Digital Compact Cassette
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Elektronikk,Forbrukerelektronikk
DCC, system og konsept for lagring av musikk i digital form på kassetter. Det fysiske formatet på kassettene er det samme som for analoge kompaktkassetter og DCC-spillerne kan spille av både de analoge og de digitale formatene.
DCC ble introdusert i markedet av Philips og Matsushita i 1992. Systemet ble av flere årsaker ingen suksess som erstatter for kompaktkassettene og Sony stoppet produksjonen av spillere for forbrukermarkedet allerede i 1996 etter at den forventede suksessen uteble. De endte opp med å anbefale MiniDisc-formatet i stedet og produserte selv opptak og avspillere for dette formatet til det japanske markedet.Bruksområdet for DCC er nå i stor grad overtatt av lagring på harddisker eller flash-minne i smarttelefoner og andre musikkavspillere. Bakgrunn Etter at Sony og Philips med stor suksess hadde samarbeidet om det analoge kompaktkassettsystemet (CC, Compact Cassette) gikk de hver sin vei da etterfølgeren skulle utvikles. Begge ville bruke digitalt signalformat som var lansert i CD (Compact Disc) og DAT (Digital Audio Tape). CD ble veldig populært i forbrukermarkedet men hadde den gang ikke opptaksmulighet, mens DAT var komplisert og kostbart og ble derfor mest brukt i profesjonelle sammenhenger.DCC var Philips’ variant utviklet i samarbeid med Matsushita (Technics/Panasonic) og utgangspunktet var at de ville beholde konseptet med lagring på magnetbånd i kompaktkassett men med digitalt format på signalet. Sony derimot ønsket å videreføre erfaringene fra CD-konseptet med optisk lagring på plater (discs) og utviklet MiniDisc-konseptet. Tekniske egenskaper I en DCC-spiller benyttes magnetbånd i kassetter som lagringsmedium. I likhet med en vanlig analog kassettspiller kan den brukes til både opptak og avspilling. Det fysiske kassettformatet er det samme som for kompaktkassettene, så DCC-spilleren kan også benyttes ved avspilling av vanlige analoge kompaktkassetter (CC, Compact Cassette).En vesentlig forskjell mellom DCC og plateformater (CD og MiniDisc) er at man på platene hele tiden har direkte tilgang til hele platen ved valg av musikkstykke, mens man på en digital båndkassett må spole frem og tilbake som på en vanlig analog kassett. Ferdiginnspilte kassetter inneholder ofte system- og tekstinformasjon som kan vises på et display på spilleren og som muliggjør direktevalg av ønsket musikkspor. Digital Compact Cassette bruker samme fysiske bånd- og kassettformat som det analoge kompaktkassettsystemet; det vil si 1/8 tomme (3,175 mm) bredt bånd og 17/8 tomme/s (4,8 cm/s) båndhastighet. Til forskjell fra for eksempel DAT-systemet bruker DCC faste (ikke-roterende) inn- og avspillingshoder, noe som gjør systemet enklere og billigere men som også gir lavere lagringskapasitet. DCC-spillerne kan også spille av – men ikke gjøre opptak på – analoge kompaktkassetter. DCC ble i utgangspunktet lansert som en ren to-kanals erstatter for de analoge kompaktkassettene men det digital signalformatet gjorde det mulig med mye ekstra funksjonalitet som for eksempel systeminformasjon og tidskode som blant annet gjør det mulig med direkte hopp til aktuelle musikkspor på kassetten i stedet for tidkrevende spoling av kassettene, og informasjon om musikken.DCC lagrer informasjonen – i første rekke musikk – på digitalt format. Med utgangspunktet i CD-formatets 44,1 kHz samplingrate, to kanaler og 16 bits sampler blir signalet komprimert med den tapsbaserte (lossy) lydkompresjonsstandarden MPEG-1 Audio Layer 1 og med en kompresjonsfaktor på 4:1 til 384 kbit/s sammenlignet med CD-formatets 1,4 Mbit/s. Dette ble gjort for å utnyttet kassettens/systemets lagringskapasitet bedre. I tillegg til nyttesignalet legges det på feilkorreksjonsinformasjon som skal ivareta kvaliteten ved eventuelle fysiske feil på båndet.DCC ble ofte omtalt som «CD-kvalitet» men det er altså egentlig en sannhet med modifikasjoner. Lydkodeken som brukes til kompresjon er utviklet for å i minst mulig grad påvirke den subjektive lydkvaliteten. Dette blir allikevel av mange oppfattet som hørbar kompresjon, og blir da også brukt som argument mot systemets subjektivt opplevde kvalitet. Sammenlignet med det konkurrerende MiniDisc-systemet var bakoverkompatibliteten til det analoge kompaktkassettformatet en fordel siden brukeren da kunne beholde sine gamle analoge kompaktkassetter og spille disse av i de nye DCC-spillerne. Spillerne hadde også digitale inn- og utganger for de vanlige S/PDIF sampling-ratene 32 MHz, 44,1 MHz og 48 MHz, men kopibeskyttelse hindret massekopiering på digitalt format. Analoge signaler ble konvertert til digitale med CD-formatets 44,1 MHz samplingrate og deretter komprimert.Den største ulempen var trolig prinsippet med magnetbånd i kassetter der man ikke har direkte adgang til å «hoppe» til riktig sted, men denne ulempen ble redusert ved at systemet inneholdt systeminformasjon som gav mulighet for valg av «musikkspor» og automatisk spoling. En annen ulempe var at spillerne ikke kunne gjøre opptak på analoge kompaktkassetter, kun avspilling av disse. Les mer i Store norske leksikon kassett MiniDisc