Bonn-konvensjonen
Store norske leksikon,Jus,Miljørett
Bonn-konvensjonen er en konvensjon om vern av trekkende arter av ville dyr. Den ble vedtatt i 1979 og trådte i kraft fra 1983. Norge ratifiserte konvensjonen i 1985. Ved utgangen av 2013 hadde 117 land, inkludert EU, underskrevet avtalen. Bakgrunnen for avtalen var å få kontroll over den økende fangsten av trekkfugler i enkelte land i Sentral-Europa. Konvensjonen er senere utvidet til blant annet å gjelde flaggermus, seler og enkelte tannhvaler.
Konvensjonen opererer med ulike lister som angir ulik grad av tiltak. Liste I omfatter trekkende arter hvor hele bestanden, eller deler av den, står i fare for å bli utryddet. Medlemslandene er forpliktet til å sørge for å beskytte både artene og deres levesteder gjennom strenge vernetiltak. Listen omfatter blant annet fire hvalarter og tre fuglearter som finnes i Norge.Liste II er mer omfattende og inneholder arter som egentlig ikke er truet av utryddelse. Internasjonalt samarbeid er imidlertid påkrevet for å sikre artene tilstrekkelig vern. Medlemslandene skal bestrebe seg på å inngå regionale avtaler som sikrer vern. Eksempler på slike er avtalen om vern av flaggermus og avtalen om vannfugl i Europa. Bonn-konvensjonen har også aksjonsplaner for truede arter. Gjennom den regionale vannfuglavtalen er stellerand, dverggås, lappfiskand og svalbardbestanden av hvitkinngås og ringgås omfattet av slike planer. Les mer i Store norske leksikon miljørett Eksterne lenker CMS