Страни студенти у Србији: Повратак несврстаних
„Ако не будем нашао посао, мораћу да се вратим за Кенију, што не бих волео да ми се деси", каже Елајџа Кипроно Тороитић за ББЦ на српском.
Илајџа, Томи и Али Његова образовна експедиција у Србији кренула је још 2010. године када је са још пет сународника дошао да студира. Од тада је само једном обишао породицу, у септембру 2019. На Авали, где је испрва одсео, учио је српски језик и спремао се да крене на Медицински факултет. Након тога, прешао је у двокреветну собу студентског дома на Новом Београду, одакле и данас одлази на завршне дане стажирања. Влада Републике Србије је у сусрет јубилеју - 50. година од оснивања Покрета несврстаних, започела пројекат „Свет у Србији". Тако се већ скоро десет година додељују стипендије кандидатима из земаља чланица и посматрача ове међународне организације чија је прва званична конференција одржана у Београду 1961. године. Како наводе из Министарства просвете до 2019. преко овог пројекта је финансирано 311 стипендиста из 116 држава Африке, Азије и Латинске Америке, док се још 120 њих очекује ове школске године. Стипендија покрива смештај и исхрану у студентским домовима, здравствено осигурање, а студенти добијају и 15.000 динара месечно. Значајан број студената из првих генерација је и даље овде. Неки од њих пишу докторске дисертације, неки стажирају, а поједини су добили децу. Има их и који раде, док они који немају статус запосленог гаје наде да ће ускоро наћи послове јер им је то најизгледнија шанса за останак у Србији. Елајџин сународник Стив Ханингтон, познатији као Стева Шумадинац, играо је у неколико југословенских филмова и реклама, а оба албума његовог бенда објавио је ПГП. Он је представник студената који су још у време СФРЈ долазили на Београдски универзитет, завршавали факултете и потом остали у Србији. Тик пред распад државе, у школској 1989/1990. само у Србији је студирало више од 4.000 студената из несврстаних земаља. Сврстани и несврстани студенти Културна размена је онда била уобичајена ствар, па су студенти са собом доносили музику родних крајева, фолклорне мотиве, традиционалну гардеробу, храну и сличне ствари, што се одржало и код најновијих генерација. Тада је заинтересованост за студирање у Југославији била велика. „Поједине земље су добијале и губиле примат у зависности од развоја односа са Југославијом и узајамних интереса, али опстала је политика стипендирања студената из неразвијених земаља каква је формулисана током 1950-их година", наводи за ББЦ на српском Драгомир Бонџић, виши научни сарадник са Института за савремену историју. Његова истраживања показују да су страни студенти долазили у Југославију у неколико фаза. Политика стипендирања је првенствено зависила од спољнополитичког опредељења државе, те су после Другог светског рата па све до разлаза Тита и Стаљина у Југославију махом долазили студенти из Албаније и Бугарске. Стипендисти из Индије и Мјанмара (тадашње Бурме) обележили су талас 1950-их, да би након оснивања Покрета несврстаних врата била отворена за младе широм планете. „Према званичним подацима школске 1966/1967 у Србији је било 1.356 страних студената, од чега 79.5 одсто из Азије и Африке. Највећи број њих је у тој деценији студирао технику, медицину, економију и пољопривреду", каже Бонџић. Списак жеља се делом подудара и код стипендиста пројекта „Свет у Србији". „Највећа интересовања су за Медицински, Архитектонски, Грађевински, Електротехнички и Факултет политичких наука", наводе из Министарства просвете за ББЦ на српском. Насмејаном апсолвенту са дредовима је ово други факултет Карипски тонови на Медицинском факултету Медицински факултет у Београду је 2012. године уписао и Хорас Томсон Томи са Јамајке заменивши тропску климу завичаја, балканским променљивим временом. Насмејаном апсолвенту са дредовима је ово други факултет. Претходни је завршио у домовини, одакле је у Србију понео и део јамајчанске културе. „Главна ствар коју сам донео са Јамајке је музика. Организујем већ неколико година журке на којима комбинујем аутентични јамајчански поп и реге. „Поред тога, трудим да упознам људе који су заинтересовани са нашим локалним креолским језиком, а и сама чињеница да сам Јамајчанин је културна размена на неки начин", каже Хорас Томсон за ББЦ на српском. Томсон је сарађивао са домаћим реге/афробит музичарима попут МЦ Милована из Земље Грува, Хорнсмен Којота и Ивана Винцеа, али и са народном певачицом Милицом Тодоровић. Гостопримство и непријатности Хорасов колега са медицине Илајџа Кипроно Тороитић каже да је имао „благи културни шок када је пристигао." „Мислио сам да је у Србији становништво мешовито, пола-пола, међутим сви су били светлији од мене", објашњава Тороитић и додаје да га је само урбанистичко уређење Београда фасцинирало јер у крају из ког он долази у родној Кенији „иде једна кућа, па много даље иде први комшија". После првог изненађења, брзо се навикао на нову средину, па је тако приликом прве посете једној српској породици из села крај Трстеника уместо три предвиђена дана, у гостима остао десет. Ипак, нису га заобишле ни непријатне ситуације. Једном приликом, двојицу пријатеља из Конга и њега, на београдској Ади, вређала је група момака уз претњу ножем. Други инцидент завршио се много другачије. „Ушао сам у превоз и одједном чуо `ево мајмуна, ево мајмуна`. Пришао сам момку и питао га `где је мајмун да га нађемо`. Није се надао да знам српски па се постидео и извинио ми се, и ево, од тада смо ја и он пријатељи''. Илајџа Кипроно Тороитић каже да је имао благи културни шок када је пристигао „Од српског језика је тежи само кинески" Српски језик им је свима био тежак на почетку, а некима је заправо остао и до данас. Али Разегхи из Ирана је чак размишљао о томе да ли одустане од стипендије - због језика, али и неколико других ствари. „Нисам имао појма где је Србија, једино сам знао за Југославију и Београд. „Отишао сам на интернет да видим где се налази и тамо случајно наишао на вест у којој се помињао рат, лоша ситуација у земљи и да атмосфера није пријатна за муслимане. „Када сам стигао у Београд прво што сам видео била је зграда Генералштаба порушена у НАТО бомбардовању", каже Разегхи за ББЦ на српском. Ипак, није дигао руке. Временом је савладао језик и заволео српску културу, посебно славе, Српску нову годину и Божић. Неописиво му је драго када за Бадње вече и посне дане види иранске урме на трпези. Уз славе, српска кухиња је такође нешто што их све скупа весели. Његов друг Елајџа је први пут у Србији пробао свињско месо јер, иако је хришћанин-протестант, у Кенији се она не једе толико. Хорас пак каже да му је роштиљ фаворит јер га на сличан начин и они на Јамајци спремају. Разегхи је првобитно дошао на мастер студије Машинског факултет, док је сада на докторским студијама на Рударско-геолошком. Према подацима Министарства просвете, осморо стипендиста је тренутно на докторским студијама, док је њих 73 на мастеру. Диплому српских универзитета добило је 135 студената, а њих 105 је изгубило статус стипендисте. Али Разегхи из Ирана је чак размишљао о томе да ли одустане од стипендије - због језика, али и неколико других ствари. Остајање Неки су се након навршених студија вратили у завичај, али постоје и они који желе да остану у Србији. Разегхи каже да је свестан чињенице да домаће становништво не успева лако да дође до посла, а камоли странац. „Прелепо би било да останем јер сам научио језик, упознао културу и лепо се сналазим овде." Студије у Београду су Хорасу Томсону поред образовања, донеле и принову. Мали Леонардо данас има пет година и живи са мајком у Ивањици. Због њега Томи разматра куда ће даље. „Нисам сигуран да ћу овде остати првенствено због сина, а и моје каријере. Морам да бринем о њему и да видим шта је по њега најбоље. Србија јесте једна од опција", каже Томсон. За разлику од колеге са Кариба, Елајџа из Кеније је више него одлучан да остане у Србији и специјализацију на општој хирургији заврши у некој од београдских болница. „До маја имам визу, а до фебруара стажирам. Наука је у Србији напредовала и доктори су спремни да поделе знање, што су неки од разлога зашто бих волео овде на специјализацију." Он каже да се нада да ће остати да лечи и помаже људима и већ тражи послао. „Биће ми јако жао ако будем приморан да се вратим у Кенију. Надам се да ћу добити посао, молим Бога да све буде како треба", закључује Тороитић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk