Betel
        
         (helligdom og by)
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Midtøsten,Midtøstens gamle kulturer
Betel var en oldtidsby i Det gamle Israel som er omtalt i Det gamle testamentet og Tanakh. Stedet er trolig identisk med det nåværende Tell Beitin, rundt 15 km nord for Jerusalem. Betel knyttes blant annet til stamfedrene (patriarkene) Abraham og Jakob.
Byens hebraiske navn var Beit El (Guds hus) og den skal lenge ha vært et viktig religiøst sentrum. Ifølge bibeltekstene var det her kong Jeroboam 1 satte opp den ene av de to gullkalvene han mente skulle representere israelittenes gud (1. Kongebok 12, 29–33). Den andre gullkalven sto i oldtidsbyen Dan. Det var også i Betel at profeten Amos prekte mot Jeroboam og truet med at byens innbyggere skulle føres bort som fanger (Amos' bok, 7, 10–17). Under kong Joshias reformer (rundt 622 fvt.) ble tempelet i Betel ødelagt og all offisiell kult flyttet til tempelet i Jerusalem. Betel fikk aldri sin religiøse betydning tilbake (2. Kongebok 23,15).Betel nevnes i forbindelse med makkabeeroppstanden (167–164 fvt.) og nevnes også av den jødiske historieskriveren Josefus Flavius. Byen nådde sin største utstrekning i bysantinsk tid. Les mer i Store norske leksikon Tanakh Det gamle testamentet Dan – oldtidsby