blåmandag
Store norske leksikon,Historie,Kulturhistorie,Folkelige skikker og tradisjoner
Blåmandag var opprinnelig en betegnelse på mandagen i fastelavn, fordi denne dagens liturgiske farge i Den katolske kirken var blå. På denne dagen ble altrene i kirkene dekket med et blått klede. For prestene innebar det at fasten begynte, to dager før resten av befolkningen.
I moderne språk brukes blåmandag om dagen etter hard festing, da man plages av bakrus og anger, og kanskje holder seg hjemme fra jobb. Blåmandag brukes synonymt med uttrykket dagen derpå.I overført betydning kan blåmandag også betegne tilbakeslag etter en periode med suksess i for eksempel politikk eller næringsliv.I Danmark brukes blåmandag om dagen etter konfirmasjonen, som etter gammel tradisjon var fridag. Fastelavnsdager Fastelavn betyr egentlig kvelden før fasten, men kom til å omfatte de tre dagene fastelavnsøndag, blåmandag og fetetirsdag. Fetetirsdag var den siste dagen på lang tid man kunne spise kjøtt og flesk, og det skulle inntas mye kraftig kost denne dagen. Kostholdet dagen før, på blåmandag, var derfor mer nøkternt. Blåmandag gikk under navn som «sillmånda'n» i Sparbu, «kørvmandag» i Eidskog og «svartemandag» i Setskog. Holde blåmandag Tradisjonelt skulle alle håndverkssvenner ha fri hver mandag, «holde blåmandag». Svennelaugenes ukentlige møter ble nemlig lagt til mandag formiddag fordi all møtevirksomhet på søndager var forbudt i lang tid. I Norge ble blåmandag avskaffet ved håndverksloven i 1839. Les mer i Store norske leksikon faste fastelavn fetetirsdag askeonsdag Litteratur Alver, Brynjulf. Dag og merke. Folkeleg tidsrekning og merkedagstradisjon. Universitetsforlaget 1981.