ЛГБТ и лажне терапије: Дан када сам упознао „терапеута за преобраћање геј особа“
Стручњаци можда осуђују „терапију за преображај геј особа", али она је и даље дозвољена у Великој Британији. Ево шта се догодило када се Џејмс Бар, геј домаћин подкаста, пријавио за симулирани „третман".
Седим у соби у Северној Ирској наспрам човека који каже да нуди „терапију разговором" људима који не желе да буду геј. И тешко ми је да не будем забринут - упркос свим доказима које сам прочитао и који упућују на супротно, мали део мене верује како је он у стању да ме убеди да је то што сам геј ствар мог избора. Човек испред мене је Мајк Дејвидсон, рођен је на Новом Зеланду и позвао ме је у дом, удаљен тридесетак километара од Белфаста. Налази се у тихом насељу, окружен кућерцима, заклоњен од споредног пута, то је место у ком сви знају све о другима. Знају ли његови суседи шта се овде дешава? Осетио сам благу нелагоду. Подсетило ме је на мој родни град Истборн, на ћутање о сопственој сексуалности, на скривање истине. Мајк ме је дочекао испред споредних врата на бочној страни куће и увео ме у скучену канцеларију, па с поносом објавио: „Овде то радимо." Канцеларија је мала, али у њој се налази прилично велика ДВД колекција. Он ми каже да воли ратне филмове и пита ме волим ли их ја. Одговарам са: „Да, ваљда." Имамо нешто заједничко. Џејмс Бар и Ден Хадсон Џејмс Бар је један од водитеља подкаста Геј и не-геј, који води са својим (не-геј) пријатељем Деном Хадсоном (десно). Тај пар је отпутовао у Северну Ирску због троделног ББЦ серијала подкаста Од гејева до негејева, и у ком се срећу с људима који су прошли кроз такозвану „конверзивну терапију". Мајк и ја седамо на своја места и остављамо мало слободног простора у соби. Он делује релативно пријатељски настројен, са наочарима и симпатичним лицем - тип човека који би вам помогао да пренесете цегер до аутомобила ако би приметио да се мучите. Делује љубазно. Он такође води хришћанску добротворну организацију по имену Траст за базична уверења, која, по његовим речима, „узима за озбиљно људе који тврде да желе да напусте хомосексуалну праксу и осећања". Његова техника, каже он, састоји се у томе да истражи њихова искуства из прошлости и сазна више о њиховој непожељној „склоности ка истом полу". „Ми овде замењујемо та осећања", каже он. Мало мање од половине оних који му се обраћају нису хришћани, каже он, а ради само с одраслим особама. Али и поред свих универзитетских диплома окачених на зидове канцеларије, Мајк није квалификован за лекара, а није ни регистровани терапеут. Национална здравствена служба и све значајне професионалне терапеутске организације тврде да је то што он ради неетично и потенцијално штетно. Британска влада је изјавила да жели да забрани такву праксу. Међутим, Мајку је и даље дозвољено да ради, тако да, ево нас сад ту. Мајк Дејвидсон Прошло је много времена откад сам последни пут осетио „нежељену привлачност ка истом полу", како то Мајк назива. Ја сам отворени геј, комичар сам, један сам од водитеља највећег LGBTQ+ подкаста у Вританији и редовно ћаскам о сексуалности и једнакости како на телевизији, тако и на позорници, а и са нашом интернационалном публиком подкаста - међутим, сећам се тренутка у ком је тринаестогодишњи ја имао мање самопоуздања. Стално слушамо теорије о томе зашто постоји LGBTQ+ популација и када сам имао тринаест година и био окружен стрејт људима, наша претежно хетеросексуална планета усадила је у мој ум семе сумње и стида због тога што сам геј. Чак је и у 2019. заправо веома лако видети зашто би човек пожелео да га неко преобрати у хетеросексуалца. Број злочина услед хомофобије је у Британији у порасту. Скорашње истраживање показало је да се 58% геј мушкараца плаши да се у јавности држи за руку с партнером. Лезбијски пар је нападнут у лондонском аутобусу и тај, претпоставља се, злочин из мржње запањио је целу нацију. Због свега тога сам се заинтересовао за Мајка. Покреће ли њега хомофобија или он заправо мисли да помаже људима који не желе да буду геј? И ако је то друго посреди, је ли то исправно? Мајк, дакле, са мном симулира једну од својих терапијских сесија. Пита ме да ли сам у прошлости доживео неке трауме. Одговорим му да су ме, док сам био млађи, малтретирали зато што сам риђ, а кад сам порастао, малтретирали су ме због тога што сам геј. Испричам му за случај кад ме је неко ишутирао на аутобуској станици. Затим га питам има ли он теорију која објашњава зашто бих због тога постао геј. Он одговара: „Не сматрам да човек развија склоност ка истом полу због нечег таквог... али ако су то твоја искуства из школе, посреди јесте малтретирање. Не чуди ме то да си се можда удаљио од осталих мушкараца." Глас му је мек, он показује саосећање и највећим делом све скупа делује као уобичајена терапијска сесија, али она то није. Подсећам себе да он није прави психотерапеут. Иако знам да сам овде у улози извештача, осећам се рањиво - све је то веома лично. Обала Северне Ирске У јулу 2018. британска влада је објавила LGBT акциони план у ком се каже да влада жели да забрани „штетну" конверзивну терапију за геј особе широм Уједињеног краљевства. Према једном националном истраживању два посто британских геј особа прошло је кроз те третмане, а они су понуђени дупло већем проценту геј особа. Влада тврди да више од половине оних који их нуде припадају религиозним групама - не само хришћанским - те да се, иако Мајк делује у Северној Ирској, то дешава широм Уједињеног краљевства. Пре него што сам посетио Мајка срео сам се са младићем по имену Џош Лајл, на обали Северне Ирске. Он је геј и хришћанин је - његова бака је била проповедник и црква тамо где он живи заузима значајно место у животу. Он ми говори да у Северној Ирској религија није само вера, она је део човековог идентитета. Сећа се како је једног дана у његовој цркви прошао поред полица с памфлетима. „На једном од њих је писало 'Вратите ваше дете Богу' и та књига је, у суштини, саветовала родитеље како да своју геј децу поново начине стрејт особама." Осетио је на својој кожи многе последице хомофобије. Док би шетао градом, људи би му редовно добацивали увреде, а недавно га је неко пљунуо. Он, стога, тврди да донекле зашто би неко пожелео да оде на конверзивну терапију. „Заиста уме да буде веома тешко одрастати као геј дечак, и ако вам неко приђе кад се осећате најлошије, док покушавате да се измирите са сопственим бићем, и каже вам: 'Имам чаробни штапић који ће учинити да се осећаш боље, желиш ли да те додирнем њиме?', пашћете у велико искушење да пристанете." Међутим, последице тога могу бити изузетно штетне. Бивша хришћанска певачица Вики Бичинг је провела већи део живота покушавајући да потисне привлачност коју је осећала према женама и покушала је с разним видовима конверзивне терапије за геј особе, од молитви и егзорцизма до разговорних терапија. Једног дана је приметила необичне беле флеке на кожи. Отишла је код лекара и речено јој је да је добила аутоимуну болест по имену склеродерма. „Лекари су ми рекли да је тело заратило са самим собом. Рекли су да верују да су траума и стрес, а поготово моје дуготрајно потискивање сексуалности и сав стид који то прати... рекли су да верују да је све то довело до проблема са мојим имуним системом", каже она. Вики је продала милионе албума широм света, а међу њима је и њен хит „Above All Else", за који сада каже да можда на савршен начин описује њену спремност да потисне сопствену сексуалност због љубави према Христу. Она је у међувремену написала књигу у којој објашњава зашто верује да човек истовремено може бити хришћанин и геј особа. Док седим наспрам Мајка, увиђам да опонашамо говор тела оног другог. Обојица седимо прекрштених ногу. Занима ме да сазнам више о томе како је Мајк почео да се бави овим. Каже да је одрастао у цркви, а када су се јавила хомосексуална осећања, осетио је стид и пожелео је да удаљи од себе. „Одувек сам осећао нешто друго - одувек сам се осећао другачије и искључено. Нисам био добар у спортовима." Каже да није осећао емоционалну повезаност са својим оцем - ратним ветераном који је сјајно играо рагби и крикет. „Рекао сам себи: 'Па, ако то значи бити мушкарац', а притом сам мислио на оца, 'Не желим да имам икакве везе с тим'." Он за већину младих мушкараца каже: „Чини се као да их привлачи мистериозност, недокучивост жене. Што се мене тиче, мушкарци су били недокучиви. Јер нисам осећао исто што и они." Каже да је прошао кроз један вид конверзивне терапије и она му је помогла да увиди зашто је гајио таква осећања. То је тренутак у ком почињем да се супротстављам Мајку. Уверенији сам него икад пре да нисам геј због тога што су ме малтретирали - као ни због тога што сам одабрао да будем геј. Геј сам зато што сам се родио као геј и нико то не мора даље да објашњава и пита се зашто. Ја волим онако како воле сви други људи. Национална здравствена служба и сва значајна тереапеутска тела тврде да покушаји да се промени нечија сексуална оријентација кроз психолошке терапије нису етични, те да могу бити штетни. Да ли сви они греше? „Ако извршите истраживање само из једног угла и ако новац за то истраживање можете да добијете само ако заузмете један угао, онда ћете и добити једностране резултате", одговара он. Али људи који му се обраћају су рањиви, кажем ја, а он их обмањује тврдећи да могу да сузбију своја осећања. „Никад нисам користио реч 'сузбити'", узвраћа он. „Ја верујем у преображај." Признаје да понекад за неког мушкарца помисли да је згодан. „Можда су посреди моје године, али не осећам дубоку чежњу за емоционалном везом са мушкарцем, као ни за сексуалним односом." На то га питам: Шта ако није тачно да се осећања која гаје геј особе могу напросто заменити другима? Шта ако је он, заправо, и даље геј? Он се на трен загледа у даљину, и ја се питам да ли би моје речи могле да га поколебају. Затим ме погледа и каже: „Чак и да је то тачно, имамо право и слободу да се одредим и живим како желим." James Barr in Belfast Чувши то, почињем да га жалим. Кажем Мајку да мислим да он искрено верује да чини добро. Надам се да би се, да је одрастао данас, у мање хомофобном окружењу, осећао комотније у својој кожи. Он ми нуди кафу, коју одбијам. Желим да одем што пре, али део мене има потребу да га загрли. Искрено жалим што неко може бити толико заведен - али ипак одлазим. Не сећам се ни да ли смо се макар руковали. У колима слушам Глорију Гејнор. Макре Гејм Макре Гејм, покретач једног од највећих програма за разговорну терапију у САД, раније у току године је изјавио да је геј и извинио се због тога што је наносио штету многим генерацијама. Пошто се мучио да потисне сопствену сексуалност, Гејм је 1999. у Спартанбургу, у Јужној Каролини, основао организацију Служба истине, коју је 2013. преименовао у Наду за целовитост. Та организација је деловала у најмање петнаест држава. „Био сам религиозни зилот који је повређивао људе", изјавио је за новине Пост енд куријер из Чарлстона. У седамнаест америчких држава забрањена је конверзивна терапија за геј особе - најскорије је забрањена у Мејну, где су кораци предузети у мају ове године. Недеља је и налазим се са Џошом и његовом баком, Мари Хоџен, испред Сркве свих светих у Белфасту. Џош се зазирао од тога да открије своју сексуалну оријентацију пред баком, бившом проповедницом. Али она га је свесрдно прихватила. Поново је прочитала Библију и проучила оно што пише тамо. „Када ми је обзнанио истину, нисам могла да кажем да то није исправно", каже она свом унуку. „Волим те, Џоше. И то је све. Волећу те заувек и безусловно." Њихова прича ме потреса. Ово је први пут да иду заједно у цркву откако је Џош пре много година прочитао онај памфлет о томе „како да се не буде геј". Док улазимо у цркву, и Џош и ја смо напети. Али проповедник нам обојици жели добродошлицу. Ово је инклузивна црква која верује у сваку врсту љубави. Џош и његова бака плачу. Плачем и ја. Седимо и слушамо проповедникове речи прихватања. Он нам каже да је узбуђен због службе током Прајда која га ускоро очекује. Мари диже поглед и чита наглас цитат из Светог писма исписан на идиличном зиду цркве: „Певајте Господу песму нову." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk