bukkehorn
        
         (plante)
Store norske leksikon,Biologi,Planteriket,Dekkfrøete planter,Tofrøbladete planter,Erteblomstordenen,Erteblomstfamilien,Hornkløverslekta
Bukkehorn er en ettårig plante i erteblomstfamilien som trolig stammer fra Sørvest-Asia og middelhavsområdet og er funnet forvillet i Østfold. Planten blir opptil 50 cm høy, opprett eller krypende. Den har trekoplede blader og små, gule blomster. Den har også en lang smal belg med 10–20 gulbrune, kantete frø, 2–3 millimeter store.
Dette er en av de eldste kulturplantene vi kjenner, og var i Egypt brukt som fôrplante og matplante og i medisinen. Spesielt frøene ble brukt mot mange sykdommer hos dyr. Bukkehorn er også kjent under det mer folkelige navnet fillegrek, som er en forvanskning av plantens latinske navn, Trigonella foenum-graecum. Bruk Bukkehornkløver hører først og fremst hjemme i det indiske kjøkken, men også i Midtøsten, Nord-Afrika, Tyrkia og østover mot Kina er bruken utbredt. Krydderet brukes i brød, karriretter, stuinger, pickles og chutneyer. De malte frøene er en viktig ingrediens i flere krydderblandinger, blant annet karri. Frøene benyttes også som smakstilsetning i søtsaker og blir ofte tilsatt i vanlig sirup for å få lønnesirupsmak.Bladene brukes i salater, som grønnsak og til te. Historie Bukkehornkløver er en gammel kulturplante, og de eldste funnene av frø er fra utgravninger i Irak datert tilbake til cirka 4000 år fvt. Tørkede frø er også funnet i Tutankhamons grav fra ca. 1300 år fvt.Innen folkemedisinen har bukkehornkløver blitt brukt nærmest som et universalmidddel, blant annet for å øke melkeproduksjonen hos ammende, bedre fordøyelsen, lindre lungesykdommer og hudplager. Les mer i Store norske leksikon erteblomstfamilien