betelpalme
Store norske leksikon,Biologi,Planteriket,Dekkfrøete planter,Enfrøbladete planter,Palmeordenen,Palmefamilien,Areca
Betelpalme er en art i slekten Areca i palmefamilien, utbredt og dyrket i tropisk Asia. Frøet, den såkalte betelnøtten, brukes til å fremstille nytelsesmiddelet betel.
Beskrivelse Betelpalmen er et slankt, opptil 30 meter høyt tre, men vanligvis bare halvparten så høyt dyrket i plantasjer. Palmen har finnete, opptil 2,4 meter lange blader og lukkede bladslirer som danner et kroneskaft på toppen av stammen. Under kroneskaftet sitter blomsterstanden som har både hann- og hunnblomster. Frukten er eggformet og gul, oransjerød eller rød og opptil fire centimeter lang. Frøet ligner en liten kokosnøtt. Utbredelse Artens opprinnelse er ukjent, men trolig Malayahalvøya eller Filippinene. Den er nå dyrket og forvillet i India, Sørøst-Asia og Melanesia. Planten vokser i regnskog, men trives også i åpent landskap som plantasjer. Bruk Frøet, den såkalte betelnøtten, har vært brukt som nytelsesmiddel og i naturmedisin, blant annet mot innvollsparasitter, i mange hundre år. Nytelsesmiddelet betel har blant annet virkestoffet arekolin, som kan sammenlignes i virkning med nikotin. Det gir en mild rus, øket oppmerksomhet og har både stimulerende og avslappende egenskaper, men har også en rekke skadelige effekter.Frøene til flere av de andre artene i slekten Areca brukes på samme måte som betelnøtten.Bladene brukes til tekking av tak. Les mer i Store norske leksikon betel palme