elektroniske måleinstrumenter
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Elektronikk,Elektronikk,Elektronisk instrumentering
Elektroniske måleinstrumenter, fellesbetegnelse for måleinstrumenter som inneholder elektroniske forsterkere, filtre eller sifferkretser. Slike instrumenter brukes til måling og registrering av fysiske, kjemiske, biologiske og andre størrelser. Elektriske størrelser kan måles direkte. Andre størrelser måles indirekte ved hjelp av sensorer (signalfølere) eller transdusere (signalomformere) som omdanner de primære signalstørrelsene til elektriske signaler.
Typer Direktevisende elektroniske instrumenter består av viserinstrumenter med forsterkere og eventuelt filter- og detektorkretser (f.eks. rørvoltmeter, transistorvoltmeter). Slike instrumenter har stor følsomhet og representerer liten belastning i målekretsene. Digitale instrumenter (sifferinstrumenter) består av analog-digitalsjalter med elektroniske telle- eller regneverk, og gir måleresultatene ut i form av tall i et register. Målenøyaktigheten kan være stor, for strøm- og spenningsmåling opptil 10−6, og for frekvens- og tidsmåling opptil ca. 10−9 for laboratorie-instrumenter, og opptil 10−11 for presisjonsinstrumenter basert på atomære resonanser, atomklokker. Elektroniske skrivere inneholder signalforsterkere og servostyrte mekaniske eller optiske skriveinnretninger. Katodestråle-oscillograf består av katodestrålerør med signalforsterkere og kretser for horisontal og vertikal avbøyning. Disse instrumentene brukes til undersøkelse av tidsforløp, f.eks. måling av kurveform og faseforskyvning for vekselstrøm, og bestemmelse av stigetid, høyde og varighet av pulsforløp. Les mer i Store norske leksikon elektriske måleinstrumenter