babylonsk kunst
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Bildende kunst,Kunsthistorie,Klassisk billedkunst, skulptur og mosaikk
Babylonsk kunst hadde utspring i mesopotamisk kunst. Den nådde sin første blomstring på det akkadiske rikes tid (cirka 2500 fvt.). Det viktigste kunstverket fra denne tiden er kong Naramsins seiersstele (minnesmerke i form av en opprettstående steinplate) over elamittene som viser kongens seierstog og de falne fiender i en fremstillingsform hvor gjentagelse av figurer i rekker er et fremtredende trekk. Særlig merkes også at figurene er forsøkt plassert i naturen. (Stelen står nå i Louvre.)
Tempelarkitekturen kjennetegnes av materialet (soltørket tegl) og en søken mot kubiske og kolossale former med mangefargede fasadedekorasjoner. Det mest kjente tempeltårnet er zigguraten Etemenanki (92 m høy) (se Babels tårn).På Hammurabis tid (cirka 1800 fvt.) var det en ny blomstring i skulpturen, det mest kjente arbeidet er Hammurabi foran solguden Sjamasj, cirka 1760 fvt. (nå i Louvre.) I motsetning til assyrerne skapte ikke babylonierne kunst av betydning i de kommende århundrer.Først under det nybabylonske riket under Nebukadnesar 2 (cirka 630–562 fvt.) vistes deres kunstsans igjen; særlig i arkitektur og dekorasjonskunst, med rike, mangefargede fasadedekorasjoner. Reguleringen av Babylon og mange store byggeforetagender, Nebukadnesars palass, Ishtar-porten, de hengende hager, alt dekorert med glassert tegl, stammer fra denne tid. Les mer i Store norske leksikon mesopotamisk kunst Babylon Ishtar-porten de hengende hager