banesykling
Store norske leksikon,Sport og spill,Sykkelsport,Banesykling
Banesykling er en konkurransegren innen sykkelsport med ulike fartsøvelser på spesielle sykkelbaner, velodromer.
Banen Velodromer har to langsider og to mer eller mindre kraftig dosserte svinger, vanligvis innendørs. I internasjonale mesterskap er indre baneomkrets som regel 200, 250 eller 333 meter med nesten 50 graders helning øverst i svingene. Hastigheten kan bli over 80 kilometer i timen. Kjørebanen er av treverk (innendørs) eller betong/asfalt (utendørs), tidligere også grusbaner. Banesykler er lettere enn landeveissykler (ned til 6 kilo), har fast nav uten frihjul og gir. Banesykler har heller ingen bremser. Historikk Banesykling er arrangert helt siden slutten av 1800-tallet. Det første verdensmesterskapet i banesykling ble avholdt i 1895. Blant annet var banesykling populært i USA på denne tiden, og det ble avholdt en rekke konkurranser i blant annet Madison Square Garden. Arenaen har gitt navn til disiplinen madison. Banesykling er også svært populært i Belgia, der seksdagersrittet i Ghent er det mest kjente stevnet.Norge fikk sin første verdensmester på bane i 1896, ved Wilhelm Henie. I 1972 ble Knut Knudsen olympisk mester i disiplinen 4000 meter individuell forfølgelse, og han har i tillegg ett gull, to sølv og en bronse fra VM. May Britt Våland vant bronsemedalje i VM i 1995. Anita Yvonne Stenberg vant EM-gull i august 2022 i München, og i mars 2020 tok hun en bronsemedalje i VM i Berlin. Øvelser  Den eldste baneøvelsen er sprint, et parløp etter utslagsmetoden. Distansen er vanligvis 1000 meter, i innbyrdes oppgjør går den som først vinner to løp videre. Underveis er det mye taktisk kjøring, og syklistene kan stoppe helt opp og sitte balanserende på sykkelen for å tvinge motstanderen til å kjøre forbi. Det kjøres vanligvis for fullt kun de siste 200 meterne, hvor tiden tas. VM-øvelse fra 1895 (kvinner 1958). I 1000 meter temporitt (kvinner 500 meter) med enkeltstart gjelder det å kjøre raskest mulig. VM-øvelse fra 1966 (kvinner 1995). Forfølgelsesritt er også et parløp etter utslagsmetoden. Distansene er 4000 meter for menn og 3000 meter for kvinner. Konkurrentene starter rett overfor hverandre på hver sin side av banen. Det gjelder å minske avstanden til syklisten foran, og rittet avgjøres før mål hvis en syklist blir innkjørt av sin motstander. VM-øvelse fra 1946 (kvinner 1958). I lagforfølgelse starter to firemannslag. VM-øvelse menn fra 1962. Lagsprint (olympisk sprint) for tremannslag er et temporitt over tre runder hvor to lag konkurrerer mot hverandre og starter på hver sin side av banen som i forfølgelsesritt. De to første rytterne på hvert lag trekker hver sin runde og gir seg deretter, mens tredjemann fullfører hele løpet. VM-øvelse menn fra 1995. Poengritt er 40 kilometer langt (kvinner 24/25 kilometer) med fellesstart av over 20 syklister. Underveis får man poeng for innlagte spurter i visse runder. VM-øvelse fra 1980 (kvinner 1988). Madison et slags poengritt for tomannslag (menn) over omtrent 50 kilometer, hvor rytterne veksler om å sykle. VM-øvelse fra 1995. Keirin er en form for sprint over to kilometer hvor rundt åtte ryttere starter samtidig. Farten trekkes gradvis opp av en ledende motorsykkel før rytterne slippes løs i en spurt. Keirin er en meget populær profesjonell japansk konkurranseform, som arrangeres som veddeløp. VM-øvelse fra 1980 (kvinner 2002). Scratch er fellesstartritt over en lang distanse (menn 15 kilometer, kvinner 10 kilometer), hvor det gjelde å komme først til mål. VM-øvelse fra 2002 (begge kjønn).Andre øvelser er seksdagersritt og sprint tandemsykling, samt stayerritt over lange distanser, blant annet med motorpace, hvor man kjører bak en motorsykkel som minsker luftmotstanden betraktelig. I eliminasjonssykling blir sistemann i hver sprint tatt ut av løpet. I banesykling er også individuelle rekordforsøk på forskjellige distanser vanlig, særlig kjent er distanserekorden etter en times kjøring. Les mer i Store norske leksikon sykkelsport velodrom landeveissykling