Analiza: Izveštaj o obaranju MH17 stavlja Srbiju u neprijatan položaj
Međunarodni istražni tim objavio je u četvrtak, prvi put zvanično, da je malezijski putnički avion oboren ruskom raketom koju su sa ukrajinskog tla ispalili pobunjenici.
Kabina oborenog malezijskog aviona Mada zvaničnih reakcija još nema, očekuje se da će Zapad, a pre svega Brisel i Vašington, zatražiti od Srbije da im se pridruži u osudi Rusije, dok će Rusija, kao i do sada odbijati odgovornost. Uprkos ruskim demantima, dokazi koje je istražni tim prikupio izgledaju dovoljno ubedljivo da pokrenu inicijativu za novi paket sankcija Rusiji - evropskih, a možda i američkih. Ovo će Srbiju veoma brzo staviti pred staru dilemu: podržati EU, u koju želi da se učlani, ili se svrstati uz Rusiju? Obe varijante imaju dobre i loše strane. Usput budi rečeno, raketni sistem „Buk", za koji se u izveštaju tvrdi da ga je ruska vojska „pozajmila" separatistima u Donjecku je isti onaj o čijoj je nabavci predsednik Vučić nedavno pregovarao sa ruskim predsednikom Vladimirom Putinom u Moskvi. Šta sa Ukrajinom? Da nije jedne stvari, Srbija bi prirodno trebalo da stane uz Ukrajinu. Reč je o prijateljskoj zemlji koja nije priznala Kosovo i od koje se jedan deo - Krim - otcepio uz pomoć strane vojne intervencije. Problem je što je ta jedna stvar Rusija. Srbija je od dvostruko zavisna od Rusije: energetski, zbog vlasništva ruskog „Gazproma" nad Naftnom industrijom Srbije; i diplomatski, zbog ruske podrške sprečavanju univerzalnog priznanja nezavisnosti Kosova. Međunarodni istražitelji su odbacili teorije da avion nije oboren ruskom raketom Zbog toga je Srbija prinuđena da balansira. Vučić je još pre više od godinu dana, u martu 2017. izneo zvaničan stav: „Srbija poštuje teritorijalni integritet i suverenitet svake zemlje, pa i Ukrajine", rekao je odgovarajući na novinarsko pitanje. On je dodao i da i da je „Krim deo Ukrajine, jer bi svaki drugačiji stav imao teške posledice po Kosovo i Metohiju". Spasavanje redova Đurića Virtuelni rat Beograda i Prištine Sa druge strane Srbija je: Cena prijateljstva Ukrajinsko pitanje nije jedino u kome Srbija, uprkos zvanično proklamovanoj politici, naginje ka Rusiji, a nasuprot Zapadu. U slučaju trovanja bivšeg ruskog špijuna Sergeja Skripalja i njegove kćeri Julije u Engleskoj, Srbija se jasno priklonila ruskom stavu da nema dokaza da iza toga stoji Moskva. Sve zemlje EU podržale su, međutim, optužbe Londona da je Rusija odgovorna za taj napad, kao i sve zemlje iz regiona - osim Srbije i BiH (zbog Republike Srpske). Iako je iz EU, kao i iz pojedinih zemalja članica bilo pritisaka da Srbija „harmonizuje" svoj stav sa EU ako zaista želi članstvo i pridruži se sankcijama prema Rusiji, u Briselu su, bar dosad, pokazivali razumevanje za Srbiju i njen jedinstven položaj. Na kraju krajeva, Srbija svoju spoljnu politiku mora sasvim da uskladi sa EU tek nakon pristupanja, a dotle ima dosta vremena. Ali umesto da se postepeno približava politici EU, Srbija se udaljava, jer je stepen usklađenosti prošle godine bio 50 odsto, a pre pet godina 80 odsto, prema izveštaju Evropske komisije. Ovaj put bi pritisak na Srbiju mogao da bude jači nego u ranijim slučajevima, jer je među stradalim putnicima - njih 298 - bilo mnogo Holanđana, tj. građana EU. Uzdržanost možda neće biti dovoljna. Mnoge članiice ionako sumnjiče Srbiju da je ruski „trojanski konj" i da je ne treba puštati u EU. Tek ćemo videti kako će se Srbija opredeliti u ovom slučaju, ali možda ne bi bilo loše uzeti u obzir sledeće pitanje: Šta bi bilo da je u avionu bilo građana Srbije?