Marlon Brando
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Film, TV og teater,Film og TV,Nord-amerikansk film og TV,Nord-amerikanske skuespillere
Marlon Brando var en skuespiller fra USA, og regnes som en av sin generasjons mest toneangivende filmskuespiller.
Han var kjent som en metodeskuespiller, og gjorde ikoniske hovedroller i A Streetcar Named Desire (1951), The Godfather (1972) og Apocalypse Now! (1979). Gjennom karrieren ble Brando hedret med to Oscar, fem Golden Globe, skuespillerprisen i Cannes og tre Bafta-priser. Debut på 1940-tallet Brando vokste opp i Omaha, California og Illinois. Han var utdannet ved The Dramatic Workshop i New York, og ble en sentral eksponent for method acting, en såkalt «metode» innenfor skuespillerkunsten. Han debuterte på Broadway i 1944 som Nels i I Remember Mama og fikk sitt teatergjennombrudd og sin første Oscar-nominasjon med den kraftfulle prestasjonen som Stanley Kowalski i A Streetcar Named Desire (1947), en rolle han gjentok med suksess i Elia Kazans filmadapsjon i 1951.Han vant sin første Oscar-pris for On the Waterfront (Storbyhavnen, 1954) – dette var hans fjerde nominasjon etter filmdebuten i 1950 – og ble utropt til ikon og forbilde for en ny opprørsk ungdomsgenerasjon. Mangfold fra 1950-tallet Brandos karriere ble siden preget av kontrastfylte rollevalg. Han var meksikansk revolusjonær i Viva Zapata! (1952; Oscar-nominasjon), Antonius i Shakespeare-filmatiseringen Julius Caesar (1953; Oscar-nominasjon), opprørsk motorsykkelungdom i The Wild One (1954), Napoleon i Desirée (1954), gambler i musicalen Guys and Dolls (Typer og kjei, 1955), japansk tolk i The Teahouse of the August Moon (Tehuset Augustmånen, 1956), jagerflypilot i Koreakrigen i Sayonara (1957; Oscar-nominasjon) og Wehrmacht-offiser i The Young Lions (Unge løver, 1958). Han regisserte også den originale westernfilmen One-Eyed Jacks (Revansj, 1961) med seg selv i hovedrollen som hevnende banditt. Opp- og nedturer Etter The Mutiny on the Bounty (Mytteriet på Bounty, 1962) sank populariteten. Han var karismatisk som sørstatssheriff i Arthur Penns The Chase (Det hete døgnet, 1966), men rollen som diplomaten i Chaplins siste film The Countessa from Hong Kong (Grevinnen fra Hongkong, 1967) vekket liten interesse. Tittelrollen i The Godfather (Gudfaren, 1972, Oscar-pris) gjorde ham aktuell igjen, og da Brando lot en indianerkvinne tale sitt folks sak på Oscar-utdelingen i stedet for å selv motta prisen, fornyet han sin status som rebell.Etter de bemerkede rollene som desillusjonert amerikaner i Paris i den kontroversielle L'ultimo tango a Parigi (Siste tango i Paris, 1973; Oscar-nominasjon) og som den vanvittige oberst Kurtz i Apocalypse Now! (Apokalypse nå!, 1979) gjorde han sporadiske, men imponerende biroller som advokat i Euzhan Palcys A Dry White Season (En tørr hvit årstid, 1989; Oscar-nominasjon) og mafiagudfar i The Freshman (Mafiaens læregutt, 1990).1990-tallet ble allikevel en både kunstnerisk og kommersiell nedtur for Brando, og han spilte sin siste rolle mot Robert De Niro og Edward Norton i krimthrilleren The Score i 2001. Les mer i Store norske leksikon film i USA filmens historie