messages: Hei alle saman, kjekt å sjå dokker her og velkommen til Nasjonalbiblioteket. Eg heiter Eline Kleven og er programsjef her. I programkonseptet Arkivert som vi skal vere med på i kveld så det arrangerer vi med litt sånn ujamne mellomrom gjennom året så går vi tett på små og store ting frå samlinga her på Nasjonalbiblioteket, materiale som ligg i dei fire etasjane under bakken her i arkiva våre og kanskje sjeldan blir løfta fram, eller ting som ofte blir løfta fram men som vi ser på med eit nytt blikk. Og i kveld så skal vi sjå nærmare på breva til Camilla Collett og enda nærmare bestemt på breva frå ein viktig periode i hennar liv, åra mellom attenfemtito og sekstitre i tida etter at ho blei enke, og enda tettare inn på eitt spesielt brev frå eit spesielt år attenfemtitre, eit brev som skildra attkoma hennar til Christiania etter ei tid i København og tilbake til ein by som var herja av kolera, ein epidemi som tok livet av eitt tusen seks hundre av byens førti tusen innbyggarar. Det er eit høgt tal. I fjor så gav Marius Wulfsberg og Mette Witting ut ei kommentert e-bok i serien NB kilder der dei transkriberte dei breva frå den perioden og kommenterte dei i den utgåva. Og det er første gong dei har blitt gjort tilgjengelege akkurat dei breva her for både folk og forskarar og i arbeidet med det her så gjekk Wulfsberg tett på både breva og perioden og inn i krokar og labyrinter på jakt etter meir kunnskap om både Collett og om byen Christiania i attenfemtitre og folka som budde her. Og i den Arkivert-serien som vi er her for i dag så er det Aslak Sira Myhre og Erling Sandmo som er faste programleiarar. Erling Sandmo han er dessverre heime med feber og sjukdom som herjar kroppen, ikkje verken kolera eller korona trur eg, men han klarte ikkje å stavre seg hit i kveld men Aslak og Marius dei dykkar djupt inn i det på jakt etter svar og kanskje nokre spørsmål. Ta dei godt imot begge to! Tusen takk for det Eline og hjertelig velkommen til Marius. Takk Og tusen takk til alle dere som er her. Sånn så Eline sa så er noe av tanken med dette konseptet Arkivert det er ikke at vi snakker ikke om Camilla Collett bare eller bare et tema. Vi prøver å ta utgangspunkt i en kilde, i ett objekt, i en ting fra samlinga og se hva forteller den oss? Hva kan vi lære av den? Hva kan vi lese ut av den? Hvor kan vi gå derfra gjerne rundt i dette tilfellet her Collett først men og inn i samfunnet rundt i verden rundt. Vi har jeg vet ikke hvor mange millioner men vi nærmer oss vel det er hundre millioner ulike objekter i samlingen til Nasjonalbiblioteket stort og smått, lyd og film, bilde, kringkasting, trykk, plakater, musikk, bøker aviser, og så videre. De er fantastiske. De gir oss en mulighet til å gjøre tidsreiser tilbake i historien, men de er og bare interessante når de får en fortelling rundt seg av en eller annen sort. Og det er noe av det vi prøver å vise. Vi prøver å vise potensialet til fortelling og læring i samlinga vår.  så det er det vi jobber med så hvis dere synes vi er smale så er det meininga. Vi skal være smale her og så er tanken at da kan dere gå ut og være smale etterpå for det vi snakker om er tilgjengelig for dere, enten på nettet eller i samlingene våre her, så det er en invitasjon egentlig hele tanken med dette er en invitasjon til dere til å gå og gjøre det samme. Gå å kikk! Gå å se hva vi finner! Og en av de første jeg hadde lyst å invitere til dette det var forskningsbibliotekar Marius Wulfsberg som sitter her nå. Han har som Mette Witting begravd seg i Collett over lang tid og jeg tror ikke tanken til Marius Wulfsberg var i utgangspunktet at han skulle gifte seg med Camilla Collett og brevene til Camilla Collett når han begynte arbeidet men det har han gjort. Vi har ikke sett han på mange år egentlig han har lært seg å lese gotisk håndskrift som er vanskelig og han har lært seg å lese Camilla Colletts håndskrift som visstnok er enda verre og gjør og arbeidet med transkripsjon, så han er ekstremt tett på disse kildene.  og det var noe av det som fasinerte meg og hadde lyst til det sant og høre hva Marius finner så da før vi snakker om dette ene brevet vi snart skal se på skjermen og inngangen til Collett Marius så lurer jeg på om kan du si noe om det arbeidet dere nå gjør med brev? Hvordan går det for seg? Vi det er heldigvis en liten gruppe med veldig kompetente transkriptører og som har lang erfaring med tekstkritiske utgivelser, blant annet fra Ibsen. Og vi er jeg er ikke den som har transkribert mest. Det er vi har det er vel Mette Witting og Elisabeth Parmeggiani og Nina Korbu og så har vi en som heter Tone Modalsli som henger over oss med falkeblikk og korrekturleser med det vi våre transkripsjoner. Og det er et møysommelig og tidkrevende arbeid hvis man tror man har lest sakte, før så har man tatt feil å lese Camilla Colletts håndskrift krever at man leser linje for linje strek for strek og sitter og lurer på om det er en V eller en R. Og så setter man disse tegnene sammen og så blir det ord og noen ganger ikke helord men noe som tyder på et ord. Og så leser man videre og så kjenner man igjen en bokstav som fra på et senere tidspunkt og så føyer man inn den og så sakte men sikkert så blir håndskriften et brev med setninger, meningsfulle ord, men også med noe usikkerhet.  men det tar man må virkelig øve seg på å være tålmodig og tenke litt sånn og like det og det er en veldig sånn det kanskje hvis man liker å tegne man får noen ganger den samme type konsentrasjon liksom fokus. Man jobber med en tekst på en helt annen måte enn hva jeg har vært vant til tidligere da selv om jeg har vokst opp med under mottoet les sakte, så det mente min veileder og sånt på universitetet var viktig, men det er først nå jeg leser ordentlig sakte  Men disse breva bare for å spørre om det ryktet her på Nasjonalbiblioteket sier at det varierer i hvor grad de er lesbare ut ifra hva språk Collett skriver. Og da er mitt spørsmål vet ikke om det stemmer en gang men hvem hvis du ser på de samla breva, hvem er det hun skriver til og hvor mange er det og hva språk skriver hun på og så videre? Altså i denne altså vi har utgitt et par eller bolker med disse brevene da. Vi startet med å utgi brevene til Suzannah og Henrik Ibsen, fortsatte med Bjørnstjerne brevene til Bjørnstjerne Bjørnson, og så til Jonas Lie.  og så tenkte vi nå har vi liksom gitt ut Colletts brev til norske kjente forfattere men vi tenker vi ikke litt liksom gammeldags? Det er jo Collett vi er interessert i, ikke nødvendigvis de godt ennå mer kjente eller for mange mer kjente forfatterne. Så da endret vi utgivelsen til å gikk over til å utgi brevene kronologisk det vi kaller tentativ kronologi da for vi kan ikke være alltid helt sikre men det er ambisjonen. Og så utga vi brevene til ektemannen Peter Jonas Collett som da er fra attenførtien til femtien. Og så nå har vi utgitt brevene til fra perioden attenfemtito til sekstitre og de er først og fremst til hennes svogere til venninner og til sønnene. Hun hadde fire sønner. Og så er det noen andre brev til han som hjalp henne med å utgi Amtmannens Døtre og på en måte var redaktøren Bernard Dunker, som var en høyesterettsadvokat og blant annet han som forsvarte Markus Trane omtrent samtidig med at Amtmannens Døtre kom ut. Og til andre offentlige personer da en universitetssekretær ja og flere den typen men først og fremst liksom til den nærmeste kretsen i denne bolken. Men så vil det endre seg når vi begynner nå med neste bolk på seks attensekstitallet hvor det blir nye kontakter, nye bekjentskaper, nye venninner, for da endrer livet til Collett seg.  hun lever egentlig resten av livet altså fra attensekstitre og til hun dør som nomade på det europeiske kontinent med jevnlige eller årlige besøk i Christiania. Men når jeg da spurte deg om du kunne finne ett brev som vi kunne bruke som utgangspunkt for å snakke og så sa jeg jo i oppdraget at vi vil skal snakke liksom om Collett i samfunnet i Christiania hvordan denne byen var, da valgte du det brevet som dukka opp på skjermen der. Ja at da jeg tror det med sakte lesing sklei inn i publikum akkurat da. Jeg ser her at hun forholder seg jo og til margene på en sparsommelig måte og skriver inn der og ja hvorfor valgte du akkurat dette brevet? Altså hovedgrunnen det er at i dette brevet så skildrer Collett situasjonen og atmosfæren og stemningen i Christiania under koleraepidemien i attenfemtitre. Og akkurat den passasjen som vi kommer tilbake til den er en av de jeg har brukt jeg har jobbet da men kommentarene, det vil si å identifisere personene som omtales, finne ut når de ble født, når de døde og hvem de var. Og det avsnittet om koleraen og hvordan den hadde rammet nabolaget og bekjentskapskretsen brukte jeg utrolig lang tid på. Det var en av de siste passasjene jeg greide å hvor jeg greide å identifisere navnene personen etter flere forsøk fordi jeg hadde blitt litt flinkere å søke og lete og fått mer kunnskap.  og så og det ga en sånn veldig sterk følelse av å liksom komme så tett på Christiania i attenfemtitre som jeg følte det var mulig ikke sant. Men i tillegg er det jo et brev til broren Oscar Wergeland som det er mange andre brev til og som hun hadde. Det er den broren hun hadde tettest kontakt med gjennom hele livet fra ungdommen av og i alle fall i helt til attensekstiårene og  det er skrevet til ham som er i Wien. Han var kaptein i militæret, hadde en militær karriere, var en flott karttegner blant annet. Han befinner seg i Wien og har reist dit etter at Collett og Oscar har bodd sammen en periode i København våren attenfemtito nei femtitre mener jeg og så han er liksom en skikkelse da men det var først og det er ikke egentlig at det er et brev til Oscar Wergeland som er grunnen. Det er denne skildringen av koleraen og så tenkte jeg at det da på en måte tok oss ut av den litterære Collett og inn i den historiske situasjonen Collett befant seg i Ok da er det liksom to ting som dukket opp her som vi må ta og jeg er litt usikker på rekkefølgen. Du kan få bestemme for det er to nøkkelord som dukker opp her altså det er du beskriver altså Collett kommer til Christiania under en koleraepidemi. Og hun drar fra København som nettopp har hatt sin koleraepidemi som har vært enorm som hun dels har flyktet fra bodd ute på Klampenborg ut forbi og i det hele tatt og så kommer hun inn til en by i kolera og det er to ting det er Christiania og kolera. Hvor skal vi starte, Christiania eller koleraen? Det er kanskje best med Christiania eller?  Skal vi begynne med Christiania? Ja da har vi juksa litt å tatt med litt flere kilder her. Skal vi finne først denne? Den har vi tatt med av to grunner. Dette er Morgenbladet. Det klarer de fleste å lese. Resten blir nok litt smått men her er de døde av kolera. Og så er det ja her kommer det opp og så er det på baksida her et sted så står det hvor hen der nede så forteller vi at Camilla Collett kommer, stemmer ikke det? Jo Fru Collett med to sønner fra København. Ankommer Christiania. Det meldes i nyhetene. Det meldes aldri når jeg ankommer Oslo her anmeldte reisende. Hvorfor har ikke Aftenposten dette lenger? Men her er det hun ankommer. Dette er Christiania. Er det ikke sånn? Dette er Christiania et kart over Christiania eller en kroki tror jeg det kalles men det er jo et kart over Christiania attenfemtiseks og det tilsvarer langt på vei attenfemtitre. Det hadde ikke skjedd så store endringer. Og ikke sant vi ser jo her hvis jeg kan peke. Hvis du øverste knappen så kan du peke. Nei altså kan bare peke på den Jeg kan peke her der ja. Hun altså hun ankommer så vidt jeg har forstått så legger dampskipene til her. Hun tar seg gjennom Christiania. Jeg vet ikke helt hvordan men hun har to sønner og av den lille Morgenbladnotisen som så ser vi at hun tar inn i Nye slottsgate som nå skal jeg bare gå litt nærmere som ligger her. Der står det Nye slottsgate selv om jeg skjelver litt på hånden ser jeg. Og for meg var det å Nye slottsgate. Nå vet jeg altså hvem som bodde der for det har jeg også lett og lett etter. Hvor i alle dager bodde Oscar Wergeland? Fordi jeg vi vet av andre brev at hun flyttet inn i Oscar Wergelands gård. Han ga henne litt motvillig lov til å flytte inn i gården fordi han var redd for at sønnene skulle ødelegge tapeten og dørhåndtakene. Og det ble en ganske hva skal vi si en diskusjon mellom fru mellom Collett og broren om dette som man kan lese om i brevene, blant annet i det brevet som vi har tatt utgangspunkt i. Og der var det jo også mange andre som bodde en Kjærulf som var en kollega vil jeg tro av Oscar Wergeland. Han var også i det militære. Det var jo tjenestepiker. Det var hva skal vi si elle altså den som liksom bestyrte i huset og som var veldig krass og Collett følte seg veldig dårlig behandlet av henne. De kom vel på kant med hverandre. Så hun er da en av mange sånne tjenestekvinner som Collett kommer på kant med gjennom livet. Og hun får lov til å bo der en kort stund og finner seg da etter hvert et en leilighet i gård tror jeg det er som ligger i Østre gate dagens Karl Johan. Østre gate begynte der Akersgaten krysset vårt vår Karl Johan da liksom derfra ned til Sentralbanestasjonen det var Østre gate og da er vi her. Og dette er jo det gamle Christiania her hadde jo når Collett og Peter Jonas ektemannen flyttet til Christiania i førtito så flyttet de inn i en leilighet Nicolai Wergeland hadde leid til dem i Dronningens gate vis-a-vis Vår Frelsers kirke også etter hvert og det var her i Kvadraturen hva skal vi si borgere eller folk bodde i København ikke bare borgerskapet handelsfolk alle bodde her i Kvadraturen frem. Men dette begynte å endre seg kraftig i omkring attenfemti hvor det var stor befolkningsvekst. Denne Bernhard Dunker for eksempel som jeg nevnte han bodde her. Anton Martin Schweigaard som også var en venn og bekjent av Collet bodde i Kvadraturen. Hennes svoger Holger Collett som bodde her  og det var også her da for å nå ta den berømte episoden om hvordan hun hørte Welhavens stemme så skjedde det også her i Kvadraturen i Herres ved Herres gård i attentretti. Så her var det alle bodde og promenerte og dette var faktisk et sted altså jeg ble helt overrasket når jeg begynte å se på hva var det der? Det var altså ti tolv forlag, masse avisredaksjoner, bokhandlere, note eller musikkforhandlere, det var virkelig det bodde seks syv tusen mennesker der. Og det var vi kan si det må ha vært et kulturelt interessant sted med mye større kulturell og litterær og aktivitet enn jeg var klar over med kafeer og ja i gård i Østre gate så flytter Collett inn i tredje etasje. Og jeg oppdaget at han som eier den hadde akkurat åpnet et spisested i andre etasje med meny og det var da øl- og brennevinsutsalg eller en kafe i førsteetasje.  Dette er byen hun kommer til. Ja. Her kommer hun og det er en by i vekst og den Nye slottsgate som du peker på ligger jo her oppe med det nye relativt nye slottet som om det akkurat har blitt ferdig på det tidspunktet dagens Wergelandsvei er anlagt langs den krysser Slottsgaten der oppe og det ligger bygges og ekspanderes men så komme hun altså til en by som er ramma av kolera. Og da vil jeg gjerne kanskje at vi skal lese. Kan du lese fra brevet, så skal jeg gå tilbake vi har jo så fantastisk teknologi. Ja. Så nå skal Marius tolke litt av dette for oss.  Jeg leser det avsnittet jeg hvor som jeg jobbet mye med eller tok lang tid å identifisere personene. Den første Nikolai er en pleiebror Nicolai Storm Wergeland.  Nicolai har jeg sett en gang men han reiste straks til Stockholm igjen hvorfra han ventes igjen neste uke. Sofie hennes svigerinne Sofie Steenstrup gift med Peter Severin Steenstrup som grunnla Akers mekaniske verksted sammen med en annen.  Jeg tenker kanskje å aller først å si noe hun beskriver sine bekjente som dør i kolera og det høres på en måte tilforlatelig ut fordi at det er da fem prosent av byens befolkning de strides om det er fire eller fem prosent som dør av koleraen. Og så er det dobbelt så mange som er rammet så det er bare å se i salen her så er det ja det er fem til ti av dere som forsvinner og det er tjue som ligger syke bare her. Det er svære tall og så må vi og huske på at det skjer på tre fire måneder. Altså det er ikke en sånn det er ikke vi snakker ikke lange perioder lange dødsleier og et dødsleie i kolera kan vare i tjuefire timer fra du er smittet til du er død og dør du ikke etter en uke så lever du antakeligvis det går veldig fort og det smitter enormt raskt. Men det er noe interessant med denne koleraepidemien her og det er at Camilla Colletts bekjente dør i kolera og det er vel ikke helt vanlig fordi at dette er jo ikke fattigfolk. Dette er jo bemidlede borgere som og rammes av denne koleraepidemien. Vet du hvor vanlig det var altså hvem er det som rammes i Christiania? Når man leser både det den offentlige beretningen som kom om koleraepidemien i attenfemtifire altså boken kom i femtifire og når man leser det er skrevet en stor doktoravhandling om den epidemien og. Så gjøres det et poeng av at koleraepidemien rammet begge kjønn omtrent likt eller likt det er bare snakk om en prosent forskjell knapt det og den rammet alle klasser omtrent likt. Den denne offentlige beretningen den begynner med å nevne to tilfeller av kolera som skjedde litt før den store epidemien og det ene var en embetsmann som bodde vest for byen og det den andre var en arbeider som bodde øst i byen. Og dette er gjennomgående i alle fremstillinger, men hvis man ser på tallene hvem var det som på en måte i fra hvilken klasse samfunnsklasse mistet flest om ikke altså i antall så var det arbeidere. Nå har jeg ikke med det men jeg tror liksom at det var snakk om syv over syv hundre arbeidere eller som er oppført som arbeidere som døde og der blant embetsmennene er det langt færre så sånn sett så var det arbeiderklassen som ble hardest rammet fordi flest av dem døde og det hadde ja hva kan grunnen være fordi koleraen var litt sånn at den ja de visste jo ikke hvordan den men den rammet på en måte alle. Den hoppet fra sted til sted heter det blant annet.  Ja og de hadde jo jeg har drevet å prøvd å forberede meg så jeg kunne matche Marius så jeg har lest og noe av det som de trodde på det tidspunktet her så vet de jo ikke hva kolera er altså de har ikke de vet ikke hvordan det smitter. Det finnes en teori om at det smitter via lufta men ikke som dråpesmitte som klimasmitte det finnes teorier om at du ikke skal spise agurker for eksempel, da kan du få kolera og veldig mye annet. Det de ikke vet er at det smitter via vann og de men de vet at det treffer der mange bor tett. Og de ser at det har noe med hygieniske forhold å gjøre og i København for eksempel så var det nesten bare arbeiderklassen som dør. Det de må ha funnet etterpå det er at denne koleraepidemien den oppstår i det en sjømann, hvis jeg ikke husker feil, du må korrigere meg hvis jeg tar feil, blir lagt inn på Rikshospitalet med kolera. Det er jo ofte sjøfolk. Det var det og i Drammen i attentrettitre. Det kom med sjøen inn til Drammen den gangen og. Smitten kommer. Det er en sykdom som stammer fra Asia som var relativt ny. Altså attenhundretallet er koleraens hundre år. Det finnes ikke en sekstenhundretalls-kolera eller noen annen som kommer. Men det at vedkommende da blir lagt inn på Rikshospitalet og Rikshospitalet reint fysisk ligger så langt vest i byen som det gjør, det gjør at vaskevannet antar man da man har brukt på det rommet hvor han ligger det blir kasta ut med Rikshospitalets kloakk eller vaskevann men det går da inn i vannkilden. Det smitter over fra vannrør til vannrør inn i vannkilden og inn i drikkevannet og dermed så treffer du ikke bare de fattigste bystrøka men du tar og inn for andre. Men det må tenker altså det må jo ha vært det å ha en den type vi har jo nå denne her koronaviruset som vi kan lese om hver dag i Dagbladet VG ikke sant og vi kan følge det og vi ser sykehus bygges i Wuhan og vi ser alt dette. Men her rammes man av en pest kan man si som man ikke vet hva er. Det må jo være skrekkelig. Ja og kanskje altså noe av det jeg har stusset på når jeg leste Colletts brev for hun har to brev om kolera, det ene er det i Christiania og det andre er den i København. Da bor hun i Klampenborg og så skriver hun til Sofie Steenstrup og hun er hun sier da, enten det nå smitter med luften eller hva det er, jeg har ingen frykt i disse engstelige tider. Og jeg er sikker på at gud holder en hånd over barnene. Så og da så rart at for jeg ville jeg også tenkte liksom la oss si i Christiania da femtito mennesker har dødd siste døgn da ville jeg jo hatt en voldsom vært redd selv men Collett virker ikke å være redd.  og så fant jeg en tekst av en tysk forfatter som heter Heinrich Heine som skriver om koleraen i Paris på trettitallet og han er heller ikke redd.  han skriver det essayet mens han hører en som en dø av kolera på naborommet og han er heller ikke liksom rammet av frykt og hva kan det komme av? Jo det er ikke liksom bare personlige egenskaper det hadde også med hvordan man forestilte seg at koleraen spredde seg, for til å begynne med trodde man at det var en pest, men så var det noe med smittemønsteret som ikke fikk som de skjønte at det ikke var pest. Og da gikk de bort fra nå må der her er det mange detaljer da men det er to teorier, det ene er kontaguistene som mente at koleraen smittet ved berøring, og for eksempel har vi i vår samling et brev av Hansteen som er perforert og eddikdampet for at det skulle bli fritt for kolerasmitte. Det er fra attentrettitallet men etter hvert så gikk man bort fra den tanken, eller den ble svekket og så trodde man da at det hadde med atmosfæriske forhold, med temperatur, med fuktighet og varme og at det smittet det er den såkalte miasmatiske teorien. Og den var nok det er den ikke sant som da gjør at Collett ikke sant og da er det sånn hvordan kan den ramme noen fremfor andre og ikke ramme alle og det har da med den hva skal vi si den fysiske og kanskje psykiske konstitusjonen til hver enkelt. Drikkfeldighet øker sannsynligheten for kolera og eldre blir lettere rammet og dør av kolera. Så det har noe med den fysiske konstitusjonen først og fremst men det er også en sånn hva skal vi si det ligger nevnes også dette med moralsk levemåte. Så det er liksom og da i attenfemtitre så var det den såkalte miasmatisk dette med temperatur, fuktighet og varme som var liksom forklaringen den rådende forklaringen. Men i vitenskapelige kretser så var det uenighet. Nettopp så man tror på en måte det der er veldig interessant for i tidligere i dette brevet hvis man da tror på den miasmatiske teorien det er på en måte min konstitusjon og min personlighet og mitt levned gjør at jeg ikke blir syk. Men så la jeg merke til noe tidligere i dette brevet det er transkribert og ligger altså ute på Bokselskapet kan alle lese det der beskriver hun da sine klagemål mot den der tjenestekvinnen som bestyrer huset hun da har fått låne av sin bror. Og det er jo et veldig mye av den teksten dere ser der er klaging bare så det er sagt. Det er veldig mye klaging. Ja over små ting Veldig små ting altså det er ikke et du tenker ikke hun vil jeg på fest med når du leser det der. For det er mye sånn ja og så men noe av det hun da klager på er at hun kommer ikke opp med kokt vann til henne på rommet. Sjøl ikke det gjør hun og da leser jo jeg ah du koker vatnet. Du drikker bare kokt vann og hun skjønner jo da tydeligvis ikke at det har med altså samfunnet skjønner ikke at dette forhindrer kolera men det gjør det jo. Den kokingen av vatnet som hun insisterer på å få levert det er jo beskyttelse som de sikkert skal beskytte mot noe annet men hun men hun klager altså over for det vatnet må hun tydeligvis koke sjøl og sønnene hennes de to hun har med seg de må hente brød sjøl. Og hun er jo så forbanna. Hun er altså ja vi stemmer det Marius Ja og hun mener at denne bestyreren har kastet støvlene etter dem og liksom de blir behandlet som pakk føler hun. Ja og så har hun vært å henta blomsten i det andre huset til broren for å vanne de og så får hun kjeft for at hun har tatt blomstene dertil fordi at det var noen andre som skulle vanne de og det du må bare ikke tro hva de sier om meg når de skriver til deg har bare gjort gode ting. Men og men det bringer meg over på noe annet fordi at hvis vi går tilbake her til fram går vi til den her til Morgenbladet. Og så har vi koleraen på framsida og det er mye kolera i denne utgaven av Morgenbladet. Det hele avissamlingen ligger ute og dere kan se det og det er altså det er det står så mye om det. Det jeg har leste en periode avisa fra første verdenskrig hvor for å se hvor mye første verdenskrig prega alle avissidene og det er det samme her altså det er kolera på hver side i ulike varianter. Men her er altså de anmeldt reisende. Her er da nyheten om at Collett kommer. Kan du klarer du lese dette for oss? For der er det noe som du har fortalt meg om når man ser disse det er jo fantastisk å vite hvem som kommer til byen da og hvor de bor hvis du vil treffe mister Macken og McKelten så drar jeg til Hotel du Nord, det er greit, men hun kommer da altså som fru Collett. Og så kommer det ei som jomfru. Forteller meg litt om dette! Hva altså hva sier det oss at hun heter fru Collett? Altså jeg satt nesten en hel dag jeg og leste på den listen eller notisen her for å prøve å finne ut. Fordi ikke sant jeg ble slått av alle mennene de nevnes med titler eller yrke eller ikke sant så de har jo en ganske tydelig identitet knyttet til offentlig yrke. Mens kvinnene der har vi madammer vi har jomfruer og vi har en fru sant altså da begynte jeg hva er hvorfor jomfru en ugift ung kvinne en ikke sant men litt sånn hva er en madam.  er det en eldre Hva er forskjellen på en madam og en fru? Ja er det en kvinne som kanskje eier noe eller noe så jeg ble liksom sittende å prøve å finne ut av det ikke bare sånn ta det for gitt at jeg visste det og så stusset jeg på fru Collett. Hvorfor står det for eksempel ikke enkefru Collett? Fordi i Christianias adressebok over attenfemtiåtte så er ikke Camilla Collett oppført som enkefru Collett. Da hun i attensekstitre reiser til København så skriver hun seg inn på Hotell Føniks som Fru professorinde Collett og her da fru Collett. Og det jeg tror det skyldes at det ikke er enkefru men fru, det er at Collett selv har registrert seg eller skrevet seg inn i passasjerlisten oppgitt tittelen, og at hun ikke sånn som i denne adresseboken ble innført i de offentlige registrene. For der når man ser på de offentlige registrene så er det enkefru Collett i eller dødsboken så er hun står det at enkefru Collett er død. Ikke sant og i ja i andre offentlige registre men her er fru Collett. Så det viser jo at kanskje skal ikke en viss distanse fra det som på en måte var blitt hennes sosiale stilling og offentlige stilling at hun var enkefru. Hun vil være fru og også Fru professorinde. Hun vil i alle fall ikke være enkefru Collett. Nei og men det henger jo sammen med noe som vi og finner i disse brevene og som er Camilla Colletts valg når mannen hennes dør. Han dør ung altså ekte ung. De har vært gift i knappe ti år, har fire unger, og et stort hus et stort hus som for så vidt er bygd på Camilla Collett sine penger altså farsarven hennes som har bygd det og hun gjør jo da et valg som preger resten av livet hennes som jeg tenker kan være noe av det samme som det du peker på der og hun velger å ikke bli boende i huset og holde det og holde stuer og være mor til avdøde Colletts barn. Hva er det hun sier selv om det? Du jeg har det ikke i hodet. Får jeg lov til å lese? For jeg synes virkelig det er kanskje det sterkeste brevet i denne utgivelsen og et av tror jeg er et av de sterkeste brevene i norsk brevlitteratur. Får han lov ja. Dere må unnskyld hvis det tar ikke lang tid altså jeg må bare. Han skal få lov til å finne det. Det er verdt å høre på. Skal vi se? Det er det tredje brevet her. Sånn det er til da Johan Christian Collett som var svogeren til Camilla og som også representerte hennes de øvrige svogerne og svigerinnen skal vi se? Og når Peter Jonas Collett døde så hadde han skrevet en testamentarisk opptegnelse hvor han redegjør for sin økonomiske situasjon. Og han oppfordrer eller ber sine søsken om å bidra økonomisk slik at Collett kan bli boende nei at barna kan bli boende hos Collett og kanskje på et i en mindre leilighet et uten et annet sted i byen. Og så har tydeligvis svogerne og svigerinnen lagt en plan om at de skal hjelpe Collett til å beholde huset og at familien kan vokse opp der eller barna kan vokse opp der. Til å begynne med så eller det tilbudet vil ikke Collett ha ta imot. Hun kommer dem til og med i forkjøpet og avviser det fordi hun har et annet ønske og jeg istedenfor at jeg sier hvordan hun formulerer seg så leser jeg. Så her hva gjør hun? Hun har kommet fram til at det er noe som er viktigere for henne, å være fri i alle sine handlinger, enn å leve på kanskje det hun oppfatter som svogernes nåde og svigerfamiliens nåde i en murvilla i Uraniunborgveien sammen med sine fire sønner. Det tror jeg du har helt rett i og det er noe med det ropet i det brevet som du sier som er det at jeg vil være fri. Sant den friheten og jeg tenker for å vende tilbake til der vi er nå så tenker jeg at det den Fru Collett som ankommer meldt i Morgenbladet til Christiania bare to år etter ektemannens død, er denne Camilla Collett. Det er et menneske som og en dame som og en kvinne og en intellektuell som gjør seg fri og som kommer tilbake som Camilla Collett. Hun kan ikke skrive Camilla Collett men hun er i hvert fall ikke enkefru. Hun er i alle fall ikke plassert på en hylle hvor hun skal være resten av livet og utelukkende være det.  Skyte inn altså det er jo lett å si sånn hun gjør dette fordi hun vil bli forfatter ikke sant tar det valget. Det tror jeg er for enkelt fordi det her det er ikke sånn at det å være forfatter tror jeg for Collett utelukker det å oppdra alle fire barna eller sønnene. Det har med økonomi å gjøre og at Johan Christian Collett og hans kone som tok til seg eldstemann Robert satt i bedre kår. Han hadde en høy inntekt. Han var den mest velstående av svogerne så det var og dessuten hadde han ingen egen sønn. Dette skriver Collett om i et annet sted. Så derfor gir hun fra seg Robert, plasserer den yngste, Emil, hos en slektning på Hadeland, og reiser i oktober attenfemtito til København med Alf og Oscar for å komme unna, for å få grunn under føttene. Det er veldig triste de brevene hun skriver der. Men i bagasjen så hadde hun også manuskriptet til det som skulle bli Amtmannens Døtre. Vi vet at hun ikke det er ingenting som tyder på at hun skrev på det mens hun bodde i København men da København ble rammet av kolera og hun flyttet i Klampenborg utenfor København så tok hun frem manuskriptet skriver hun i en senere tekst og begynte litt lettere til sinns å fortsette å skrive på det. Så når hun kommer til Christiania tiende september attenfemtitre så har hun skrevet videre på det manuskriptet som senere da så det finnes liksom en forfatterinne bak denne Fru Collett. Og der det leder meg over på noe annet som jeg har lyst til å snakke om som er beslekta for det at det å dra til København for å bli fri, for å være intellektuell, for å være forfatter, eller for å komme i kontakt med åndsstrømninger på kontinentet sånn som det var jo ikke bare Camilla Collett som gjorde det. Det ser man hos Kielland, man ser det hos Bjørnson, vi ser det hos mange av disse samtidige mannlig forfatterne som gjør denne reisen eller har leiligheten der og så videre. Men i det så kommer vi da til Bjørnson. Og vi har allerede gitt ut Colletts brev til Bjørnson og arbeidet rundt det, men koleraen den prega jo ikke bare Camilla Collett og den prega jo ikke bare Morgenbladet, den prega jo et helt samfunn. Og du har pekt på noe Marius så skal vi se om jeg finner det her. Her er det utspredelsen av kolera men her har vi Morgenbladet. Dette er leser dere sjølsagt flytende alle sammen. Hvis jeg ikke tar feil så er ser vi her på et morgenblad med en førstesidetekst som er alt dette her som er av Bjørnstjerne Bjørnson, og som er hans anmeldelse av ei bok som ble gitt ut til nyttår eller jul attenfemtitre, ei nyttårsbok, ei kolerabok. Kan du fortell med egne ord Marius, hva er dette for noe og hva har det med kolera å gjøre? Jo hvert år kom det ut en altså kom ut såkalt julelitteratur og årlig en nyttårsbok. Og Johan Dahl forleggeren trommet sammen hva skal man si den eldre garde av forfattere, Welhaven, Andreas Munch, avdøde Peter Jonas Collett, Teodor Kjærulf til å bidra. Kanskje ikke med nyskrevne tekster, men med litt eldre tekster og i det jeg tror var en vanskelig altså en vanskelig situasjon så kom denne nyttårsboken ut i desember. Vinje omtaler den i sine korrespondansebrevet i Drammens tidende som en kolerabok. Og Bjørnson anmelder den da i Morgenbladet femtende januar attenfemtifire. Og han nevner at det er en kolerabok, ikke med ordet kolera, men til vi det går frem av avsnitt at vi ikke lenger vet helt hvem som har dødd. Det er en litt sånn uoversiktlig situasjon. Men dette Bjørnson har alt annet enn respekt for den eldre garde. Dette er en raljerende, drepende kritikk av nyttårsboken og av den eldre garde forfattere. Og det går altså den er nådeløs og den svir å lese. Bjørnson er jo tjueen år og tøff i trynet og vil etablere eller vise at det er behov for en ny generasjon forfattere, at det nå skal skapes en ny norsk litteratur som ikke henter sine impulser fra Tyskland og Danmark, men som skal reise seg liksom fra det norske. Og dette regnes som skribenten Bjørnsons debut og når og når jeg når man leser den så er det ikke sånn at man tenker at dette har noe med kolera. Man må vite at Christiania hadde vært rammet av kolera for å forstå enkelte av avsnittene i anmeldelsen. Så hva skal vi si? Dette er jo et altså det finnes jo i litteraturhistorien så er det jo vanlig at unge forfattere tar et oppgjør med de eldre og dette er kanskje det kraftigste generasjonsoppgjøret i norsk litteraturhistorie. Det kan vi i hvert fall foreslå i kveld da  ikke sant fordi Bjørnson legger alle disse forfatterne døde og maktesløse og rydder grunnen, selvfølgelig først og fremst for seg selv, fordi selv andre unge skribenter som Paul Botten Hansen får svi litt og det liksom åpner seg noe nytt. Så kan man jo liksom si går han langt over streken? Var dette liksom sånn at Morgenbladets lesere tenkte ja det var på sin plass og sette Andreas Munch Asbjørnsen og liksom ta et oppgjør med dem. Asbjørnsen og de andre. Eller tenkte de hvordan kan denne skribenten ta et oppgjør med en nyttårsbok som disse forfatterne og forleggerne hadde greid å få ut til tross for at byen hadde vært rammet av kolera? Jeg har ikke noe sikkert svar på dette, men jeg synes det er interessant. Og hvis dere da går videre hvis vi går videre her og ser at dette er altså et dikt av den samme Bjørnson hvis jeg ikke tar feil og der står det hvilken tid det er gitt ut i attenfemtifire så kan man spørre seg var raljeringen med i anmeldelsen og gå over streken eller hvordan skulle du oppfatte han? Denne kan man finne i Bjørnson samlende verk samla verk.  altså nå hvis jeg ikke hadde truffet Marius, altså hvis jeg ikke hadde hvis vi nå ikke hadde vært gjennom det brevet til Camilla Collett, hvis vi ikke hadde snakket om koleraen, hvis vi ikke hadde sett kartene og sett talla og visst hva som skjedde, så vil dette sett ut som et barnedikt. Det hadde sett ut som sånn ja Bjørnson lagde sånne små rim fallera og kolera og kolera og det høres jo ut som ordrim for oss i dag ikke sant. Det har ikke noe mening det er abrakadabra og sånn ja. Dette kommer altså dette skriver han mindre enn et halvt år etter at seksten hundre mennesker har daua av kolera og så bruker han det i et rim for å gjøre narr av Asbjørnsen og de andre eldre forfatterne. Pappen er jo forlegger Johan Dahl. Han ble kalt Pappen. Kjærulf er denne Theodor Kjærulf jeg nevnte. Og sjøl Bombastian, det er Johan Sebastian Welhaven og herr Asbjørn holdt et spyd, det er selvfølgelig Per Christian Asbjørnsen og så videre. Og er P.A. Jensen som virkelig får gjennomgå. Jeg tror ikke han kan ha skrevet en linje etter Bjørnsons anmeldelse, men jeg har ikke fått sjekket da men det er ja det er ikke mye igjen av han i hvert fall så ja. Nei men det ja nei du først. Altså hvis jeg kan ta et steg et stykke videre inn i norsk litteraturhistorie da fordi det som jeg har liksom lett etter koleraskildringer hos Collett i Colletts altså forfatterskap, ikke brev. Det har jeg ikke funnet. Så jeg har tenkt liksom er det en vei tilbake til litteraturen og det var denne nyttårsboken som liksom ble et spor tilbake til litteraturen. Og denne anmeldelsen i Morgenbladet er den teksten Francis Bull siterer først i sitt bind om norsk litteratur fra attenførtiåtte til verdenskrigen. Ikke sant så og Bull liksom for Bull blir anmeldelsen liksom inngangen til den nye store generasjonen i norsk litteraturhistorie med Ibsen, Bjørnson, Kielland, Lie og så videre og han men hos Bull så er alle blitt friske og koleraen nevnes ikke med et ord det går ikke frem av litteraturhistorien at det var en kontekst og en situasjon omkring Bjørnsons anmeldelse og nyttårsboken. I dag kunne eller hva ville skjedd hvis Bull hadde startet med den sangen der? Ikke sant hva hadde da vært det hadde jo vært jeg vil ikke si det er jo kraft i dette her og. Det er jo sånn hva skal vi si det er jo satire, humor, galgenhumor kanskje. Kolera er bare blitt et abrakadabra Det Så det jeg syns liksom hva skal vi si den visen da den ga liksom en klang liksom i eller pekte mot denne anmeldelsen og viste liksom en helt annen side av Bjørnson.  og dette er jo også like et raljerende oppgjør med denne generasjonen forfattere som han kritiserer her.  Ja for jeg tenker to ting når du sier dette. Det ene er jo at jeg må innrømme at jeg ikke visste at det var en koleraepidemi i Oslo i attenfemtitre. Det er jo min svakhet å ikke vite det. Og jeg har aldri lest litteraturen ut ifra det eller tenkt på hvordan det påvirker altså hvordan påvirker disse omgivelsene og hendelsene litteraturen, forfatterne, de intellektuelle? Og det i seg sjøl tenker jeg er interessant når du trekker det fram at når vi skaper en kanon så tar vi jo teksten ofte ut av konteksten og sier at denne teksten er autonom. Den står i seg sjøl. Se den vakre teksten! Se den flotte teksten! Se alt den har! Og det har vi jo ofte rett i og. Det er jo derfor de ofte blir en del av kanon men vi mister samtidig kanskje forfatteren som skriver det og konteksten det står i og hva det er. Og når jeg leser dette og så ser at det ikke er et mororim, men det er tvert imot skrevet oppi noe som heile befolkningen må ha opplevd som dødsens alvorlig, så er det jo en form for både som du sier raljering og utrydding, men det er og et rom for en morbid form for humor og da. Altså det er jo Monty Python på speed i forhold til hva du er villig til å gjøre. Altså tenk hvor krenka altså tenk altså i dag hvis noen hadde gjort dette i dag, hvor mange hadde blitt krenka? Altså hvor mange ville vært og fortalt at mine barn er døde, min onkel er død, og så skriver du dette. Hvordan er det mulig? Hvordan kan man trykke, hvordan kan man og så videre altså? Det gir meg et innblikk altså kombinasjonen da av tekst og kontekst lærer meg noe og om teksten jeg aldri ville klart å lese ut av han som autonom. Gir det mening? Absolutt og i dag så ville man kanskje altså nå skal jeg ikke si men det finnes forsøk på å skrive litteraturhistorier som trekker hva skal vi si overraskende forbindelseslinjer da. Og man kunne jo her tenke seg at norsk litteraturhistorie siden det nå er man gjør et poeng at den var hva skal vi si transnasjonal og global fra begynnelsen og ikke nasjonal at norsk litteraturhistorie begynte med at man oppdaget koleraepidemien. Det er altså den moderne norske litteraturhistorien begynte med at koleraen spredde seg fra Gangesdeltaet i attensytten og rammet Europa for første gang. Og det hadde ikke vært så rart, altså det Christiania ble rammet av kolera første gang tror jeg i attentrettito. I attentrettitre eller trettifire utga Henrik Wergeland Den Asiatiske Kolera et drama sant ett år etterpå. Det er den tidligste teksten jeg har litterære teksten jeg har funnet om kolera. Welhaven nevner kolera i Norges Demring og der er det selvfølgelig blitt en metafor på liksom den svekkede tilstanden i nasjonen og behovet for kulturell opprustning og sånn. Og så dukker den da ennå sterkere opp hos Bjørnson og blir hva skal vi si det som lager en altså jeg sier ikke den eneste men en av forutsetningene for at en ny generasjon diktere kan entre scenen. Og hvis man ikke hadde tatt utgangspunkt i den anmeldelsen, så vil jeg jo si her at vi kunne jo gått herfra til Einar Økland. Det hadde vel ikke vært så vanskelig, eller Jan Erik Vold eller ikke sant fordi det er denne lette altså det er ikke denne tunge alvorlige melankolske eller stemningen. Absolutt ikke. Det er morbid humor.  Morbid humor og så kunne vi ha droppet innom Obstfelder på veien bort så ville vi hatt en liten litteraturhistorie for den lyrikken. Men du Marius vi nærmer oss slutten og det er noen ting som jeg skulle ønske vi fikk snakket om som vi ikke får snakket om og det er den som jeg gjerne vil gjøre neste gang. Og det er kretsen rundt Collett og disse menneskene i borgerskapet i Christiania på den tida som hun brevveksler med alt det andre. Men jeg synes det er noe som er viktigere enn kretsen rundt når vi nærmer oss slutt, for nå har vi vært i attenfemtitre og tatt et dykk inn, et lite sånt punktmerke inn i et liv og et forfatterskap og en historie. Men min følelse med det som du og vi jobber med og Mette jobber med og andre jobber med meg og Collett-prosjektet vårt her på Nasjonalbiblioteket så er min følelse at hvert fall oppfatning at du har en slags underliggende tese her, en hypotese eller påstand fra din side som er at den Camilla Collett som finnes i vår kollektive bevissthet, den Camilla Collett vi møter i litteraturhistorien men kanskje enda mer i historiehistorien, Welhaven, Wergeland har vi. De er her oppe på hver sin side. Bernard Herre og så videre er reduksjonistiske i forhold til hvem Camilla Collett var og den skikkelsen hun har vært og var på attenhundretallet. Og at hun er en mye større intellektuell europeisk intellektuell, enn det denne historien om Welhaven egentlig gir noe som helst rom for å fortelle. Og det er jo et liv som begynner etter disse breva altså fra attensekstitre og utover, men stemmer det? Har eg har jeg lest deg riktig? Ja altså det er jo det som man blir mer og mer overbevist om når man jobber med disse brevene at Collett liv handlet ikke om en ungdomsforelskelse i Welhaven, selv om en flere generasjoner med litteraturhistorikere har hevdet det. Men det skyldes at man til nå bare har hatt ungdomsbrevene, så det er et bare det vi har visst om henne at hun var forelsket i Welhaven fra hun var seksten til noe og tjue, mens med disse brevene så foldes det jo ut en helt annen Collett, en Collett som vil være fri i alle sine handlinger. Og så ser vi jo på forfatterskapet altså sånn men bare tenk Amtmannens Døtre er jo ikke uten grunn at den allerede i attenfemtifire ble regnet som et moderne fenomen noe nytt og siden har blitt stående som noe nytt, altså som den moderne romanens begynnelse i Norge. Og den kommer da omtrent samtidig med Flauberts Madame Bovary, med Baudelaires Det Ondes Blomster ikke sant. Det er ikke hun er ikke noen sånn representant for at alt kommer til Norge etter at det har kommet til på kontinentet, tvert i mot. Hun er jo i forkant. Jeg tror Bovary kom i femtiseks. Og så kommer det jo altså Karl Marx og Engels er jo kjent for Det Kommunistiske Manifest. Hvorfor er ikke Camilla Collett kjent like kjent for det Fra De Stummes Leir? Altså når man leser Fra De Stummes Leir fra attensyttisyv eller syttini så er jo det i hvert fall den norske kvinnekampens dirrende manifest. Altså les det, er en sånn kraft i de i den teksten at man blir jo slått liksom det er jo en pamflett uten like. Og det er jo et der er jo tar jo hun et oppgjør da med fremstillingen av kvinner i litteraturen. Og det er jo skrevet da i polemikk indirekte stilt inn polemikk med Georg Brandes påstand om det moderne gjennombruddets menn ikke sant som Collett jeg tror hun hadde avfunnet seg med at hun aldri ville liksom bli nevnt av Brandes på den måten. Men med det Fra De Stummes Leir så prøver hun å vise hvordan disse mannlige forfatterne har fremstilt kvinner da, og maner kvinnene til å ikke identifisere seg med de rollene alene identifisere seg med de rollene familielivet tildeler dem, og som men å gå ut av familielivet og inn i samfunnet og kjempe kamp en kamp for sine rettigheter, muligheter, posisjoner. Og det skjer på en hva skal vi si men i en mye sterkere ordelag da enn i Amtmannens Døtre. Og vi kunne ha nevnt andre verker og ja i hvert fall i mine øyne så gjør det Collett liksom til ja skal jeg si sånn også en av de en mye større eller kraftigere forfatter enn jeg hadde forestilt meg da, og som er sånn helt på høyde med ja det den europeiske kanon og kanskje burde hva skal vi si hatt en hun skulle hvert fall vært den femte store. Det skulle vært det minste for å være helt men det har en forlagshistorie det er en forlagshistorie bak det og som også handler om at det litteraturen var en arena først og fremst for menn og at Collett kjempet både mot dem og tidvis med dem litt sånn ettersom. Så men det er liksom noe av eller den historiske konteksten for at hun ikke ble en av de fire store i norsk litteraturhistorie, så det er ikke sånn det var ikke fordi folk liksom var onde eller dumme og sånn. Det var folk at de tenkte annerledes. De levde i et mye mer patriarkalsk samfunn. Det tok lang tid før selv Bjørnson og Ibsen og sånt skjønte hva Collett holdt på med. Det skjønte jo først i attenåtti-årene hadde jo holdt på i tretti år men de var kanskje litt sånn trengte tid på å forstå hva som foregikk selv om det ikke alltid står det i litteraturhistoriene. Marius Wulfsberg jeg tror at dette er et godt tidspunkt å slutte på. Det tok Ibsen og Bjørnson tretti år å forstå hva Camilla Collett holdt på med. Og så er det sånn at dere har fått et lite blikk inn både i vår samling her på Nasjonalbiblioteket i ett brev fra Collett og konteksten rundt det, og som dere forstår, dere kan se fram til mer. Nå har vi kommet til attensekstitre. Alt er tilgjengelig på Bokselskap. Alt er transkribert av våre fantastiske forskningsbibliotekarer. Det er lesbart. Det er med kommentarer.  og det gir altså ikke bare interessant informasjon for den som er opptatt av Amtmannens Døtre eller Camilla Colletts liv og forfattervirke, men og til alle som er opptatt av historien og vil se litt av det livet som folk mennesker har levd før oss. Tusen takk til Marius Wulfsberg og tusen takk til dere som kom. Eg snik meg opp med ein viktig melding som på slutten her. Det her som dokker har skjønt så har vi ikkje berre ein stor vi jobbar masse med brev og har ein enorm brevsamling og i programkonseptet Levende brev så trekk vi fram fleire av dei breva. Nå om to veker den tjueandre februar så er det Levende brev og da er det brev om kamp, både kvinnekamp, identitetskamp, arbeidarkamp og meir, og da kjem det skodespelarar hit både Gisken Armand og Bjørn Skagestad og Henriette Stenstrup og Petter Winther som kjem for å lese brev om kamp. Kari Slåtsveen er programleiar og Nils Bekk skal spele for oss så velkommen tilbake da og tusen takk Marius og Aslak. Gje dei ein applaus til!