Ahlefeldt
Store norske leksikon,Historie,Norsk og nordisk historie,Danmarks historie
Ahlefeldt, vidt forgrenet holsteinsk adelsslekt. Slektens første kjente mann var Benedict Ahlefeldt, som gikk i dansk tjeneste ca. 1340. Hans sønnesønner Benedict (3) Ahlefeldt og Johan Ahlefeldt til Krønge (død ca. 1390) grunnla slektens to hovedlinjer.
Fra den førstnevnte stammer fem linjer: Bukhagen, Lehmkulen und Wittmold, Bossee und Lindau, Nøer und Grønvold og Gelting. Til linjen Lehmkulen og Wittmold hører Burchard Ahlefeldt (1634–1695), som i 1672 ble dansk greve; hans etterslekt, den grevelige linjen Ahlefeldt til Eskilsmark (Ahlefeldt-Eschelsmarck), lever fortsatt i Argentina. Til linjen Gelting hører amtmann i Trondheim, feltmarskalk Claus Ahlefeldt (1614–1674).Fra Johan Ahlefeldt til Krønge stammer tre linjer: de prøyssiske friherrer Ahlefeldt-Dehn, den adelige linje til Ludwigsburg og den grevelige linje Ahlefeldt-Laurvigen. Til førstnevnte hører offiseren og diplomaten Ditlev Ahlefeldt (1617–1686). Sistnevnte linje ble grunnlagt av Frederik Ahlefeldt (1623–1686). Les mer i Store norske leksikon Ahlefeldt-Laurvigen adel Litteratur Bobé, Louis: Slægten Ahlefeldts Historie, 1897-1912, 6 b.