Психологија: Зашто су нам неке речи стално наврх језика
Муке да се присетимо речи или имена који су нам наврх језика не морају бити знак лошег памћења - а постоји и лак начин на који се то може предупредити.
Јесте ли се икад мучили да се сетите нечијег имена? Можда сте чак у мислима видели лице те особе пред собом, и можда бисте се сетили имена чим вам га неко од пријатеља помене. Иако се ово често дешава с именима, може се десити с било којом речју. Није ствар у томе да не можете да се сетите концепта, већ не можете да пронађете језичку ознаку за тај концепт. Муке да се пронађе права реч готово су стереотипни аспект когнитивних проблема код средовечних и старијих особа. Ти неуспеси се дешавају без упозорења чак и код најблискијих речи и имена која су нам позната. Према сазнањима научника, најпроблематичније речи су лична имена и имена предмета. Та немогућност присећања може да траје између делића секунде и неколико минута, па чак и сати, што нас може веома раздражити. У ствари, на питање о томе шта их нервира током старења, старији људи често помињу проблем да пронађу речи. У таквим случајевима, човек је уверен да зна реч за којом трага. Често се чини да је одбегли термин ту, наврх језика, али из неког разлога нам не пада на памет, макар не у том тренутку. Психолози, стога, таква искуства и називају стањима „наврх језика". Али јесу ли она заиста весници дезоријентисаности? Неке игре речима могу да доведу до фрустрирајућег феномена „наврх језика". Проучавање стања „наврх језика" поставља извесне проблеме пред психологе који желе да схвате како и зашто она настају. Као астрономи који проучавају пролазне феномене попут супернове, научници знају да ће се до тих стања кад-тад доћи, али не знају тачно када. Због те неизвесности развијена су два начина проучавања стања „наврх језика": путем натуралистичких метода и путем експериментално индукованих грешака у проналажењу речи у лабораторијским условима. Научници који изучавају проналажење речи и стање наврх језика посебно су покушали да квантификују два аспекта: колико често се ова стања јављају и вероватноћу да се она разреше - то јест, вероватноћу да се особа спонтано присети тражене речи без спољашње помоћи (као што је тражење речи у речнику или помоћ пријатеља). Вођење дневника у који се уписује сваки тренутак у ком је човеку нека реч наврх језика омогућило је научницима да утврде учесталост и проценат успешног разрешења. Резултати показују да студенти са колеџа доживе отприлике једно до два таква стања недељно, док људи у шестој и седмој деценији живота имају мало виши просек. Учесници истраживања у осамдесетим, међутим, доживљавају стање „наврх језика" готово двапут чешће од студената са колеџа. Вођење дневника је показало да се епизоде „наврх језика" најчешће успешно разреше - типичан проценат успеха у оваквим студијама је већи од 90 одсто. Тиме што су учесницима понуђене речничке одреднице неуобичајених речи у енглеском језику изазван је проблем с проналажењем речи. Теа Лончар и Еди Шковрљ за ББЦ говоре о прилогу који је данима хит на интернету. Међутим, морамо бити опрезни када тумачимо те натуралистичке податке. Могло би бити да ће старије особе, забринутије због рупа у сећању, пре приметити такве примере. Можда ће их оне савесније прибележити, пошто су им, рецимо, животи мање жустри него животи млађих учесника. Такође је могуће да ће учесници напросто пре забележити успешно разрешена стања „наврх језика" него она која се нису разрешила. Алтернативни метод за проучавање проналажења речи јесте да се екпериментално индукује стање „наврх језика". Тај метод су развили психолози Роџер Браун и Дејвид Макнил, док су били на универзитету Харвард. Открили су да ће тиме што ће учесницима понудити речничке одреднице неуобичајених речи у енглеском језику изазвати проблем са проналажењем речи. Пример који су навели у својој студији је следећи: „Навигациони инструмент који се у поморству користи у мерењу угаоних растојања, посебно положаја Сунца, Месеца и звезда." (Ако вам је у овом примеру реч наврх језика, у питању је „секстант".) У овом истраживању, учесници су често без тешкоћа успевали да изнедре тражену реч. У неким приликама испитаници напросто нису знали коју реч одредница описује. Међутим, ако би им реч била наврх језика, Браун и Макнил би им постављали додатна питања. Научници су открили да људи, док су у том стању, могу да дају делимичне информације о траженој речи, иако им сама реч измиче. На пример, учесници су врло успешно одговарали на питања о броју слогова које има тражена реч или које јој је почетно слово. А уопште не изненађује то што су, када би грешили, често изговарали речи са сличним значењем. На објашњење појма „секстант", учесници би понекад одговорили са „астролаб" или „компас". Међутим, понекад би нудили речи које само звуче као оне тражене. На одредницу за „секстант" одговарали би са „секстет" или „Секстон". То је секстант, а не секстет или Секстон, у случају да тражите праву реч Ако претпоставимо да морнари који машу наоколо секстантима нису ни чланови шесточланих музичких састава ни чувене америчке песникиње, она те грешке говоре нешто важно о томе на који је начин наше познавање речи организовано у памћењу. Истраживања одраслих људи, међутим, показују да су непотпуне информације - као што су почетна слова речи - њима мање доступне. Као и многа друга питања у вези са когнитивним старењем, већи број стања „наврх језика" можемо посматрати као полупуну или полупразну чашу. С једне стране, ти неуспеси у проналажењу праве речи могу се сматрати доказима за слабљење веза између значења концепта и речи која их обележава у дуготрајном памћењу. Такође је могуће да већи број проблема са присећањем речи код старијих особа има везе с нечим сасвим другим. Психолог Дона Далгрен са Универзитета у Индијани тврди да кључно питање нису године, већ нечије знање. Ако је уобичајено да старије особе поседују више информација у дуготрајном памћењу, онда је последица тога већи број стања „наврх језика". Истраживања показују да бисте могли имати мање таквих епизода ако се редовно бавите физичким тренингом. Такође је могуће да су стања „наврх језика" корисна - могу послужити као сигнал старијим особама да је реч коју траже позната, само им у том тренутку није на располагању. Такве метакогнитивне информације су важне зато што наговештавају да би улагање додатног времена у покушаје да се пронађе права реч напослетку могло уродити плодом. Ако се посматрају на тај начин, стања „наврх језика" не означавају неуспех при проналажењу речи, већ драгоцен извор информација. Ако сте старија особа и и даље вас брине колико често вам је нека реч наврх језика, истраживања показују да бисте могли имати мање таквих епизода ако се редовно бавите физичким тренингом. Стога, када следећи пут не будете могли да се сетите неке речи, пробајте да је потражите око зграде. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk