Интерсекс људи и њихове приче: „Била сам дечак који је добио менструацију“
„Са 22 године, сазнала сам да сам интерсексуална особа. Од тада, сваки дан мог живота био је срећнији него претходни", каже Ирина Куземко.
Ирина Куземко, Лиа и Олга Опинко имају три различите интерсексуалне варијације - од више од 40 које постоје Она је једна од многих људи из свих крајева света којима је пол „поново додељен" контроверзним хируршким захватом док су још били деца. Интерсекс ја свеобухватни термин који се односи на више од 40 варијација женских и мушких полних карактеристика. Неке су хормоналне варијације, друге се манифестују као физичке - на пример, људи можда имају репродуктивни орган једног пола, а спољне гениталије другог. Многи интерсекс људи пролазе кроз болну потрагу за одговорима, понекад пошто им је већ изведена хируршка интервенција поновне доделе пола. Лекари кажу да се ниједна одлука да се поново додели пол не схвата олако - изводи се генетски тест да се одреди прави пол детета и разни лекари, родитељи и генетичари саветују се да ли да се захват изводи. Али интерсекс активисти противе се нежељеном, нехитном оперативном захвату доделе пола на деци. Они кажу да особа може да донесе праву одлуку о свом полу тек као одрасте. Активисти сматрају да родитељи и лекари не смеју да доносе одлуке о томе ко су они - мушко или женско. Три интерсекс жене причају овде своје животне приче, описујући свој пут до самоприхватања. Ирина Куземко 27, интерсекс активисткиња Одрасла сам као девојчица док нисам постала адолесценткиња. Све моје вршњакиње ушле су у пубертет, али ја нисам добила прву менструацију. Временом сам преостала једина девојчица у одељењу која нема груди. Једног дана су одвели наше одељење да гледамо филм о пубертету код девојчица. Било је то изузетно болно искуство. Нисам разумела зашто су се сви развијали онако како се говори у филму, само ја нисам. Ирина је одрастала не знајући да је интерсекс - њене вариијације су почеле да се испољавају у касној адолесценцији Моја мама и бака се нису бринуле што се не развијам као друге девојчице. „Није то никакав проблем. Све ће бити у реду." Али кад сам имала 14 година, наговорила сам их да ме одведу до гинеколога. Докторка ми је рекла да морам да разрадим јајнике. Преписала ми је неке процедуре да их „загрејем". Радила сам то једном недељно неколико месеци, али све је било узалуд. Још сам се више узнемирила. Са 15 година, отац ме је одвео код лекара у Москву. Сећам се како су прошли брзо поред мене. Ништа ми нису објашњавали - само су позвали мог оца у канцеларију. Отац ми је рекао да треба да се подвргнем једној малој операцији или можда две. Нисам знала шта ми раде. Девојчице у школи су ме питале, али ни сама нисам знала да им кажем. Касније сам поменула оцу да би можда било боље за мене да ми уклоне све. А он је одговорио: „Али све ти је већ извађено!" Била сам шокирана. Тако сам сазнала да су ми извађени јајници. Као студенткиња, препустила сам се још више агресији и мржњи према самој себи. Пронашла сам видео о интерсекс људима на интернету и запазила да је моја прича слична њиховој. Пронашла сам све своју медицинску документацију и позвала лекара у Москви, док је моја мајка стајала по страни. Била сам веома уплашена. И тако, у 22. години, сазнала сам да су ми седам година раније одстранили тестис и нефункционално ткиво с елементима јајника. Од тада узимам хормоне. Ирина би волела да су јој лекари и њен отац објаснили њену интерсекс варијацију раније Такође сам сазнала да, поред женских, имам и мушке хромозоме. И да имам материцу. Након тога, повела сам озбиљан разговор с оцем. Рекао ми је да су га два дечја психолога саветовала да ми не говори ништа о томе. Мој отац није признао грешку: требало је одмах да ми каже истину. Мој живот би био другачији. Од тада нисам разговарала с њим. Неколико дана после те вести, била сам дубоко незадовољна. Нисам знала како да живим живот. Али прихватила сам себе врло брзо. Сада имам реч да опишем облик властитог полног развоја, „интерсекс". Пре тога, живела сам у чистој неизвесности. Открила сам да су интерсекс варијације нешто са чим други људи живе у миру са собом. Не мора нужно да буде патње. Моје самопоштовање значајно је порасло. Такође сам одлучила да активно помажем другој деци и тинејџерима како би избегли трауму коју сам ја проживела. Докторкин коментар: Јулија Сидорова, педијатрица „Нужно је раздвојити оперативни захват кад је дететов живот у опасности и такозвани козметички захват. Овај потоњи најчешће се изводи на бебама: њихове екстерне гениталије формирају се у уобичајен изглед. Женско дете, на пример, може да има екстерне гениталије са мушким обележјима. Може да има клиторалну хипертрофију. Да би се довело до уобичајеног женског изгледа, он се сецира. Иако то стање не угрожава живот, ту су друштвене бриге. Такво дете би могло да се посматра с подозрењем у вртићу или на базену. Понекад иста интерсекс варијација може да омета избацивање урина - тад је тај оперативни захват апсолутно оправдан." „Моја борба као интерсекс фудбалера" Свако дете би требало да добије шансу да само донесе одлуку за себе о свом телу и роду. Она то могу да ураде свесно кад одрасту. Уколико постоји конкретан проблем, као што је затворен мокраћни канал, што одлазак у тоалет чини немогућим, детету је неопходна помоћ. Хируршки захват често изазива нуспојаве као што су губитак осетљивости, неплодност или хронични бол. Хормонална терапија повећава ризик од рака. Морам да идем на редовне контроле, на пример. Важно је разумети и да интерсекс варијацију не треба помешати са сексуалном оријентацијом. Већина смо хетеросексуални, али има и хомосексуалаца, баш као и у случају других људи. Особе са интерсекс варијацијом имају породице и имају децу, али неки сазнају за своје интерсекс варијације на хромозомском нивоу тек кад не могу да добију дете. Али, истовремено, свака прича је јединствена: мешана полна обележја можда су већ видљива на рођењу, али други људи имају уобичајен изглед, а интерсекс варијација се манифестује током пубертета. Ирина истиче да дискриминација интерсекс људи треба да буде забрањена Данас ме подржавају многи моји другари из одељења, наставници и пријатељи. Добијам много љубави од људи. Откако сам разумела и прихватила себе, свака година мог живота била је све срећнија и срећнија. Лиа (име је промењено) Моја прича је почела у породилишту. Лекари су рекли мојој мајци да имам неразвијене гениталије, које не изгледају ни као да су мушке ни женске. „Мајко, како се осећате, као да сте родили девојчицу или дечака?", питали су је. Моја мајка је одлучила да ме пријави као девојчицу. То је прва грешка коју су починили лекари. Нису смели да свале толику одговорност на моју мајку. И тако сам испрва одрастала као девојчица и, моја мајка ме је уверавала, као и свако друго дете. Пре него што сам кренула у школу, мама ме је одвела на лекарски преглед. Доктор у дечјој клиници рекао је мојој мајци: „Јесте ли ви нормални? Па ви имате дечака!" Други лекари су потврдили да сам дечак и моји документи и име су били измењени. Пошла сам у први разред као дечак, али тамо су била деца из мог вртића, где су ме сви знали као девојчицу. Моја мајка је морала да ме пребаци у другу школу. Све до тад, нисам се бринула због онога што ми се дешава. Али кад сам видела колико су одрасли забринути, и сама сам почела да бринем и будем под стресом. Лиа је провела године борећи се са својим идентитетом Одбијала сам да скратим дугу косу, али сам зато носила панталоне и врећасту одећу, као што су дуксеви са капуљачом. Данас разумем да ми је таква одећа омогућила да избегнем да се одлучим за неки род, што ме је умиривало. Задржала сам тај имиџ до данашњег дана. Са 13 година сам имала несрећу: пала сам са коња. Пробудила сам се у болници са компресијским преломом кичме. Морали су да ми ставе катетер, па су сестре виделе моје гениталије и задиркивале ме да није јасно да ли сам женско или мушко. Замислите само да лежите тамо са сломљеном кичмом и морате да слушате све то. Након што сам отпуштена из болнице, лежала сам код куће годину дана у соби која је имала кревет, столицу и две посуде: једну за храну и једну за тоалет. Моја мајка, бака и сестра радиле су читав дан, а отац нас је напустио, тако да није било ко да ме негује. Једног дана ме је толико болело да сам се повредила маказама - тако се самоповређивање појавило у мом животу. Мама ништа није приметила. Лекари нису веровали да ћу икад поново стати на ноге, али почела сам да вежбам и једног дана сам успела да устанем без помоћи специјалне опреме. Лиа каже да се њена мајка осећала кривом због одлука које је донела о полу свог детета Школа је била прво место у које сам пожелела да идем - била је на 20 минута од мене, али после болести требало ми је два сата да стигнем тамо. У школи су ме деца малтретирала, бацала ми торбу у тоалет. Знали су да не могу да их јурим. Имала сам 16 година кад сам је једног јутра пробудила и открила крв у свом кревету. Одведена сам у болницу и лекар ме је прегледао на ултрузвуку. Одједном је повикао: „Па он има материцу!" Потпуно је игнорисао чињеницу да могу да га чујем. Тако сам открила да имам и неке женске гениталије - да сам дечак који је добио менструацију. У то време, желела сам да ми одстране све из тела, све што не могу да видим. Међутим, лекари су ме убедили да је боље да сачувам унутрашње органе, зато што су потпуно функционални и могли би да буду од користи у будућности. И тако сам отишла на четири оперативна захвата у две године и постала девојчица. Докторкин коментар: Јулија Сидорова, педијатрица „Лекари се ретко сусрећу са интерсекс варијацијама. Замислите само осећања тинејџера који у 14. години сазнаје да има интерсекс варијацију. И он или она то сазна на овако груб начин. Родитељи такве деце нађу се под великим притиском. Често их питају да ли су били у блиском сродству кад су је зачели или да ли је мајка пушила или пила у трудноћи. Али нико није изузет од могућности рођења интерсекс детета. Штавише, велика је вероватноћа да имате интерсекс особе међу познаницима." (УН каже да око 1,7 одсто укупне популације има једну од више од 40 могућих интерсекс варијација, мада други лекари тврде да је та бројка много нижа.) Сада и сама имам двоје деце - сина и ћерку. Сина сам родила у 20. години. Нисам гајила мајчинска осећања али мој син и ја имамо веома близак пријатељски однос. Моја ћерка не живи са мном. Одвела сам је једног дана у вртић, а њен отац је отишао по њу и одвео је у други град. Отео ми је дете. Упознала сам много мушкараца и жена у свом животу. Привлачиле су ме жене, а нисам остваривала емотивну везу са мушкарцима. Мушкарци су ме занимали само као узори - посматрала сам их шта раде, како се понашају у кревету. На крају крајева, морала сам то тако да радим. Имала сам четири брака и припремам се за пети. Венчаћемо се у цркви. Особа коју волим је трансродни мушкарац: рођен је у женском телу, али је његов родни идентитет мушки. Ко зна, можда би мој живот био потпуно другачији да нас лекари нису убедили да урадимо оно што није требало да урадимо. Можда не бих имала ову дугу потрагу за идентитетом, четири брака, проблеме са децом… Истовремено, моја деца, брак за који се припремам, повратак цркви - за све то сам захвална мајци. Све ове године живела је са кривицом, питајући се да ли је одабрала прави пол. Време је да се ослободи те кривице. Зашто је родни идентитет у неким културама флуидан Огла Онипко, 35, интерсекс активисткиња Одувек сам изгледала као женско, а имам и унутрашње женске репродуктивне органе. Али кад сам била тинејџерка, почела сам да се гојим и због тога су ме малтретирали у школи. Ишла сам на трчање и дању и ноћу, држала дијете да бих смршала, али сам се и даље гојила. Са 24 године сам радила хормонске тестове, што је показало да је мој систем у потпуном хаосу, али и даље нисам имала појма да сам интерсекс особа. После много година потраге, анализа хромозома је дала Олги одговор за којим је трагала Ендокринолог ми је преписао хормоне да бих успоставила равнотежу, али после неког времена добила сам длаке изнад горње усне и по врату. Замислите само како је то за једну 25-годишњакињу која жели да излази и упознаје нове људе. Престала сам да узимам те хормоне, али с времена на време, кад бих имала новца и енергије, одлазила сам код још доктора. Један лекар је предложио да уради анализу мојих хромозома. Захваљујући томе, пре четири године сам сазнала да имам мушке хромозоме, што значи да сам интерсекс особа. Много пре тога, са 24 године, схватила сам да сам лезбејка. Замислите само моја осећања: читаву младост сам се бринула да нисам довољно витка, потом сам схватила да сам хомосексуалне оријентације, а сад сам се питала да ли сам довољно жена. Ко сам ја уопште? Мој брат је дочекао мој интерсекс статус са знатижељом. Види ти то, па то је кул! Моје старије сестре су биле забринутије. Моји родитељи ме прихватају, воле ме, али не могу да разговарају о томе. Такође им је тешко да прихвате да је мој партнер родно небинарна особа. Рођена је као женско, али не доживљава се као ниједан од два рода. За мене, проблеми интерсекс особа су врхунац нетолеранције према различитостима у друштву. Интерсекс људи морају да се чују. Они кажу да су их операције изведене у детињству осакатиле, да се осећају другачије од онога што су лекари одлучили за њих. Лекари и родитељи покушавају да угурају дете са мешаним полним карактеристикама у бирани оквир, „мушко или женско". Друштво осећа потребу да учини те људе „схватљивим". Такве људе малтретирају они који осећају велики страх од неизвесног и необичног. Али можда је норма управо могућност да такви људи могу бити рођени. Природа се не уклапа увек у бинарност полова. Серхиј Кириљук, ванредни професор психијатрије и психотерапије Као психотерапеут, имао сам такве пацијенте. Кад интерсекс људи сазнају за операцију коју су имали као деца, обично буду јако љути. Најважније је не дозволити да тај бес тавори у дубинама њихове душе. Морате га иживети. Кад интерсекс особе прихвате саме себе и схвате колико су јединствене, оне постану изузетно лепе. Њихова лица заблистају." ББЦ-јева дописница за Глобални идентитет Мега Мохан дала је допринос овом чланку Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk