eddystrøm
Store norske leksikon,Realfag,Fysikk,Elektromagnetisme
Eddystrøm er en elektrisk strøm som oppstår gjennom induksjon i et elektrisk ledende materiale når det blir ført gjennom et inhomogent (ujevnt) magnetfelt eller et magnetfelt som varierer med tiden.
Historikk Fenomenet ble første gang beskrevet av den franske fysikeren François Arago i 1824 og forklart av den britiske fysikeren Michael Faraday noen år senere. I 1834 Formulerte den tyske fysikeren Heinrich Lenz loven som sier at den induserte strømmen har en slik retning at dens magnetfelt motvirker endringen som forårsaket den. Dette betyr også at indusert eddystrøm forårsaker en kraft som motvirker bevegelsen som forårsaker den. Anvendelser Eddystrømmer har nyttige anvendelser. For eksempel utnyttes de i eddystrømbremser til å stoppe roterende deler i elektromotorer som slås av, og i tog. Eddystrømmer utnyttes forøvrig til å produsere varme i induksjonsovner. Fenomenet brukes også i testutstyr til å sjekke om det er brudd i materialer og i metalldetektorer. Videre utnyttes induserte eddystrømmer i magnetiske hevemekanismer – magnetisk levitasjon. Uønskete virkninger Eddystrømmer kan også føre til uønsket svekking av magnetfeltet og oppvarming av elektrisk utstyr, for eksempel transformatorer. Man kan til en viss grad hindre dannelsen av eddystrømmer ved å bygge lederen som et laminat bestående av mange tynne lag ledende materiale med isolerende lag mellom lagene. Les mer i Store norske leksikon induksjon elektromagnetisme