Ingrid Bergman
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Film, TV og teater,Film og TV,Europeisk film og TV,Europeiske filmskuespillere
Ingrid Bergman var en svensk film- og teaterskuespiller som vant tre Oscar-priser. Hun var kjent for sitt naturlige talent, og jobbet med flere av filmindustriens største regissører og skuespillere.
Fra Stockholm til Hollywood Berman forlot Dramatens elevskole i Stockholm for å spille i film, og gjorde lykke i Gustaf Molanders Intermezzo (1936). Hun reiste til Hollywood i 1939 på invitasjon fra David O. Selznick for å spille i den amerikanske versjonen av Intermezzo (1940), og debuterte på Broadway i 1940 i Ferenc Molnárs Liliom.Bergman ble umiddelbart en suksess i USA takket være sitt talent og sjarmerende fremtoning. Hun viste seg raskt som en betydelig skuespillerinne mot Hollywoods fremste mannlige filmstjerner, som Spencer Tracy i Dr. Jekyll and Mr. Hyde (1941), Humphrey Bogart i Casablanca (1942), Gary Cooper i For Whom The Bell Tolls (Klokkene ringer for deg, 1943), Charles Boyer i Gaslight (Gasslys, 1944, Oscar-pris), Gregory Peck i Spellbound (Trollbundet, 1945) og Cary Grant i Notorious (1946). De to sistnevnte i regi av Alfred Hitchcock.I 1945 ble Bergman amerikansk statsborger, men hun ble utsatt for hets da hun i 1950 forlot sin mann og datter i USA for å gifte seg med den italienske regissøren Roberto Rossellini. Etter å ha samarbeidet i en serie filmer, blant annet Stromboli (1950) og Viaggio in Italia (1953), ble de skilt i 1958. Comeback og Oscar-priser Bergman gjorde comeback i Jean Renoirs Elena et les hommes (1956) og Anatole Litvaks Anastasia (1956; Oscar-pris). Hun vant en overraskende Oscar for birollen som den naive svenske misjonæren i Murder on the Orient Express (Mord på Orientekspressen, 1974), og ble nominert for innsatsen i Höstsonaten (1978), som ble hennes eneste samarbeid med Ingmar Bergman (til tross for navnet var de ikke i slekt). Videre ble hun nominert for sine hovedroller i For Whom The Bells Tolls, The Bells of St. Mary's (1945) og Joan of Arc (1948).Hennes siste film ble TV-filmen A Woman Called Golda (1982), hvor hun portretterte Golda Meir. Bergman vant både en Emmy og Golden Globe for innsatsen, men døde av kreft kort tid etter.Hun er mor til Isabella Rossellini, og utga selvbiografien Ingrid Bergman – My Story i 1980. Les mer i Store norske leksikon Film i Sverige Eksterne lenker Ingrid Bergman i Svenskt kvinnobiografiskt lexikon