Elliott Carter
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Klassisk musikk,Den klassiske musikkens historie,Klassisk musikk 1950–2000,Internasjonale klassiske komponister og verker 1950–2000
Elliott Carter, komponist fra USA. Utdannet ved Harvard University, senere studerte han med Walter Piston og med Nadia Boulanger i Paris. Han jobbet også under og ble veiledet av Charles Ives.
Elliott Carter skrev en rekke betydningsfulle verker, som klaversonate (1946), cellosonate (1948), fem strykekvartetter (1951, 1959, 1971, 1986, 1995), sonate for fløyte, obo, cello og cembalo (1952), dobbeltkonsert for cembalo og klaver (1961), klaverkonsert (1964–65), konsert for orkester (1969), Symphony of Three Orchestras (1977), Triple Duo (1982) og fiolinkonsert (1992; bestilt av og tilegnet den norske fiolinisten Ole Bøhn). Disse verker plasserte ham i første rekke blant nordamerikanske samtidskomponister.Også i den senere delen av hans karriere, fra han fylte 80 til hans død i en alder av 103 år, skrev Carter flere viktige komposisjoner. Blant disse er den enakters operaen What next? (1999) og Fløytekonsert fra 2008. Hans siste komposisjon ble 12 Short Epigrams, skrevet for pianisten Pierre-Laurent Aimard, og fullført 13. august 2012. Selv om Carters komposisjonsstil utviklet seg gjennom hele hans karriere, kan den sies å ha vesentlige neoklassiske trekk. Carters verker er ofte lineære, rytmisk intrikate og med en sterkt dramatisk karakter. I tidlige verker benyttet han et rytmisk prinsipp, som han kalte metrisk modulasjon: taktart og tempo skifter gradvis, gjerne markert ved nøyaktige metronomangivelser. Eksterne lenker Allan Kozinns nekrolog over Elliott Carter på New York Times hjemmesider. Intervju med Elliott Carter i fire deler, produsert av New York Philharmonic Orchestra, på Youtube. Samtale mellom cellisten Alisa Weilerstein og Elliott Carter fra 2012 på Youtube.