bremsestråling
Store norske leksikon,Realfag,Fysikk,Elektromagnetisme
Bremsestråling er elektromagnetisk stråling som oppstår når elektrisk ladde partikler akselereres. Selve akselerasjonen av partiklene kan skje ved at hastigheten endrer størrelse og/eller retning. Bremsestråling er mest kjent for elektroner. Andre ladde partikler er mye tyngre, og det er vanskelig å produsere hurtige hastighetsendringer. Bremsestråling fra elektroner utnyttes i røntgenutstyr.
Anvendelser og forekomster  Bremsestråling utnyttes for å lage røntgenstråling ved hjelp av røntgenrør. Her støter hurtige elektroner mot den positive polen (anoden) i røntgenrøret og bremses ned i feltet fra atomkjernene. Stoffet i anoden sammen med spenningen over røret bestemmer energien, og dermed gjennomtrengningsevnen, for røntgenstrålene. En moderne kilde for bremsestråling i det ultrafiolette området av spekteret og for røntgenstråling er synkrotronakseleratoren (se synkrotronstråling). Bremsestrålingen produseres av energirike elektroner som avbøyes i en sirkelbane. Fordelen med synkrotronstrålingen er at den er kontrollerbar, gir høy intensitet og er ikke forurenset av spektrallinjer fra atomære overganger. Størstedelen av gammastrålingen i kosmisk stråling på Jorden skyldes voldsomme nedbremsinger av elektroner og myoner i atmosfæren. Les mer i Store norske leksikon røntgenstråling synkrotronstråling kosmisk stråling elektromagnetisme