Baruk
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Religioner og livssyn,Kristendom,Det gamle testamentet,Personer i Det gamle testamentet
Baruk er en person i Det gamle testamentet og Tanakh (Den hebraiske bibelen). Han er Nerijas (Nerijahus) sønn. Navnet er en kortform av Berekjahu som betyr «Jahve har velsignet», «Jahves velsignede».
Ifølge Jeremias bok var Baruk profeten Jeremias venn og personlige skriver og skrev ned Jeremias ord. Forholdet mellom den teksten som i dag foreligger som Jeremias bok og Baruk er usikker. At han har spilt en viss rolle i overleveringen av Jeremias bok er sannsynlig. Baruksbøker Flere skrifter er tillagt Baruk i den senere jødiske tradisjonen. Den apokryfe Baruks bok består av en samling tekster som tematiserer Israels synd, eksilet og jødenes tilbakevending til Israel. Boken kan muligens dateres til første århundre fvt. eller første århundre evt.Andre, tredje og fjerde Baruks bok er pseudepigrafiske. Det vil si at de er skrevet av noen andre, men under Baruks navn for å gi skriftet autoritet. De kan muligens dateres til begynnelsen av 100-tallet evt.Andre Baruks bok er en apokalypse skrevet på syrisk. Den er viktig som et litterært vitnesbyrd om utviklingen fra tidlig jødedom til rabbinsk jødedom.Tredje Baruks bok er forfattet på gresk. Den finnes også i to versjoner på slavisk. Verket er en apokalypse der Baruk klager over Jerusalems ødeleggelse. Gud sender en engel til ham som innvier ham i himmelens og verdens mysterier.Fjerde Baruks bok er en beretning om begivenhetene omkring Nebukadnesars erobring av Jerusalem i 586 fvt., og tempelets ødeleggelse. Den er opprinnelig skrevet på gresk med tittelen «Det som er utelatt i Jeremiaboken». Den finnes også i ulike etiopiske versjoner. Les mer i Store norske leksikon Det gamle testamentet Tanakh Den hebraiske bibelen kristendom jødedom