Јован Бајфорд у Интервјуу петком: Зашто у кризама многи верују у теорије завере
Теоријама завере може се свашта оспорити, осим да су интригантне и да привлаче пажњу многих, а психолог Јован Бајфорд је од жеље да чита и испитује оно што описује као „разне глупости које нас окружују" направио животни позив.
„Није најважније да се утврди зашто једна особа верује у теорије завере, а друга не верује у њих. „Право питање је зашто у време криза, пандемија и социјалних превирања потпуно нормални и паметни људи проналазе нешто уверљиво у њима", каже Бајфорд у интервјуу за ББЦ на српском. Син чувеног редитеља Тимотија Џона Бајфорда, омиљеног Енглеза међу Југословенима, данас је ванредни професор на Отвореном универзитету у Великој Британији где предаје психологију. Бави се изучавањем не само теорија завере, већ и Холокауста, антисемитизма и преплитања историје и психологије, а често с балканских простора црпи инспирацију. Његов отац, славни аутор дечијих телевизијских серијала Невен и Полетарац, дошао је у Југославију као ББЦ режисер пре пола века и остао заувек. Данас се његов син Јован из Енглеске јавља за ББЦ и говори матерњи језик - српски. Погледајте видео о томе како разговарати са људима који верују у теорије завере Теорије завере и комуникација: Како разговарати са људима који верују у теорије завере Пандемија вируса корона и бујање теорија завере Теорије завере су, каже, увек ту - „на маргини, на интернету или у супкултурама" „Али оно што им омогућује да изађу на видело и чини их све привлачнијим широј популацији у време кризе јесте то што нуде једноставне одговоре на сложена питања." Пандемија је зато посебно плодно тле за њихово бујање. Теорије завере, каже Бајфорд, дају објашњења за догађаје где постоји несразмера између баналности узрока и драматичности последице. „На пример, узрок корона вируса је највероватније то што је негде у Кини на некој фарми или пијаци дошло до прескакања вируса са једне животиње на другу па на човека. Три месеца касније - цео свет је морао да стане. „Драматичне приче о злим људима или организацијама које нам раде о глави успостављају равнотежу у сразмери узрока и последице." Човеков лет на Месец преиспитује се у бројним теоријама завере Иако нам делује да смо данас више изложени теоријама завера због друштвених мрежа, он каже да то није случај. „Има их више данас него у мирнија времена, али приближно исто као и у периодима криза. „Оно чему су друштвени медији допринели кад је реч о теоријама завера јесте да данас није више толико јасна разлика између оних који их стварају и оних који их конзумирају." Свако дељење таквих објава је на неки начин и креирање теорија завере, истиче. „Као кад се људи играју глувих телефона, теорије завере се кроз комуникацију мењају, разне ствари се повежу и преплићу и оне тако еволуирају." Која вам је омиљена теорија завере? Од Ротшилда до Гејтса - „моћници из сенке и зли план" Многи теорије завере, каже, не схватају буквално, него метафорично. „Не верују сви људи да Бил Гејтс заиста покушава њима да угради микрочип у тело, али то јесте начин да се страхови око моћи фармацеутских или технолошких компанија ставе у једноставну причу о сукобу између добра и зла." Први човек компаније Мајкрософт налази се на мети оних који верују у теорије завере захваљујући његовој Фондацији која се бави развојем вакцина, а пре неколико година је истраживала једну врсту животињског корона вируса. То није овај нови корона вирус који је изазвао пандемију, што је лако проверљиво, тврди Бајфорд. Ипак, патент за модификовани вирус људи који верују у завере су искористили као доказ да се вирус није појавио случајно и да Гејтс жели да заради на кризи. „Важан елемент теорија завере је тврдња да је неко унапред знао да ће се нешто десити, јер то указује да све било испланирано. „То је исто као прича да Јевреји нису дошли на посао 11. септембра (кад су нападнуте куле Светског трговинског центра у Њујорку) јер су знали шта ће се десити, па се из тога извлачи закључак о томе ко стоји иза завере и ко је одговоран." Уградња чипова се ту „природно надовезала" - не само зато што је реч о оснивачу Мајкрософта, већ зато што је и то већ годинама део нашег свакодневног живота, па самим тим и теорија завере. „Људима који верују у теорије завере нове технологије су увек извор масовне манипулације, од радија, преко интернета, до микрочипова и 5Г технологије", каже Бајфорд. Теорије завере је готово немогуће „измислити" од почетка, оне су увек надоградња неке приче која већ постоји, али се „оплемени" новим детаљима или технолошким достигнућима и примени на неки нови догађај или контекст. „Оне полазе од тога да било која криза која нам се дешава никад није нова, него је само последња карика у ланцу завере која је узроковала драматичне догађаје у прошлости"објашњава. Такође, добра теорија завере не тражи чврсте доказе, јер је управо њихов недостатак наводни показатељ колико су моћни они који „повлаче конце". „Све теорије завере које данас постоје о корони или вакцини садрже елементе које смо раније виђали, од антиваксера против дечијих вакцина до осталих. „Цела идеја да вирус не постоји, или да је биолошко оружје направљено у лабораторији, или да су мере против ширења заразе опасније од саме болести, репродукција су оног што је осамдесетих и деведесетих година 20. века говорено о ХИВ-у и сиди", каже Бајфорд. Мелинда и Бил Гејтс су основали добротворну фондацију 1994. године Име Била Гејтса није прво које обележава теорије завере - улога породице Ротшилд врло често је мистификована. „Ротшилди су постали део иконографије и фолклора завереничког дискурса јер су обједињавали више ствари. „У 18. веку, чланови ове имућне јеврејске породице били су повезани са масонском ложом у Франкфурту и због тога су они који верују у завере у њима видели идеалан спој између тајних друштава и јеврејске финансијске моћи и персонификацију светске завере", каже Бајфорд. Ротшилди, породица пореклом из Немачке, у историји је запамћена као моћна банкарска династија која је врхунац богатства и славе досегла у 19. веку. Готово два века је ова породица имала велики утицај на привредну и политичку историју Европе, наводи енциклопедија Британика. Србија, Запад и „неокортикални рат" Врло често, када га и у Енглеској људи питају зашто сада бујају теорије завере, Јован Бајфорд сети се како је Србија изгледала у време НАТО бомбардовања 1999. године. Бомбардовање Југославије Бајфорда је затекло на путовању кроз Јужну Америку, иако је у то време већ увелико живео у Енглеској. Кад је дошао у Београд у лето 1999. године, био је запањен „драматичном количином теорија завере", којих није мањкало те деценије. „Оно што је раније било лимитирано на десничарску штампу, часопис Треће око и на ноћне термине на опскурним ТВ каналима, тада је постало мејнстрим. „Власт је тврдила да ништа није онако како изгледа, а теорије завере су нудиле људима једноставно објашњење за рат лишено било какве свести о одговорности српске стране", каже. Годишњица НАТО бомбардовања: Шта се дешавало у пролеће 1999. Дошло је и до промене у типу теорија завера - људи су тада веровали не само да су Јевреји имали „посебан допринос" бомбардовању, већ и да се против Србије води „неокортикални рат". Реч је о посебној врсти рата којим се наводно паранормалним средствима утиче на психу људи. „Идеја о 'неокортикалном' рату је објављивана у званичном часопису Војске Југославије Војно дело. „О томе је писао човек који је неколико година раније као пуковник покушавао да формира 'Групу 69', која је требало да развија српско тајно парапсихолошко оружје уз помоћ мистика и јоги летача, а 1999. је био портпарол Војске Југославије", подсећа Бајфорд. „Многи, од званичних медија, до људи са којима сам разговарао у библиотеци или таксију, узимало је те тврдње можда не као потпуно тачне, али као нешто што свакако треба размотрити као легитиман став." Све ово га је инспирисало да уради докторат и касније напише књигу Теорије завере: Србија против новог светског поретка. У теоријама завера и њиховој поједностављеној подели на добре и лоше момке, Србија је била на страни добра, као острво које одолева новом светском поретку, а Запад је вечити негативац. „Била је распрострањена идеја да је све што смо гледали - снимци избеглица на Косову или докази о ратним злочинима - да је све медијска манипулација и да је све измишљено." Покушавало се да се представи да су „Срби мали слободарски народ, ког нападају јер желе да му отму територију, а све у жељи да се уништи православље и успостави владавина над целим светом". „Теорије завере увек дају одговор на питање зашто се лоше ствари дешавају добрим људима", објашњава Бајфорд. Косово Бајфорд каже да је „Запад имао и конкретнија обличја у тадашњим теоријама завере у Србији - долазило се до Ватикана, Јевреја, сатаниста, илумината, сионских мудраца и сличних". Протоколи сионских мудраца је антисемитски фалсификовани памфлет који описује наводну јеврејску и масонску заверу да се завлада светом. „У то време је изгубљена мера која би антисемитизам сматрала за нешто што је неприхватљиво у мејнстрим медијима", сматра он. Бајфорд закључује да је публицитет који су теорије завере добијале заправо доказ да су оне биле део званичног државног пројекта преко којих је режим Слободана Милошевића настојао да избегне одговорност за ратове и кризу. Ко је Јован Бајфорд? Дара из Јасеновца - пропуштена прилика Пошто је прошле године објавио нову књигу о фотографијама усташких злочина и њиховој улози и сећању на геноцид у НДХ, Бајфорд је са великом пажњом гледао филм Дара из Јасеновца, за који каже да је „пропуштена прилика". „Нема удубљивања ни у једну тему, а историјске чињенице нису осветљене. Филм је површан, емоције којима аутори посвећују велику пажњу су површне, а сцене и догађаји су само колаж различитих мотива и слика који су људима у Србији врло познати. „Филм, дакле, само потврђује оно што већ постоји у колективном сећању и то што људи већ знају. Све мане културе сећања на геноцид у НДХ пренете су на филмску траку", каже Бајфорд. Независна Држава Хрватска (НДХ) успостављена је на простору данашњих Хрватске, Босне и Херцеговине и Срема у Војводини 10. априла 1941. уз пуну сарадњу нацистичке Немачке и фашистичке Италије. Бајфорд сматра да је мотив за стварање и промоцију тог филма уверење да се Србима ускраћује право на сећање на логор Јасеновац. „То уверење, које мислим да је неутемељено, јесте да свет нема адекватну представу о српском страдању. „Да има, наводно би наша репутација у свету била много боља и свет би имао више разумевања за нашу ствар." Зато већ тридесет година, подсећа, постоји идеја да се државним новцем направи филм о злочинима у НДХ, који би био приказан на Западу. Бајфорд наводи примере посланика Батрића Јовановића који је о томе говорио у Скупштини 1991, па све до тадашњих премијера Републике Српске Милорада Додика и председника Србије Бориса Тадића. Тадић и Додик су пре десет година планирали снимање филма који су желели да режира Стивен Спилберг, а у њему би играо Роберт де Ниро, за кога многи верују да је „пријатељ Срба", на основу непотврђених медијских прилога. . „Та иницијатива је обелодањена баш у време када је Европска унија доносила резолуцију да 11. јул буде дан сећања на геноцид у Сребреници. „Додик је тада отворено рекао да у време када 'многи навијају да се трагедија у Сребреници, где је страдало неколико хиљада муслимана, претвори у дан жалости за цијелу Европу', Срби треба да направе филм о сопственом страдању да свет види како изгледају жртве геноцида на Балкану`", каже Бајфорд. Подсећање на догађај који и поред пресуде Међународног суда правде, власти у Србији не називају геноцидом. Идеја је заправо била да се каже да „Срби нису починитељи геноцида, већ да само могу да буду жртве геноцида". „Дара из Јасеновца, али и изложба о Јасеновцу у згради Уједињених нација 2018. године, најновији су начини да се то постигне. „Филм је кандидован за Оскара, а не зато што је то посебно квалитетан филм, него зато што је циљ да кроз мотив српског страдања поправи имиџ из деведесетих", сматра Бајфорд. Напомиње и да филм није приказан широм света, како се наводи у медијима,и да се његов утицај преувеличава. Он додаје да од деведесетих година прошлог века постоји и намера да се страдање Срба прикаже преко Холокауста, а као пример наводи да је та српско-јеврејска изложба у УН организована на Дан сећања на Холокауст. „Било ми је индикативно да је редитељ филма Дара из Јасеновца на РТС-у најавио да ће премијера бити на Флориди у граду који се зове Бока Ратон. Рекао је да 'то није случајно' и да тамо има јако много утицајних људи из света филма и бизниса који су тамо у пензији`. „А Бока Ратон је град чувен по томе што тамо живи много пензионисаних Јевреја, углавном из Њујорка", наводи Бајфорд. Очигледно је неко сматрао, тумачи, да филм треба популаризовати у Америци преко јеврејске заједнице. Рођени Београђанин који живи у Енглеској Када у разговору каже „ми", Јован Бајфорд мисли на Србе. „Кад сам био мали и одрастао у Београду, тамо сам увек био Енглез, јер је то било другачије. „Кад сам дошао овде, био сам нешто друго јер сам из Србије, тако да немам навику да се изјашњавам било како", каже кроз осмех. Помаже му што су у Британији демографске категорије законски усклађене. „Овде постоји White British (бели Британци) и White Оther (бели остали), ја сам увек White Оther", истиче Бајфорд. Овај 48-годишњи рођени Београђанин већ три деценије живи у Енглеској, али је успео да му у британској возачкој дозволи као место рођења пише Југославија. „По правилу, у дозволи не сме да стоји земља која више не постоји и то је мој мали успех, имам неку успомену", каже Бајфорд. Одрастао је на Вождовцу, где данас једна шума носи назив по његовом оцу. Јован каже да у тој промени имена није учествовао, као што није ни у иницијативи да Тимоти Џон Бајфорд добије улицу у Београду - сматра да је то ствар друштва, а он лична сећања на оца „чува за себе". Бајфорд каже да му је све донедавно било тешко да направи паралелу између Срба и Енглеза. „До пре пет година сам сматрао да постоји велика разлика у начину размишљања или односа према политици и институцијама у Србији и Енглеској. „Сматрао сам да је Енглеска земља у којој разне глупости, које се дешавају у Србији, никад не би могле да се десе - међутим, онда се догодио Брегзит", каже он, описујући британско друштво које је одлучило да напусти Европску унију. Тада га је Британија неодољиво подсетила на бившу Југославију. „Кад сам отишао из Југославије, тамо је главни мотив био да ће 'Срби пре јести корење него што ће да се одрекну свог суверенитета', а онда, 25 година касније, седим у Енглеској и слушам у парламенту да људи говоре то исто", каже кроз осмех. У истом духу закључује: „Ако ме је нешто научио Брегзит, то је да је људска глупост универзална." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk