Љубав и раскид: Како да залечите сломљено срце
Мало тога нам теже пада од сломљеног срца. Последњи пут ми се то десило пре тачно годину дана. У мом случају се љубав испуњена доживотним обећањима окончала веома нагло.
Требало је да се уселим код особе коју сам волела. А онда се он предомислио. То ме је изузетно потресло и осетила сам да више никад нећу бити иста. Раскиди Пролазила сам ја и пре кроз раскиде. Начин на који сам се носила с њима није ни по чему јединствен: изашла бих, напила се, заборавила све на трен, па поновила целу ствар. Стога сам се прошле године одлучила за нешто друго. Са тридесет и две године сам отишла из Лондона - у ком сам провела 27 година живота - и преселила се на село. Била ми је неподношљива помисао да ћу морати да живим у том стању „остављања везе иза себе" и стално се плашити да ћу налетети на бившег - у аутобусу, на улици, иза сваког ћошка. Нисам имала много новца (неколико стотина фунти на рачуну), али чекао ме је пројекат, а умела сам паметно да штедим, тако да сам решила да ми та средства што дуже потрају. Током наредних осам месеци посветила сам се „лечењу срца", у недостатку бољег термина. Шетала сам километрима. Пливала сам у мору. Ридала сам. И радила сам напорније него пре. И поред тога, туга би ме у потпуности обузимала. Увидела сам да неког ко је, као ја, годинама живео у граду живот на селу одводи у тоталну изолацију. Имала сам срећу да добијем подршку породице, али искрено су ми недостајали моји пријатељи. После неког времена већина њих је престала да зове, пошто живот иде даље, зар не? Обећане посете никад нису дошле на ред и никад се нисам осетила толико усамљено. То ме је навело да се запитам постоји ли уопште нешто налик добром раскиду. Има ли позитивног начина да се човек носи са сломљеним срцем? У то време нисам имала ниакав приручник за то. Сада, годину дана касније, пишем овај чланак како бих то сазнала. Шта је сломљено срце? „У основи, посреди је стање разарајућег емотивног губитка", објашњава Џо Хемингс, бихевиорални психолог и саветник за везе. „Иако га свако другачије проживљава, заједничка су нам снажна осећања туге, жала и превладавајући осећај да никад нећемо успети да се изборимо с болом. „Ако говоримо о мозгу, подручја задужена за осећање физичког бола 'укључе се' онако као кад вас заправо нешто боли. То покреће симптоме кризе веома сличне онима који се примећују код зависника од дроге. Мени се чинило да ми цело тело сагорева изнутра. Права је мука носити се са симптомима апстинентске кризе. Искушење да узмем још један фикс - да позовем бившег и расправљам се с њим, подсетим га на себе и оно што смо делили - чини се неодољивим. „Ако говоримо о емоцијама, лош раскид ће вас провести кроз пет фаза бола - порицање, бес, цењкање, депресију и, коначно, прихватање", каже Џо. „У том процесу има многих рецидива." Како зацелити сломљено срце Носити се са сломљеним срцем је, по мом мишљењу, права уметност. Али то не значи да не смемо нешто да позајмимо и од науке. У великом броју студија анализирало се шта се ту заправо дешава и на који начин можемо да се носимо с тиме. Рецимо, у истраживању које је недавно објављено у гласилу Journal of Experimental Psychologyпроучена је успешност три стратегије за пребољевање: кад гајимо ружне мисли о бившем партнеру, кад гајимо и прихватамо осећање љубави према тој особи и кад скрећемо себи пажњу тако што негујемо позитивне мисли које немају никакве везе с бившим партнером. Иако ниједна није савршена, све три стратегије служиле су да умање интензитет емоционалног одговора учесника према њиховим бившим партнерима, тако да није лоше почети њиховим комбиновањем. Понављајте за мном: „Ваш бивши је имао језив јутарњи задах и претерано је волео да чује сопствени глас - грозно." А затим: „Лепо је што сте волели неког, то је добра ствар - иако сада увиђате да је та особа грозна." И напослетку: „Није ли време дивно у овом тренутку?" Ди Холмс, стручњак за везе, предлаже још једну добру полазну тачку: „Дозволите себи да 'лешкарите'. Сматрам да није неразумно узети слободан дан - ако сте у стању шока то би могао бити и најбезбеднија одлука, у зависности од посла којим се бавите. „Причајте с пријатељима и водите дневник о осећањима", саветује она, „али немојте дозволити да то управља вашим животом. Немојте доносити нагле одлуке. Можда ће вам се чинити да не можете да поднесете живот у кући без бившег партнера, али чим будете унели неке измене и, рецимо, окречили зидове, можда ћете ипак пожелети да останете ту." Џо препоручује да престанете да пратите бившег партнера на друштвеним медијима: „Уклоните или избришите све што враћа болна сећања, као што су фотографије и поруке. То звучи брутално, али заправо потпомаже ваше исцељење." „Немојте писати тој особи нити је звати, посебно не касно ноћу", додаје она. „Направите белешку, па је избришите, или пишите о својим осећањима само за себе. Немојте их уходити или проверавати шта раде." Што се тиче стадијума бола, бес ту може играти извесну улогу. Заиста, бес који сам понекад осећала био је вулканских размера. Али он има и позитивне стране: тешко да ће вам недостајати неко кога сте решили да не можете поднети. Неки стручњаци, додуше, не саветују прибегавање оваквој обрнутој психологији. На лајф коуч видео водичу званом „Како преболети неког" тврди се да не треба убеђивати себе како ту особу никад нисте волели, већ да треба анализирати шта је то што вам се код ње допало. А онда се треба запитати: „Могу ли се такви квалитети пронаћи у неком будућем партнеру?" Дакле, шта се мени свиђало код мог бившег? Углавном је био фин. Има ли још финих људи на свету? Па, има. Схватила сам да ми такво сецирање везе умногоме помаже. Не у почетним фазама раскида - теорија о томе да постоји много риба у мору у почетку не носи никакву тежину, а кад вам је људи нуде не би ли вас утешили, тиме само поткрепљују ваше уверење да вас не разумеју. Али с временом је прихватање идеје да мој бивши није савршен и да се они његови делови које сам сматрала привлачним могу наћи и у другима постало важна прекретница до које ваља стићи. Повежете ли све те тачке, изнићи ће план: прихватите своја осећања и будите слободно у жалости; разговарајте са породицом и пријатељима и, ако је потребно, са неким саветником. Пишите дневник, избегавајте друштвене мреже, бришите болне окидаче, скрећите себи пажњу, немојте доносити нагле одлуке, немојте ступати у контакт са бившим партнером, размишљајте о њиховим манама и, кад прође неко време, размишљајте о њиховим предностима, те имајте на уму да се те предности могу наћи и у неком другом. После је све само питање времена. Колико траје процес исцељења? „Љубав се не може пожурити", певала је група Супримс - и, нажалост, не можете пожурити ни њено превазилажење. У једној студији се тврди да је потребно око три месеца (тачније, 11 недеља) да се човек осети позитивније у вези с раскидом. Као што рекох, сломљено срце није ствар науке. Лично ми је требало шест месеци да осетим како сам способна да наставим даље. Тада сам, додуше, заиста била спремна за то. И на моје велико изненађење - и велику срећу - особа коју сам пронашла обновила је моју веру у моћ испуњене везе. Отад ни сузу нисам пустила за бившим. Што ме наводи да причу завршим једном личном теоријом: превазилажење сломљеног срца је изазов прожет парадоксом, толико је тешко управо због своје једноставности. У суштини, трик је у следећем - треба упамтити да сте вредни љубави. Као и да ће вас љубав, с временом, опет пронаћи. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk