apostel
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Religioner og livssyn,Kristendom,Det nye testamentet
Apostel er i kristendommen hver av de tolv menn Jesus valgte til å forkynne evangeliet i verden, de tolv disiplene, og i tillegg Paulus. Ordet brukes også om en person som opptrer som den første forkynneren av kristendommen i et land. I overført betydning brukes apostel om en person som kjemper for en sak, et ideal eller lignende.
I Det nye testamentet I Det nye testamentet brukes apostel om utsendinger av forskjellig art. En gang brukes apostel om Jesus som Guds utsending (Hebreerbrevet kapittel 3, vers 1), et par ganger om utsendinger, sendebud (Filipperbrevet kapittel 2, vers 25 og andre Korinterbrev, kapittel 8, vers 23), men i regelen om Jesu sendebud med autoritet fra ham.Innenfor denne siste betydningen brukes apostel på to skarpt atskilte måter: ordet brukes dels om alle kristne misjonærer (for eksempel Apostlenes gjerninger kapittel 14, vers 4, Romerbrevet kapittel 16, vers 7), dels utelukkende om apostelkollegiet, de tolv apostler (disipler).Hertil kommer at Paulus med særlig ettertrykk gjør krav på å være Kristi apostel, «kalt til apostel», «hedningens apostel». De tolv apostlene Tidlig på 100-tallet døde den videre språkbruken ut, og apostel ble bare brukt om de som Jesus hadde valgt ut, og om Paulus, som Gud ifølge kapittel 1 i Galaterbrevet og kapittel 9 i første Korinterbrev i nåde hadde stilt ved deres side. Jesu tolv disipler Misjonær Den første eller viktigste kristne misjonæren i et område kalles gjerne apostel. For eksempel kalles den tyskfødte misjonæren Ansgar (801–865), som regnes som den første kristne misjonæren i Norden, «Nordens apostel». Ansgar – Nordens apostel David – Västmanlands apostel  Hans Egede – Grønlands apostel  Thomas von Westen – samenes apostel  Adalbert av Praha – prøyssernes apostel  Affonso 1 – Kongos apostel Les mer i Store norske leksikon disippel Det nye testamentet kristendom