Интервју петком: Београђанин, звезда руске тркачке сцене
Рекреативне тркаче могла би да обрадује вест да ће 46 највећих маратона од наредне године увести пласман по годишту учесника.
Одрастао је на Бановом брду у Београду, пре четири године се преселио у Москву, данас тамо има породицу и организује трке Најбољи у својим старосним групама ће тако моћи да обезбеде пласман на светски шампионат у маратону за аматере и рекреативце. Сада то такмичење постоји само за професионалне маратонце. Та норма неће моћи да се освоји на Београдском маратону, јер се не убраја у најбоље на свету. Али ће, на пример, у Москви, на календару бити 11 оваквих трка наредне године, у организацији Московског маратона. А део организације свих њих је Београђанин Милан Милетић. Један од првих тренера рекреативног трчања у Београду, који је у међувремену постао спортски директор Московског маратона. И у Русији важи за пионира рекреативног трчања. За ББЦ на српском прича зашто се из Београда одселио за Москву, постао Ајронмен након три месеца тренирања, посредно помогао упознавању пет парова... „Људи у великим градовима су често данас превише отуђени, усамљени, одвојени од природе. Тако је у Москви и вероватно у сваком великом граду. Желим да им помогнем да буду срећни, да не трче због резултата и медаља, већ због здравља", почиње Милетић. У Москву се преселио пре четири године. Тамо га није чекао посао, али је имао јасан циљ шта жели да уради. Наставио је оно што је започео у Београду - популаризацију рекреативног трчања. У Русији је почео са организовањем спортских кампова, који како каже, осим што су спортски, помажу људима да се ослободе и постану отворенији. Камповима је касније придодао и трчање. „У Моксви ми је живела девојка, па сам и раније одлазио на сваких месец дана, имао пројектне послове. Када сам се преселио, направио сам пројекат урбаног фитнеса напољу. Били су то бесплатни тренинзи у природи, на које је долазило по 200-250 људи", прича Милан. Тај пројекат је био бесплатан, али су га монетизовали - градећи имиџ, па су их ангажовале фирме да за њих воде корпоративне тренинге. Данас организује трке у Москви „Имали смо, тако, један велики бесплатни пројекат који је увлачио људе у спорт, као и неколико мањих, преко којих смо зарађивали", прича Милан. Пре тога је разговарао са људима из Московског маратона да заједно направе тркачки клуб, али они, како каже, у том периоду нису били спремни. Након неколико година, поново им је понудио исто. Исход је овог пута био другачији. Постали су партнери на пројекту који треба да повећа број тркача у Русији. „Трчање није егозотика" „Трчање у Русији није нарочито популарно. Први клубови за рекреативце појавили су се 2012. Ни данас није много другачије", прича Милетић. Ствари се мењају, али споро, каже. „На почетку се десио велики бум, али онда то није расло истом брзином којом је почело". Процењује да у Београду трчи процентуално више људи него у Москви. Током читаве године, између пет и седам хиљада Московљана трчи, а у главном граду Русије живи више од 12 милиона људи. „Тамо се трчање и даље сматра некаквом егзотиком. Ми мењамо тај став и желимо да покажемо да је то мејнстрим - тренд, култура и начин живота који је људима у великом граду потребан да не би изгубили здравље." У Тркачкој заједници у Москви, чији је један од оснивача, трчи више жена. „Филозофија нашег клуба је социјализација кроз спорт. Желимо да се људи баве спортом да би квалитетније живели. Кроз редовно бављење спортом, резултати сами долазе. У клубовима који су концентрисани на резултат, с друге стране више је мушкараца", прича Милан. Каже и да нису ретке ситуације да људи почну да трче када им се догоде велики емотивни губици. Највећим успехом сматра то што помаже људима да буду срећни „Људи су данас усамљени, тужни, удаљени и ми им помажемо да буду боље. Мени је највећи резултат то што знам да су захваљујући клубу настала многа нова пријатељства. Пет парова се упознало у нашем кубу и касније венчало, а родила се и једна беба. Када схватим колики је мој утицај на срећу људи - нема већег успеха од тога." Како објашњава, на тренинзима раде и такозване ајсбрејкинг вежбе. „Једна од њих је грљење. Буквално терамо људе да само десетак минута грле једни друге или да ходају држећи се за руке. Нама је спорт инструмент да људе чинимо срећним." Није важно победити Усредсређеност на резултат је и један од разлога што људи у Москви нису заинтересовани за трчање. „Спорт се у Русији капитализује и продаје по принципу: претрчи полумаратон или маратон и постани човек", коментарише Милетић. Заинтересованима се нуде седмонедељни програми тренирања за полумаратон. „Људи за седам недеља натренирају, униште колена, некако претрче тај полумаратон и више не желе да потрче никада у животу. Ми хоћемо да их научимо да им трчање не треба због медаља и резултата, већ због здравља". Осим тога, проблем је, каже што су у Москви велики брендови „размазили" тркаче разним поклонима. „Дођеш на један или два тренинга - добијеш мајицу. Тренираш месец дана - поклоне ти патике. Истрчиш трку - добијеш медаљу. Сада су људи одмах почели да питају шта ће да добију ако дођу на тренинг. Ако истрче пет километара и не добију медаљу, разочарају се. Ми хоћемо да покажемо људима да све то није битно. За мање трке смо и престали да дајемо медаље, дајемо беџеве", објашњава. Интервју петком: Човек који је Супермена довео у Србију Интервју петком: Рокенрол песник на фудбалском задатку Тркачка заједница у Русији није много велика, али је млада. Највећи број тркача има између 25 и 35 година, док је у Европи и Америци највише рекреативаца између 40 и 45 година. „Људима треба да се нуде краће и занимљивије, тематске трке. Ми ћемо следеће године први пут правити женску трку, као и трку за власнике паса. Од ове године смо почели да правимо дечије трке. Наш циљ је увлачење нових људи у спорт", прича Милан. Случајно је 2010. године постао Ајронмен Наредни Московски маратон одржава се 23. септембра и очекује се око 35.000 учесника. То ће бити осма овогодишња трка у организацији предузећа чији је Милетић спортски директор. Њему припада организациони део посла. „Када су ме позвали да радим за њих, дали су ми да организујем трке. Московски маратон почели смо са две трке у години, а ове године ћемо имати девет. Наредне је на календару чак 11 трка." Ајронмен Милан трчи од детињства, али се озбиљно њиме бави тек пошто је случајно постао и Ајронмен - завршио такмичење на Ајронмен триатлону у Ници 2010. године. Ајронмен триатлон је такмичење у три дисциплине - 3,8 километара пливања, 180 километара вожње бицикла и 42,195 километара трчања - у једном дану. „Имао сам клијента Американца ког сам припремао за то такмичење. Он је побољшао свој резултат и мени уплатио учешће. Проблем је што се то десило три месеца пре такмичења." Завршио је то такмичење, али га не истиче као нарочито достигнуће. „У Русији је од тријатлона и од Ајронмена направљен статусни симбол. Они који су учествовали, воле и на визиткарте да ставе да су Ајронмени. За мене је Ајронмен сваки радник на градилишту, свако ко почисти своје двориште и помогне баки из комшилука." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk