elefanter
Store norske leksikon,Biologi,Dyreriket,Ryggstrengdyr,Virveldyr,Pattedyr,Proboscidea
Elefanter er eneste nålevende pattedyrfamilie i ordenen elefantdyr eller snabeldyr (Proboscidea). Elefantene er de største av alle landdyr.
Biologi Hodet er stort, øynene små, ørene store og pannen fremstående. Dette skyldes såkalte pneumatiske rom, en enorm utvikling av pannebenets hulheter som står i forbindelse med nesehulen. Pannebenet er 30 centimeter tykt hos voksne dyr. Også andre av skalleknoklene er «pneumatisert» på lignende måte. På dette viset blir kraniets overflate sterkt forøkt, og skaper feste for de kolossale musklene.Nesen er forlenget til en snabel som tjener som føle- og gripeorgan. Den berører jorden når dyret står i oppreist stilling. Skilleveggen mellom nesegangene springer ved enden av snabelen frem til en fingerlignende dannelse som er kledd med en bløt og meget følsom hud. Like under snabelen er den trekantede munnen med underleppen trukket ut i en nedhengende spiss.Føttenes knokler er korte og fast forbundet ved svære båndmasser. Alle føtter har fem tær, de fleste er forsynt med små hover som lett faller av. Halen er kort med en hårdusk i enden. Huden er enormt fortykket og ligger i grove folder, besatt med spredte, stive hår. Hjernen er liten i forhold til dyrets størrelse; hos fullvoksne individer 5–6 kilo. Drektigheten varer i 18–22 måneder. Tannsettet Melketannsettet består av en liten, meget dårlig utviklet støttann og tre melkejeksler. Det blivende tannsettet består av en støttann i hver halvdel av overkjeven og tre jeksler i hver kjevehalvdel. Hunnene av indisk elefant utvikler sjelden støttenner. Levevis Elefantene er planteetende og kan gjøre skade på skog og plantasjer. De spiser daglig en matmengde som tilsvarer vel fire prosent av kroppsvekten. Maten føres inn i munnen med snabelen, og dyret drikker ved å suge snabelen full av vann og sprøyte det inn i munnen.Den afrikanske elefanten kan bli cirka 36 år, den indiske rundt 70. Dyr over 80 år hører med til sjeldenhetene. Elefantene trives best i fuktig varme, de svømmer lett, løper hurtig og foretar lange vandringer.Elefantene er flokkdyr som dels lever i grupper med voksne hanner, og dels i familiegrupper som anføres av en gammel hunn. Familiegruppen består av nært beslektede hunner og deres ikke kjønnsmodne avkom. Her er de sosiale båndene meget sterke, og dyrene viser ofte atferd som tyder på samarbeid. Voksne hanner holder som regel sammen i små flokker som stadig skifter i størrelse og sammensetning, og hvor de sosiale båndene er svake med få tegn som tyder på noe samarbeid dyrene imellom. I brunsttiden utkjempes blodige kamper, og de fordrevne hannene lever som eneboere. Afrikansk elefant Loxodonta africana, har enorme, vifteformede ører. Støttennene kan bli meget store, hos gamle hanner med en gjennomsnittlig lengde på 2,5 meter, hos hunner 1,6 meter. Hunnens er meget spinklere og lettere enn hannens. Skulderhøyden er cirka tre meter. Hunnen veier 2700–3500 kilo, hannen 4500–5300 kilo hos den største underarten, savanneelefanten. I Angola ble det i 1955 skutt en hannelefant som hadde en skulderhøyde på vel fire meter og en levendevekt på nesten elleve tonn. Den tyngste kjente støttannen veide omkring 120 kilo. Kinntennenes tyggeflate har cirka ti lameller.Den afrikanske elefanten ble temmet allerede i oldtiden. Den lever i skoger og steppetrakter i Afrika sør for Sahara og var tidligere sterkt ettertraktet for elfenbenets skyld. Fortsatt forekommer ulovlig jakt. Se også elfenben.Afrikansk elefant har vært delt i underartene savanneelefant og skogselefant. Nye studier tyder på at skogselefant bør skilles ut som en egen art, Loxodonta cyclotis. Den er mindre og mørkere enn savanneelefanten, den har støttenner som ikke krummer like mye og ører som er mindre og rundere i formen. Dvergelefant er mest trolig en dvergform av skogselefant. Indisk elefant Elephas maximus er litt mindre, med lavere ben og mindre ører. Den har en skulderhøyde på 2,5–3 meter og en vekt på opptil 4500 kilo. Pannen er sterkt hvelvet, og den siste kinntannen har inntil 24 lameller. Den er temmet i India og lever i skogregioner i det sørøstlige Asia, på Sri Lanka og Sumatra. En del eksemplarer er innført til Borneo og forvillet der. Fossile elefantdyr De eldste elefantdyrene, Moeritherium, er kjent fra tidlig i tertiær (eocen, 55–50 millioner år siden) i Afrika, blant annet Egypt. Moeritherium var på størrelse med en tapir, manglet ekte snabel, men hadde forlengede fortenner (begynnende støttenner) både i over- og underkjeve. Videre utvikling førte til større dyr, lengre snabel og færre og samtidig mer kompliserte kinntenner. Hjørnetennene forsvant, liksom alle fortennene bortsett fra ett eller to par, som ble støttenner.Ordenen snabeldyr eller elefantdyr kan deles i tre underordener:  Moeritheroidea som levde fra eocen til oligocen, med familien Moeritheriidae.   Deinotheroidea som levde fra miocen til pleistocen, med familien Deinotheriidae.   Elephantoidea som er nålevende og oppstod i oligocen, med familiene Gomphotheriidae, Mastodontidae og Elephantidae.  De store deinotheridene hadde nedoverbuede støttenner i underkjeven. Gomphotheriidae omfatter mange arter med støttenner både i over- og underkjeven. Flere hadde forlenget underkjeve, iblant med brede, flate støttenner. Mastodontidae hadde støttenner i overkjeven. Kinntennene var uten sement i kronen, og det var alltid mer enn fire kinntenner i munnen av gangen. Elephantidae, som blant annet mammut og nålevende elefanter tilhører, har alltid støttenner i overkjeven. Kinntennene har alltid sement i kronen, og det er bare fire kinntenner i munnen av gangen.Flere hundre arter elefantdyr er kjent fra fossilfunn i Afrika, Europa, Asia og Nord-Amerika. I pleistocen vandret noen arter inn i Sør-Amerika, hvor de siste døde ut for om lag 1500 år siden. Les mer i Store norske leksikon dyreliv i Afrika dyreliv i Asia elfenben snabeldyr