bestandsskogbruk
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Landbruk,Skogbruk,Skogbiologi
Bestandsskogbruk er skogbruk som bygger på bestandet som behandlingsenhet, i motsetning til bledningsskogbruk, der det enkelte tre eller små grupper av trær er en behandlingsenhet.
Bestandsskogbruket har vært vanlig i Norge siden 1930-tallet. En skog drevet etter bestandsskogbruksprinsippet vil ha skogbestand på alle alderstrinn, fra snauhogd mark til hogstmoden skog. Forutsatt en ensartet skog med hensyn til bonitet og treslag, blir årlig foryngelsesareal lik skogens areal dividert med hogstmodenhetsalder eller omløpstid; og en teoretisk sett «riktig» oppbygd skog har alle utviklingstrinn likt representert. En slik skog blir gjerne kalt normalskog. I praksis er det variasjon i både bonitet og treslag, og det er derfor vanlig å dele opp skogen i hogstklasser i stedet for aldersklasser.I bestandsskogbruket skiller man mellom tynningshogster, som har til oppgave å gi de gjenstående trærne bedre utviklingsmuligheter, og å frigjøre en del av bestandets avkastning på et tidlig tidspunkt, og slutthogster, hvor man både høster hovedavkastningen og frigjør marka for ny skog. Les mer i Store norske leksikon hogst skogbruk i Norge