messages: Hei alle saman og herregud det er det her er første arrangementet vårt på nesten eit år. Åh vi går liksom rundt med litt sånn sommarfuglar i magen og korleis var det vi gjorde det her igjen og sånn, men når vi ser alle dokker så blir ein berre heilt sånn ustyrteleg glad. Så det er en stor dag på mange vis i år så ville Gunvor Hofmo fylt hundre år. Ja må seie det no fekk eg beskjed av teknikaren min om å seie velkommen til dokker som følger med på straumen der heime. Gløymde det sjølvsagt blei så opptatt av dokker som var her, men det er mange som følger oss framleis heime som ikkje kunne komme hit i dag. Men i år så ville Gunvor Hofmo fylt hundre år.  ho er ein diktar som har satt sine heilt sånn særeigne spor i norsk litteratur og vi kjenner kanskje særleg godt til dikta hennar om etterkrigstida eller om krigsårene og om forholdet til kjærasten Ruth Maier. Om tida på Gaustad og den heilt sånn unike og sterke måta som ho skildra sorg og einsemd som rykka oss ut av det vante og kvardagslege. Samtidig så er det sider ved Hofmos dikting som kanskje ikkje er like godt kjent for dei aller fleste av oss som når ho skriv om Oslo om verdskonfliktar og om forholdet sitt til dyra og naturen og om verkelegheita og fellesskapet som prega så masse av diktingane. Og i haust så forsøker vi her på Nasjonalbiblioteket å finne litt sånn nye og kanskje meir ukjente inngangar og lesingar til Hofmos forfattarskap.  og i utstillinga Ja er det kortaste ordet i verda som opner i dag viss dokker ikkje har vore å sett den enno så anbefaler eg ein tur no etter arrangementet eller så står den her heilt fram til desember så det er mange moglegheiter. Der dannar sju ganske ulike dikt inngangar og lesingar til Hofmos univers. Og gjennom eit ganske stort arrangementsprogram gjennom hausten videoreportasjar og anna formidling så ser vi vidare på spor ho har etterlate seg i litteraturen og i samfunnet. Og først ut i kveld så skal vi snakke om Hofmo og musikken. Hofmos dikting har vore ein sånn stor kreativ inspirasjon både for kunstnarar og musikarar opp gjennom åra, blant andre artistane vi har her i dag Susanna Wallumrød og Tuva Syvertsen som begge har tonesett dikt av Hofmo. Dei skal møte Kaja Schjerven Mollerin som er forfattar og litteraturkritikar og fagansvarleg for den utstillinga dokker kan sjå her til samtale, men først Tuva Syvertsen vær så god.  Ja det var nesten litt fristende å bare bli i musikken nå, men det blir kanskje også litt rart siden vi først sitter her. Tusen takk for en fantastisk fin fremføring Tuva takk for introduksjonen Eline. I en liten prosatekst i diktsamlingen med den lysende tittelen Gjest på jorden skriver en femti år gammel Gunvor Hofmo kanskje hører jeg en spinkel tone ennå fra det lyse værelse med fiolinen og gitaren liggende som skumringsløfter. Den som har lest Hofmo vet at forfatterskapet er fullt av musikk. Jeg tenker ikke bare på musikaliteten i språket altså den særegne klangen av språklige nydanninger. Tenk bare på et ord som skumringsløfter. Jeg tenker på alle instrumentene som dukker opp i diktene hennes og hvor glad hun var i ord som sang, tone, melodi, musikk. Her er salmesang og Schuberts lieder og en liten pike som synger så du vesle spire ung. Her er den ensomme som hører en ensom tone over de skumrende fjell.  her er den tenksomme som sier ta fra natten sorgen slik spillemannen tar fra gud musikk. Her er skikkelsen hun kaller kollektivmennesket som slutter seg til andre et fellesskap under røde flagg og synger opp alle jordens bundne trell.  og her er den oppvåknede som innser at alt du har glemt stiger opp i deg som dypets musikk.  ikke så rart kanskje at Hofmo skulle bli omfavnet ikke minst av musikere. Og jeg har lyst til å starte denne samtalen med å spørre dere litt om hva som var deres første møte med Hofmo. Hva fanget interessen deres? Hvordan kom dere bort i henne? Skal jeg begynne nei jeg tenkte på det før jeg kom hit at jeg husker faktisk ikke akkurat hvem som introduserte meg for Hofmo sine dikt men jeg husker at og jeg vet ikke egentlig om det var dikta først eller om det var historien hennes da som gjorde at jeg leste dikta etterpå. Men jeg men jeg husker at det gjorde enormt inntrykk på meg da jeg først gjorde det.  også jeg må jo være ærlig og si at det som i utgangspunktet gjorde at jeg ble så interessert i Hofmo var jo egentlig det at hun at jeg følte et visst slektskap der på den måten at jeg viste jeg fikk med meg at hun at hun hadde levd lesbisk. Og denne historien med Ruth Meier og jeg leste Ruth Meiers dagbok og sånn og det var på en måte det var på en måte min inngang da at jeg. Altså du leste dagbøkene faktisk før diktene? Ja eller det var litt sånn samtidig eller altså da jeg først oppdaget det så ble jeg så fascinert av historien. Og så ja så er det noe med at det er ikke så mange jeg var i det her var tidlig tjueårene da at jeg oppdaget Hofmo og jeg var jo veldig sånn på søken etter forbilder og jeg ville gjerne skrive selv.  og da jeg oppdaget Hofmo så eskalerte på en måte den lysten til å skrive da og samtidig selvfølgelig. Var du allerede i gang med egen skriving eller? Ja jeg var jo det men jeg innså jo det ganske fort at det var det var jo ikke det var jo ikke bra det var ikke bra  Sånn i møte med Hofmo mener du? Nei men det er noe med det derre med å det med forbilder er utrolig viktig og og jeg ble jeg egentlig så ble jeg ganske jeg ble ganske forbanna for at ingen hadde introdusert meg for diktene hennes tidligere da for jeg kan ikke huske på noe tidspunkt i løpet av skolegangen og sånt at det kom opp så nei jeg var syntes det var rart  Ja hvordan var det for deg Susanna? Ja apropos skolen så var det der jeg hørte om Hofmo og leste Hofmo for første gang. Å ja dere gikk ikke på samme skole altså.  Nei vi gjorde ikke det så det husker jeg fra ungdomsskolen at det var en del av pensum og. Altså sånn enkeltdikt i antologier sånne ting? Ja jeg skal ikke si helt for sikkert hvilket dikt det var, men jeg tror kanskje det var Fra en annen virkelighet som gjorde veldig sterkt inntrykk på meg å lese det noe utover det lærte vi jo ikke sånn veldig mye om altså jeg er jo helt enig i at det er jo hennes diktning og rolle og historie og alt er jo vært underkommunisert kan man jo si Ja så er det vel også vil jeg uten at jeg nå husker ikke jeg hvilket årstall du er født i men jeg går ut ifra at du da gikk på ungdomsskolen på et tidspunkt nesten ingen visste noe om Gunvor Hofmos historie altså det visste eller hennes mer sånn biografiske historie da. Den ble jo mer kjent i og med utgivelsen av Jan Erik Volds Mørkets sangerske og etter hvert også med dagbøkene til Ruth Maier sånn at det har jo vært et liv som har vært ja mange som få har visst noe særlig om.  Absolutt. Ja ikke sant. Ja det har du rett i. Etter jeg var ferdig på musikklinja så begynte jeg å jobbe i en bokhandel og da jeg regner med det var Gyldendal siden det er har vært Hofmo sitt forlag hele veien ga ut en liten ja ikke sant ja. Ja hun ble jo refusert på Aschehoug ja med sin debutsamling så flaks for Gyldendal  Absolutt da husker jeg de sendte ut en bok som heter Jeg glemmer ingen som var altså jeg vil anta det bare var noen få av diktene så da fikk jeg liksom da fikk jeg den i fleisen igjen det bare å ja det var jo det var jo det her. Så da begynte jeg å lese litt mer Hofmo igjen og så forsvant det for meg. Ja så hun har ikke fulgt dere sånn hele veien men sånn Nei det har vært litt sånn av og på siden jeg antar at det var fordi jeg var ung når jeg først leste det, men det har hele veien gjort veldig sterkt inntrykk på meg Hvis dere skulle prøve å sånne ting er det jo ofte vanskelig å si eller forklare fordi ofte er det jo bare en følelse når noe treffer en som virker veldig sterkt igjen, men hvis dere skulle prøve å kretse inn hva er det ved Hofmos diktning som gjør at det treffer dere eller som at det har betydd noe for dere eller at der og da men også sånn i ettertida da. Dere har jo etter hvert hatt med hatt henne med dere i noen år. Ja nei det er jo ja det er selvfølgelig vanskelig å sette ord på det, men det er jeg vet ikke jeg tror jeg kan snakke for oss begge egentlig når jeg sier at det med altså det med lidelse er ganske sånn sentralt. Det er jo noe du har jobbet veldig mye med i dine egne tekster og  Ja. Og noe jeg vet ikke for meg handler det nok mye om det der med at noe det å kunne det å kunne lage noe så vakkert ut av ut av det som er så forferdelig vanskelig i livet da  det er på en måte det ja det var hennes måte å overleve på vil jeg anta og det er det kan jeg kjenne meg veldig igjen i da. Og det er liksom det som hvis jeg skal se litt stort på det så er det faktisk det som treffer meg mest at det er at ja at det er en slags sånn derre det er det er det er overlevelse på en måte. Ja. Er den som føles av gjenkjennelse og eller altså mer sånn eksistensielt altså? Ja definitivt  og så er det jeg vet ikke det jeg da jeg var yngre så ble jeg leste mye sånn ja sånn folkediktning da jeg liksom var veldig opptatt av liksom gamle tradisjonstekster også stevetekster og sånne ting som,  som stiller ganske strenge krav til symmetri og sånt så det, så også da jeg leste Hofmo så ble jeg også veldig ja veldig satt ut av hvor fritt det var på en måte. Og det var det var noe det ligna ikke på noe jeg hadde lest før da i det i det hele tatt. Jeg vet ikke om jeg har noe mer fornuftig å si akkurat nå  Det holder i massevis det vil du supplere med noe Susanna? Ja jeg tenker at det herre veldig direkte språket hennes om sånne tunge temaer da som liksom sorg og ensomhet og død men også overlevelse og kjærlighet og at det er så. Det føles som det er som bare kutta inn til beinet. Det er ikke noe det er som det aller viktigste som trengs å sies. Det er det som står i dikta hennes og det bare går rakt inn. Det er det rører meg da. Det er jo også litt slående ved det forfatterskapet at på den ene siden så har det en så altså sånn disse store tunge temaene som ja smerte og lidelse og krigen ligger bak og et veldig opprivende tapserfaring, samtidig som det er et univers med så mye sanselighet og beskrivelser av også veldig frydefulle øyeblikk, altså det er jo veldig mye lys i det forfatterskap også, eller det er i hvert fall min lesning av det da jeg vet ikke hva dere om dere tenker det samme men Ja. Jeg tenker helt klart det er sånn. Altså en livskraft eller hva man skal beskrive det. Ja det er jo det er jo veldig kraftige saker så det er det er mye natt og det er mye mørke og sånn men det er jo også stjernene og lyset og ild og det er ja det er som du sier det er veldig mye livskraft der. Og det er jo ja og jeg vil jo også si at det at den.  ja apropos kraft og retning og sånn den produktiviteten hun hadde i lange eller i perioder da synes jeg er utrolig imponerende og ikke minst inspirerende da. At det er noe med at ja det er min erfaring er i alle fall at man må man må skrive mye altså når man først er i siget. Ja utnytte vinduet.  Ja det virker som hun hvert fall gjorde det da at, altså det virka som det var en sånn helt utømmelig på en måte. Jeg tenkte på det du sa i sted med forbilder og som hun sikkert på noen måter har vært for deg også Susanne altså da vi i planleggingen av denne utstillingen og dette jubileet og sånn så tenkte vi litt på hva slags bilde av Hofmo vi skulle vise altså sånn det hovedbildet da. Og det er jo for det er noen bilder av Hofmo som altså disse mest ikoniske fra altså de tidlige forfatterportrettene som har sirkulert, men så valgte vi i stedet et bilde som er litt sånn utypisk hvert fall for den liksom litterære offentlighetens oppfatning av Hofmo kanskje  Det med de brillene ja.  Ja med brillene og den røyken som er det bildet som nå men altså hvor hun ser bare fantastisk kul ut. Det er jo det er så de er så kule de brillene, å. Ja jeg ville bare at dere skulle gratulere med valget. Nei det var ikke det jeg ville, men dere må gjerne gjøre det og men.  nei men fordi det har litt å gjøre med liksom hva slags kunstnertype man tenker seg at hun er og ikke sånn at i og med at disse tidlige møtene på en eller annen måte ga en følelse av at her var det et forbilde eller kunne det være et potensielt forbilde.  altså var det noe med tenkte dere allerede da på kunstnertype hva slags kunstnertype hun var, eller gikk det mer på det at hun skrev og var en person som satte ord på altså? Nja nei jeg lurte har lurt veldig mye på åssen hun var fordi at det vet jo ikke jeg men det er jo litt rart det der når man fordi hun altså jeg vet ikke jeg var vel kanskje tolv år da hun døde så men Ikke jeg Men når folk er allerede døde når man oppdager dem så tenker man liksom at det er så forferdelig lenge siden også så for meg så har hun jo bare alltid vært en sånn mytisk skikkelse på en måte akkurat som hun ja jeg vet ikke som et eventyr men jeg skjønner jo at ikke det er sånn. Men så ja jeg har vært veldig sånn absolutt veldig som jeg sa innledningsvis at jeg har vært veldig nysgjerrig på åssen hun var åssen hun levde og åssen ja åssen hun prosesserte ting da. Jeg skulle gitt ganske mye for å bare ta henne i hånda og prate med henne i ti minutter. Det tror jeg det er flere i lokalet her som kunne ha ønsket seg. Det spørs om hun var den typen. Ja jeg har møtt et par et par mennesker som har møtt henne og det er morsomt å høre om. Ja hvordan da, altså var det sånn morsomt anekdotisk materiale? Nei ikke nødvendigvis men bare sånn jeg blir veldig nysgjerrig på og det er det er fint å høre om at hun at hun også var litt ute i samfunnet, selv om det er jo understreket på en måte nok antageligvis at hun var syk i perioder og innlagt og Levde vel et tilbaketrukket liv i perioder i hvert fall.  Ja så det er fint å ja høre om at hun har vært ute på konsert for eksempel og tatt seg et glass rødvin og. Sånn som vi også kan begynne å gjøre igjen. Ja. Det er ikke så fryktelig lenge til du skal spille litt for oss Susanna. Men jeg har lyst til å bare spørre dere også du spilte Tuva du spilte noe eller en sang som eller satt melodi til Hofmos dikt som heter Melodi rett og slett apropos. Melodi til melodi.  Ja den så vidt jeg husker er den fra debutsamlingen er den ikke det den teksten ikke at det spiller så stor rolle men jeg lurer litt på hvordan fant dere fram til de tekstene dere ville sette melodi til altså? Nei altså det var det var jeg bare leste jeg tror det var jeg hadde den diktsamlinga som jeg som jeg bare leste den og så også hadde jeg jo tenkte jeg sånn eller. Det der å sette melodi til dikt er jo en altså det er en øvelse som det er vanskelig eller det er veldig ofte ikke så vellykka da såpass ærlige må vi være.  Ja hvordan da fordi? Nei jeg syns ofte at man kan høre eller at det blir litt sånn det er vanskelig å få det til å sitte men i hvert fall Altså at man hører at det har vært en et tekstlig forelegg på en måte at teksten ikke er blitt til med musikken? Ja at det blir litt sånn lag på lag med ting da så men av og til så får man det til og jeg prøvde meg på mange Hofmo-dikt akkurat da og så jeg føler vel egentlig at det bare var ett jeg fikk til og det var det er et som heter Det er ingen hverdag mer som vi har spilt inn det bandet som jeg spiller i som heter Valkyrien Allstars og den låta spiller vi fortsatt, og den som jeg spilte i stad har vi har vi spiller vi også, men den spiller vi i en sånn slags springartakt. Nå så kjørte jeg bare en helt vanlig vals for anledningen. Men neimen det er noe med at den ikke sant noen ikke sant som det melodidiktet det ligger jo og det er en vals på en måte eller var det i hvert fall for meg så ganske sånn streit.  men så med en gang ting blir litt mindre symmetriske og litt mer kronglete og sånn så står man overfor noen utfordringer for det med en gang de med gang det  det er veldig fort at melodien kan komme i veien for teksten og det er det er noe som jeg er veldig fascinert av egentlig det der samspillet mellom melodi og tekst hvor hårfint det ofte er da og hvor små ting som kan gjøre at det funker. Ja det er det er veldig det er fasinerende. Men jeg har jeg stoppa etter vi gjorde de to låtene så etter det så har jeg aldri prøvd å tonesette noe mer Hofmo fordi at jeg tenkte vel innerst inne at faen det her er jo bare dumt liksom men Fordi du var redd for at det skulle gå galt eller? Ja eller jeg følte vel kanskje ikke at det at det trengtes da men da jeg fikk vite at jeg skulle være med her så og så begynte jeg å lese jeg har den derre samla mursteinen.  jeg begynte å lese i den og da fikk jeg da fikk jeg jo lyst til å prøve meg igjen for jeg tenker at nå jeg er litt mer jeg har blitt voksnere enn jeg var da jeg jobba med det materialet første gang og det kan hende at det at det er noe mer å hente Var det noen spesielle dikt du falt for eller? Ja altså det er egentlig veldig mye på en måte altså det er ikke noe jeg har ikke noe spesifikt i tankene men. Nei jeg skjønner men Men det er det kan jo du sikkert si mer om og for du har jo jobba med mye mer med Hofmo-materialet enn jeg har gjort og det er jo en. Det er ganske det tar veldig lang tid ofte da før man liksom får landa det på et sted hvor man hvor det ikke er liksom blir dårligere enn det var da det bare sto på papiret da synes jeg i hvert fall Det er sant.  Kanskje du rett og slett kan spille litt for oss nå og så kan du.  Nå er det jo veldig skummelt å spille etter alt det du har sagt da.  Det her det kommer aldri til å gå bra Susanna.  Så kan vi så kan vi snakke litt så kan du fortelle litt om hvordan du fant dine dikt etterpå. Tusen takk Susanna det var fantastisk fint begge disse to sangene inngår på dette albumet som heter Jeg vil hjem til menneskene og som kom i totusenogelleve faktisk samme ja se der kanskje den til og med er til salgs etterpå en god gammeldags CD. Ja rett og slett. Ja jeg selger CD-spillere der ute Det er veldig bra siden jeg har med meg CD-er for salg. Ja det er bra da finner vi ut av det etterpå og Dere må ja hvis dere har hvis dere har penger så må dere kjøpe den CD-en altså fordi at den fins ikke på internett. Nei det var det vi fant ut eller jeg fant ut denne uken og riktignok fikk jeg slapp å få finne ut av det selv men jeg fikk høre det. Hvorfor ikke egentlig? Nei det er jo noen bitre plateselskapfolk. Javel ok ja vi trenger ikke å gå noe nærmere inn på det men. Vi la oss ikke rippe opp i det. Nei Skal bare se hvem det er. Med andre år et slags klenodium publikum kan få tak i etterpå ja. Er det ti elleve sanger på denne ja det er i hvert fall et det er en ren Hofmo-plate rett og slett Ja det er vel det er elleve det er det ja. Kan du fortelle litt om hvordan fant du fram til de tekstene du ville sette melodi til hvordan Tuva fortalte jo litt i sted kan? Ja jeg satt med denne boka som Tuva ja mursteinen samlede Mursteinen. Og leste dikt og syns det var veldig fint.  og så kom jeg i snakk med en forfatter som heter Håvard Rem som sa at det ikke fantes så masse tonesettinger av Gunvor sine dikt Det er en del komponister faktisk som har satt. Ja altså det er jo satt musikk til og så er det kanskje diktlesing og sånn men at det ikke var så mye sanger da med altså tonesetting av selve diktene.  Nettopp ja. Så det gjorde meg veldig nysgjerrig fordi jeg var litt sånn hæ hva dette er jo veldig sangbart  Hva er det som gjør det så sangbart tenker du hvis det går an å sette ord på det? Ja det er altså nå er det jo en god blanding av dikt som er liksom satt opp litt mer sånn tradisjonelt med rim og rytme på en måte og de som er litt mer lagt opp  så jeg vil kanskje si at jeg starta nok med et av de som jeg starta med Vinterkveld som er liksom første diktet i første samlinga. Der åpner forfatterskapet rett og slett. Ja litt fordi det minte meg om en salme. Og siden jeg liksom vokst opp på bedehuset og med veldig mye salmer i bagasjen så ja det minte meg om en salme så jeg fikk lyst til å synge den så  En bestemt salme eller bare altså salmesangen på en måte? Nei salmer ja altså salmer som en sjanger på en måte og litt sånn både vers og oppbygning og sånn. Så sånn bortsett fra det så vil jeg jo altså hva er det som gjør at det er so sangbart jeg hører melodier. Ja Ja det var litt som Tuva sa i sted dette er en vals er det ikke? Men du spilte jo en vals i stad du og. Ja så det er bare ja det er sånn er det sangbart for meg jeg hører at jeg kan synge det jeg får lyst å synge det også Det er jo sånn det er jo egentlig det tenker jeg ofte at mer for meg da hvert fall at det handler om at man har lyst til å ha de orda i munnen altså. Det er det er motivasjonen på en måte Jeg skjønner. Ja for det og det og det er jo altså jeg er jo helt enig i at tonesetting av dikt er på en måte noe av det skumleste og mest risky du kan gjøre. Og som jeg også har liksom sett tenkt som jeg tenkte før det her skjedde at liksom det skal ikke jeg holde veldig mye på med fordi at det er liksom  Det er dritskummelt. Det dritskummelt og det er også.  det er veldig mange tilfeller tenker jeg der man på en måte lener seg på noe som står så utrolig sterkt på egen hånd da og ikke kanskje tilfører så veldig mye eget sjøl  Samtidig virker dere jo begge sånn utenfra sett da eller sett fra mitt sted som musikere som har brukt litteraturhistorien eller at det har vært en veldig sånn stor kilde til kreativitet for dere. Ja så det er jo litt paradoks men det er jo liksom men det er kanskje noe med det også som Ja men det er jo. At det er noe med det som er både skummelt og liksom nesten umulig så at det blir litt interessant å prøve å gjøre det også og prøve å finne ut av det. Og det er jo ikke sånn at jeg liksom sitter hjemme med diktbøker og synger i vilden sky og vil liksom synge alt jeg leser.  det er jo ikke sånn, så det er jo liksom jeg har jo glede av å lese.  og jeg har veldig glede av ord på papir så jeg må absolutt ikke høre det med musikk men jeg fikk nå i hvert fall veldig lyst til å gjøre det med Gunvor sine dikt. Og har fått veldig mye god respons på det også, men det er jo det hender jo at det er noen som har veldig sterkt forhold til disse diktene eller til et dikt spesielt dikt eller som liksom. Ja kanskje ikke syns at det ble så bra som de som de hadde tenkt seg at det kunne bli eller som eller kanskje man ikke.  Men får du mange sånne tilbakemeldinger? Hæ? Du får mange sånne tilbakemeldinger? Nei ikke mange men det hender jo og det er jo forståelig det er jo liksom man det er det er jo sånn med altså jeg synger jo andres låter også iblant og tolker det andre har gjort da andre har skrevet. Ja og de Og det er jo litt på samme vis da at det er liksom hvis man har veldig sterkt forhold til noe og det skal være på den måten også kommer noen andre å tuller med det liksom.  For et er en variant kanskje av coverlåter dette? Ja det er jo litt samme altså du tar noen andres åndsverk og høvler over dem liksom. Sånn det passer deg eller og det er jo ja altså det er selvfølgelig jeg har hatt det sånn med veldig mange ting også med folkemusikken egentlig som jeg ikke i hvert fall ikke i starten følte at det var en var min da selv om den er jo det. Den er jo alles. Men en det skal man skal passe på å ikke ha bli ha for mye respekt for ting og tang og det gjelder jo og det gjelder jo dette her også for det verste som kan skje er at det ikke blei helt knall liksom. Men det materialet finnes jo det fins det står jo der det kan ikke ødelegges. Ja Da skal du henge i ganske godt. Så man må jo bare prøve og jeg må jo si for meg så har jeg ofte brukt andres tekster fordi jeg ikke eller for jeg ikke greide å skrive sjøl også etterhvert som jeg har fått litt mer dreisen på det så minsker behovet litt egentlig for å bruke andres tekster og, men bortsett men bortsett fra innimellom da sånn som med Hofmo for eksempel det går liksom ikke over det Ja får du litt fortsatt lyst til å sette melodi til nye ting? Ja jeg får jo det men nei jeg vet ikke det Ja altså jeg trodde vel egentlig at jeg ikke skulle altså jeg har laga flere tonesettinger enn de som er på den plata her for jeg fortsatte etter vi hadde spilt inn plata og sånn og var i en god stim så. Men sånn bortsett fra det så tenkte jeg ikke at jeg skulle liksom være den som på en måte stadig tonesetter ting. Men jeg snubla jeg over Boudelaire og fikk en veldig sterk opplevelse med det som er veldig det er sammenlignbart da med Hofmo fordi det er sånn plutselig så er det bare noe som treffer deg veldig.  og som liksom ja dette vil jeg synge dette hører jeg liksom noe klanger til. Og det er jo utrolig interessant og det er liksom det er en sånn dør inn i mitt eget kunstnerskap som bare liksom man kommer inn fra en annen vinkel eller man liksom ser noe og man setter lyset på noe annet eller. Det er mye av de samme temaene. Som du sa Tuva at de tingene jeg skriver om er jo veldig mye av de samme temaene både for Hofmo og Boudelaire og altså og sånn ser jeg jo også på Valkyrien-materialet da. At det er jo en blanding av tekstforfattere og det er deres ting om hverandre men man tenker jo ikke på det når man når man hører på det, så man tenker jo ikke å dette er jo ikke egentlig ditt. Man tenker liksom man tenker jo det er dere og det er deg og det er og det er jo noe som er det er noe som er veldig fint med det da at det er et nytt blikk og en ny stemme som liksom løfter fram for eksempel Hofmo. Nei ja og det er jo også en ting som en positiv bivirkning da altså det vi har blant annet reist veldig mye rundt på skoler og spilt for ungdomsskoler og videregående skoler og spilt disse Hofmo-tekstene og bare det at man kan bidra til at flere får høre det som forholdsvis tidlig i livet da synes jeg er givende da. Jeg og. Det er jo litt sånn det var helt sikkert en tilfeldighet men disse platene deres kom jo ut i samme år begge i totusenogelleve, gjorde de ikke det eller? Jo de gjorde det. Var ikke det litt rart? Det er kjemperart Fikk vi konstatert det og ja Samme plateselskap og men Ikke samme skole men samme plateselskap. Men altså den plata vår er fortsatt på internett. Ja.  Ok så der var det ikke noen konflikt? Men ja du er kanskje litt bedre venner med.  Ja jeg har ja det er smøring inni bildet.  Ja jeg skjønner. Vi skal gå inn for landing snart så da kan vi ta den etterpå litt kanskje alt for stort spørsmål å komme trekkende med til slutt men det var litt sånn i forlengelsen av det dere snakket om nå jeg får bare lyst til å spørre dere sånn mer generelt i deres virke, hvordan ser dere på forholdet mellom poesien og musikken altså ordene og tonene? Ja det er jo på meninga med livet det liksom. Ja det er det  Har ikke du nesten sluttet? Susanna hva tenker du? Ja nei det er det er jo det vi holder på med det er ord og musikk. Ja der må ja det bli svulstig det her vet du fordi at. Vi starta på meningen med livet så du har litt å gå på Nei men jeg vet ikke om hva det er jeg men det er bare ingenting som gir meg større tilfredsstillelse enn å få de to tinga til å funke sammen. Det er akkurat som nei vet ikke det er noe da det er som en sånn kanal ut av seg sjøl altså. Ja det var den eneste måten jeg vet hvert fall å få ut ting på altså på en noenlunde fornuftig måte ja. Ja nei det er jo det er essensielt for livet det. Tusen takk for at dere kom hit og ville snakke om dette som er så viktig for oss alle sammen her i dag. Takk Og takk til publikum som var her fysisk tilstede. Takk til alle som sitter og ser på rundt om i stuene deres eller hvor dere sitter. Det legger ikke vi oss oppi ha det bra!