Dyreliv i Chile
Store norske leksikon,Biologi,Vitenskapsgrener i biologien,Dyregeografi,Verdens dyreliv
Chile er et langt og smalt land i Sør-Amerika. Det strekker seg over 4630 kilometer, nesten dobbelt så langt som Norge. En slik spennvidde tilsier også at det er et stort spenn i naturopplevelsene.
Patagonia Patagonia er Chiles sørligste del. Punta Arenas, Chiles sørligste by med sine 110 000 innbyggere, gir en forsmak på Antarktis, og kan sammenlignes med å være i Nord-Norge. Det er mye vær og vind, og temperaturen passerer sjelden 10 plussgrader, selv om det er midtsommer. Her i sør er det kolonier med blant annet kongepingviner, samt magellanpingviner. Er man heldig, dukker det kanskje opp en liten skunk også, med det norske navnet patagoniatryneskunk. I Patagonia ligger også Torres del Paine nasjonalpark. Dette er et fjellområde som ble nasjonalpark i 1970, med høye fjell og isbreer. Her er guanakoen vanlig, en av Sør-Amerikas fire lama-arter. Her lever også nanduer, Sør-Amerikas ikke-flygedyktige struts, og andeskondorer. På jakt etter et åtsel kan den gjerne sveve 200 kilometer i løpet av en dag. Den vil helst ha store åtsler, og som regel spiser den på kadavre etter lamaer, alpakkaer, guanakoer og nanduer, men også døde hester og kyr. Den mest attraktive arten i denne regionen er pumaen. Det er neppe noe annet sted i verden hvor tettheten er større, og hvor det er lettere å se en vill puma. Noen landeiere har startet pumaturisme på sine eiendommer, og tjener mer på det enn på å holde husdyr. Fordi pumaen ikke jaktes i disse områdene, har de blitt lette å observere. Atacama Atacama ligger langs kysten av den nordlige delen av Chile og regnes for verdens tørreste ørken. Området er på 181 300 km² og ligger i skyggen av Andesfjellene. Store deler av ørkenen ender opp i Andesfjellene og ligger svært høyt over havet. Her ligger Salar de Atacama, den største saltsjøen, eller saltpanna, i Chile. Store deler av saltpanna er med i Los Flamencos National Reserve, som er opprettet for nettopp flamingoene. I en lagune midt i den store saltsjøen er det mulig å se tre flamingoarter: andesflamingo, chileflamingo og punaflamingo. Alle tre artene lever av små krepsdyr som de filtrerer fra vannet med sitt spesielle nebb – etter den samme teknikken som de store bardehvalene benytter seg av. Chileflamingoen er den vanligste av de tre. Den kan ses over store deler av Patagonia og Andesfjellene. Andesflamingoen er først og fremst en art som hører hjemme i Andesfjellene i Peru, Chile, Bolivia og Argentina, i saltsjøer fra rundt 2000 meter over havet og opp til 4500 meter. Punaflamingoen er den sjeldneste. Lauca nasjonalpark I Lauca nasjonalpark 4500 meter over havet, helt nord i Chile, ligger Lake Chungara, en av verdens høyest beliggende fuglesjøer. Den ligger 4512 meter over havet og er omgitt av mektige, snøkledde fjell og vulkaner. Til tross for høyden over havet er det et yrende fugleliv i sjøen. For fuglekikkere er dette et eldorado uten like. Her forekommer kjempesothøna som kan bli over 60 cm stor. Man regner med at det er rundt 8000 kjempesothøner i sjøen, som er flere enn i noen andre innsjøer i verden. De bygger flytende reir hvor de legger eggene sine. I sjøen er det også mange overvintrende vadefugler fra Nord-Amerika, for eksempel gulbrystsnipe, og her trives også den lille sølvdykkeren og andesavosetten med sitt oppoverbøyde nebb. I Lauca nasjonalpark finens også fjellvischachaer. Det er en stor gnager i chinchilla-familien, den veier én til to kg. Pelsen er god og tykk for å holde varmen i det kalde klimaet høyt til fjells. Ørene står til værs som på en kanin, og den har lange værhår på snuten. Den lodne halen er sammenrullet når dyret sitter i ro, men strekkes ut når det er i bevegelse. Når den tar seg en pause under næringssøket, setter den seg på bakbeina, holder de to forlabbene foran seg og lukker øynene. Her oppe i 4500 meters høyde er vikunjaen et vanlig syn. Dette er den minste av de fire lamadyrene. Voksne dyr har en kroppslengde på rundt 1,5 meter, skulderhøyde på ca. 80 cm og vekt et sted mellom 35 og 65 kg. Den har en mer elegant bygning enn guanakoen, og er noe mindre med litt kortere hode og lengre ører. Pelsen er gulbrun på ryggen, mens hårene på hals og bryst er lyse og ganske lange. Dyrene er sky og kan flykte i en fart på nesten 50 km/t. Før Kristofer Columbus oppdaget Amerika for europeerne, var derfor høstingen av vikunjapopulasjonen strengt regulert, og antakelig talte bestanden hele to millioner dyr. På 1960-tallet førte jakt til at arten nesten ble utryddet. Da det ble igangsatt internasjonale vernetiltak på slutten av 1960-tallet, talte bestanden kanskje bare 6000 individer. Opprettelse av verneområder, både nasjonalparker og egne vikunja-reservater, har ført til at bestanden i dag teller rundt 350 000 dyr. Argentina og Peru har de største bestandene med henholdsvis 127 000 og 188 000 dyr, Chile har rundt 17 000 dyr, Bolivia 63 000 dyr og Ecuador 2700. Les mer i Store norske leksikon Chile Chiles geografi planteliv i Chile