bergtropper
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Militærvesen,Hær og landforsvar
Bergtropper er en fellesbetegnelse for militære avdelinger som er særlig utdannet og utrustet for kamp i fjellterreng. De kan omfatte infanteri, artilleri og ingeniørtropper, herunder spesialiserte infanteriavdelinger også omtalt som alpejegere, eller bergjegere.
Italia var det første land som opprettet spesialiserte bergtropper (1872); deretter Frankrike (1888); Sveits (1911); Tyskland (1915); og Østerrike (1916).Tyske bergtropper (Gebirgstruppen) utgjorde tyngden av de tyske stridskreftene i Nord-Norge 1940, med de to bergjegerdivisjonene (Wehrmachts 2. og 3. Gebirgs-Division) som ble satt inn mot Trondheim og Namsos, og deretter Helgeland og Ofoten. Tyske berjegere ledet av general Eduard Dietl kjempet mot franske alpejegere (Chasseurs Alpins) under ledelse av Antoine Marie Émile Béthouart, så vel som norske, britiske og polske avdelinger, under slaget om Narvik.En rekke land har avdelinger spesialisert for krigføring i fjellområder. Norge hadde til 1959 tre bataljoner bergartilleri. Bergtropper inngår fortsatt i det tyske, sveitsiske og østerrikske forsvaret, så vel som i det slovenske. Les mer i Store norske leksikon Hærens historie alpejegere