messages: I dag kan du for første gang høre en hund i podkasten, eller du må høre godt etter fordi hunden er nemlig spesialtrent i å utstråle ro og trygghet for folk med tannlegeskrekk. Tannlegen Marit Tannlegen er min beste venn Har du gode minner fra tannlegestolen? Ja de siste årene har jeg hatt en helt fantastisk tannlege og han har endra på hele min barndoms traume i tannlegestolen. I min barndom hadde vi skoletannleger i Tromsdalen og jeg kan love deg at det var litt av en opplevelse altså. Ja jeg hører jeg har hørt mange skrekkhistorier ifra fra din generasjon. Sjøl så har jeg en oppvekst i tannlegestolen var uheldig da jeg var elleve år og slo ut fire tenner når jeg hoppa på ski så jeg har gjort jeg har sona min tid men noe sånn derre noe stor skrekk har jeg egentlig aldri hatt. Men vi har en gjest i dag som forsker på ikke tannlegeskrekk men hvordan folk som lider av det kan beroliges av en hund. Ikke sant. Velkommen Barley. Velkommen Barley og velkommen Anne Margrete Gussgård som er den stolte eieren av hunden Barley. Takk. Du er først og fremst førsteamanuensis ved Institutt for klinisk odontologi her på Universitetet i Tromsø Norges arktiske universitet, men har en ganske imponerende CV når det kommer til akkurat det feltet med tannhelse for både mennesker og dyr. Vi skal komme lite grann tilbake til det, men grunnen til at du er her eller kanskje hovedgrunnen, det er selvfølgelig artig med dyr, men du har forska på effekten en terapihund kan gi for barn i tannlegestolen. Fortell litt om bruk av hund i tannklinikken. Ja du sier at jeg har forsket. Jeg holder på med et veldig spennende forskningsprosjekt som går ut på å se om det å bringe inn en spesialtrenet terapihund i tannklinikken kan ha en positiv og beroligende effekt på engstelige pasienter. Ja bra spesifisert. Eller pasienter som av en eller annen grunn vegrer seg for å gå til tannlegen. Er det pasienter som man normalt ville ha gitt noe lystgass eller noe sånn? Er det så alvorlig, eller er det folk som synes det er litt ubehagelig? Til de som blir tatt med i dette forskningsprosjektet så er det så alvorlig som du sa, hvor alternativet ofte vil være en form for sedasjon, beroligende medikamenter, lystgass, kanskje til og med narkose. Ja. Men du? Det er alvorlig. Ja det er alvorlig, men det er jo bra. Jeg tenker alle muligheter vi får til å slippe å forgifte kroppen med ting som vi normalt kan unngå og med bruk av en hund. Det høres jo nesten litt for enkelt ut til å være sant. Ja ikke sant.  Ja. Men nei vi må vi må nesten få vite hva slags hund det er. Det, altså i lag med oss så er vår fjerde, vår fjerde deltaker er en vakker, jeg skal si linfarga, nesten eggeskallfarga hund. Men hva slags hunder kan man bruke til dette? Man kan i utgangspunktet bruke alle slags hunder, men det er veldig viktig at hunden er plukket ut spesielt fordi den har et godt lynne. Så det er lynnet, altså adferden til hunden, hva slags type hund det er i forhold til hvordan den oppfører seg som er aller viktigst. Det at jeg valgte han som er med oss her i studio i dag Barley, han er en labradoodle og det er en krysning mellom labrador og kongepuddel. Det er ikke noen garanti for at han skal ha et fantastisk gemytt av den grunn, men man håper jo at roen fra labradoren og kanskje enda litt glupere storpuddel gjerne, blir en veldig god kombinasjon. Og det har det blitt i dette tilfellet her. Han er jo i tillegg en såkalt fjerdegenerasjons labradoodle, så mor er labradoodle og far er labradoodle og så må vi gå fire generasjoner tilbake for å finne en labrador eller en kongepuddel i grenene hans. Så kort fortalt så er det en hund som er som har det beste fra begge verdener. Det er sosiale evnene til labradoren og det er den røytefrie pelsen som mange setter pris på. Absolutt. Men da jeg ønska veldig sterkt at du skulle ha med en hund her så tenkte jeg at det kom til å være en litt sånn spennende med litt sånn lyder av halen som slår i bordet og pesing og sånn som jeg husker. Jeg har vokst opp med labrador og det var aldri stille rundt dem. Men jeg trur for dem som lytter til det her at kunne da kunne vi ha snakka om den hunden og den hadde ikke vært for at han er så stille, så kanskje noen som hører at du han krafser litt nært mikrofonen og det er vel egentlig for at han er litt lenge sia han har fått en godbit Ja akkurat i studiet i dag så har jeg tatt med godbitene. Ja Men ellers når vi jobber i tannklinikken så bruker jeg jo ikke godbiter. Han er en hund som du selv har observert veldig rolig. Han er veldig glad i mennesker. Han kom jo glad og logrende inn her i dag og skulle absolutt bort og hilse på alle i rommet. Så han er enormt flink til å se at ja men vi har deg og vi har en til og så var det jo en tekniker her også, så han tar seg en runde og sørger for at han får sagt hei til alle sammen. Og halen den går, men lyd det er det veldig lite av. For at jeg merka han var så rolig i bevegelsene. Ja. Var ingen brå bevegelser. Han det er akkurat som han glei inn i studioet her. Og etter det også, bare den måten han hopper opp på bordet som han står på nå, grasiøs og flott hund. Men jeg lurer på om hvis det er ok at altså at du viser oss hvordan du ville ha satt i gang en sånn sesjon da med en pasient. Hvis nå for eksempel da hun Marit kom til barnetannlegen en gang før bedøvelsens tidsregning og trengte litt ekstra omsorg da. Ja det trur jeg tid ja. Hva er måten du instruerer både hunden og pasienten på da? For det første så ville jeg da ha møtt Marit aleine først slik at hun og jeg fikk tatt en prat og at jeg fikk tatt en vurdering av Marit. Egner du deg til å ha hund i tannlegestolen? Rett og slett for å også ta hensyn til Barley, fordi ja han er spesialtrent. Vi har gått gjennom en ettårig utdanning for å trene han spesielt til terapihund, men en del av treningen, veldig mye av treningen, den går jo ut på at jeg skal lese min hund og at jeg skal kunne være sammen med han. Vi er jo sertifisert som et team, slik at når han skal jobbe så er det min oppgave å sjekke at arbeidsforholdene er gode for han. Og det er ikke alle tobente som skal ha en terapihund i tannlegestolen. Så det begynner alltid med et møte mellom tannlegen og pasienten. Eller da i og med at jeg er både hundefører og tannlege så vil jeg ta en prat med Marit først og høre litt om hvem du er og hva du forventer av et tannlegebesøk. Og så hvis vi da blir enige om at du skal møte hund, så vil du få møte hunden og da ideelt sett på venteværelset først, slik at dere kan også få tid til å få hilst på hverandre og få en relasjon. Ja. Og jeg tror jo nå hvis du begynner å prate med han, nå sitter han jo og titter på meg, men han vil jo da ta kontakt med deg igjen, og så vil du kunne sitte og klappe og kose litt på han. Ja. Barley? Hei Barley er du her? Hei fin du er. Skal vi to være litt sammen? Skal vi det? Vi snakke litt sammen? Hei ja. Der kommer han bort. Ja ja. Og det som da er spesielt som du ser nå, han tar blikket ditt. Ja. Ja. Han titter på deg. Ja hei. Stirrer rett inn i øya. Ja. Ja. Fantastisk. Vi kunne jo godt hatt en sånn tannlegetime jeg og du trur jeg. Det hadde gått riktig bra. Ja og så titter han på meg for å få bekreftelse på at er dette greit. Og det er så moro å se fordi jo mer jeg jobber med han jo mer kan jeg la han jobbe aleine. Nå passer jeg litt ekstra på så han ikke skal ramle ned av bordet. Du ikke skal slå deg ja Han er på et bord her for de som ikke ser det, men du ser at han er veldig klar over at nå skal han ha kontakt med deg. Hun Anne må passe på ja Og det gjør han. For han kommer veldig tett på. Han er veldig nært ansiktet. Og han har ingen sånn sjenanse for kikke rett inn ikke sant, kommer helt nært. Ja men samtidig ikke noe sånn der invaderende så Nei så og så da hvis jeg nå satt i en tannlegestol, hadde kommet inn og vi var ferdig med venteværelset og hadde hilst og jeg satt i tannlegestolen, ville han da lagt seg oppå meg? Det kunne han gjort. Ja. Hvis du hadde kommet opp til oss på Institutt for klinisk odontologi, så har vi det så fint at vi har en et veterinærløftebord. Ja. Ordentlig løftebord slik som det er på veterinærklinikkene. Hvis noen av dere har hund eller lytterne har hatt en hund så vet man at de bordene de er ofte slik at de kan heves og senkes. Slik at da har vi et bord som står ved siden av tannlegestolen med låsbare hjul så det er helt trygt og sikkert for hunden. Og det kan heves og senkes i akkurat samme høyde som tannlegestolen. Å ja. Så han kan ligge på det, og det kan være en grei løsning av og til, men han kan også sånn som du nevnte ligge i fanget ditt hvis du ønsker det. Eller at du kanskje bare ville hatt han liggende i kroken på gulvet som en dørvokter, som en som ga beskjed til det vi kaller reptilhjernen din om at her er det bare fred og ro. Du kan slappe av. Reptilhjernen min, utdyp det litt. Du vet hvis vi går langt tilbake i tid så levde vi mye tettere med dyrene. Vi er jo på sett og vis dyr vi og. En hund som ligger og sover gir veldig gode signaler om at her er det ingen fare. Så hvis du tenker deg at du er ute på jakt eller at du er ute og sover i telt, hvis hunden står og er aktiv og passer på så er det kanskje et eller annet han værer eller passer på, men legger hunden seg ned for å bare slappe av og sove, så er det ganske trygt. Og det er et det er et signal som vi kanskje ikke tenker over men som underbevisstheten din, kan vi heller si, ville ha fanget opp. Så det kan også være en god måte å ha en hund inni tannklinikken på at du sånn som nå, står jo du og klapper og koser, at du får gjøre det i forkant. Og så legger han seg på hjørnet i hjørnet av rommet, og så kan du kanskje klare å sitte i tannlegestolen uten at du har hunden helt nært akkurat mens jeg undersøker eller behandler deg. Aldri sett deg så rolig før Marit, så kanskje vi burde invitere han Barley flere ganger hit for stressende innspillingsdager. Men nå har dere jo, dere er midt i den forskninga her. Hva er det så langt som er høydepunktene? Har du noe du har kan gi litt sånn sniktitt på av resultater? Det vi ser det er noe av det samme som vi opplever i studioet akkurat nå at han har en helt fantastisk ro og den smitter over på de som får lov å sitte og klappe og kose på han. Det har man sett fra andre studier. Så det vet vi en del om at når man klapper og koser på en hund slik som Marit gjør akkurat nå, så går pulsen ned, blodtrykket går ned. Vi får mer av disse gode hormonene sånn som oksytocin og så produserer vi mindre stresshormoner, så det er for så vidt ikke noe nytt. Det har man sett i andre sammenhenger mellom hund og menneske, men det har vi ikke klart å få målt i en tannlegesituasjon, så vi håper jo at vi i studiet også får noen målbare resultater utover det jeg kan observere. Pasientene er så langt veldig fornøyd. I og med at det er barn i nei i forskningen vår, så har vi jo med foresatte. Det er jo alltid en forelder med inn i klinikken. Rapporteringa tilbake fra både barn og foreldre til nå er jo slik at både mine kolleger og jeg får tårer i øynene av og til. Fordi det er pasienter som tidligere ikke har klart å sitte i tannlegestolen på en rolig og avslappet måte som nå sitter så avslappet at man skulle tro de var dopet ned, men det er de definitivt ikke. Men du er du er du tannlegen i disse sammenhengene, eller er du forskeren som ser på tannlegen og barnet og har med deg og har og gjør arbeidet med du og Barley gjør, arbeider bak? Er dere er dere foran og bak eller er du hvilken side av i forskninga er du på Veldig viktig spørsmål Marit så det er jeg glad for at du spør om. I forskningen så er jeg kun hundefører. Da er det min oppgave å passe på Barley og sørge for at han har det bra og at han gjør det han skal gjøre uten at han gjør noe på kommando. Han er trent for å synes det er hyggelig å treffe mennesker. Belønningen hans er at han får lov å klappe og kose, men han tilpasser seg den pasienten han har i stolen. For noen pasienter, de er litt mere reserverte. Andre pasienter ønsker å nærmest bare kaste seg om halsen på hunden og ha veldig nærkontakt med en gang, og det leser han. Jeg blir bare mer og mer imponert over hva hunden klarer å fange opp av signaler fra tobente som vi mennesker ikke er like gode på. Jeg har vært tannlege i tretti år og anser meg som ganske god til å lese kroppsspråk, til å tilpasse min væremåte og min behandling etter hvem jeg behandler, men han trumfer min kapasitet til fulle. Han plukker opp så mye mer, så det er jo bare morsommere og morsommere å jobbe med han og se at han så til de grader tilpasser seg den situasjonen han er oppe i. Og det her er ikke noe det er ikke noe tilfeldighet heller at det var akkurat han Barley som endte opp i tospann med deg. Skjønte jeg var en ganske sånn møysommelig utvelgelse. Noen ord om det, hvordan han endte opp hos deg? Ja det var en ganske så omfattende leting etter den ideelle hunden som kanskje skulle bli terapihund. Så jeg endte opp nedi Sør-Sverige, i Skåne. Og det noen vil jo si det er galskap å fly fra Tromsø ned til Oslo for å så toge i syv timer og skulle se på hund i første omgang og senere hente hund. Men han kommer fra et rehabiliteringssenter der de holder på med hest og hestestøttet terapi. Nå også hundeassistert terapi. De er ganske så nøye på hvem de selger hunder til. Og i og med at jeg var så nøye på hvor jeg skulle skaffe hund så ble det en veldig god match. Så jeg syns jeg var veldig heldig med å finne et riktig sted hvor jeg visste at her hadde han en veldig god start. At de første åtte ukene hjemme hos sin biologiske mor og oppdrettere, det var så godt som det kunne få blitt. Men så begynte jo min jobb etterpå da med å skulle trene han og belønne han for å være rolig og se om det lot seg gjøre å trene han opp til en terapihund. Og da igjen med en som skulle jobbe spesifikt inn i en tannklinikk. Men du i den tannklinikken ikke sant, du sa du har trent han opp og sånn så sa du at han kunne ligge i et hjørne, eller han kunne være ved siden av pasienten, eller til og med på pasienten. Men jeg har altså lest vi har lest oss litt opp på deg og vi har også lest at han kan være en demonstrasjonshund. Hva er en demonstrasjonshund? Det kan jo være et oftest et barn men også en voksen som ikke tør å sette seg opp i tannlegestolen, kanskje fordi de ikke helt vet hva som skal skje. Og da kan jo vi forklare og fortelle hva som skjer, men han kan jo da hoppe opp og vise, så det har vi trent mye på. Han gaper opp og han. Han gaper på kommando. Sånn kjent sånn tv-triks det er sånn nei Ja Ja, takk. Ser hvor god jeg er på det, men rett og slett altså en ting som bare hvordan man finner plass på i stolen gaper opp og. Det er ikke sånn der at han må ha ei instrumenter og sånt inn i munnen sin også? Han kan det. Det kan jo være at han hopper opp i stolen og så kan vi kjøre stolen opp og ned. Små barn syns jo av og til det er litt morsomt, at disse tannlegestolene kan heises opp og de kan heises ned, og hvis dere husker når dere er hos tannlegen så pleier jo vi også legge ryggen bakover slik at dere mer eller mindre ligger. Og det er han også vant til, så hvis jeg er litt treig på å legge ryggen bakover så kommer han gjerne med labben og ber om at hallo nå må du nå skal det nå skal det gå bakover her. Og så legger han seg ned med hodet på hodestøtten. Og da kan jeg stoppe der og si at ja men sånn går det an å bare sitte og slappe av i tannlegestolen. Eller jeg kan ta frem denne herre som vi blåser luft med vet du. Vi tannleger blåser jo gjerne litt på tennene. Og når jeg tar fram den og sier gap opp, så gaper han. Så da kan vi vise at så greit er det, eller jeg kan ta frem speil og det vi tannleger kaller en sonde den vi pirker med og undersøke tennene hans og vise at det går også helt greit. Altså det som jo kanskje er aller verst hos tannleger det har blitt bedre og bedre men som jeg husker veldig godt fra min barndom det er jo lyden. Den borelyden som før hørtes ut som du hadde et helikopter over hodet, men nå er det jo blitt snillere og snillere. Tåler han også denne lyden? Og det er jo også noe vi har trent veldig mye på. Slik at det året han holdt på med en terapihundutdanning sammen med meg, vi er jo utdannet som et team, så brukte vi veldig mange timer inne i tannklinikken bare på å trene på uten pasient hopp opp i stolen. Stolen går opp og ned. Den lager også lyder. Ta frem et vanlig bor. Ta frem et annet bor. Vi har jo det vi kaller ofte støvsugeren til barn den som slurper opp alt spyttet eller vannet, så det er veldig mye lyder jo mer man tenker over det da vi virkelig begynte å se på dette, så er det et ganske stort repertoar som han selvfølgelig da skal være vant til og ikke reagere negativt på, og i grunnen ikke reagere på i det hele tatt. Så det var time etter time med hva noen vil si tørrtrening, før jeg etter hvert da fikk inn kolleger, venner, noen tannlegestudenter, noen tannpleierstudenter som lekte pasient og som satt i stolen. Og så har vi jo etter at han ble godkjent etter ett år også begynt med ekte pasienter. Det er fantastisk hva vi har gjort hundene til altså fra å være glupske ulver til å sitte og gape i en tannlegestol. Det er ganske fasinerende. Eller stemmer det at vi har gjort hundene til det? Kan det hende at dette har vært en av deres kvaliteter som vi overså tidligere, men som vi, som vi er begynt å bli mere følsomme på? At dyret er mye mer enn sånn som setterne er rypefinnere eller noen er sauehunder eller altså. Hva tenker du om relasjonen mennesker og dyr? Jeg tenker at det er vi blitt mye mer oppmerksom på i den senere tid. Det er også kommet mye mere vitenskapelig forskning som titter på akkurat dette med relasjonen mennesker dyr relasjonen hund menneske. Dette med at hunden som oftest speiler eier. Det sies jo hvis man begynner å titte rundt at hund og eier ofte ligner på hverandre. Men hvis man ser mere på ikke bare det ytre utseende men væremåten, så er det ikke bare noe vi ser og tror, men det viser seg faktisk å stemme også ut ifra nyere vitenskapelige publikasjoner. De plukker opp signaler spesielt fra eier. Så det er jo også min oppgave å være så rolig jeg kan når jeg går inn i en treningssituasjon eller en reell tannbehandlingssituasjon sammen med han. Slik at ikke jeg viser at her er jeg nervøs eller at jeg gruer meg men at han kan få påfyll av min ro som gjør at han igjen blir enda roligere og at det kan virke på pasientene. Får jeg lov til å følge opp? Ja. Altså du sa at hunden speiler eier, men speiler eier hunden? Jeg tror nok hvert fall for min del at han også er med på å gi meg veldig mye. At han også virker beroligende på meg fordi vi er så tette. Den terapihundutdanningen jeg har gått på i regi av Hundens hus er veldig opptatt av at dette er først og fremst relasjon. De har et motto relasjon før prestasjon. Enhver som har jobbet mye med hund vet at når vi trener hund så finnes det forskjellige treningsmetoder man kan bruke for å lære hunden til, ja jeg vi kalle det alminnelig hverdagslydighet. Og det er viktig. Det må ligge i bunnen. Men når han går på jobb sammen med meg som terapihund, så skal det først og fremst være på grunn av den relasjonen vi har. Det dreier seg ikke om at han skal gjøre det ene eller det andre på kommando. Ja han hopper opp i tannlegestolen på kommandoen hopp opp i stolen, og ja han gaper opp når jeg sier gap opp for det er vi det er han trent til. Men det å tilpasse seg og beroligende berolige pasientene det er ikke en fast oppskrift. Det er noe han gjør fordi han så til de grader intuitivt merker hva han hvordan han kan jobbe med enten deg Marit eller en annen som synes at dette er litt utrygt litt annerledes enn det de er vant til. Og det hadde ikke han fått til hvis ikke vi hadde hatt en så god relasjon i bunnen. Og det er virkelig imponerende deres bakgrunn. Dere er da altså Norges kanskje hvert fall på papiret best trente ekvipasje når det kommer til terapihund for tannleger i hvert fall eller kanskje for terapihund generelt. Jeg skal ikke påta meg mer enn hva jeg kan stå for. Men så vidt jeg vet så er det ingen andre terapihunder som jobber i tannklinikk og som har en like omfattende utdanning som det han og jeg har til sammen. Og ikke nok med det men du er også da eneste i Norden som forsker på det her. Det er riktig så vidt jeg vet igjen. Det har vært gjort veldig lite forskning på hund i tannklinikk generelt. Det er knapt nok noe dokumentert. Og det er jo også noe av grunnen til at vi må få denne forskningen gjennomført og vi må få det publisert. For det er jo slik i vitenskapsverdenen at det holder ikke at vi bare ser og synes og kan komme med rørende historier. Det er ikke godt nok forskningsmessig. Så blir det jo spennende da å se om dette lar seg dokumentere. Derfor har vi jo denne relativt lille piloten nå i første omgang. Men som jeg har snakket litt om så langt så ser vi en veldig god tendens. Det er jo rasende morsomt. Det er jo også noen mennesker som går rundt og ikke kommer til tannlegen i det hele tatt. Universitetet i Tromsø lagde en videosnutt for i tjueseksten. Noen pasienter har faktisk sett på den videosnutten om terapihunden Barley, da holdt vi jo bare på med trening, og så tatt kontakt fordi de ikke har vært hos tannlege på ti år femten år tjue år og spurt om de kan få lov å komme. Fordi de har sett på videoen de har sett han og så har de sett meg og så har de tenkt at kanskje de nå kan tørre å hvert fall komme inn døren. Det er fantastisk for en av de altså virkelig sånn i vår tid hvor vi skal være så ung og vakker hele livet så ei av de virkelig store skamfulle sidene er jo hvis man har dårlige tenner ikke sant, at det er liksom en av de tinga som man ser på som veldig negativt. Og du ser jo folk gå liksom med leppene rundt tennene for å skjule eventuelle feil og mangler og så dårlig stelte tenner, så det å åpne opp for muligheten til å til å gå til tannlegen på en sånn måte det er jo helt fantastisk. Men Anne det her er ikke første gangen du jobber med dyr. Du har også vært du har også ei annen type fortid som men som tannlege og hunder kan du og dyr. Kan du kan du fortelle oss litt om din bakgrunn? Jeg er tannlege og har vært det i over tretti år, men jeg har jobbet som tannlege også for hund og katt i cirka ti år. Og det kom en liten latter her og ofte så gjør det når jeg sier at jeg har vært tannlege for hund og katt Jammen jeg fikk jeg fikk bare et sånt bilde av en hund eller en katt som har tannlegeskrekk og som må ha en sånn der ei lita mus eller noe sånn der ved siden av der og det var bare hodet mitt som jobba litt i høygir der men jo fortsett. Da jeg var ferdig tannlege i så satte jeg i gang som tannlege for hund og katt på Groruddalen dyreklinikk i Oslo og holdt på med det samtidig som jeg halvparten av tiden var tannlege for tobente mennesker. Det å jobbe som tannlege for hund og katt det var ikke så vanlig på den tiden så der var jeg en pioner. Fikk lov å utvikle det sammen med Torbjørn Owren som da var sjef på dyreklinikken. Det å jobbe med veterinærer og dyr var jo kjempespennende. Men det var jo også spennende fordi at jeg så at den munnhelsen til hundene den påvirket jo ikke bare den fysiske helsen til hundene den påvirket også adferden til hundene. Så vi så at det å ta hånd om sykdom i munnhulen det hadde betydning for totalhelsen og da tenker vi både fysisk og psykisk. Nå vet vi at det er sånn og vi vet at det er også slik for mennesker. Så det å ha hatt såpass lang tid på en dyreklinikk og så ha vært litt innom både privat og offentlig tannlegevirksomhet. Jeg har vært syv år i Canada og jobbet med kreftpasienter som har kreft i hode- og halsområdet. Og jeg kommer tilbake til Norge i tjuetolv. Og det å nå få lov å være tannlege spesialist i tannløsningssykdommer og i tillegg ha en stilling på universitetet her hvor jeg kan få lov å forske, også får jeg lov å undervise i tillegg. Det er jo en drømmeverden. Jeg får jo tatt med alt det beste fra det jeg har lært meg frem til nå. Også får jeg sett at for noen pasienter som ikke tør å komme til tannlegen eller som opplever at det å komme til oss tannleger er forferdelig skummelt, kanskje så mye at de ikke engang kommer. Kanskje kan denne firbente lodne karen som nå har lagt seg ned til og sovna på bordet ved siden av her kanskje kan han bidra til at de får den hjelpen de trenger. Men uansett jeg synes det er utrolig spennende og jeg gleder meg til å se hvordan utkommet av det her studiet blir jeg er uansett sikker på at han Barley og du skaper gode minner ifra tannlegestolen for mange som kanskje hadde grøssa resten av livet og litt faller litt inn i den kategorien du sier at dem ikke oppsøker tannlegen på ti tjue tretti år. Jeg ønsker dere lykke til og tusen takk for besøket. Ja takk skal du ha Anne og takk Barley. Takk Barley flink bisk. Takk for at vi fikk komme. Hun Anne Margrete Gussgard har skrevet en flott kronikk som du kan finne på UiT punktum N O skråstrek femti. Og ellers så kan du høre på andre forskere som forteller om sine spennende ting på iTunes, Soundcloud og andre podkastapper. Vi heter fortsatt Observatoriet. Vi høres.