Ernest Bevin
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Storbritannia og Nord-Irlands historie
Ernest Bevin var en britisk fagforeningsleder og politiker for Labour Party. Han var formann i Trades Union Congress fra 1936 til 1937 og Storbritannias utenriksminister fra 1945 til 1951.
Fagforeningsleder Etter lokale tillitsverv i Bristol ble Bevin i 1920 generalsekretær i havne- og transportarbeiderforbundet, Storbritannias største fagforbund. Takket være sin naturlige myndighet og store taktiske begavelse ble han den ledende mann i fagforeningsfløyen i det britiske arbeiderpartiet, Trades Union Congress, blant annet formann i 1936–1937. Politiker Bevin var medlem av Underhuset i årene 1940–1951. I mai 1940 ble han sjef for arbeidsdepartementet i Winston Churchills krigskabinett. I likhet med de andre arbeiderpolitikere trakk Bevin seg ut av samlingsregjeringen i mai 1945. Men etter arbeiderpartiets seier ved valgene i juli samme år ble Bevin utenriksminister i Clement Attlees regjering. Han deltok sammen med Attlee i Potsdamkonferansen.Bevin var en av de fremste talsmennene for at de vestlige demokratiene skulle samordne sine krefter økonomisk, politisk og militært. Han tok i 1947 initiativet til en europeisk økonomisk samarbeidsorganisasjon, som skulle samordne og fordele Marshallhjelpen. I en tale i Underhuset i 1948 foreslo han at de vesteuropeiske landene skulle slutte seg sammen i en militærallianse (Vestunionen).I det følgende året spilte Bevin en viktig rolle i forhandlingene som førte til dannelsen av Atlanterhavspakten i april 1949. Bevins utenrikspolitikk vant stort sett tilslutning blant de konservative (Conservative Party), mens den møtte en del opposisjon innen venstrefløyen i arbeiderpartiet.I mars 1951 måtte han av helbredshensyn trekke seg tilbake som utenriksminister, og var deretter lordseglbevarer til sin død i april samme år. Les mer i Store norske leksikon Storbritannias historie Litteratur Bullock, Alan: The life and times of Ernest Bevin, 1960-83, 3 bind.