messages: Forskere ved UiT, Norges arktiske universitet, har utvikla en lita trakt på to centimeter med et filter i bunnen som kan etterligne tarmen vår. Ved hjelp av det her filteret kan forskerne finne ut av hvordan medisin fungerer på mennesker. Marit min venn hallo God morgen. Har du tatt vitaminene dine i dag? En liten D-vitamin. Ja ok. Hvordan var den innkapsla? Det var bare en sånn bitte liten som så ut som en helt vanlig tablett litt sånn glasur utenpå, men ikke noen sånn stor dings eller noe sånt bare en sånn bitte liten, ikke noen kapsel. Ja. For at du spør kanskje hvorfor det, hvorfor spør jeg om en sånn type ting? Det er nemlig for at i dag så er vår gjest professor ok nå skal jeg holde meg fast her i legemiddelteknologi og biofarmasi ved Institutt for farmasi ved Universitet i Tromsø, Norges arktiske universitet hei Gøril  Hei. Imponerende tittel. Du var flink som sa det rett. Ja takk for det takk for det. Ja Og jeg må bare si med det samme du er fra Tysfjord og nærmere bestemt Kjøpsvik. Jeg er fra Tysfjorden.  Kjøpsvik. Du har inne den rette kj-lyden. Det er bra. Ja. Herlig. Hvorfor er det så interessant med hvordan medisin er innkapsla, eller pakka sammen, eller sånn som vi innleda med her, D-vitaminet til hun Marit. Altså det er jo all den medisinen som vi ser, eller som pasientene eller brukerne ser, det er jo en heil masse stoffer som er satt sammen. Det er jo ikke bare den derre aktive den som skal gjøre oss friske, for det er jo bare en bitte liten del, men den må være pakka inn på en måte som gjør at det er enkelt å håndtere, altså tabletten går an å ta i, og det er også laga på en sånn måte at de skal få den effekten som de er tiltenkt å ha. For du har jo et vell av muligheter. Jeg kan komme på liksom oralt at du putter det i munnen, rektalt at du ja gjør andre ting. Du kan injisere det. Hvor du putter det? Ok prøvde å være litt sånn ja opp i rumpa da, eller jeg bare jeg bare sier det som det er. Ja. Ja, si som det er! Ok. Injisere med sprøyte går an. Er det flere? Å ja da, du kan ta det vaginalt. Du kan smøre det på huden sånn at det går over huden. Ok. Du kan inhalere det. Du kan legge det i munnen, ha det øynene. Det er mange, muligheter. Så det som er til felles det er egentlig at der er det slimhinner og steder på kroppen som tar opp den der. Hvis det er ønskelig at det tas opp. Huden gjør ikke det. Huden tar også opp noen stoffer og andre ganger så er det jo ønskelig med en lokal effekt, at det ikke tas opp, og da pakker man det inn på andre måter Ja å ja. For hvordan er det fungerer hvis jeg tar en tablett, og den havner i først i magesekken også videre ut i tarmen, og det er der den fordeles i kroppen. Hva skjer videre da? Når tabletten kommer ned i magesekken, hvis det er en heilt vanlig tablett, så løyser den seg opp der også går den ned i tarmen, og det er der opptaket skjer. Det er der de aktive molekylene blir frigitt, og den går over barrieren, over i blodet og kan sirkulere rundt i kroppen og komme frem til dit det trenges. Så den prosessen med å få den aktive substansen over den her barrieren den kan av og til være utfordrende, og der kan det ha noe å si hvordan medisin pakkes inn. Ja på hvilken måte er det utfordrende? Altså tarmbarrieren er jo der for å beskytte oss egentlig og for å passe på at vi får i oss de næringsstoffene vi trenger, og altså den har en veldig spesifikk funksjon, og noen stoffer går lett over og andre stoffer vil ikke kroppen ha i seg. Så da må man av og til gjøre noen grep for å få det her til. Men du. Sier du at kroppen velger å motstå enkelte stoffer? Ja. Kroppen er veldig smart sånn sett. Den tar opp det den trenger, og så det den anser som farlig ofte legemidler vil den kanskje helst ikke ha i seg. Er farmasøyten og kroppen enig om at legemidler kan være farlig? Nei. Av og til så trenger vi jo legemidler. Legemidler i for store doser er farlig men av og til har man en sykdom, så er det jo også veldig viktig å ha ei effektiv behandling for den her sykdommen, og da må vi av og til lure kroppen lite grann, for å at den skal skjønne sitt eget beste. Og der kommer forskere som deg inn for å gi kroppen lite grann redskapa for å rett og slett skille rett fra galt og lure inn det vi faktisk trenger. Ja, og kanskje også det som er ennå viktigere er jo at vi må før vi kommer så langt at vi faktisk gir det til et menneske og ser hvordan det skjer i kroppen, så må vi ha en ide om kommer det her til å fungere eller ikke så vi er litt inne på et tidligere stadium før det blir en medisin. Ser vi på innpakninga og så ser vi på er det sannsynlig at den her medisinen blir tatt opp i kroppen, og det er der vi har en liten hemmelig duppedings som vi er veldig fornøyd med. Yes. Å den skal vi den skal rett før vi skal tøtsje innom det, men først så skal jeg innrømme at jeg har jo juksa litt. Jeg har snakka med deg litt på forhånd for å prøve å forstå akkurat det her med fordelinga av medisin i kroppen. Og jeg synes du fortalte det på en så veldig flott måte altså at medisinen ikke nødvendigvis altså nærmest som en retningsstyrt missil oppsøker det området den skal, men heller som en spray med parfyme i et rom. Kan du forklare det? Altså det som er på en måte drivkrafta når medisiner tas opp i kroppen det er en prosess som vi kaller for diffusjon. Og den foregår sånn at hvis man for eksempel tar parfyme som et eksempel, sprayer jeg en dusj med parfyme i en ende av rommet, så er det høg konsentrasjon av duftmolekyler der, mens i andre enden av rommet så er det veldig lav konsentrasjon eller ingen konsentrasjon. Og da flytter de her duftmolekylene seg ifra der det er høg konsentrasjon til der det er lav konsentrasjon og sprer seg i heile rommet. Den går ikke bare til nesen til personen i andre enden av rommet, men den sprer seg i det rommet den har tilgjengelig. Så det derfor det også er viktig å vite hva det er man putter i seg for å vite hva slags bieffekter det kan ha på resten av kroppen, ja. Men så er det altså skal vi snakke om PVPA som er en forkortelse som jeg skal overlate til deg å ta men forklar helt kort hva det er for noe. Altså PVPA det er en forkortelse som står for og det er rett og slett en liten to centimeters traktlignende sak med et filter i bunnen, og på det her filteret så kan vi lage for eksempel en kunstig tarmmembran. Vi tar kunstige fettstoffer, blander dem som vi vil og legger dem i et lag på bunnen av den her trakta, og så har vi en liksom-tarm, og da kan vi hvis vi da putter litt medisin på toppen så kan vi se vil det herre gå igjennom tarmmembranen eller ikke, eller er det stor sannsynlighet for at det kommer til å gjøre det? Vi kan jo ikke sette er lik mellom vår tarmmembran og den lille kunstige saken vi har, men vi kan forutsi om det er sannsynlig at den kommer til å gå over eller ikke. For at da er altså det her filteret du snakker om det er syntetisk fremstilt. Det er ingen mennesker eller dyr som har måttet bøte med livet for å skaffe til veie det der, og dem har de samme egenskapene som det tarmen har, så som du sier at det som trenger gjennom den det vil trolig trenge igjennom vår tarm også. Hvordan kom dere på det? Nei det her det starta jo når jeg var stipendiat så det var jo veilederne mine som hadde den opprinnelige ideen og så gikk det veldig bra. Vi fikk kjempefine resultat så har det bare rett og slett balla på seg. Er det sånn begivenhet? Er det enestående? Er det bare vi som har det her ved Norges arktiske universitet? Ja altså den er jo utvikla her og det er jo vi som er eksperter på akkurat den herre modellen det fins også andre modeller som også har som mål å kunne forutsi, altså kunstige modeller som har som mål å kunne forutsi om medisiner kommer til å bli tatt opp i kroppen, men akkurat den her er det den er vår Supert. Har du tatt patent på den? Nei. Vi gjorde ikke det Er det mulig? Ja nei det Hva tenker dere på? Det her var jo da for noen år sia i sånn totusenogfem totusenogseks og det var jo veilederne mine som hadde det siste ordet i det her, og de var ikke altså de var forskere eller begge to var professorer, og de var ikke interessert i patenter og innovasjon og. De var interessert i forskning, så vi valgte å publisere, så det ligger åpent for hvem som helst kan lese våre artikler og bruke den her metoden, så vi vil heller spre det glade budskap enn å patentere. Forskning for det globale samfunn altså. Det er veldig, nobelt gjort da, men er det sånn at du tenker noen dager når det er litt sånn trangt med økonomien at skitt altså, hva om hva om vi bare slang inn en liten søknad? Altså hadde vi vært der i dag som vi var i totusenogfem totusenogseks så trur jeg kanskje vi hadde tenkt litt annerledes, for at det er et anna fokus i dag på at man skal patentere, og man skal ha det innovasjonsaspektet i forskninga si. Så det kan være at vi hadde gjort noe anna i dag, men nå gjort er gjort og da får vi bare nyte at vi kan drive forskning og snakke med alle og fortelle alt vi har gjort. Vi trenger ikke ha noen hemmeligheter. Men den herre den herre oppfinnelsen som du har vært med på å utvikle, PVPA-en kan du bytte ut det, for nå snakka vi om at det var et filter som kunne gjengi hvordan tarmen ser ut, kan man bytte ut det filteret for eksempel med å etterligne huden etterligne andre deler som man har lyst til å forske på? Absolutt og vi har gjort det. Ja da. Dere har gjort det.  Vi har vi har også laga en sånn dings som etterligner huden. Så det er jo bare hvordan sånn her fettstoffer og komponenter eller ja man putter i den røra man lager filteret ut av som avgjør hva den etterligner. Så hvis man har noe som ligner på huden så etterligner man huden, mens har man noe som ligner mere på tarmen så er det den som er målet å etterligne. Og det her er jo noe som jeg skjønner altså nå vet ikke jeg så mye om hvordan dere jobber da, men jeg skjønner det at det her korter ned tida dere trenger å bruke på laboratoriet. Og en anna ganske hyggelig bieffekt ved det er at dere reduserer bruken av forskningsdyr, og det her har dere fått en pris for. Det har vi fått en pris for. Vi fikk for noen år tilbake Norecopa sin pris for reduksjon eller erstatning av bruk av forsøksdyr for det er klart altså når Hvem var det hvem som ga dere den Norecopa? Norecopa.  Ja. Hvem er dem? Ja det står for Jeg blir imponert over du klarer å stokke tunga på det. Så det er en altså det er en verdensomspennende organisasjon, mens Norecopa er da den som altså i Norge den norske delen av den her organisasjonen. Så de jobber med å få på plass altså retningslinjer for bruk av forsøksdyr og prøver å erstatte bruk av forsøksdyr der det er mulig, og om man må bruke forsøksdyr at man gjør det i minst mulig grad og gjør det best mulig for forsøksdyra da. Så de syns at vår lille duppedings var såpass lur at den fikk vi en pris for, så det er jo veldig hyggelig. Fantastisk Også er det jo veldig hyggelig å kunne redde noen forsøksdyr også da. Ja. For det der er jo et litt sånn sidetema da, men for meg som ganske vanlig fyr, så er det jo egentlig liksom rotter.  jeg vet at det er fluer som blir mye brukt. Dem syns man kanskje ikke så synd på, men hvordan er den bruken som du opplever det? Altså nå driver jo ikke vi med forsøksdyr for at vi har jo andre metoder. Jeg har jobba med forsøksdyr i andre forskningsprosjekter.  da jobba jeg med mus altså. De som jobber med forsøksdyr er jo oppriktig opptatt av dyra, så dyra har det jo så bra som de kan ha det, men det er klart de blir jo utsatt for litt sånn ubehagelige ting av og til skal du for eksempel forske på brannsår så må jo dyret ha et brannsår, så det er og vi veit jo alle hvordan det er å brenne seg, så det er jo noe med at man men man må jo alltid avveie man må jo teste ut om ting er trygt før man gir det til mennesker, så vi vil aldri komme trur ikke jeg komme dit at vi kan absolutt ikke bruke forsøksdyr Det betyr altså at dem innenfor medisin som vitenskap, så setter man mennesket høyere enn dyret. Da er det ikke sånn der man er ikke jevnbyrdige størrelser. Det som er godt for mennesket, det kan koste for dyret. Det må vi vel kunne innrømme at sånn er det ja Brutale fakta, men det er jo nok mange av oss som er i live takket være gjennombrudd vi har funnet som følge av det. Og i grunnforskning så er jo forsøksdyr absolutt nødvendig Ja. Det er ikke sånn at jeg er motstander av bruk av forsøksdyr, men kan man erstatte det, og kan man redusere bruken, så er jo det veldig fint. Ikke sant og det er det jeg syns jo også er veldig positivt at dere har funnet ut det her altså. Du Gøril en landsens jente fra Kjøpsvik via Texas til Tromsø. Jeg var innom Tromsø først litt. Å ja, ok, ja. Fortell litt om veien du har bak deg! Frem til filtret. Frem til filtret ja nei jeg vokste som sagt opp i Kjøpsvik og har alltid vært veldig interessert i naturfag. Matte og naturfag det har vært mine fag, og jeg har alltid hatt veldig flinke lærere i de fagene. Så jeg gikk på videregående på i Knut Hamsuns videregående skole som det heter i dag på Hamarøy var et år innom i Trondheim og studerte litt der før jeg kom til Tromsø og tok utdanna meg til farmasøyt. Hva var det som gjorde at det var akkurat farmasi? Altså farmasien er jo så fantastisk, for det er jo altså det er jo som ei konfekteske. Du får liksom litt av alt. Du har en fot i liksom i biologien, og du har en fot i realfaget, så du lærer jo om heile veien ifra du lager det her molekylet altså lager det på labben kjemien og så må du finne ut hvordan virker det her på kroppen, hvordan tas det opp i kroppen og heilt til slutt, hva er effekten på samfunnet? Masse kjemi masse kjemi ja. Så du får fulgt det heile veien, så vi kan liksom litt av alt. Vi er litt sånn som poteten. Vi kan brukes overalt. Har ser ut som dem har sånn hobbybenk hvor dem sitter og koker og. Ja nå fikk jeg lyst til å bli farmasøyt. Ja. Ja. Og når jeg var ferdig som farmasøyt så skulle jeg jo egentlig begynne å jobbe i apotek. Det var det som var planen, men så dukka det opp en mulighet for å ta en doktorgrad, så tenkte jeg ja nei jeg hadde jo kost meg på masteren så det hoppa vi på. Og etter doktorgraden så hadde jeg et år i Texas i San Antonio heilt annerledes enn Tromsø og Nord-Norge, var en veldig fin opplevelse, og så blei det utlyst stilling i Tromsø og da søkte man jo og da fikk man komme heim igjen så det var den korte halvkorte versjonen i hvert fall. Ja Så det var ingen enkeltpersoner eller artikler eller noen sånn tekster som sa å den veien skal jeg gå. Det var det bare utvikla seg organisk? Det er noe med altså det man er interessert i det vil man jo forfølge, så har jeg tenkte jo aldri når jeg gikk på skolen i Kjøpsvik at jeg skal bli professor når jeg blir stor. Det gjorde jeg ikke, men det er noe med å bare forfølge der nysgjerrigheta bringer en som har nok gjort at jeg står her i dag. Hun har jo ganske mye sånn nysgjerrighet på hennes CV curriculum vitae, så har hun også skrevet om spørsmål om solkremens holdbarhet, men ikke minst så har hun tatt til orde for at det er en skammelig. Du kan si du. Hun er her Nå snakker jeg til deg Geir. Ja det er greit. Forteller noen hemmeligheter men hun har du har gitt til kjenne at du syns det er en skammelig forskjellsbehandling mellom sykdommer som menn har og kvinner har.  et eksempel er du går ut med det er jo at altså spesifikke kvinnerelaterte lidelser får ikke midler til. For eksempel så sier du at det hvert år er rundt tre hundre og femti millioner tilfeller nye vaginale infeksjoner i verden, og så får man altså ikke penger til å forske på dette. Hvorfor opprører det deg? Jeg har jo utrulig dyktige kollegaer som jobber med og er sjøl litt involvert i de prosjektene som jobber med utvikling av nye medisiner for vaginale infeksjoner, og det viser seg at det er en sånn litt sånn hysj-hysj. Det er liksom ikke noe det er liksom bare syt fra damene sin side om de klager på infeksjoner i underlivet. Det er ikke prioritert, og det er veldig vanskelig å få midler til det. Altså andre mere alvorlige altså brystkreft de er jo ei anna stilling, så jeg skal ikke si at alle kvinnerelaterte sykdommer er i samme situasjon, men de der litt mere som vi ikke snakker så mye om kanskje de har store problemer med å få bli tatt seriøst egentlig og få forskningsmidler. Og det men det berører jo oss alle sammen. Enten er vi kvinner eller så mange andre bor sammen med en kvinne så det er jo et problem som er stort Så er vi pårørende ja. Og det er jo et kjempestort tall. Tre hundre og over tre hundre og femti millioner nye infeksjoner i året er jo et gedigent tall, så ved å løfte frem den saken så håper vi jo at det kommer ei vending i forhold til ideene rundt hva er det slags sykdommer som krever og skal forskes på, ikke sant. For her er det jo rett og slett en ujevnhet, og her mangler vi jo en liten likestillingspolitikk fra kanskje til og med fra regjeringas side som gir midler til forskningsrådet og til EU så her så har du den andre tingen jeg syns det her syns jeg var kjempespennende at du har skrevet om, og at det er jo en måte du tar faget ditt ut og gjør det samfunnsrelevant for heile globen, men det andre var den der med solkremen. Og da tenker jeg på sånn er det hvordan skal vi vite som alminnelige solkremkjøpere eller medisinkjøpere eller vitaminkjøpere hvor lenge disse her tingene har varer, altså hvor lenge har dem effekt? Nå står det jo alltid hvor altså holdbarhetsdato heter det ja på både medisiner og altså solkrem eller andre kosmetiske matvarer, det har vi det også på. Matvarer. I tillegg så er jo blant anna solkrem er jo litt sånn der står det jo sånne åpne krukkesymbol, så hvis dere går heim og ser på solkremen så er det altså en sånn et lite symbol som viser ei krukke med et åpent lokk. Og under det symbolet så kan det stå seks måneder, tolv måneder, atten måneder, og det forteller hvor lang tid etter at du har åpna produktet ditt er det holdbart. Så det er ikke alltid du kan se på den holdbarhetsdatoen. Rett og slett bare skriver med tusj på hvilken tid du poppa av lokket. Det er veldig lurt veldig lurt, men hvor mange gjør det? Har du gjort noen gang? Å nei men du det her er sånn liten sånn som man kaller det. Nå ja. Så det så det handler jo om stabiliteten til produktet, altså hvor lenge er solfilteret hvor lenge virker solfilteret. Ja. Så det kommer jo an på hvordan du har hvor snill du har vært med solkremen din. Har du hatt den med på stranda i tredve varmegrader kanskje ikke akkurat i Nord-Norge men andre plasser, og så hadde du den med på påskefjellet der den kanskje ble utsatt for litt frost, så er det større sjanse for at du ikke har et bra produkt når du skal smøre deg da Det er kjekt å vite. Du Gøril vi må etter hvert begynne å runde av, men du fortsetter jo bare å forske. Det er ikke sånn at du fant på noe lurt nå og så slår du deg til ro med det. Hva er det du kommer til å bruke tida di fremover til nå? Skal man vel være såpass ærlig og si at det er jo pengene som bestemmer, så det er jo det som man får finansiering til som man må fortsette med. Men det som er hovedlinja mi akkurat nå det er å fortsette å utvikle den herre PVPA-modellen, gjøre den ennå bedre og gjøre den brukende på ennå flere områder.  vi ser jo det at det altså vi utvikler masse nye medisiner, men det er også veldig populært å ta gamle medisiner og pakke dem inn på en ny måte, så da er det veldig viktig å ha modeller som kan si ok er den nye innpakninga bedre enn den gamle? Å. Så jeg tror det er det er det er viktig å ha gode verktøy når man skal utvikle. Og så er det vel ikke å stikke under en stol at i fremtida så kommer det vel mer og mer matematiske altså datasimuleringer som kommer til å gjøre en god del av jobben, men vi er allikevel avhengig av gode data å putte inn i de her modellene. Så det er mye spennende som vi blir ikke arbeidsledig. Det er altså heilt sikkert Nei da, men vi skal holdt på å si sjøsette det og takke så masse for en utrolig spennende prat. Takk for at jeg fikk komme. Det var veldig hyggelig å være her. Veldig flott. Spennende. Kjære lytter takk for at du hørte på. Du kan lese mer om forskninga til hun Gøril på UiT punktum N O skråstrek femti. Følg oss gjerne på Facebook under navnet Observatoriet podkast, og husk at du kan abonnere på oss og laste ned andre episoder på iTunes og Soundcloud. Høres neste gang med en ny interessant forsker.