Louis-Ferdinand Céline
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Litteratur i verden,Europa,Frankrikes litteratur,Frankrikes litteratur på 1900-tallet
Louis-Ferdinand Céline var en fransk forfatter. Han oppnådde stor suksess både blant publikum og kritikere med debutromanen Reisen til nattens ende (1932), som av mange anses som en av 1900-tallets viktigste romaner. Hans «tyske trilogi», utgitt mellom 1957 og 1969, høstet også stor anerkjennelse.
Hans litterære arv er imidlertid svært omstridt, særlig på grunn av flere åpent antisemittiske og svært tyskvennlige pamfletter utgitt på slutten av 1930-tallet og begynnelsen av 1940-tallet. Lenge ble disse skriftene av ettertiden oppfattet som parodiske, som et oppgjør med samtidens borgerlige ideologier og som et uttrykk for Célines pasifisme og ønske om å unngå en ny storkrig. Nyere studier har imidlertid vist at Célines antisemittisme var høyst reell, at den gjennomsyrer flere av hans verker, og at han samarbeidet aktivt med nazistene under andre verdenskrig. Liv og verk Første verdenskrig skulle bli en skjellsettende opplevelse for Céline. Han ble alvorlig såret tidlig i krigen og ble etter denne erfaringen en overbevist pasifist. Etter krigen begynte han å studere medisin og tok medisinsk doktorgrad i 1924 med avhandlingen La Vie et l'oeuvre de Philippe Ignace Semmelweiss, et skrift som foregriper mye av hans senere forfatterskap. Livet igjennom arbeidet han periodevis som lege, blant annet i Genève, for Folkeforbundet, og i USA. Hans første romaner, Reisen til nattens ende (originaltittel Voyage au bout de la nuit fra 1932, norsk oversettelse i 1967) og Død på kreditt (originaltittel Mort à crédit fra1936, norsk oversettelse i 1993), ga ham med ett slag en sentral og omstridt plass i sin tids litteratur. Reisen til nattens ende provoserte mange kritikere med sitt svært muntlige og tidvis vulgære språk, men de fleste var enige om at det var et litterært mesterverk. Romanen er inspirert av Célines eget liv og er en flengende kritikk av krigen og av den absurde patriotismen som forsøker å rettferdiggjøre den. Den gir et slående portrett av sosiale ulikheter både i Afrika, USA og Frankrike og er filosofisk sett en dyptloddende studie i menneskets ondskap. Under den tyske okkupasjonen var Céline en ivrig tilhenger av Vichy-styret. Fordi han fryktet represalier fra motstandsbevegelsen, forlot han Paris i 1944 og reiste til Sigmaringen, der en rekke franske kollaboratører hadde søkt tilflukt. Derfra flyktet han gjennom Tyskland og kom til Danmark i 1945, hvor han tilbragte de første 18 månedene i fengsel. I 1950 ble han i Frankrike dømt in absentia for kollaborasjon, men han ble innvilget amnesti året etter og vendte da tilbake til hjemlandet. Etter andre verdenskrig utga han blant annet Fra slott til slott (originaltittel D'un château l'autre fra1957, norsk oversettelse i 2017) og Nord (1960). Rigodon (1969) ble utgitt posthumt. Disse tre romanene utgjør hans såkalte «tyske trilogi» og tar for seg flukten gjennom Tyskland med kona Lucette og katten Bébert, og oppholdet deres i Danmark. Romanen Le Pont de Londres ble også utgitt posthumt, i 1964. I Fra slott til slott hevdet Céline at franske motstandsfolk i 1944 hadde stjålet manuskripter på flere tusen sider som han hadde etterlatt i leiligheten sin i Paris da han flyktet. Etter enken Lucette Destouches’ død i 2019 kom manuskriptene til rette igjen. Basert på et av disse manuskriptene utkom romanen Guerre (Krig) i 2022, der Céline går nærmere inn på det som skjedde med hovedpersonen i Reisen til nattens ende under første verdenskrig. Betydning I ettertid er de fleste enige om at Céline er en av de fremste franske forfatterne på 1900-tallet. Hans verk er av noe ujevn kvalitet, men de beste bøkene preges av en overdådig skikkelsesdannende og språkskapende fantasi og av en besk og ofte sjokkerende realisme, som løftes til visjonær poesi ved et usedvanlig kraftfullt, suggestivt og musikalsk språk. Céline har hatt avgjørende betydning for fransk litteratur ved sin bruk av romanformen som uttrykk for det moderne menneskets angst overfor og opprør mot en meningsløs eksistens. Han regnet seg som anarkist og hevdet at vissheten om døden var utgangspunkt for alt han skrev. Hans største fortjeneste er likevel at han skapte et nytt litterært språk. Det bygger på talespråket, med sterke innslag av pariserslang (argot) og vulgærspråk. Samtidig bryter denne uttrykksformen med den rasjonelle og logiske formen som tidligere preget fransk romandiktning. Céline utvidet radikalt grensene for det som var mulig å uttrykke i en fransk roman, og han har hatt samme betydning for fransk litteratur som James Joyce og William Faulkner for engelskspråklig. Les mer i Store norske leksikon Frankrikes litteratur litteratur roman fransk Frankrikes historie Eksterne lenker Louis-Ferdinand Céline (1994) av Jan H. Landro åpent tilgjengelig hos Nasjonalbiblioteket Larousse: Artikkel om Louis-Ferdinand Céline fra Dictionnaire mondial des littératures Le Petit Célinien: Internettside tilegnet Louis-Ferdinand Céline Litteratur Bardèche, Maurice. (1986). Louis-Ferdinand Céline. Paris: Gallimard Boll-Johansen, Hans. (1999). Latter i dødens skygge: Louis-Ferdinand Céline, liv og værk. København: Gyldendal Duraffour, Annick og Pierre-André Taguieff. (2017). Céline, la race, le Juif. Légende littéraire et vérité historique. Paris: Fayard. Ekerwald, Carl-Göran. (2003). Céline: liv och tänkesätt. Stockholm: Norstedt Gibault, François. (1977). Céline 1: Le temps des espérances: (1894–1932). Paris: Mercure de France Gibault, François. (1985). Céline 2: Délires et persécutions: (1932–1944). Paris: Mercure de France  Gibault, François. (1981). Céline 3: Cavalier de l'Apocalypse (1944–1961). Paris: Mercure de France  Godard, Henri. (1985). Poétique de Céline. Paris: Gallimard Kristeva, Julia. (1982). Powers of Horror: An Essay on Abjection. New York: Columbia University Press Richard, Jean-Pierre. (1973). La Nausée de Céline. Montpellier: Fata Morgana Vitoux, Frédéric. (1988). La vie de Céline. Paris: Grasset