dokumentarlitteratur
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Litteraturvitenskap,Sjangerlære,Sakprosa
Dokumentarlitteratur er litteratur som hovedsakelig bygger på dokumenter som ikke er oppdiktet. Dokumentene skal i den egentlige dokumentarlitteratur være minst mulig bearbeidet av forfatteren. De kan være private, institusjonelle eller offisielle. Tradisjonelt benytter dokumentarlitteraturen seg av nyheter, utskrifter av rettssaker, politirapporter og lignende. Selv om dokumenter som bare foregis å eksistere eller å ha eksistert, er blitt benyttet, stiller mange seg tvilende til den slags fiksjon og krever dokumenter som kan relateres til en empirisk virkelighet.
Tidlig bruk av dokumenter i en ellers fiktiv fremstilling finnes hos John Dos Passos i hans USA-trilogi (1930–1936), og i de underavdelinger av detektivromanen som gjerne betegnes som dossier-romanen og politi- eller prosedyre-skolen (Dorothy Sayers' og Robert Eustaces The Documents in the Case, 1930). Dokumentarlitteraturen omfatter flere sjangere, men har hatt størst gjennomslagskraft i romanformen. Blant kjente bøker kan nevnes Truman Capotes In Cold Blood (1965), Per Olof Sundmans Ingenjör Andrées luftfärd (1967) og Per Olov Enquists Legionärerna (1968). Paal-Helge Haugens Anne (1968) er et tidlig norsk forsøk i sjangeren, mens Tor Obrestads Sauda! Streik! (1972) er et mer omdiskutert bidrag.En undergruppe av dokumentarlitteraturen kan sies å være rapport- og intervjubøkene i moderne litteratur, selv om mange dokumenter her er muntlige, og forfatterens bearbeidelse av stoffet er heller stor (Sara Lidmans Gruva, 1968; Göran Palms Rapport från LM, 1972; Tore Linné Eriksens Rapport fra Rana, 1970). For å kunne skille mellom den egentlige dokumentarlitteratur og de bøker hvor dokumentene er sterkt bearbeidet eller hvor fiktive dokumenter, personer og lignende benyttes ved siden av faktisk dokumentasjon, er begrepet faksjonslitteratur (av engelsk fact og fiction) blitt innført. Den amerikanske populærforfatteren Arthur Haileys Airport (1968) og Aleksandr Solsjenitsyns Kreftavdelingen (1969) er for eksempel blitt kalt faksjonsbøker. Les mer i Store norske leksikon kriminallitteratur roman