gap-modellen
Store norske leksikon,Samfunn,Inkludering og rettigheter,Funksjonshemning,Universell utforming og tilrettelegging
Gap-modellen er en helse- og samfunnsfaglig modell som gir en grafisk framstilling av funksjonshemning. Ifølge Gap-modellen oppstår funksjonshemning som et misforhold mellom enkeltmenneskers personlige forutsetninger og samfunnets krav til samfunnsdeltakelse. Modellen er utviklet innenfor rehabiliteringsfeltet av Ivar Lie.
Modellen I samspillet mellom mennesker og omgivelser kan det oppstå et misforhold mellom mennesker med nedsatt funksjonsevne og barrièrer i omgivelsene som hindrer deltakelse. Personen hindres da i sine evner til å fungere på grunn av omgivelsenes krav til funksjon. Det er dette forholdet som beskrives grafisk innenfor gap-modellen. Gapet beskriver altså et opplevd misforhold mellom menneskets individuelle forutsetninger på den ene siden og omgivelsenes krav til funksjonsevne på den andre siden.Gapet mellom individuelle forutsetninger og omgivelsenes krav kan reduseres gjennom tiltak som styrker individets forutsetninger, for eksempel rehabilitering, hjelpemidler og sosiale og økonomiske støtteordninger. Det kan også reduseres gjennom tiltak i omgivelsene, for eksempel universell utforming av bygninger, offentlig transport og informasjonssystemer og individuell tilrettelegging. Modellen bygger på samfunnsmedisinske forståelser av funksjonshemning og helse.Gap-modellen ble presentert som en faglig og politisk forståelse av funksjonshemning i Stortingsmelding 40 (2002–2003), Nedbygging av funksjonshemmende barrierer. Modellen synliggjør og tematiserer både funksjonshemningsbegrepet og de prosesser som inngår i et rehabiliteringsforløp. Problemer med modellen Det er flere problemer med denne modellen som er blitt påpekt både av funksjonshemmedes organisasjoner og av forskere og fagmiljø. Modellen gir et statisk bilde av hvilke krav som forutsettes fra samfunnets side, for eksempel hvis en person ønsker å ta en utdannelse eller delta i en kulturell aktivitet. Modellen sier ikke noe om hvor ansvaret ligger for å redusere og fjerne funksjonshemning som hindrer samfunnsdeltakelse. Viktigheten av modellen Likevel gir modellen uttrykk for en forståelse av funksjonshemning som vektlegger samfunnsmessige og strukturelle forhold. Den har derfor vært viktig for den politiske og juridiske utviklingen i retningen av å prioritere universell utforming og individuell tilrettelegging. Modellen kan også brukes for å konkretisere hvilke faktorer som er av betydning for å styrke samfunnsdeltakelse for personer med nedsatt funksjonsevne. For å oppnå en tilgjengelighet til samfunnets arenaer som er likeverdig, er det behov for kunnskap om enkeltmenneskers ulike individuelle forutsetninger på den ene siden og om hvordan omgivelsene kan støtte enkeltmenneskers muligheter til å delta i samfunnet på den andre siden. I dag I dag er GAP-modellen langt på vei videreutviklet og erstattet av en relasjonell interaksjonssmodell for funksjonshemning. En slik forståelse av funksjonshemning som noe som oppstår i en interaksjon mellom individ og omgivelsene ligger til grunn for FN-konvensjon om rettighetene til personer med nedsatt funksjonsevne, som ble ratifisert av Norge i 2013, og Likestillings- og diskrimineringsloven. Forskning og kunnskapsutviklingen innenfor rammen av en slik modell vil rette oppmerksomheten mot selve samspillet, interaksjonen mellom menneske og omgivelse. Hensikten er å få bedre kunnskap om hvordan likeverdige muligheter for samfunnsdeltakelse kan oppnås for alle borgere på alle samfunnsarenaer. Les mer i Store norske leksikon funksjonshemning universell utforming Litteratur Grue, J. (2014). Kroppsspråk: fremstillinger av funksjonshemning i kultur og samfunn. Oslo: Gyldendal Akademisk. Lie, I. (1989). Rehabilitering: prinsipper og praktisk organisering. [Oslo]: Gyldendal. Lid, I. M. (2020) Universell utforming og samfunnsdeltakelse Oslo: Cappelen Damm akademisk. Finn boken  Tøssebro, J. (2021). Hva er funksjonshemming? Oslo: universitetsforlaget. Finn boken