Продаја Београђанке: Како је Палата Београд постала терет главног града
„Под један водоравно је и овог јутра - Сава. Под један усправно - Палата Београд, из које вас поздрављамо".
Београђанка је један од највећих симбола главног града Србије. Том реченицом је пре неколико деценија, са врха Београђанке, Душко Радовић пожелео Београду добро јутро. И да је Београд крцат солитерима као Њујорк, Београђанку би реченице чувеног мргуда издвајале од осталих небодера. Међутим, других таквих солитера са староградске стране нема, па Палата Београд готово пола века сама надгледа град, док се са ње - барем за привилеговане - пружа прилично инспиративан поглед. „Имали смо најлепши поглед, увек је чинио да имам инспирацију", каже за ББЦ Бранислава Милунов, некадашња новинарка радија Студио Б. „Дуго сам радила јутарњи програм, па сам долазила на посао кад и Душко Радовић. На пример, видим са прозора аутобус који прелази Панчевачки мост, па уживо у програму поздравим људе који су у њему. „Тако се и он вртео у круг и смишљао приче за Београде, добро јутро", каже она. Међутим, за Београђанку би 2020. могла да буде прилично бурна - град најављује да ће је продати, о чему се готово ништа не зна. Овако изгледа поглед са 19. спрата. „Непознаница" „Та најава нам је била велико изненађење", каже за ББЦ на српском Милорад Бјеличић, директор Београдске отворене школе, са 16. спрата Београђанке. „Додуше, то је било само у медијима - ни ми као закупци, ни градски органи нису упознати са продајом... Није било никакве градске одлуке на ту тему", додаје он. Ипак, како каже, међу закупцима постоји „велика непознаница" какав ће статус имати код новог власника. Актуелни власник Београђанке и већине пословног простора у њој је град Београд, чији је заменик градоначелника Горан Весић први најавио продају. Весић наводи да је град са Београђанком на губитку, што ће бити решено када зграда добије приватног власника. „Од пореза на имовину годишње бисмо могли да приходујемо око милион евра", изјавио је Весић. Лична карта Из градске управе до тренутка објављивања овог текста нису одговорили на питања ББЦ-ја колики су тачно губици и колико кошта одржавање зграде. Медији преносе да потенцијални нови власник неће смети да је руши, али из града нисмо добили потврду да ли ће бити неких услова пред продају. Изградња Београђанке трајала је од 1969. до 1974. године. Како изгледа живот у Палати Београд? Као један од разлога продаје медији наводе и то што зграда дуго није реновирана, па је унутра време стало у седамдесетим годинама прошлог века. Да проблема заиста има, сведоче и они који тамо раде. „Као највећи проблем видимо застарели систем вентилације, односно дотока и пречишћавања ваздуха", наводе за ББЦ из Агенције за реституцију, која у згради користи неколико спратова. Како наводе, током грејне сезоне чести су и прекиди снабдевања електричном енергијом због преоптерећености мреже. То потврђује и Бјеличић. Kako su Beograđani, nindža i dvojica Kineza očistili Beograd „Струја је дизајнирана за време када нису постојали компјутери, па нема довољан број утичница, на пример. Тога једноставно није било у то време", наводи. „Урађено је све врло квалитетно и добро за оно време. Стандарди енергетске ефикасности су се сигурно променили и унапредили, али то је све и даље врло пристојно", додаје. Из Агенције за реституцију додају да „готово сваке године у зимском периоду долази до прокишњавања". „Посебно истичемо проблем за грејањем до којег долази услед застарелости постројења за дистрибуцију грејања, али и дотрајале столарије и лоше топлотне изолације", наводе. Због тога је, додају, процес рада „знатно отежан у зимском периоду". Они истичу да су „бројни недостаци последица вишедеценијског неулагања у одржавање и ремонт инфраструктуре". Заменик градоначелника Београда Горан Весић изјавио је да ће се крајем јануара знати нешто више од продаји Палате Београд. „Зграда је пуна, има само неколико слободних канцеларија. И ми смо хтели да се проширимо, тражили смо две нове канцеларије, али их нисмо добили", каже Бјеличић. „Додуше, има мало комерцијалних закупаца, остали су државни или градски органи". Поред Агенције за реституцију, ту су Агенција за јонизујућа зрачења, разни градски секретаријати, Путеви Београда, Транспортна заједница, а и Фонд за науку се скоро доселио, истиче он. На адреси Масарикова 5 су и Боксерски савез Србије, Савез за скокове у воду, као и Теквондо асоцијација Србије. Али ко све од њих плаћа закуп? „Ми плаћамо пуну цену, немамо никакву субвенцију", истиче Бјеличић. „Град има право да одреди ко може да буде ослобођен плаћања закупа, а ко не, али струју, воду и грејање мора да плаћа свако", истиче. Београђанка је деценијама незаменљиви део београдске панораме. Колико кошта одржавање? Бјеличић каже да инвестиционо одржавање плаћа град и да не зна колико износи. Одговор на то питање нисмо добили од градске управе до објављивања овог текста. „Ми закупци плаћамо текуће одржавање - струју, воду и грејање. Да, троши се доста воде... На пример, вода у писоарима тече 24 сата без престанка", каже Бјеличић. Како каже, „све из седамдесетих и функционише, али може боље". „Град, колико ја знам, није имао нека већа инвестициона одржавања, осим што су пре седам, осам година променили лифтове, ништа друго. Ти лифтови су заиста најсавременији", додаје. Он истиче да Београдска отворена школа за 22 године живота у Палати Београда никада није закаснила ни са једном киријом. „Одржавање које плаћамо - струја, вода, грејање, обезбеђење, чистачице - скупље је него сам закуп", додаје он. Из Агенције за реституцију наводе да они нису закупци, већ да као агенција коју је основала Влада Србије имају право коришћења пословног простора Београђанке. Навели су и колико их коштају трошкови одржавања на месечном нивоу - 2.340.959,70 динара, а трошкови су следећи: Наводе и да су из „сопствених средстава извршили знатна улагања у пословни простор у циљу побошљања услова рада и прилагођавања простора делатности агенције". Чувени Душко Радовић на улазу у Београђанку има статуу. Најактуелнија тема последњих дана у Београду било је загађење - погледајте шта смо све урадили на ту тему: А како је било некада? Модерно. Београђанка је била највиша на Балкану и прва „паметна зграда" на овим просторима. То значи да су се, на пример, тих давних седамдесетих и осамдесетих, ролетне аутоматски спуштале кад угледају Сунце. Ипак, изградња није била лака, јер су мајстори морали да се изборе за подземним водама на које су наишли приликом копања темеља, па је десетак извора спроведено у канализацију. „Без обзира на то што је зграда била паметна, ипак је било проблема са недостатком ваздуха", присећа се Бранислава Милунов како је некада изгледало радити на Студију Б. „Онда смо се ми на радију досетили, па смо на једном месту пробили зид малог студија где су се снимале рекламе", додаје. Како каже, често су се кварили системи за проток ваздуха, па су на 22. спрату могли да осете шта се кува на петом, где је била кухиња. У Београду је одржана трка у доњем вешу, на неколико степени испод нуле. „Недостајао ми је свеж ваздух. Не волим паметне зграде, јер хоћу ја да отворим прозор, а то је тамо било немогуће. Зато бисмо нашли прозорче, завлачили се код њега и дисали на шкрге", наводи уз осмех. Милунов је на Студио Б стигла 1980. и тамо се задржала две деценије. „За улазак у зграду је био велики протокол - није могао свако да дође и каже 'идем на пети спрат'. Ипак, ако си ВИП, могао си да шмугнеш, а да се не зна", каже она. „Имали смо помоћни лифт који је од самопослуге ишао скроз до 22. спрата. То је заправо теретни лифт којим су пребацивали робу до ресторана на петом спрату. „Једном је Лепа Брена, кад је била гост код Марка Јанковића у емисији Од доручка до ручка, морала да иде тим лифтом јер су је многи чекали на улазу". У згради Београђанке некада је био познати клуб Шестица, а Милунов истиче и да је у „срећнија времена" ресторан на петом спрату био прилично ин место. „И знало се - петком се тамо иде на пасуљ који организује културна редакција. Петак је био дан за пасуљ", присећа се уз осмех. Београђанка би ускоро могла да добије потпуно ново рухо Шта даље? Не зна се. И даље је све на нивоу најаве у медијима, али тешко да би се неко усудио да помери Београђанку са њеног места... Иако се током деценија све око ње прилично променило. „У оно време се није нешто много градило, тако да се поглед није толико мењао. А леп је поглед, посебно на Ушће... Види се цео град", каже Милунов. Како наводи, новинари радија Студио Б су били привилеговани јер су са прозора могли да прате све што се дешава. „Колега Вељко Пајовић и ја смо једног јутра приметили дим из Југословенског драмског позоришта. Вељко је одмах узео радио станицу и отишао тамо да извештава, а ја сам била у студију", присећа се. „То је та предност - могао си да видиш шта се дешава, могао си да видиш где је гужва. „Нажалост, била сам ту и када су на улице Београда изашли тенкови... То је био невероватан осећај и призор. Са те висине смо чули како тенкови бубњају кроз центар града. Језиво". Симбол Београда иде на заслужени одмор Радио Студио Б ове године слави 50. рођендан, а Милунов зна шта би волела да добије на поклон. „Немам неке емоције што се продаје тиче... Нека, можда ће неко водити више рачуна о згради, али волела бих да студио остане. „Волела бих и да се направи музеј, да се отвори видиковац, да тамо долазе туристи, да се горе чује глас Душка Радовића... Могао би да буде и лифт са спољне стране зграде, то је сада могуће". А Београд ће у међувремену, као и увек, наставити живот. Додуше, последњих дана у магли. „Стари Београд кренуо је у Нови, Нови у стари, као и сваког јутра. Мостови су пуни аутомобила. И једни и други мисле да је боље на другој страни. Кад утврде да није, вратиће се тамо одакле су пошли", рекао би један чувени мргуд. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk