attributt
        
         (grunnegenskap)
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Filosofiens fagdisipliner,Metafysikk
Attributt brukes i filosofien og teologien tradisjonelt om «grunnegenskap», egenskap som med nødvendighet tilkommer en gjenstand eller som et begrep ikke kan tenkes uten.
Aristoteles skiller mellom attributter og aksidensielle egenskaper (som bare står i et tilfeldig forhold til gjenstanden). I skolastikken forstås attributter først og fremst som egenskapene ved Gud. Descartes og Spinoza betrakter attributtene som vesentlige egenskaper ved substansen, i motsetning til substansens modi. Hos Descartes er tenkningen et attributt ved den åndelige substans, og utstrekning et attributt ved den materielle substans, mens Spinoza oppfatter utstrekning og tenkning som attributter til én og samme substans. Les mer i Store norske leksikon substans modus