Engelbrekt Engelbrektsson
Store norske leksikon,Historie,Norsk og nordisk historie,Norges historie,Norges historie fra 1300 til 1660
Engelbrekt Engelbrektsson var en svensk frihetshelt av tysk, lavadelig ætt, som ledet flere store folkereisninger, blant annet mot den fellesnordiske kongen Erik av Pommern.
I 1432 var Engelbrekt leder for et opprør i Västerås mot fogden Jösse Eriksson. Fogden ble avsatt, men opprøret grep om seg blant annet i Uppland, og fikk slike dimensjoner at også adelige sluttet seg til. Riksrådet sendte oppsigelsesbrev til kong Erik av Pommern.Engelbrekt ble rådsmedlem og i 1435 «rikshøvedsmann». I løpet av året lyktes det Erik å bli godtatt som konge igjen, men i 1436 brøt en ny reisning ut. Denne gang delte likevel Engelbrekt førerskapet med Karl Knutsson. Det ble Engelbrekts oppgave å dra gjennom landet for å avsette Eriks fogder og høvedsmenn. Han hadde også videre planer, og tok opp sin gamle tanke om å søke støtte hos hanseatene. Dessuten hadde han forbindelse med tilsvarende opprør i Norge under Amund Sigurdsson (Bolt). På vei til Stockholm ble Engelbrekt drept, visstnok 4. mai 1436.Engelbrekts reisning vendte seg blant annet mot hardt skattetrykk og samlet derfor brede lag av folket; men striden utvidet seg til en kamp mot det sterke unionskongedømmet. Dette la grunnen for politisk samarbeid med adelen og riksrådet. Fra hans tid fikk allmuen i Sverige en plass i landets politiske liv som andre land på den tid ikke kan vise maken til. Les mer i Store norske leksikon Kalmarunionen Sveriges historie