Здравље и биљке: Зашто је добро живети са биљкама и неговати их
„У кактусе верујемо" мото је једног од многих страствених љубитеља биљака који се може наћи на друштвеним мрежама.
Овај дом пун биљака у Антверпену је представљен у књизи „Дивљи ентеријери" У ствари, према истраживању компаније „ХоумХау", кактус је до сада најинстаграмичнија собна биљка, са изванредних двадесет три милиона постова посвећених овој бодљикавој лепоти. На другом месту је фотогенична хоја, а затим монстера, позната и као „швајцарски сир". Не треба заборавити ни популарне зелене биљке за пречишћавање ваздуха, познате по надимцима змијау ипаук. Ова опсесија миленијалаца и генерације З посебно је порасла последњих година. Али зашто баш ове млађе генерације толико воле негу биљака? Британска ауторка Елис Винсент бави се овим питањем у новој књизи Преобликовање живота, својеврсне мемоаре о природи који прате стварне догађаје у њеном животу. „Када је много ствари у мом животу кренуло у различитим правцима у односу на оно што сам очекивала, пронашла сам утеху у баштованству и биљкама", каже она. Ауторка каже да осећа „снажну емоционалну везу" са биљкама. „Нешто је дубоко дирљиво у томе што можете видети како нешто клија, цвета или се чак претвара у семе", каже Винсент за ББЦ. „Права радост се осети када се види раст или повратак омиљене вишегодишње биљке кроз земљу након дуге, мрачне зиме. „Сезонска промена биљака и ширег природног света ми помаже у свакодневном животу. Баштованство је за мене такође нешто врло медитативно", каже. Књига је погодила у живац читаоце њених година, који су, каже, „пронашли одјек" у њеним искуствима „проналажења живота који им је речено да треба да воде и за који очекују да ће им некако недостајати". Винсент каже да је такође добила утиске од многих читалаца који су током карантина у њеној књизи налазили „утеху и смирење". Погледајте видео о органској храни и баштованству у Србији: За шареније баште и здравију храну у Србији: Размена семена - „Иди у першун” И миленијалци и генерација З одрасли су у пејзажу који је био све више опседнут животом на мрежи, а књига почиње у време првих дана технолошког напретка почетком овог века,, или како Винсент каже, доласком оперативног система Windows 95 у њену породичну кућу. „Од тада смо тражили технолошки напредак - гејмбојеви, тамагочији, мобилни телефони, МСН месинџер. Очекивало се да ће све бити брже, повезаније од претходног", каже. То се затим наставило и у одраслом добу. „Започели смо послове који су све више били на мрежи и очекивали смо тренутно задовољство од апликација на нашим телефонима: забављање, доставу, такси, мајстори - све се може брзо добити." Ауторка и „биљнa инфлуенсерka" Елис Винсент, као и многе из њене генерације, у биљкама налази „утеху" Шта је противотров за тај брзи и жестоки дигитални живот? Нега собних биљака и баштованство, сматра Винсент. „Са баштованством ништа није тренутно. Ништа није загарантовано. „То је спора, физичка активност за испитивање стрпљења - а све то лично сматрам изузетно опуштајућим када је остатак мог живота тако брз." И наравно, постоји и еколошка димензија. „Ми смо генерација која је све више свесна планете на којој постојимо и како треба да се повежемо и пазимо на њу. „Баштованство је део климатске свести, као и употреба боце за воду која се може вишекратно користити." Ипак, током истраживања материјала за књигу, открила да феномен неге собних биљака има дугу историју. „Открила сам да је моја генерација баштована - миленијалаца, која је фасцинирана собним биљкама и види баштованство као облик бриге о себи, најновија у низу генерација, уназад вековима, која се у време превирања или потешкоћа задржала на земљи или нагињала ка земљи". Каже да је за време сваког великог напретка човечанства и индустријализације постојао покрет који је позивао на повратак земљи. „На пример, салонске палме које могу да се носе са слабом осветљеношћу и које се могу преместити од куће до кућe биле су популарне у викторијанско доба - као и сада." Овај дом пун биљака у Антверпену је представљен у књизи „Дивљи ентеријери" Винсент су у историји инспирисале бројне стручњакиње за биљке, међу којима је и Кетрин Вајт, књижевна уредница која је у слободно време била баштованка. „Никад се није облачила за башту - излазила би у оделима од твида и ферагамо ципелама." Џамејка Кинкејд и Елис Вокер су такође написале есеје о башти, „које баштованство стављају у контекст колонијализма и ропства". Маријен Норт, уметница која је путовала светом сликајући флору и фауну, и Гертруд Џекил и Бет Чато, које су „обе преузеле патријархално упориште дизајна баште и радикално промениле начин на који садимо данас", описује Винсент.. „Дивљи ентеријери" Парадоксално је да, иако негујуће биљке делују као противотров дигиталном животу, управо је живот на интернету помогао миленијалцима и генерацији З да се пронађу и формирају глобалну заједницу. Винсент је била самоука, али каже да је учила од искуснијих узгајивача и баштована на Инстаграму. Свој налог @noughticulture отворила је 2015. године. Постоји читав свет такозваних „биљних инфлуенсера" попут Винсент. Можда је најпознатији Хилтон Картер из Балтимора (@hiltoncarter) који је написао неколико књига на тему собних биљака. Најновија књига Дивљи ентеријери раскошно је илустрована монографија која приказује како биљке могу побољшати дом. Картера зову „биљним инфлуенсером", „биљним татом" и „биљним лекаром", каже он за ББЦ. Сваки дом је, каже, „смиренији и привлачнији" са биљкама, „посебно у простору који има пуно тврдих ивица, чини га чистијим и прозрачнијим јер има зелени живот око себе". У његовој књизи су приказани домови, између осталог, брачног пара из Антверпена Софи Вертонген и Јаника Де Нифа - „Они се баве невероватним послом повезивања дизајна са биљним светом" - и Џола Бернстајна у Лондону, за кога каже да је „максималиста када се ради о уметности и предметима, али минималиста када су биљке у питању". Хилтон Картеп Љубав према биљкама „зграбила" је Картера изненада пре неколико година, те је „у року од неколико месеци прешао са десет на педесет или шездесет биљака". Убрзо је дом претворио у „затворену џунглу", каже кроз смех - а његова супруга је прихватила такву ситуацију, додаје. А како је настала његова опсесија? „Осећао сам се као дете у продавници слаткиша. Имати ово живо биће у свом дому чини вас усредсређеним на свакодневну бригу о нечему за шта сте сада везани. „У процесу неге постоји нешто терапеутско, помоћу чега можете да медитирате или побегнете, и да два сата једном недељно потпуно одлутате." Чему служе медоносне баште и како их направити: Пчеле су угрожене коришћењем пестицида и модерном пољопривредном производњом. Имати биљке је у одређеном смислу као и имати кућне љубимце - оне вам доносе радост, али им такође треба љубави и пажње. „Биљке нису реквизити. Треба им светлост и храна. Морате да будете спремни да се посветите нечему што живи", каже Картер. Као да, ако посетите склониште за животиње, кући не донесете свако штене или маче, већ једног пса, описује он. „Ако добијете тону биљака и не знате како да се бринете о њима, на крају ћете бити врло тужни и трошићете много новца." Картер истиче да биљке „привлаче вашу пажњу ако, на пример, имају недовољно светлости". А ако би морао да да и савет за негу биљака? „Пратите светлост и биће лакше постати родитељ биљке." Минималистички приступ биљкама у кући такође може бити ефикасан Сигурно има пуно људи који желе да постану управо то. У Лондонском баштенском музеју, средишту идеја, изложби и истраживања око културе и историје собних и дворишних биљака у Британији, одржавају се редовни и изузетно популарни сајмови биљака у затвореном простору, као и радионице. Директорка музејског одељења за едукацију Џанин Нелсон каже за ББЦ да су собне биљке, посебно папрат и палме, биле популарне у викторијанско доба. „То се поклопило са занимањем за сакупљање биљака и путовања." Тек после рата, педесетих година прошлог века, први баштенски центар отворен је у Великој Британији, који је постао популарнији 1970-тих. „Од тада, са централним грејањем, куће су биле топлије за узгајање много других и нових биљака." „Одрастала сам 1970-тих и имали смо огромну монстеру која је достигла плафон, а затим почела да расте дуж њега", сећа се Нелсон. „Мој брат је узгајао биљке попут авокада из камена. Мислим да су тада биљке у домаћинству биле популарне због идеје 'доброг живота' о повратку природи и идеализма тог времена." За млађе генерације, каже она, недостатак башти и све чешћег живота у градовима довео је до „неповезаности" са природом - собне биљке су начин да се поново повежу са њом. Музеј баште организује сајмове биљака у затвореном простору који су популарни међу Лондонцима „Емоционално су корисне за ментално благостање. А биљке такође могу бити начин да размислите о свом културном пореклу или се сетите празника." Она цитира недавну књигу Сју Стјуарт-Смит, Добро одгајани ум. „Ауторка цитира студију која је утврдила да је присуство собних биљака - или гледање сцена природе - подстакло људе да донесу одлуке које су показале виши ниво великодушности и поверења и имале ефекат по заједницу. „Описује жену која је почела да брине о кактусима, сматрајући да је процес врло лековит и терапеутски. Она пише да су 'биљке попут људи, потребна им је ваша помоћ. „Без вас оне не живе'." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk