berner sennenhund
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Landbruk,Husdyr,Hund,Hunderaser
Berner sennenhund er den mest kjente og utbredte av de fire sveitsiske sennenhundrasene. Den ble anerkjent som rase i 1908. Som de øvrige sennenhunder ble de brukt som gjeter- og trekkhund for melkekjerrer.
Beskrivelse: Den er rektangulær, tett, og kraftig. Mankehøyde er 66–68 cm for hannhunder, og 60–63 for tisper. Den har kraftig hode, brune øyne med våkent blikk, små, hengende ører, og busket, sabelformet hale som bæres hengende. Pelsen er bløt, halvlang, ofte lett bølget, og er svart med rustbrune og hvite tegninger. Les mer i Store norske leksikon Hund Hunderase Liste over hunderaser hundens historie Eksterne lenker Norsk Berner Sennenhundklubbs offisielle nettsider