Cockcroft-Walton-generator
Store norske leksikon,Realfag,Fysikk,Atom- og kjernefysikk
Cockcroft-Walton-generatoren er en høyspenningsgenerator som brukes for å akselerere elektrisk ladde partikler (se akselerator). Generatoren ble oppfunnet av britene John Douglas Cockcroft og Ernest Thomas Sinton Walton i 1930.
Historikk Ved å lage en Cockcroft-Walton-generator som var i stand til å levere en spenning på 700 kilovolt, klarte Cockcroft og Walton i 1932 for første gang å påvise kjernereaksjoner frembrakt med kunstig akselererte partikler. Ved å bombardere litiumkjerner med protoner fikk de dannet alfa-partikkler. Virkemåte Cockroft-Walton-generatoren består av en høyspenningstransformator og en serie med likerettere og kondensatorer som er koblet slik at transformatoren stadig pumper elektrisk ladning inn mot en høyspenningselektrode (se figur). I denne anbringes en ionekilde, og de dannede ionene akselereres gjennom et lufttomt rør på grunn av det elektriske feltet fra elektroden til jord.Spenningen som kan oppnås, er begrenset på grunn av koronautladninger og gnistoverslag. Man kan i tilstrekkelig store rom komme opp i spenninger på 1 MV (megavolt). Ved å bygge generatoren i trykktank kan spenningen økes til ca 5 MV. Bruk Cockcroft-Walton-generatoren anvendes fortrinnsvis når man trenger store ionestrømmer (noen milliampere). Den brukes ofte som forakselerator eller injektor ved større lineærakseleratorer og synkrotroner. Den blir også brukt som høyspenningskilde for store elektronmikroskop. Dessuten benyttes den i mer hverdagslige elektroniske innretninger hvor høye spenninger er påkrevd, slik som mikrobølgeovner. Les mer i Store norske leksikon generator kjernefysikk akselerator elektrisk spenning