Marcus Aurelius Carus
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Romerrikets historie,Biografier i Romerrikets historie
Marcus Aurelius Carus var romersk keiser fra 282 til 283. Han ble keiser etter at soldatene vendte seg mot og styrtet keiser Probus. Carus var fører for pretorianergarden, en vanlig posisjon for å utfordre og etterfølge en sittende keiser. Det er uklart om Carus stod bak opprøret eller bare utnyttet det til å la seg utrope til ny keiser.
Carus overlot makten i vest til sønnen Carinus, som medkeiser (augustus). Etter militære seire på Balkan dro Carus på felttog mot øst med den andre sønnen Numerianus. Han invaderte Persia og inntok byen Ktesifon i 283. Her ble han imidlertid drept, etter sigende av et lynnedslag, men kanskje heller av en utro tjener. De antikke kildene impliserer både gardeprefekten Aper og den framtidige keiseren Diokletian. Numerianus overtok kommandoen og makten, men ble drept året etter på veien tilbake til Europa med hæren etter å ha overvintret i Syria. Diokletian anklaget og drepte Aper for ugjerningen, men kan selv ha vært arkitekten bak begge drapene. Han overtok kommandoen i øst og året etter hadde han også nedkjempet Carinus og overtatt tronen alene. Les mer i Store norske leksikon keisere i Romerriket Romerriket Romerrikets historie