Историја, Русија и комунизам: Октобарска револуција - како су бољшевици преузели власт
Било је вече, 7. новембра 1917. године, а казаљке су откуцале девет сати.
Владимир Иљич Лењин Пуцањ са крстарице Аурора дао је знак за јуриш. На Зимски дворац у Санкт Петербургу, јурнули су радници, морнари и комунистички револуционари у жељи да збаце стару и поставе нову власт која ће их заступати. Тако је започета Октобарска револуција, један од најважнијих догађаја у историји 20. века, који ће донети бројне промене, пре свега на политичком плану - прво Русије, а онда остатка Европе и света. „Октобарска револуција је догађај који је хронолошки познат као начин нагле промене власти у Русији. „Основно питање је било питање рата и бољшевици тиме што су обећали мир, придобили су подршку војника, значајну подршку осталог становништва и зато су извели своју револуцију", каже за ББЦ на српском Алексеј Тимофејев, историчар и професор Филозофског факултета у Београду. На чело државе су дошли комунисти - бољшевици предвођени Лењином, збацивши са власти привремену владу Александра Керенског. Револуција је почела 7. новембра по грегоријанском календару, а 25. октобра по старом, јулијанском. Протест радника у Русији 1917. Револуција за револуцијом Октобарској револуцији је претходио низ догађаја, те се због тога, каже професор Тимофејев, у савременој историографији 1917. сагледава као година револуције. У такозваној Фебруарској револуцији збачен је цар и на чело државе је именовсана привремена влада. Бољшевици су тада били делимично слаби, већина њихових вођа, па и Владимир Иљич Лењин, била је у изгнанству и чинило се да немају никакве шансе да преузму власт у Русији. Тимофејев сматра да су три главне групе биле формиране око Фебруарске револуције - „либерална и интелектуална елита, крупна буржоазија и део генерала", свако на сопствени начин тежећи доласку на власт. „У почетку су се надали да неће доћи до потпуног склањања цара, већ до претварања апсолутне у уставну монархију", додаје. Овако крстарица Аурора изгледа данас Ипак, цар Николај Други је абдицирао 16. марта, чиме је прекинута вишевековна владавина династије Романов, а Русија постала република. Управљање земљом преузела је Привремена влада, највиши руски законодавни и извршни орган између Фебруарске и Октобарске револуције. Неко време је владала самостално, а онда паралелно са Петроградским совјетом, још једним политичким телом, који ће одиграти важну улогу у Октобарској револуцији Совјет се налазио у тадашњој руској престоници - Петрограду, данашњем Санкт Петербургу. Иако цара на челу државе више није било, основни проблем је остао - даље учешће Русије у Првом светском рату. „Проблем је био што је и део генералштапских официра такође видео у новим околностима бесмисао, ако Руси неће добити ништа из Првог светског рата која је мотивација за даљи рат?" каже историчар. Морал у војсци је даље опадао, број дезертера растао, па су војници су постали заинтересованији за бољшевичку политику. Петроградски совјет је још у марту донео одлуку да више неће подржати рат Русије против Немачке. Поред проблема изазваних ратом, један од главних узрока Октобарске револуције биле су и привредне потешкоће. Залихе хране су биле минималне, цене су расле, а Привремена влада није могла да гарантује ни довољно жита, муниције и оружја за јединице који су се борили у рату. Ипак, није одустајала од учешћа у рату, па је министар војске Александар Керенски у јуну наредио офанзиву у намери да потисне Аустријанце. Напад је пропао. Цар и царица Русије и мистик Григорији Романов 'Куцнуо је час, да народ добије власт' Бољшевици су искористили незадовољство народа и војске због учешћа у рату, немаштине и лошег рада Привремене владе. Говорили су: „Ми смо за мир одмах, желимо да се бавимо аграрним питањем и уређењем земље", наводи Тимофејев. Уследили су тродневни немири у Петрограду почетком јула. Морнари из оближње луке Кронштат су протестовали у граду, а придружили су им се и војници. На улицама је било хиљаде демонстраната који су чекали упутства Петроградског совјета и бољшевика. Међутим, овај устанак су угушили војни батаљони одани Привременој влади. Велики број бољшевичких лидера је ухапшен, међу њима и Леон Троцки, а Лењин је побегао у Финску. У августу 1917, генерал Лавр Корнилов је покушао да преузме власт. Његове трупе су напредовале ка Петрограду, док је Привремена влада, сада са Керенским на челу, деловала немоћно. Зато је позвао Петроградски совјет да одбрани град, што је значило и наоружавање. Под командом Троцког, совјетска милиција - Црвена гарда, организовала је одбрану града. Бољшевички агенти инфилтрирали су се у Корнилове одреде, подстицали да дезертирају, а организовали су и штрајк железничара. Корнилов је убрзо разрешен и ухапшен. „Керенски је остао у расулу, није могао да се ослони ни на војску јер се бојао да ће против њега да крену са побуном, нити на раднике и тако је остао без подршке", каже Тимофејев. Како се ближио новембар, подршка бољшевицима је расла, као и Лењинова одлучност да су услови зрели за револуцију. Цар Николај Други Романов са породицом 'Сва власт совјетима' Бољшевици су се, као радикалнији огранак Руске социјалдемократске радничке партије, одвојили од мењшевика 1903. године. Следили су идеје Карла Маркса и веровали да ће се радничка класа, у неком тренутку, ослободити економске и политичке контроле владајуће класе. Тек када то буде постигнуто, биће успостављено право социјалистичко друштво утемељено на једнакости, сматрали су бољшевици. Предводио их је Лењин који се из дугогодишњег изгнанства у Русију блиндираним немачким возом вратио после Фебруарске револуције 1917. Његов план је био да бољшевици преузму контролу над Петроградским совјетом и да исти процес понове у осталим градовима. Лењинова харизма и енергија убедила је бољшевике, али да би успео, требало је обезбедити подршку совјета. Совјети су били раднички савети основани током Руске револуције 1905. године, који су окупљали различите леве политичке групације - комунисте, анархисте и друге. Илустрација сукоба у Санкт Петербургу Током бољшевичке власти, преобликовани су у организационе друштвене и државне јединице. Визију бољшевичке политичке борбе Лењин је изложио у књизи Априлске тезе. Под паролом „сва власт совјетима", народу је обећао „земљу, хлеб и мир" Тврдио је да бољшевици могу да реше проблем несташице хране у градовима, чиме је обезбедио подршку градског становништва, али је она била незнатна међу сељацима, који су чинили огромну већину становништва. Неутралност сељака је обезбедио понудивши им земљу, док је очекивања већине Руса о завршетку рата, задовољио обећањем о склапању мира са Немачком. Плакати са Лењиновим ликом 100 година после револуције Ипак, утицај бољшевика био је ограничен до јесени 1917, када су преузели контролу над Петроградским совјетом. У њему су до тада већину чинили есери - припадници друге левичарске Социјалистичке револуционарне партије. Велике заслуге за преузимање Петроградског совјета припала је другом вођи револуције - Лаву Троцком, који је септембра 1917. дошао на чело савета и постао шеф Војно-револуционарног комитета. Троцки је имао врхунске организационе вештине, а због позиције у совјету могао је да оформи Црвену гарду - бољшевичку милицију коју су чинили радници, војници и морнари. Срп и чекића као симболи комунизма Црвени новембар Лењин се вратио у Петроград средином октобра, решен да брзо преузме власт. Привремена влада је најавила изборе за новембар и био је сигуран да ће бољшевици лоше проћи. Троцки је преузео организацију бољшевичког пуча, док је Војно-револуционарни комитет обезбедио подршку Петроградског гарнизона и морнара из Кронштата. Председник владе Керенски је 6. новембра покушао да ограничи бољшевички утицај, те је наредио хапшење њихових вођа. Али, уследио је одговор Војно-револуционарног комитета. Црвена гарда и кронштатски морнари заузели су кључне локације у граду. На Привремену владу смештену у Зимском дворцу, кренули су 7. новембра увече, после пуцња са крстарице Аурора. Дворац је остало да брани неколико официрских кадета, козака и „женски батаљон смрти", али је мањина била спремна да се бори. Већи део војних јединица остало је у касарнама не чинећи ништа да зауставе бољшевичко преузимање власти. Керенски је напустио Зимски дворац тражећи помоћ. „Из Петрограда је побегао у женској хаљини за Москву, одакле је са документима и пасошем које му је обезбедио српски официр возом отишао до Мурманска, где се укрцао на брод и прешао у Енглеску, чиме се дефинитивно завршила прича о привременој власти", говори професор Тимофејев. Током ноћи, радници и војници су окружили дворац, а 8. новембра Црвена гарда је ушла и похапсила остале чанове Привремене владе. Бољшевици су освојили власт у Русији. Како комунисти у Србији гледају на револуцију У Србији стогодишњицу Октобарске револуције обележили су чланови Нове комунистичке партије Југославије (НКПЈ) и њихов подмладак Савез комунистичке омладне Југославије (СКОЈ). Неколико дана после прославе, члан СКОЈ-а постао је Милош Каравезић из Суботице, данас 21-годишњи студент Електротехничког факултета у Београду. „За мене Октобарска револуција представља најважнији догађај не само у историји 20. века већ и читавог човечанства јер је тада први пут дошла на власт експлоатисана класа", тврди Каравезић за ББЦ на српском. Указала је, каже, и на „заблуду западних социјалдемократа" да се у „заосталој земљи" као што је Русија „не може извршити револуција". „Мислили су да ће до револуције доћи на Западу, а Лењин је показао да револуција може да се догоди и у индустријски слабије развијеној земљи и да се заправо тај ланац империјализма прекида управо на његовој најслабијој карики, што је тада била Русија", наводи Каравезић. Марко Стојковић, апсолвент социологије из Београда, такође је комуниста, али на Октобарску револуцију гледа нешто другачије. „То је једно ново, велико искуство и треба га примарно тако посматрати, пре него кроз идеализацију и тежњу за стварање једног бескласног друштва", говори Стојковић за ББЦ на српском. Каже да га овај догађај није политички обликовао у смислу „шта треба да буде", већ „шта не треба да буде и шта не треба да подржи", нарочито њени резултати и последице. „Већи утицај на моје политичко профилисање су имали догађаји после 1921. године, за које сматрам да су потпуни крах и пораз Октобарске револуције, где се као нуспојава јавља политичка струја окупљена око Стаљина." Сматра да су бољшевици чинили низ уступака, а да је до „званичног пораза" дошло после мартовске побуне у Кронштату 1921. године „где су радници и политички неистомишљеници побијени". Сер Патрик Стјуарт глумио је Лењина у ББЦ серији „Земља, хлеб и мир" Бољшевици су пре доласка на власт обећали мир војницима, фабрике радницима и земљу сељацима. „И мора да се каже да су они то и испунили. Буквално следећег дана по њиховом доласку на власт доноси се декрет о миру и о земљи, а после неколико уредби крупне фабрике се преводе у власништво радника", говори професор Тимофејев. Међутим, каже да су сељаке одмах условили фиксним ценама производа што је „у тренуцима хиперинфлације значило је да морају бесплатно да дају већи део резултата држави". Фабрике су припале радницима којима су обезбедили осмочасовно радно време и остале погодности, али уз „зарађивање на тачкице" које је подразумевало „минимално следовање хране, довољно за преживљавање", додаје Тимофејев. „Они су обећања испунили тако да су обезвредили ствари које су дали". Брест-литовски мировним споразумом из марта 1918. године, испунили су и обећање да ће Русија изаћи из Првог светског рата, али је убрзо потом уследио грађански рат, између бољшевика и белогардејаца, који ће трајати још три године. По завршетку рата, победници бољшевици формирају Совјетски Савез, државу која ће постојати до 1991. године и уз Сједињене Америчке Државе бити једна од две светске суперсиле. „Не увек позитиван, али велики корак" Октобарска револуција је умногоме утицала на политичка збивања у годинама које ће уследити и тако постала један од највећих догађаја у 20. веку, о којем су „све државе морале да имају неки став". Тимофејев сматра да је бољшевичка партија после формирања државе, почела да „шири идеологију" подучавањем кадрова и дељењем искустава, као и финансирањем револуционарних покрета, па је на врхунцу постојања контролисала „значајан део површине кугле земаљске". „Октобарска револуција јесте била један од великих корака у овом правцу Не увек позитиван, али свакако велики корак". Погледајте видео о узроцима пада Берлинског зида Берлински зид: Шта је довело до пада Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk