Корона вирус и политика: Да ли ће свет после пандемије бити равноправнији
Ова пандемија не односи се према свим људима исто. Неки су изоловани у осунчаним баштама, други морају да зуре кроз прозоре скучених станчића.
Фемке Халсема, градоначелница Амстердама, неколико године је предводила лево орјентисану Зелену партију Истраживање показује да посао чешће губе млади и жене који су већ ионако зарађивали мање, а сам вирус непропорционално погађа људе обојене коже. За раднике који живе од дневница, изолација значи да немају шта да једу. Депресивно је али не и толико изненађујуће да ова криза има потенцијал да сиромашне претвори у много сиромашније. Али кризе могу да буду и тренуци промене. Не би било први пут. Финансијска криза 2008. године довела је до стварања социјалне сигурносне мреже у Бразилу. У Азији крајем деведесетих, рецесија је довела до здравственог осигурања за све на Тајланду. Пођите још више уназад и видећете да је Велика криза у САД изнедрила рађање социјалне заштите. Други светски рат био је подстицај у Великој Британији за данас веома цењену Националну здравствену службу. Кризе умеју да наведу друштва да ураде ствари које су раније биле незамисливе. Могу ли да нас наведу да направимо жртве после којих би свет био више фер? Сто евра за пунолетне грађане: Мера о којој не престаје полемика Губитак милиона Тако нешто се десило у једној малој компанији у Сијетлу пре само неколико недеља. ББЦ је почетком године направио профил компаније Гревити пејментс. Бавио се петогодишњицом одлуке донете напречац. Генерални директор Ден Прајс је, наиме, 2015. године смањио себи плату за милион долара како би могао особљу да исплаћује минималну плату од 70.000 долара годишње. То се испоставило као успех, број запослених у компанији се удвостручио, радници су били задовољнији и радили су марљивије. Могли су да купују куће или имају више беба - а зарада је била у порасту. А онда се свет распао. Током видео позива прошле недеље, Прајс је деловао исцрпљено. Био је то стресан период. „Никад немам главобоље нити било шта слично", каже он. „А сада ме боли глава већ пет недеља." Ден Прајс у бољим временима Седиште Гревитија налази се у Сијетлу, једном од првих градова које је погодио вирус. Он обрађује уплате преко картица за мала и средња предузећа и узима проценат од трансакција. Многи његови клијенти су барови, продавнице, кафићи и ресторани - они који су најгоре погођени прописима само-изолације. Прајс каже да је од зараде у висини од четири милијарде долара месечно компанија спала на две милијарде. Била је славна по великодушним платама, па су Гревитијеви месечни трошкови били високи. Ако не буде радила ништа, компанија ће губити милион и по долара месечно и Гравити ће банкротирати за свега неколико месеци. Прајс је знао да не жели да отпусти никог од особља, нарочито не у време кад су им преко потребне повластице као здравствено осигурање. Али је знао и да не жели да повећа трошкове услуга муштеријама које су такође биле у проблемима. А није знао шта друго да уради. Али ускоро ће се десити нешто изузетно. Људи испред раста Живимо у једном од највећих социјалних експеримената којима ћемо икада присуствовати. Док вирус корона путује око света, земља за земљом пада у изолацију попут домина. Заустављајући њихове економије на силу, владе стављају људе и њихово благостање испред економског раста. Сви се надамо да изолација неће дуго трајати, али има оних - као што је Италијан Уго Ђентилини, који се брави програмима социјалне заштите за Светску банку - који се надају да неке од њених наслеђа зато хоће. Он сматра да има много разлога за оптимизам. Сваки дан се најављују нови програми за помоћ најсиромашнијима које је погодила пандемија. Његово истраживање показује да преко програма трансфера готовине помоћ треба да добије 622 милиона људи како би се ублажиле последице пандемије. Он каже да владе вредно раде на томе да се осигурају да она стигне до правих људи. Мароко и Колумбија праве видео снимке за Јутјуб како би помогли људима да се пријаве за помоћ. У Уганди неке адолесценткиње које су морале да прођу обуку да би добиле мале стипендије сада ће свакако добити новац. Индија каже да ће у готовини исплатити 27,5 милиона људи који су пријављени у програм јавних радова - док год се не појаве на послу. Колумбијска престоница Богота дели готовину за пола милиона домаћинстава уколико пристану да се држе социјалног дистанцирања и избегну породично насиље. Ово су само неки примери међу стотинама програма који су се појавили у последњих неколико недеља. Ђентилини каже да је прерано рећи колико ће ефикасни они бити, али се нада да ће једном кад буду примењени ови системи постати трајнији. Деца и епидемија: Питали смо децу како разумеју вирус корона Радикална идеја „Било би лудо данас захтевати мању државу у кризи као што је ова, потребна вам је веома активна држава", каже Дороти Гуереро, активисткиња за социјалну и климатску правду при Глобал џастис нау. „Питање колико би велике владе требало да буду сада је избило у први план." Иако је она изузетно забринута због оног што изолација чини сиромашним људима, сматра да би пандемија могла да оспори нешто што се налази у самој сржи глобалне економије. „Раније су нам говорили да све треба да препустимо тржишту, тржиште ће све обезбедити, тржиште ће све кориговати, тржиште ће решити све проблеме", каже она. „Мере које се предузимају у већини земаља нису тржишне интервенције, то су владине интервенције." Она види пораст интересовања за идеју која се све донедавно сматрала екстремно радикалном - универзални основни дохоци. Чак је и Папа изнео мишљење о овоме у ускршњој посланици. Папа Фрања је позвао људе да буду „фласници живота у времену смрти" „Ово би могло да буде право време да се размисли о универзалном основном дохотку", рекао је он, „који ће узети у обзир и наградити племените, основне задатке које извршавате." Гуереро такође сматра да је позитивно то што се послови који су се сматрали „ниже стручним" - курирске испоруке, рад у самопослугама, брање воћа и поврћа - сада сматрају очигледно кључним за наше преживљавање. „У Италији, радници захтевају веће плате, већу заштиту", каже она. „Ово не би смело да буде питање милостиње." „Ја сам са Филипина и знам да већ има много филипинских медицинских сестара које су умрле. То ће за последицу имати потражњу за већим платама и заштитом." Истраживање показује да је Шпански грип учинио управо то - пребацио преговарачку моћ из руку послодаваца у руке радника. А неки послодавци немају никакав проблем с тим. Да ли светској привреди прети рецесија - или још горе - економска криза? Ко ће то да плати? Кад је Ден Прајс крајем марта окупио особље за позив преко Зума да би разговарали о будућности Гревити пејмента, имао је само лоше вести. Џаред Спирс из тима продаје био је један од 200 запослених који су учествовали у том разговору. „Било је то негде око треће недеље откако смо чекали да брод потоне", каже он. Пред почетак састанка обузело га је осећање страха. „Приватно истовремено размењујем поруке са десет различитих људи и питамо се, да ли је то то?" Прајс им је представио проблем - рупу од 1,5 милиона долара у зарадама компаније - и замолио за идеје како да је попуне. Рекао је да не жели никога да отпусти и није желео да повећа цену услуга клијентима, а Џаред Спирс каже да се већина сложила с њим. Неко је предложио обавезно смањење плате за све, други су рекли да то не би било фер. Компанија је упошљавала разне људе; неки су имали супружнике или партнере који су те недеље изгубили посао, неки су били самохрани родитељи. Сви су сложили око једног - смањење плате биће добровољно и анонимно. Прајс каже да је био запањен искреношћу неких људи. „Био је ту један човек који је рекао: 'Хеј, моја жена зарађује гомилу новца. Не морам да будем исплаћен сада.'" Неки од људи присутних у том разговору су се закикотали. „Просто је смешно чути некога како то изговара наглас." Ипак, и даље нису знали да ли ће то функционисати. „Била сам прилично скептична", каже Тами Крол, оперативна директорка Гревитија. „Мислим да смо сви били." Али уштеда је премашила задати циљ. Морали су да се поново обрате неким људима и да их замоле да понуде мање. Све је више америчких породица којима је потребна помоћ у виду хране „Мислим да смо покрили милион долара трошкова за мање од две недеље", каже Прајс, „што је за мене било напросто шокантно." Спирс није изненађен. За њега тренутак није био најидеалнији, управо је добио бебу и његова жена није радила. Али заједнички су се сложили да могу да приуште смањење од 20 одсто. Он не види ништа посебно херојски у томе што је урадио. „Не мислим да је наша компанија толико јединствена да имамо групу од 200 људи који су већи алтруисти од људи који раде за наше конкуренте", каже он. „Лекција је да само треба да причате са вашим послодавцима." Али ово није нормалан начин пословања. Већина руководилаца се учи да су, током рецесије, прво место где правиш резове запослени. Али кад се запослени осећају да су цењени, каже Спирс, они могу бити ти који ће вас спасти. На свом Твитер налогу Ден Прајс се свакодневно буни против милијардера. Недавно је његова срџба била усмерена против пакета мера америчке владе за који каже да помаже великим компанијама на штету малих. За активисте против неравноправности, оно што ће владе урадити у наредних неколико месеци и година практично је кључно. Оне одлучују да ли ће терет рецесије понети богати, сиромашни или намучена средња класа. „Могло би да се окрене ка једном од два екстрема", каже Ендрју Самнер, развојни економиста са Краљевског колеџа у Лондону који је написао катастрофични извештај према ком би пола милион људи могло да буде гурнуто у сиромаштво овом пандемијом. „Можда ће у неким земљама преовладати осећај да мора постојати узајамни интерес, да ће они који имају више желети да плате већи порез." „Или ће се свет поделити на апартхејдски систем." „Зависи од тога какав буде био однос према пандемији и каква буде била политичка реакција", каже економски антрополог Џејсон Хикел. Носач ковчега излази са сахране у Бруклину „Потребна нам је економија која може да обезбеди две ствари - добробит човека и еколошку стабилност. Уколико наша економија не успе да постигне те две ствари, морамо да се запитамо: У чему је сврха?" Понекад су градоначелници у бољем положају да донесу ту одлуку од националних лидера. Група европских градоначелника из неких од најтеже погођених градова каже да штедња није одговор на ову рецесију. Једна од њих је градоначелница Амстердама Фемке Халсема. Она каже да ће Амстердам одустати од економског развоја као мере просперитета и уместо тога пратити колико добро сами људи просперирају у граду. „Никад пре нико у главнотоковској политици није изнео такав предлог", каже Џејсон Хикел. „То је веома важан моменат." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk