alfapartikkel
Store norske leksikon,Realfag,Kjemi,Kjernekjemi
Alfapartikkel er en partikkel som består av to protoner og to nøytroner. Den er identisk med kjernen i et heliumatom. Navnet på partikkelen skrives også α-partikkel. Alfastråling er en type radioaktiv stråling som består av alfapartikler.
Alfapartikkelen har ladning lik 2e (der e er symbolet for elementærladningen) og masse lik 4,001506 u (der u er symbolet for atommasseenheten).Alfapartikkelen ble oppdaget i 1903 av Ernest Rutherford som partikkel i den minst gjennomtrengende delen av radioaktiv stråling, de såkalte alfastrålene. Senere viste Rutherford at partiklene var identiske med dobbelt ioniserte heliumatomer, det vil si heliumkjernen 4He++.Alfapartikler produseres, foruten i radioaktive prosesser, også i kosmisk stråling, ved kunstige kjernereaksjoner og ved ionisering av heliumatomer. Alfastråling virker sterkt ioniserende og kan, hvis den treffer huden eller sendes ut fra stoffer som er tatt opp av organismen, medføre alvorlige skader.Radioaktive kjerner som sender ut alfapartikler, såkalte α-emittere, brukes til bestråling av kreftceller. Les mer i Store norske leksikon alfastråling radioaktivitet kjernefysikk