Økonomi og næringsliv i Djibouti
Store norske leksikon,Geografi,Verdens geografi,Afrika,Djiboutis geografi
Djibouti er et land med få naturressurser, relativt lite jordbruk og lite industri. Økonomien drives sterkt av handelsvirksomhet fra havner, spesielt havnen i hovedstaden Djibouti. I perioden fra 2009 til 2019 hadde Djibouti en jevn og høy økonomisk vekst. Landets bruttonasjonalprodukt (BNP) ble i denne perioden mer enn tredoblet.
Djibouti har den høyeste bruttonasjonalinntekten per innbygger (beregnet etter kjøpekraften) av landene på Afrikas Horn (2019). Bare 13 afrikanske land en høyere bruttonasjonalinntekt per innbygger (2019). Geopolitisk bakgrunn Med sin beliggenhet ved innseilingen til Rødehavet har Djibouti en strategisk plassering, både sikkerhetspolitisk og økonomisk. Den politiske utviklingen i Midtøsten og Golfen, samt på Afrikas Horn og i Djibouti selv, har i flere perioden hatt vesentlig negativ innvirkning på landets økonomi, herunder stengningen av Suezkanalen fra 1967 til 1975, krigen mellom Etiopia og Somalia på slutten av 1970-årene, krigen mellom Eritrea og Etiopia på slutten av 1990-årene, de to allierte invasjonene av Irak, samt borgerkrigen i Djibouti i 1990-årene. Primærnæringer Primærnæringene står for 2,4 prosent av BNP (2017) og sysselsetter vel 30 prosent av den yrkesaktive befolkningen. Ørkenklimaet i Djibouti gir dårlige forutsetninger for jordbruk. Bare fire prosent av landets areal er dyrkbart. Det dyrkes blant annet grønnsaker og dadler, i stor utstrekning ved kunstig vanning. Boring etter vann tar sikte på å kunne øke det oppdyrkede arealet. En betydelig del av matvareimporten kommer fra Etiopia. En vesentlig del av landbruket er basert på nomadisk husdyrhold med geiter, sauer og kameler. Husdyrbestanden har i perioder med tørke gått tilbake. Tørke har også ført til at mange nomader er flyttet til byene. Utenfor kysten driver vel 2000 personer fiske, hvorav 600 på full tid. Fangsten var i 2014 på 2300 tonn. Det drives også noe perledykking. Bergverk og industri Salt fra kysten og fra saltsjøene i innlandet, fremfor alt Assalsjøen er en viktig eksportvare til Etiopia. Ifølge internasjonal statistikk var Djibouti, med en produksjon på fem tusen tonn i 2013 nummer 87 på listen over verdens produsenter av salt. Det utvinnes kritt, granitt, marmor, pimpstein, perlitt og kalkstein for bruk i Djibouti. Det har vært foretatt utenlandske investeringer i forbindelse med landets utvinning av gull, sølv, bly, kobber og sink. Produksjonen av disse mineraler er imidlertid så liten av den ikke er registrert av United States Geological Survey i oversikten fra 2015 over afrikanske lands produksjon av mineraler. Med støtte fra Saudi-Arabia ble et petroleumsraffineri åpnet i 1990. Siden midten av 1980-årene har det pågått et arbeid for å utnytte Djiboutis geotermiske potensial. Industrien utgjør 17,3 prosent av bruttonasjonalproduktet (2017). Industriutviklingen er hemmet av et lite hjemlig marked, den politiske uroen i regionen, samt av forholdsvis høye produksjonskostnader. Det er en del småindustri med produksjon av næringsmidler, mineralvann, mekanisk utstyr og forskjellige håndverksprodukter. Tjenestesektor Tjenestesektoren står for 80,2 prosent av bruttonasjonalproduktet (2017). Med internasjonal havn og jernbane er hovedstaden Djibouti et sentralt senter for handel på Afrikas Horn. Landets økonomi er i stor utstrekning knyttet til virksomheten i Djibouti havn og inntekter fra varer i transitt, særlig til og fra Etiopia. Hovedstaden har en voksende finanssektor, og og forretningslivet er konsentrert her. Utenrikshandel Djiboutis eksport utgjorde 143 millioner amerikanske dollar i 2020, mens importen beløp seg til 1344 millioner amerikanske dollar. Landet hadde med dette et underskudd på handelsbalansen på 1201 millioner amerikanske dollar. I 2017 hadde Djibouti størst eksport til følgende fem land: Etiopia (38,8 prosent), Somalia (17,1 prosent), Qatar (9,1 prosent), Brasil (8,9 prosent) og Jemen (4,9 prosent). Viktige eksportvarer er levende dyr (blant annet kameler og kveg), huder og skinn, skrapmetall og salt. I 2017 hadde Djibouti størst import fra følgende fem land: De forente arabiske emirater (25,0 prosent), Frankrike (15,2 prosent), Saudi-Arabia (11,0 prosent), Kina (9,6 prosent) og Etiopia (6,8 prosent). Viktige importvarer er petroleumsprodukter, kjemikalier, matvarer, transportutstyr og klær. Utenlandske militærbaser i Djibouti Frankrike som har en forsvarsavtale med Djibouti, har et betydelig militært nærvær i landet med blant annet en flybase. Siden 2002 har USA hatt en militærbase i landet. I 2017 etablerte Kina en marinebase i forbindelse med utbyggingen av Djiboutis havn ved Doraleh. Disse basene har positive ringvirkninger for Djiboutis økonomi. Samferdsel Med sin internasjonale havn og jernbane har Djibouti en sentral posisjon innen handel på Afrikas Horn. Djibouti havn ble gjort til frihavn i 1981. I 2009 ble havneområdet utvidet ved Doraleh, fem kilometer vest for det opprinnelige havneområdet. Her er det en oljeterminal og en terminal for containerskip. Mer enn 90 prosent av Etiopias eksport og import går over byens havn og andre havner i Djibouti. Etter Eritreas selvstendighet i 1993 ble Etiopia uten egen adgang til havet, og etter krigen mellom de to land i 1998 benyttet ikke Etiopia lenger de eritreiske havnene Assab og Massawa, men økte bruken av Djibouti havn, som på grunn av sterkt økende volum styrket sin kapasitet. I perioden fra 1894 til 1917 bygde Frankrike en jernbanelinje med en sporvidde på 1000 millimeter mellom Djibouti by til Addis Abeba i Etiopia. Denne jernbanelinjen ble i 1982 ble overtatt av Djibouti og Etiopia i fellesskap, fra det tidligere fransk-etiopiske eierskapet. I 2010 inngikk Djibouti, Etiopia og Kina en avtale om at det med kinesisk finansiell og teknisk bistand skulle bygges en elektrifisert jernbanelinje med sporvidde 1435 millimeter mellom Djibouti by og Addis Abeba. Denne linjen på i alt 781 kilometer som ble åpnet i 2018, løper i hovedsak parallelt med den gamle linjen. Den har 45 stasjoner. Djibouti og Etiopia er eiere av jernbanelinjen, som i de første seks årene drives av Kina. Dette prosjektet er et ledd i Kinas «belte- og vei-initiativ», også omtalt som den nye silkeveien. Djibouti har et veinett på 2893 kilometer (2013), men bare en mindre del har fast dekke. Djibouti-Ambouli internasjonale lufthavn som har både en sivil og en militær del, er seks kilometer fra byens sentrum. Det nasjonale flyselskapet Air Djibouti stanset sine operasjoner på slutten av 1980-årene, og ble i 1997 privatisert. I 1985 ble en undersjøisk telekommunikasjonskabel strukket til Saudi Arabia, og Djibouti ble på slutten av 1990-årene tiltenkt rollen som et regionalt og internasjonalt transittsenter for kommunikasjoner mellom Afrika og Asia. I 1992 opprettet landet eget skipsfartsregister (Djibouti International Ship Registry). Les mer i Store norske leksikon Djibouti Djiboutis befolkning Djiboutis historie Djiboutis geografi Mynt, mål og vekt i Djibouti Eksterne lenker UN Data: Djibouti  World Bank Data: Djibouti CIA World Factbook: Djibouti FAO Fishery and Aquaculture Country Profiles: Djibouti Addis Ababa – Djibouti Railway 2015 Minerals Yearbook. Africa Summary