Како је возач Љуба одушевио Србију: „Нисам ја ништа посебно, само сам... Нормалан“
Београд, пола осам, јутарњи шпиц.
Љуба вози аутобус на линији 35 - од новобеоградског Блока 20 до гробља Лешће Гужва - свуда. Да, касните на посао, у аутобусу је 300 степени, а госпођа поред има обичај да вас лактом муне у ребра и с времена на време вам крвнички стане на ногу. Дан можда није добро почео, али све може да се промени ако сте ушли на прва врата и близу сте возача Љубе Маринковића. „Захваљујући овом човеку имам осећај да се возим са пријатељем", написала је о Љуби на Фејсбуку једна Марина. Њен статус и опис возача Љубе изазвао је доста пажње на интернету, па се медији сада утркују да разговарају са њим. Шта то онда Љуба ради? „Кад уђе неко нервозан, ја кажем: 'Госпођо, полако. Хоћете чоколадицу? Мало шећера? Могу да вам отпевам нешто, није проблем'", каже Маринковић за ББЦ на српском. „И они се насмеју. Смире се и буде све ок. Ширим позитивну енергију. „У принципу се према свима односим као према пријатељима које познајем 100 година", истиче Маринковић. Маринковић често преко разгласа помаже путницима Психолог Љуба ће ускоро напунити 36 година, из Београда је и има троје деце - четврто је на путу. Надају се да ће бити девојчица. Возио је аутобус од 2008. до 2013, након чега је „похитао за новцем", да би се недавно вратио возачкој каријери, а бави се и производњом замрзнутих пецива. Играо је дуго и фудбал - „мало у Минхену, мало код нас" - али га је повреда спречила да уради нешто више. Зато сад поново вози аутобус и то на линији 35 - од новобеоградског Блока 20 до гробља Лешће - што „обожава" да ради. „Волим тај контакт који имам са људима, волим да ширим позитиву и помогнем где год могу. Онда ништа није тешко". Маринковић истиче да он заправо „не ради ништа посебно, само посматра околину". „На пример, ако видим да је неко ушао са дететом на средња врата, онда на разгласу кажем да им се направи место да седну. „Исто је ако уђе неко старији, труднице или инвалиди. А кад видим да је неко намрштен и тмуран трудим се да га насмејем. „Посматрам околину, схватим шта је коме потребно и у 90 одсто случајева ми успе", наводи. Значи психолог? „Па, може се рећи", одговара уз осмех. Марина Николић која је на Фејсбуку објавила Љубину причу, каже за ББЦ да „једноставно није желела да овакво нешто остане непримећено". „Моје мало добро дело за јучерашњи дан је било да скренем пажњу на човека коме је стало до људи и који свој посао ради најбоље што може", истиче она. „Не треба рећи да, иако га не познајем, знам да само добар човек може овако ширити љубав и радост. Јер Љуба је љубав". Симбол Београда иде на заслужени одмор Шта је Марина написала? Улепшава ми дан, а да га ни не познајем. Он вози, али то није све. Он прати шта се дешава у аутобусу и около и користи разглас да помогне, олакша, развесели. Кад он проговори у разглас, сви се са осмехом погледају, атмосфера у аутобусу се промени и више ни највећа гужва не пада тако тешко. Данас, нисам изашла на својој станици, продужила сам аутобусом до окретнице да бих му пришла и питала га да ли он то ради сваки дан. Са осмехом је одговорио „Да, сваки дан." Ради овај посао већ дуго. Али пре свега воли свој посао и није му тешко да се мало више потруди Ако види да неко трчи ка станици, он не затвара врата, већ чека. Без журбе. Без драме. Без затварања врата пред носем. И осмех. Осмех срећног човека. Осмех човека који воли свој посао. Надам се, ако се већ возите 35ицом (једном од најгорих линија у Београду), да ћете наићи на Љубу који ће вам, без сумње, поправити дан и вратити веру у људе... Хвала, Љубо <3 Kako su Beograđani, nindža i dvojica Kineza očistili Beograd Секунд Љубу зато данас зову бројни новинари - желе да причају са њим и да га снимају. „Више пута су ми људи говорили да моју причу треба неко да објави, а ја нисам хтео - нема потребе, радим ово зато што сам ја такав, а не да би неко то чуо или видео", каже Маринковић. „Ипак, онда сам помислио да бих можда могао да инспиришем друге да буду позитивнији". Протеклих месеци у Београду су саобраћајне гужве биле свакодневне, јутарњи и поподневни шпиц прелили су се и на остале делове дана, док је град често био потпуно паралисан због протеста и саобраћајних радова. Како бити позитиван у таквом окружењу? „Мој мото у животу су стрпљење и позитивна енергија", кратко одговара Љуба. „Увек кажем - живи сваки секунд. Не касније, не после, не некад... Сад. Живи сваки секунд, зато што ти живиш у тој гужви. И тај секунд је саставни део живота. „Мислим да се ништа не постиже на буку, журбу и јурбу. Једном ми је стриц рекао 'вози ме полако, да стигнем на време' и то ми је ушло у главу". Љуба каже да је позитиван став најбитнији у животу Маринковић сматра да се брзином ништа не постиже. „Живот данас јесте 200 на сат, али мој мото је полако. Стрпљење, позитивна енергија и све буде супер". Нормалац Љуба има и рецепт како да свима буде лакше. „Треба свако да гледа да исправи свој став, не туђе грешке", каже кратко. „То ми је увек био мото, кад би свако контролисао себе и радио све на најбољи могући начин који може, никоме ништа не би могло да се замери". Он је једини који ужива када се на семафору упали црвено Можда онда не буде чудно што је један возач аутобуса љубазан према свима. „Нисам ја ништа посебно, само сам... Нормалан", истиче Љуба. „Мислим да би сви тако требало да се опходе и према комшијама и према познаницима и према непознатим људима... То је нормално понашање. „Само позитиван став. Какве су ти мисли такав ти је живот, заиста је тако". Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk