aktivitetspedagogikk
Store norske leksikon,Samfunn,Utdanning og forskning,Pedagogikk,Pedagogisk teori,Pedagogiske skoler og retninger
Aktivitetspedagogikk, også kalt elev- eller studentsentrert læring, er en fellesbetegnelse for skolereformatoriske teorier som legger vekt på å utvikle barnets selvstendighet og skapende evne, dets personlige og produktive virksomhetstrang.
Pedagogikken bygger på interessemomentet istedenfor på reseptivitet og memorering. Aktivitetspedagogikken har vært særlig fremtredende i fransktalende land (først og fremst i Genève, ved Bovet, Adolphe Ferrière, Claparède), med Ovide Jean Decroly som det beste praktiske eksempelet. Den er et sidestykke til arbeidsskolen i de tysktalende land og John Deweys pedagogikk i USA. I 1930-årene ble aktivitetspedagogikk brukt om pedagogiske reformforsøk blant annet i Göteborg og Oslo (ved blnt annet Elsa Köhler, Anna Sethne). Den har hatt stor innflytelse på utformingen av norsk grunnskole fra 1950-årene. Les mer i Store norske leksikon pedagogikk skole og utdanning i Norge