deklinasjon
        
         (grammatikk)
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Språkvitenskapens fagdisipliner,Grammatikk,Morfologi
Deklinasjon er bøying av ord i mellom anna tal, kasus og grammatisk kjønn. Ord med deklinasjon er fyrst og fremst substantiv, adjektiv, pronomen og determinativ, men i ein del språk også partisipp.
Deklinasjon står i motsetnad til konjugasjon, som er bøying av verb i mellom anna modus, tempus, diatese, tal og person, og komparasjon (gradbøying), fyrst og fremst adjektiv og adverb. Deklinasjon i engelsk, norsk og latin Det varierer sterkt frå språk til språk kva for grammatiske kategoriar deklinasjonen omfattar. Her er nokre eksempel, illustrert med substantiv som tyder 'hest':I engelsk blir substantiva deklinerte berre i tal:   eintal fleirtal     horse horses    I norsk kjem binding / bestemtheit i tillegg:    eintal fleirtal     ubunden / ubestemt hest hestar   bunden / bestemt hesten hestane    På latin omfattar deklinasjonen kasus og tal:    eintal fleirtal     nominativ equus equi   vokativ eque equi   akkusativ equum equos   dativ equo equis   ablativ equo equis   genitiv equi equorum Deklinasjon betyr også bøyingsklasse Dei ulike bøyingsklassane til substantiv og adjektiv blir omtala som deklinasjonar. Til dømes blir det latinske substantivet equus 'hest' rekna til o-deklinasjonen. Substantiv i o-deklinasjonen er hankjønns- eller inkjekjønnsord. Substantivet equa 'merr' høyrer derimot heime i a-deklinasjonen, der dei fleste suffiksa har ei anna form:    eintal fleirtal     nominativ equa equae   vokativ equa equae   akkusativ equam equas   dativ equae equis   ablativ equa equis   genitiv equae equarum    Dei fleste latinske substantiva i a-deklinasjonen er hokjønnsord, som equa 'merr', medan nokre få er hankjønnsord.Også på norsk kan substantiva delast inn i ulike bøyingsklassar, som viser seg i fleirtalsformene. Vi kan til dømes seie at substantiva hest og kjerring høyrer til éin deklinasjon (dei som endar på -ar og -ane i fleirtal), mens gjest og skål høyrer til ein annan (dei som endar på -er og -ene i fleirtal): hest, hesten, hestar, hestane kjerring, kjerringa, kjerringar, kjerringane   gjest, gjesten, gjester, gjestene skål, skåla, skåler, skålene  Bøyinga i eintal er bestemt at det grammatiske kjønnet, ikkje av bøyingklassen. Men -ar/-ane-klassen dominerer ved hankjønnsord og -er/-ene-klassen ved hokjønnsord. Les mer i Store norske leksikon konjugasjon