Angolas befolkning
Store norske leksikon,Geografi,Verdens geografi,Afrika,Angolas geografi
Angola hadde 24,4 millioner innbyggere ved folketellingen i 2014. Det var den første folketellingen siden 1970, da befolkningen var på kun 6 millioner mennesker – og folketallet i 2014 overgikk dermed selv de høyeste anslagene. Befolkningsveksten på over 3 prosent per år har holdt seg i flere tiår, og har lenge vært blant verdens ti høyeste. Folketallet i 2020 er dermed beregnet til rundt 31 millioner.
Befolkningen har en høy fødselsrate. Angolanske kvinner føder i gjennomsnitt 6 barn. Selv med høy barnedødelighet (i 2018 døde 77 av 1000 barn før de var 5) er denne høye fruktbarheten nok til å gi det største bidraget til den høye befolkningsveksten. Selv om levealderen er raskt i økning, er befolkningen i snitt svært ung. I 2019 var 53 prosent under 18 år.Hovedtyngden av befolkningen bor i byene langs eller nær kysten samt på Bíe-platået. Både som en følge av krigshandlingene før 2000, og siden på grunn av oljeøkonomiens relative økonomiske svekkelse av landbruket, har det vært en sterk forflytning inn til de største byene. I siste del av 1990-årene bodde rundt en tredjedel av befolkningen i byer. I 2020 bor mer enn to tredjedeler av befolkningen i byer. Språk og etnisitet Offisielt språk er portugisisk, og er det desidert mest talte språket. Trolig har minst halvparten dette som morsmål. Resten har ulike bantuspråk som morsmål, og et lite antall i Sør-Angola snakker ulike san-språk.Befolkningen er delt i en stor mengde grupper med ulike etniske og språklige kjennetegn. I de sentrale provinsene Huambo, Benguela og Bie dominerer den etniske tilhørigheten ovimbundu, som omfatter rundt en tredel av befolkningen. Dernest følger mbundu med vekt på områdene rundt Luanda, og bakongo i de tre nordlige provinsene Zaire, Uíge og Cabinda.Etnisk tilhørighet og språklig mestring er ikke nødvendigvis sammenfallende – og man bør forlate tidligere tiders enkle (og koloniale) antakelser om at afrikanere enkelt kunne kategoriseres i helt gjensidig utelukkende etniske kategorier.Ved folketellingen i 2014 oppga de fleste at de snakker portugisisk (71 prosent, derav i byene nesten alle), deretter fulgte språket til ovimbundu-gruppen, umbundu (23 prosent); språket til bakongo-gruppen, kikongo (8 prosent); og språket til umbundu-gruppen, kimbundu (8 prosent). Andre større språk var chókwe (7 prosent), nganguela (3 prosent), kwnahama (2 prosent) og muhumbi (2 prosent). I tillegg snakkes et stort antall andre mindre språk og varianter av disse.Før uavhengigheten i 1975 bodde det omkring 250 000 europeere, vesentlig portugisere, i Angola. Det store flertallet av disse forlot landet umiddelbart etter selvstendigheten, men i perioder under den intense oljeboomen på 2000-tallet bodde trolig en halv million europeere, kinesere og brasilianere i landet over lengre perioder. Religion Det store flertallet av angolanere bekjenner seg til en eller annen form for kristendom. Grunnet historien med portugisisk kolonialisering i flere hundre år fikk den katolske kirken en sterk posisjon. På 1900-tallet fikk også protestantiske misjonsstasjoner en stor betydning. Med den relative åpningen av landet etter 2000-tallet har en stor mengde små og store såkalte karismatiske kirkebevegelser etablert seg, de fleste med utspring i Brasil og USA. Mange angolanere, særlig på landsbygda, blander kristendom med forskjellige tradisjonelle afrikanske trosretninger. Tocoisme er et kirkesamfunn etablert i Angola som følgere av den karismatiske baptistiske presten Simão Toco (1918–1984), og har tidvis hatt betydelig politisk vekt både før og etter uavhengigheten i 1975. Les mer i Store norske leksikon Angolas historie økonomi og næringsliv i Angola Angolas politiske system