Helga Eng
Store norske leksikon,Samfunn,Utdanning og forskning,Pedagogikk,Biografier innen pedagogisk teori
Helga Eng var en norsk pedagog og psykolog. Hun var professor og bestyrer ved Pedagogisk Forskningsinstitutt, Universitetet i Oslo, og har skrevet flere vitenskapelige arbeider som har hatt betydning for pedagogisk forskning og reformpedagogikk i Norge.
Biografi Eng tok lærerskoleeksamen i Asker (1896), og arbeidet som lærer i Lier, Moss og Oslo mens hun tok middelskoleeksamen og examen artium (1904). Hun studerte psykologi ved universitetene i Oslo, Leipzig og Halle, og tok doktorgraden (1913) med avhandlingen Abstrakte begreper i barnets tanke og tale. Eng besøkte reformskoler og Moterssori-barnehager i bl. a. München, Leipzig, Berlin og Roma. Hun foreleste ved Pedagogisk Seminar (1923-38). Hun var leder av Det psykotekniske institutt ved Oslo fag- og forskoler (1932–1937), og var Pedagogisk Forskningsinstitutts første professor og bestyrer (1938–1948). Vitenskapelig og pedagogisk grunnsyn Engs pedagogiske filosofi bygger på kunnskap fra den fremvoksende eksperimentelle psykologien som arbeidet med naturvitenskapelig inspirerte metoder. Hun mente at denne forskningen ga pedagogisk verdifulle resultater og kunne legge et vitenskapelig grunnlag for pedagogikk. Eng la grunnlaget for testpsykologien i Norge og utviklet intelligenstester til å skille ut elever til spesialskoler og veilede ungdom inn i riktig yrke.For Eng var likevel testpsykologien bare et hjelpemiddel i skolen, og hun anbefalte ikke enkle løsninger av sammensatte spørsmål ved testing. Eng mente likevel at empirisk kunnskap var grunnleggende for pedagogikken, men at den måtte være forpliktet på universelle humanistiske prinsipper. Samtidig mente hun at pedagogisk filosofi måtte støtte seg på realistisk, empirisk kunnskap, men også holde forbindelsen levende til estetiske og religiøse behov. Hun kritiserte amerikansk progressivisme fordi den avviste tradisjonen og historiens betydning for pedagogikken. Hennes pedagogiske grunnsyn forente samfunnsorienterte, individuelle og historiske perspektiver og kombinerte tradisjonell pedagogikk med reformpedagogikkens krav til økt barnesentrering. Eng viste også til enkeltmenneskets muligheter til å påvirke sin egen livsskjebne.Samlet fremstår Engs skoletenkning posisjon som moderat ved at hun fastholdt betydningen av tradisjonelle kulturverdier i skolen samtidig som hun arbeidet for mer oppmerksomhet på barns utviklingsnivåer og større rom for selvstendig aktivitet. For Eng var det likevel slik at struktur og lærerstyring gav de beste læringssituasjoner. Hun ønsket seg en moderne skole med "inntrengende åndsarbeid", og etterlyste at tidens nye pedagogiske idéer måtte bli kritisk prøvd før de ble innført i skolen. Pedagogiske reformer måtte bygges på tradisjonelle verdier som "utholdenhet, orden og hardt arbeid" (Lønnå, 2002). Vitenskapelig og faglig virksomhet Eng publiserte flere omfattende forskningsarbeider innenfor barne- og ungdomspsykologi. Hun brukte både naturvitenskapelige, eksperimentelle og kvalitative metoder der hun arbeidet med barnetegninger og dagbøker som empirisk materiale. Betydning Eng nedla en stor innsats for å starte og bygge opp Pedagogisk Forskningsinstitutt. Hun var også en anerkjent forsker og spilte en viktig rolle i den reformpedagogiske bevegelsen i mellomkrigstiden. Les mer i Store norske leksikon pedagogikk Litteratur Buk-Berge, E., Harbo, T. & Hjardemaal, F. (red.)(2000). Pionerer i norsk fagpedagogikk. Helga Eng og Einar Høigård på nært hold. Oslo:Didakta forlag Dale, Erling Lars (1999). De strategiske pedagoger : pedagogikkens vitenskapshistorie i Norge. Oslo:Ad Notam Gyldendal  Eng, H (1918). Kunstpædagogik. Kristiania:H. Aschehoug & Co  Eng, H. (1912). Abstrakte begreper i barnets tale og tanke. Kristiania:H. Aschehoug & Co  Lønnå, E. ( 2002). Helga Eng : psykolog og pedagog i barnets århundre  Lønnå, E. (2004). "Pedagogikken forankres i forskning om barnet". Ss. 139-178 i Thuen & Vaage  Thuen, H. & Vaage, S. (2004). Pedagogiske profiler. Norsk utdanningstenkning fra Holberg til Hernes. Oslo:Abstrakt forlag  Sæther, J. (2011). Norsk pedagogisk faghistorie.Bergen:Fagbokforlaget