Суд, тужилаштво и контрола правосуђа: Зашто је важна подела власти у 100 и 500 речи
У последњих неколико година чули смо бројне идеје о изменама Устава због реформе правосуђа, али предлог државног секретара Министарства правде Радомира Илића да би „као у Француској, председник Александар Вучић могао да бира судије" изазвао је огромну пажњу.
Премијерка и министри редовно одговарају на питања посланика - сматра се да тако, између осталог, парламент контролише рад Владе Вучић је убрзо потом рекао да „нити постоји таква иницијатива, нити је то његова жеља". Ипак, опозиција и део стручне јавности су Илићеве речи протумачили као потенцијално кршење Уставом загарантованог начела о подели власти. Зашто је подела власти тако осетљиво питање? Шта она представља и зашто је битна? У 100 речи „Подела власти" представља концепт расподеле надлежности између три гране влати - законодавне, извршне и судске. Поента је спречити да појединац или група људи доноси законе, одлучује о њиховој примени и на основу њих и суди. У Србији је Народна скупштина носилац законодавне, а влада - састављена од премијера и министара - извршне власти. Мрежа судова чини трећу грану власти. Правосуђе је по Уставу Србије независно Између њих би требало да постоји равнотежа и међусобна контрола. По Уставу Србије, судска власт је независна. Зато један човек не може истовремено бити и посланик и министар и судија. Може да има само једну од ових функција. Творац ове идеје је француски филозоф Шарл Монтескје. Подела власти у 500 речи У готово свим државама, први политички орган је или председник, или влада са парламентом. Парламент је упућен на владу коју бира, смењује и контролише, а влада има право да распусти скупштину. Судови и уставни суд контролишу извршну и законодавну власт тиме што могу да укину њихове законе и друге акте који су неуставни или незаконити. „Без поделе власти имали бисмо неограничену и неконтролисану моћ у једном органу власти - диктатору, апсолутисти, султану или некаквом комитету", каже за ББЦ професор Правног факултета Универзитета у Новом Саду Слободан Орловић. Он каже да подела власти не би требало да буде само хоризонтална - на парламент, владу, шефа државе, суд или уставни суд - већ и вертикална. Таквом поделом, надлежности су подељене између институција државе, региона или покрајина и локалне самоуправе. Већина држава има уставе којима је прописано како се дели власт у земљи, али често је то „само фасада која служи аутократској власти као изговор за легитимисање поретка као демократског", оцењује професор Факултета политичких наука Зоран Крстић. „Добар пример представљају бројне постсовјетске републике у којима је власт формално подељена, али је суштински у рукама свемоћних шефова држава који су током вишедеценијске власти, узурпирали све полуге моћи", наводи Крстић за ББЦ. Зашто је Илић узео пример Француске? У Француској председник, заиста, има велика уставна овлашћења. „Он има право именовања људи на неке од најважнијих позиција у земљи. Неке функционере поставља самостално, попут председника и три члана Уставног суда, за друге је потребно да одлуку донесе влада", напомиње Крстић. Девојка са лицем у бојама француске заставе У Уставу Француске стоји да Високи савет судства предлаже судије, а председник државе их именује, додаје. „Треба правити разлику између именовања и избора. Иначе, ова процедура именовања је прилично сложена и неретко изазива конфузију у тумачењу и реализацији", закључује Крстић. Шта би било да нема поделе власти? „Непостојање поделе власти чини политички систем недемократским. У таквом систему, власт која има највећу силу, може да чини све што јој је по вољи, почев од тога да укида и крши основна људска права до тога да узурпира надлежности других органа, чак и да гони и суди самовољно а не по закону. „Такво стање, показало се, није одрживо јер такву власт свргава сам народ, пре или касније", додаје Орловић. Народна скупштина предстваља носилац законодавне власти у Србији Монтескје: Власт подељена између краља, парламента и владе Монтескје је у делу О духу закона разрадио концепт поделе власти чији је циљ спречавање тираније и очување слободе појединца, али таквих идеја било је и раније. Важност овог концепта, каже Крстић, увиђамо код самог Монтескјеа. „Kако се власт не би могла злоупотребити, потребно је да, распоредом самих ствари, једна грана обуздава другу", каже он. Орловић напомиње да је Монтескје заправо заокружио модел поделе власти описујући Британску империју из 18. века. „У њој је подела власти, какву и данас имамо, по први пут уведена између краља, парламента и владе, док је судска власт остала изван политике", додаје он. Да ли је подела власти одувек постојала? Европске државе почеле су да уводе поделу власти после Француске револуције 1789. године. Међутим, у неким земљама које су уставом прописале да ће власт бити подељена, било је периода у којима ове поделе у стварности није било или је није било довољно да власт буде контролисана и ограничена, наводи Орловић. „У социјалистичким државама подела власти је била прокламована, а заправо је сва власт била у рукама политичке странке или њеног вође. У тоталитарним системима - нацистичким и фашистичким - није чак била ни прокламована." Тамо су вође опонашале некадашње цареве и имале неограничену моћ. „И касније, завршетком Другог светског рата Франкова Шпанија и Салазаров Португал су у измењеним околностима одржавали тај дух", додаје Крстић. А шта је највећа опасност по поделу власти данас? Моћ владајуће политичке странке, одговара Орловић. „Она преко министара и посланика стварно управља и владом и парламентом, а то значи да парламент нити може нити жели да контролише и ограничи владу", упозорава он. Крстић каже да је подела власти угрожена у свим ауторитарним режимима. „Па чак и оним који слове за демократије, али су на власти партије и појединци који у сврху „националног јединства" одузимају надлежности институцијама, попут Пољске и Мађарске", наводи он. Где нема поделе власти? У Уједињеним Арапским Емиратима, Саудијској Арабији, као и у неким афричким државама у којима практично, и поред устава, постоје диктаторски режими, каже Орловић. Саудијски принц Мухамед (десно) и убијени новинар Џамал Кашоги (лево) Случај: Саудијска Арабија Земље попут Саудијске Арабије или Северне Kореје представљају типичан пример одсуства поделе власти, сматра и Крстић. „Такав тип ауторитарне власти се може означити као султанизам, а карактерише га неограничена владавина, владавина страха, поистовећивање личности владара и државе". Као илустративан пример тога наводи случај Саудијске Арабије која носи назив по владајућој династији. „Таква уређења у пракси погодују једино владајућој династији и уском кругу људи око владара, што на дуже стазе доводи до потпуне дестабилизације. То смо имали прилике да видимо у појединим блискоисточним државама попут Ирака и Авганистана", наводи Крстић. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk