dialyse
Store norske leksikon,Realfag,Kjemi,Kjemi
Dialyse er en kjemisk metode for å skille faste stoffer fra en løsning. Innen medisin brukes dialysebehandling for personer med nedsatt nyrefunksjon.
Dialysemetoden ble oppfunnet i 1861 av den britiske fysikeren og kjemikeren Thomas Graham til å skille krystalloide bestanddeler fra kolloide bestanddeler i en vandig løsning . Til dialyse brukes en dialysator, som er et kar der bunnen består av en membran av vanntiltrekkende stoff. Løsningen fylles i dialysatoren, og den plasseres i et annet kar som er fylt med rent vann. Membranen kan lages av et kunststoff, cellofan, keramikk eller annet. Små molekyler og ioner trenger gjennom membranen og ut i vannet, som stadig må fornyes, mens det kolloide stoffet blir igjen.Ved elektrodialyse plasseres dialysatoren mellom to elektroder som begge står i rent vann. Når en likestrøm sendes gjennom vannet, vil positive og negative ioner trekkes til hver sin elektrode, og vannet trenger ikke å fornyes. Les mer i Store norske leksikon dialysebehandling kjemi