Barberini
Store norske leksikon,Historie,Historiske hjelpevitenskaper,Slektsforskning og genealogi,Utenlandske slekter
Barberini er en italiensk adelsslekt fra Barberino i Toscana med tilknytning til Firenze og Roma. Maffeo Barberini (1568–1644) ble pave i 1623 med navnet Urban 8. Det berømte Barberini-biblioteket i Roma er grunnlagt av pavens brorsønn, kardinal Francesco Barberini (1597–1679). En annen brorsønn, Taddeo Barberini (1603–1647), fikk i 1630 tittelen fyrste av Palestrina. Slekten døde ut på mannssiden i 1736, og dens titler og gods gikk i arv til en gren av huset Colonna. I 1889 arvet huset Sachetti titlene og antok samtidig navnet Barberini.
På 1600-tallet spilte familien Barberini en stor rolle i Italias politiske og åndelige liv; mange av samtidens vitenskapelige stormenn, som Hugo Grotius og Galileo Galilei, stod i forbindelse med medlemmer av slekten Barberini. Men slekten ble også forhatt på grunn av utstrakt nepotisme og misbruk av kirkens rikdommer. I Roma bygde familien det prektige Palazzo Barberini, hvis kunstskatter (blant annet Rafaels Fornarina) ennå vitner om dens kunstsans. Til dette palasset ble det tatt stein fra Colosseum. Urban 8 lot også støpe bronsekanoner av takbjelkene i Pantheons forhall. Dette er bakgrunnen for ordtaket Quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini, «Det barbarene ikke gjorde, det gjorde Barberini». Les mer i Store norske leksikon adel Italias historie før samling Palazzo Barberini