад је током посете Индији убио тигра. Објављивање фотографије на којој је тигар приказан као трофеј само је погоршало ствар. Ипак, утрошио је много времена и енергије радећи за Светски фонд за дивље животиње, касније назван Светски фонд за природу, и било је сасвим пригодно што је изабран за првог председника. Војвода од Единбурга се посветио очувању природе, пун енергије и ентузијазма „Мислим да је величанствено што имамо толико много разноликих и независних облика живота", изјавио је за ББЦ. „Сматрам и да ми, људи, пошто имамо моћ над животом и смрћу - то јест преживљавањем или истребљењем - морамо да се управљамо осећајем за морал. „Зашто да истребимо неку врсту ако не морамо?". Наљутио је неке љубитеље природе кад се заложио за лов на тетребе. „Ако бринете о некој врсти животиња за лов, желите да прежити је хоћете да постоји и следеће године, баш као и фармер. „Желите да жањете, а не да је истребите." Отвореност Био је изузетно цењен због посвећености очувању светских шума и кампање против неограниченог риболова у океанима. Принц Филип је био веома заинтересован за индустрију, обилазио је фабрике и постао патрон Индустријског друштва, данас познатог као Фондација рада. И баш је групи индустријалаца 1961. године, показавши типичну отвореност, рекао: „Господо, време је да се повучемо одавде." Показивао је велико интересовање за развој индустрије Многи су његову склоност ка отворености сматрали неотесаном, а понекад му је доносила и проблеме. Стекао је репутацију човека који лоше процењује ситуацију, посебно у иностранству. Један од најславнијих коментара забележен је током државне посете Кини 1986. Мислећи да говори далеко од очију јавности, поменуо је „искошене очи попут прореза". Таблоиди су помахнитали, иако се чинило да ове речи нису изазвале нимало бриге у самој Кини. Током посете Аустралији 2002, упитао је једног абориџанског пословног човека „да ли се још гађају копљима." Напетости Док су га у неким круговима снажно критиковали због оваквих речи, други су их видели као одраз особе која је „свој човек" и одбија да буде укроћен политичком коректности. Свакако, многи од његових такозваних „гафова" били су само покушаји да разведри атмосферу и опусти људе. Током читавог живота, принц Филип је био везан за спорт. Једрио је, играо крикет и поло, а важио је и за изврсног џокеја касача, те је годинама био председник Међународне федерације коњичких спортова. Поло је био његов омиљени спорт Напетост која је владала између Филипа и његовог старијег сина избила је на видело поново по објављивању биографије принца Чарлса из пера Џонатана Димбелбија. Војвода од Единбурга је, пише у књизи, наговорио Чарлса на брак са лејди Дајаном Спенсер. Па ипак, војвода је био, по многима, и превише брижан доком тешких година распада бракова његове деце. Први је покушао да разуме њихове проблеме, подстакнут, можда, сопственим сећањима на тешкоће брака са чланом краљевске породице. Ходочашће Принц Филип је био веома тужан због пропалих бракова троје од његово четворо деце - принцезе Ане и принца Ендрјуа, као и принца Чарлса. Међутим, увек је одбијао да говори о личним темама, рекавши у једном интервјуу 1994. године да то никада није радио, те не намерава ни да почне тада. Године га нису нимало успориле. Наставио је да путује, и у име Светског фонда за природу, и пративши краљицу током државних посета. Вожња спортских кочија била је још једна омиљена занимација војводе Посетио је Јерусалим 1994. године у приватном ходочашћу и обиласку мајчиног гроба. Њена жеља да тамо буде сахрањена је испуњена. Још један болан моменат за њега била је педесета годишњица Дана победе 1995. Принц Филип је био у посади британског разарача у Токијском заливу када су се Јапанци предали и, током обележавања годишњице, придружио се другим ветеранима борби на Далеком истоку у маршу пред краљицом. Топлина Принц је такође саосећао са бившим заробљеницима јапанске војске којима је било тешко, чак и немогуће, да опросте за све што им се десило. Његова осионост као да је мало попустила у каснијим годинама живота, вероватно услед понекад непријатељског става јавности према краљевској породици након смрти Дајане, принцезе од Велса. У покушају да се побију наводи да је принц Филип био непријатељски настројен према снахи, 2007. године су објављена писма које је размењивао са принцезом. Увек је пружао велику подршку Дајани, принцези од Велса Названа „Драги тата писма", показала су да је принц Филип био извор огромне подршке Дајани, што потврђују топао тон њене преписке. Мохамед Ал Фајед, отац Дајаниног последњег животног пратиоца, његовог сина Додија, наговестио је током истраге о њеној смрти да је принцеза убијена по наређењу принца Филипа. Истражни судија је у потпуности одбацио те тврдње. Принц Филип, војвода од Единбурга, био је човек снажне воље и независна личност која се нашла у срцу британског друштва. „Директан приступ" Био је вођа по природи, а његова улога га је присиљавала да увек буде на другом месту; човек чији се борбени темперамент често косио са осетљивошћу његовог положаја. „Само сам чинио оно што мислим да је најбоље", рекао је једном за ББЦ. „Не могу одједном да променим из корена начин на који радим. „Не могу да променим сопствена интересовања или начин на који реагујем. То је, просто, мој стил." Баш је те особине нагласио премијер Дејвид Камерон у јуну 2011, на војводин 90. рођендан. Краљица је увек говорила да јој пружа ослонац и снагу „Увек је поступао на свој неупоредив начин, разумним, директним приступом који је британском народу, верујем дубоко, био изузетно драг." Филип је успешно искористио сопствени положај учинивши огроман допринос животу Британије и снажно помогао монархији да нађе место у промењеним друштвеним ставовима током свих ових година. Али његово највеће достигнуће је, без сумње, његова постојаност и снага његове подршке краљици током њене дуге владавине. Сматрао је да је његов посао, како је рекао биографу, „да обезбеди све да краљица може да влада." У говору на прослави обележавања златне свадбе, краљица је одала почаст супругу, краљевском пратиоцу са најдужим стажом у британској историји. „Он је човек који не прихвата лако комплименте, али је, једноставно, био моја снага и ослонац свих ових година. „И ја, као и читава његова породица, ова и још многе друге земље, дугујемо му много више него што би он уопште тражио, а ми никада нећемо бити свесни." Војвода од Единбурга у униформи Британске војске Све фотографије су подложне ауторским правима.