bevis
        
         (filosofi)
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Filosofiens fagdisipliner,Filosofisk logikk
Bevis er en påvisning av, eller redegjørelse for, at et bestemt utsagn om et bestemt forhold er riktig (sant). Som regel avledes utsagnet som skal bevises, fra ett eller flere andre utsagn, premissene, som i et gitt bevisforsøk må godtas som sanne.
Et bevis er et deduktivt bevis hvis utsagnet som skal bevises kan påvises å være en logisk konsekvens av premissene. Dette er en type direkte bevis. Et bevis er indirekte dersom riktigheten fremgår ved at man benekter utsagnet som skal bevises, og derved utleder absurde (motsetningsfulle) konsekvenser, såkalt reductio ad absurdum-bevis. Slike beviser er de eneste som er mulige for de mest fundamentale prinsipper (for eksempel motsigelsesprinsippet), men de brukes ofte ellers også.Induktivt kalles et bevis når riktigheten av et allment utsagn, et prinsipp eller en regel, antas påvist på grunnlag av en rekke enkelttilfeller; for eksempel kan riktigheten av «Alle mennesker er dødelige» søkes bevist ved at man påpeker at alle mennesker over en viss alder er døde. Induktive beviser anerkjennes ikke i logikken som beviser i streng forstand.Et deduktivt bevis er bindende eller gyldig hvis premissene er sanne og avledningen av konklusjonen (det som skal bevises) er logisk korrekt. Sirkelbevis kalles det når det som skal bevises, allerede er forutsatt i bevisets premisser. Les mer i Store norske leksikon logikk motsigelsesprinsippet reductio ad absurdum teorier om kunnskap