basepolitikk
Store norske leksikon,Samfunn,Samfunnsfag,Statsvitenskap,Internasjonal politikk
Basepolitikk er den politikken et land fører når det gjelder stasjonering av fremmede styrker på sitt lands territorium.
Før Norge sluttet seg til Atlanterhavspakten, erklærte den norske regjeringen at den ikke ville tiltre noen overenskomst med andre stater som forpliktet oss til å åpne baser for fremmede styrker på norsk område så lenge Norge ikke var angrepet eller utsatt for trusler om angrep (baseerklæringen). Disse selvpålagte restriksjonene var en av bærebjelkene i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk under den kalde krigen. Hensikten var blant annet å dempe spenningen i nordområdene.Basepolitikken ble kritisert fra mange hold, blant annet fordi den inneholdt såpass uklare definisjoner at myndighetene kunne tolke den i ulike retninger. Således ble det bygd en rekke militære installasjoner (sambandsstasjoner, navigasjonssendere, etterretningsstasjoner) på norsk jord som venstresiden hevdet var i strid med norsk basepolitikk. Høyresiden mente på sin side at restriksjonene var for strenge. Les mer i Store norske leksikon internasjonal politikk norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk