Alexis Emmanuel Chabrier
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Klassisk musikk,Den klassiske musikkens historie,Klassisk musikk på 1800-tallet,Internasjonale klassiske komponister og verker på 1800-tallet
Alexis Emmanuel Chabrier var en Wagner-inspirert fransk komponist, god venn av Édouard Manet. Foruten å være interessert i musikk, var Chabrier interessert i maleri i tillegg til brevskriving. Hans mange brev er høyt verdsatt både for sine litterære kvaliteter så vel som brevenes musikalsk-estetiske innhold.
Estetikk  Chabrier måtte i samtiden og langt inn på 1900-tallet slite for å få fjernet forestillingen om at hans musikk bare var lettkjøpt og uten innholdsmessig dybde. Forholdet er imidlertid at Chabriers musikk i virkeligheten er en fortsettelse av Bizets linje i fransk musikk. Chabriers utpregede og egenartede rytmikk og hans innsmigrende og sjarmerende melodikk gjør ham til en av de mest tiltalende og mest typiske franske komponister. Mens han levde, fikk han ikke den erkjennelse han fortjente. Gruppen ”Les Six” forsøkte å endre på dette rundt 1920 ved å ta etter Chabriers musikk. Chabrier kom derved til å vise veien bort fra impresjonismen. Med sine fargerike komposisjoner – delvis inspirert av Wagner og den skjellsettende opplevelse han hadde i 1879 da han overvar en oppførelse av Tristan og Isolde – kom Chabrier til å influere en rekke yngre franske komponister. Det er hevdet at Chabriers noe ufullstendige musikkteoretiske bakgrunn resulterte i at han tok seg store friheter hva gjelder de vedtatte komposisjonsregler – han følte seg fri til å utforske harmonikken og fremfor alt gikk han nye veier ved å komponere for klaveret. Av andre trekk kan nevnes at Chabrier hadde en forkjærlighet for melodier som hadde stort omfang og ikke minst store intervallsprang, han doblet dessuten ofte melodikken i bassen og blandet ortodoks og uortodoks kromatikk. Til dette krydret han den musikalske satsen med kryssende rytmikk og synkoperinger. Sett i lys av sine tidlige komposisjoner var komponistkollegaene Henri Duparc og Maurice Ravel usikre på om Chabrier egentlig behersket instrumentasjonskunsten. Men Francis Poulenc var helt uenig – han var helt overbevist om at Chabrier til fulle mestret orkestret og dets muligheter. Poulenc hevdet at det faktum at Chabrier alltid komponerte ved klaveret – på samme måte som Debussy og Stravinskij – medførte ikke at han ikke klarte å finne skjeldne og uvanlige instrumentasjonskombinasjoner.Mest kjent internasjonalt av Chabriers verk er rapsodien España, et verk som har en påfallende kunstnerisk nerve og vigør, et verk som er fullt av orkestrale oppfinnelser med messing- og slagverkeffekter som har inspirert Igor Stravinskij i Petrushka. Et annet verk som også er av Chabriers mest kjente, er musikkdramaet Gwendoline fra 1886. På en reise til München i 1879 sammen med Henri Duparc opplevde Chabrier Wagners Tristan og Isolde og Wagners musikalske klangverden. Wagners musikk gjorde et enormt inntrykk på Chabrier og resulterte i musikkdramaet Gwendoline, et verk som er vakkert og dypt personlig samtidig som det viser Chabrier fra hans mest karakteristiske side. Hans klaver- og orkesterverk har på sin side påvirket komponister som Francis Poulenc og Georges Auric. Biografi I barndommen viste Chabrier at han var musikalsk og fra seksårsalderen fikk han noe musikkundervisning og i løpet av ungdomsårene ble han en dyktig pianist. Men hans far ville ikke at sønnen skulle bli musiker og Chabrier utdannet seg derfor til jurist og fikk stilling i innenriksdepartementet i Paris. Først nærmere 40 år gammel kunne han konsentrere seg om musikken og fikk stilling som kordirigent ved Lamoreux-konsertene. Selv om jusstudiene og stillingen i innenriksdepartementet tok sin tid, klarte Chabrier etter hvert å skaffe seg mer musikkteoretisk utdannelse. Men det var først etter at familien hadde flyttet til Clermont-Ferrand i 1852 som han fikk den polske musikklæreren Alexander Tarnovsky, at han følte seg på en sikrere musikalsk grunn. I 1856 flyttet familien til Paris, men Chabrier la ikke musikken på hyllen – han studerte komposisjon, fiolin og klaver. Da han i 1861 fikk stillingen i innenriksdepartementet – en stilling han hadde i 19 år – hadde han allerede begynt sine musikalske studier med Edouard Wolff i klaver, Richard Hammer i fiolin og Théophile Semet samt Aristide Hignard i komposisjon. Verk i utvalg  L’étoile, opéra bouffe, 1877  Une éducation manquée, operette, 1879  Gwendoline, opera, 1886  Le roi malgré, opera comique, 1887 Lamento, 1875  Lerghetto, for horn og orkester, 1875  España, rapsodi for orkester, 1883, også arrangert av komponisten for to klaver  Suite pastorale, 1888 Rêverie, 1855  Julia, Grande Valse, Op. 1, 1857  Le scalp!!!, 1861  Souvenirs de Brunehaut, vals, 1862  Marche des Cipayes, 1863  Suite des valses, 1872  Impromptu i c-dur, 1873  Pas redoublé (Cortège burlesque), 4-hendig klaver,1881  10 Pièces pittoresques, 1881  Trois valses romantiques for 2 klaver, 1883  Prélude et march française for 4-hendig klaver, 1883/1885  Habanera, 1885 Ni sanger, 1862: Couplets de Mariette, L'Enfant, Ronde gauloise, Le Sentier sombre, Lied, Chants d'oiseaux, Sérénade, Adieux à Suzon, Ah! petit démon!   Le pas d'armes du roi Jean (Hugo), 1866  Ivresses! (Labarre), 1869  L'invitation au voyage, (Charles Baudelaire), 1870  Sérénade de Ruy Blas –"À quoi bon entendre", 1873  Sommation irrespectueuse (Victor Hugo), 1880  Tes yeux bleus, 1883  Credo d'amour, 1883  Chanson pour Jeanne, 1886 6 melodier, 1890: Ballade des gros dindons, Villanelle des petits canards, Les Cigales, Pastorale des cochons roses, L'Île heureuse, Toutes les fleurs Cocodette et Cocorico. Komisk duett for sopran, tenor og orkester, 1878  Monsieur et Madame Orchestre. Komisk duett for to stemmer, kor og klaver, 1877–1879 La Sulamite, lyrisk scene for mezzo-sopran, damekor og orkester, 1884  À la musique for sopran, damekor og orkester (Rostand), 1890 Les mer i Store norske leksikon musikk i Frankrike musikk i romantikken impresjonisme – musikk Litteratur Delage, Roger, Durif F. Klincksleck (utg.): Chabrier, Emmanuel. Correspondance. 1994 Delage, Roger: Emmanuel Chabrier. Fayard 1999 Howat, Roy: "Introduction". Works for Piano: Emmanuel Chabrier. New York: Dover 1995 Huebner, Steven: French Opera at the Fin de Siècle. New York: Oxford University Press.2006 Myers, Rollo: Emmanuel Chabrier and His Circle. London: J. M. Dent & Sons 1996