August Cappelen
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Bildende kunst,Kunsthistorie,Norsk bildende kunst fra 1800-1945
August Cappelen var en norsk maler. Han var elev av Hans Gude i 1845 og J. W. Schirmer i Düsseldorf i 1846–1850. Cappelen er den mest utpregede romantiker blant de norske düsseldorferne. Han spesialiserte seg som landskapsmaler, og det var særlig skogsmotivet som kom til å oppta ham. Maleriene er typiske atelierbilder, bygd opp på bakgrunn av naturstudier, men hvor den ferdige komposisjonen i stor grad er formet av fantasien. Disse naturbildene kan leses som stemningsutbrudd, hvor maleren fremstiller sine egne følelser. Det er nettopp dette som gjør Cappelen til en romantiker. Hans villmarksmotiver fra Telemark med skoger, tjern og fosser er fylt av en patetisk stemning av ensomhet og forgjengelighet. Mektige naturformer, særlig trær og fjellblokker, er satt virkningsfullt inn i komposisjonen, og koloritten spiller i dype mosegrønne og gråfiolette toner.
Nasjonalgalleriet i Oslo eier tre av hans hovedverker fra 1852: Foss i nedre Telemark, Skogtjern og Utdøende urskog, det siste ufullendt; dessuten 26 mindre bilder og studier. I 1952 ble Dyre Vaas monument over ham avduket i parken i Holla. Les mer i Store norske leksikon August Cappelen i Norsk biografisk leksikon August Cappelen i Norsk kunstnerleksikon romantikken Düsseldorf-skolen norsk kunsthistorie Litteratur Cappelen, August: August Cappelens brev, utg. av Einar Østvedt, 1952 Malmanger, Magne: August Cappelen, 1997 (Astrup Fearnley museet for moderne kunst. Katalog, 15) Willoch, Sigurd: August Cappelen og den romantiske landskapskunst, 1928