daniellcellen
Store norske leksikon,Realfag,Fysikk,Elektromagnetisme,Anvendt elektromagnetisme
Daniellcellen er et galvanisk element som ble oppfunnet av den britiske fysikeren John F. Daniell i 1836.
I den opprinnelige daniellcellen besto den positive elektroden av kobber og sto i en løsning av kobbersulfat, mens den negative elektroden besto av sink og sto i en løsning av svovelsyre, som var skilt fra kobbersulfat-løsningen med en porøs vegg. I dag brukes betegnelsen daniellcelle om ulike typer celler med kobber/kobbersulfat og sink/sinksulfat. Hvis løsningene har en konsentrasjon på 1 mol/liter, er cellespenningen 1,10 volt.Daniellcellen ble tidligere brukt som normalelement, men nå blir den stort sett bare brukt i undervisning. Les mer i Store norske leksikon elektrisk strøm batteri