deflagrasjon
Store norske leksikon,Realfag,Kjemi,Kjemi
Deflagrasjon er en kjemisk reaksjon som forplanter seg sjiktvis gjennom et stoff eller en stoffblanding slik at sjiktene blir parallelle. Reaksjonen er en eksoterm (varmegivende) prosess.
Deflagrasjon skjer uten tilførsel av energi eller stoff, og er vanligvis en forbrenning. Brenngassene strømmer bort fra grenseflaten for intakt materiale, og gassene har lavere densitet enn dette. Det motsatte skjer ved detonasjon.Dersom stoffene er faste eller flytende, foregår det en spalting og forgassing i brennflaten (grenseflaten). På baksiden av brennflaten blandes gassene, og lenger bak dannes en flammesone der reaksjonen blir fullstendig. Når det omgivende trykket øker, rykker flammesonen nærmere brennflaten. Derved øker varmestrålingen tilbake til intakt stoff, og deflagrasjonshastigheten (brennhastigheten) øker. Brennhastigheten øker også når stofftemperaturen blir høyere. Hastigheten ligger i området 0,001–100 m/s, lavest for faste stoffer og høyest for gasser.Gassutviklingen i deflagrasjon er proporsjonal med brennflaten. For faste stoffer, for eksempel krutt, kan man derfor styre gassutviklingen ved å gi kruttkornene en egnet overflate og form. Det er på denne måten krutt utnyttes som drivladning i skytevåpen og raketter.I brennende gasser blir både flammens størrelse og form bestemt av deflagrasjonshastigheten, men under visse forhold kan deflagrasjon i gasser gå over til detonasjon. Deflagrasjon kan startes ved lokal opphetning av et lite volum eller en flate, for eksempel gjennom stikkflammen fra et tennmiddel. Les mer i Store norske leksikon deflagrere  forbrenning  krutt tennmiddel