luft-til-bakke-missil
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Våpen og militært materiell,Våpen,Missiler
Luft-til-bakke-missil er et styrt selvdrevet våpen brukt fra fly mot mål på bakken. Luft-til-bakke-missiler omfatter også sjømålsmissiler og kryssermissiler når de blir avfyrt fra luftfartøy.
Historie Luft-til-bakke-missiler ble først tatt i bruk under andre verdenskrig, og det tyske sjømålsmissilet Henschel Hs 293, som første gang ble tatt i bruk i august 1943, regnes ofte som det første luft-til-bakke-missilet. I Norge ble luft-til-bakke-missiler først tatt i bruk på midten av 1960-tallet med det amerikanske missilet Bullpup, som ble ferdigstilt ved Kongsberg Våpenfabrikk. Luftforsvaret hadde også en variant av sjømålsmissilet Penguin for bruk fra fly. Nå brukes luft-til-luft-missilet IRIS-T, som kan omstilles til luft-til-bakke-missil. JSM, som er en luft-til-bakke-variant av det norske sjømålsmissilet NSM tas i bruk med kampflyet F-35. Les mer i Store norske leksikon missil