António Lobo Antunes
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Litteratur i verden,Europa,Portugals litteratur
António Lobo Antunes er en portugisisk forfatter. Han er den mest kjente portugisiske forfatteren utenlands, ved siden av Fernando Pessoa og José Saramago. Han er ofte nevnt som en sterk kandidat til Nobelprisen i litteratur. I portugisisktalende land har Lobo Antunes vunnet de viktigste litteraturprisene, inkludert Camões-prisen i 2007.
Lobo Antunes' forfatterskap har beveget seg fra framstillinger av handling og plot til mer postmoderne romaner. Han er utdannet lege og psykiater, men bestemte seg for å bli forfatter på heltid. Den har kanskje noe å gjøre med hans utvikling som romanforfatter, hvor han fokuserte mer og mer på språk og teknikk. Hans erfaringer som lege i Angola under den verste fasen av kolonikrigen er heller ikke irrelevant med tanke på at ondskap, vold og absurditet har fått stor plass i hans romaner.Romanene hans er oversatt til mange språk. I den prestisjefylte samlingen «La Pleiade» (Gallimard) skal alle Lobo Antunes’ bøker bli oversatt til fransk. Fra Lobo Antunes er seks romaner oversatt til norsk. Forfatterskapet Det er vanskelig å periodisere og sette faste grenser for Antunes’ romaner. Allikevel deles karrieren hans ofte i tre ulike faser. Fra de to første romanene, Memória de elefante (1979) og Os cus de Judas (1979), til As naus (1988) var Antunes mer opptatt av å framstille et plot uten å oppløse tid, rom og andre narrative begrep. I denne fasen er handlingene knyttet til kolonikrigen i Afrika, det portugisiske diktaturet og «nellikrevolusjonen» for å oppnå demokrati og sosialisme.Av og til finnes det små glimt av minner, skiftende steder, flerstemmighet, stream of consciousness og refleksjoner som bryter enheten, samt traumer, ironi og humor som også bidrar til å bryte plotet. Likevel er det mulig å avsløre et plot, å gjenkjenne fortellere og å tidfeste og stedfeste handlingene.For eksempel er Fado Alexandrino (1984) en roman som både splitter og krysser mange fortellerstemmer, tider, steder og handlinger, men man kan avsløre et tidsfølge og et plot. Fire portugisiske soldater møtes for å minnes tiden da de var i krigen og fortelle sine historier. De beveger seg mellom Portugal og Mozambik, Lisboa, små byer og landsbygder. De går gjennom kolonikrigen i Afrika, «nellikrevolusjonen» i 1974–1975 og frem til midten av 1980-tallet. De blir så beruset i løpet av en natt at traumene manes frem, de havner i en orgie med prostituerte og en av eks-soldatene blir drept. Med Tratado das Paixões da Alma (1990), A Ordem Natural das Coisas (1992) og A Morte de Carlos Gardel (1994), også kjent som «Benficas trilogi» på grunn av handlingene i disse bøkene som knytter seg til Benfica (en bydel i Lisboa der Antunes vokste opp), begynner en ny fase.Den innbefatter også noen romaner som tar for seg problemer, motsetninger, traumer og håp som kom etter kollapsen til det portugisiske koloni-imperiet og det fascistiske regimet, og den slutter kanskje med Exortacão aos crocodilos (1999). I denne andre fasen begynner fortellerstemmer og minner å bli så dominerende at det ikke lenger er lett å få øye på plotet og andre narrative kategorier.I romanen A Ordem Natural das Coisas virker det som om minnene, som kommer fra flere personer, hindrer muligheten til å fortelle en familiehistorie på en ordentlig måte. Det er vanskelig å forstå at romanen dreier seg om flere generasjoner av en velstående familie som har bodd lang tid i Benfica før den går i oppløsning, og det yngste medlemmet føler seg identitetsløs, forfallen og ensom. Her møter vi også det noen bipersoner full av fantasier og på grensen til galskap. Dette bidrar også til å forstyrre enheten og ordenen til romanen. Den tredje fasen begynner muligens med Não Entres Tão Depressa Nessa Noite Escura (2000). Fra og med denne boken blir plotet stadig mer irrelevant, og blir avløst av språk og teknikk. Narrative kategorier oppløses så mye at til og med flere setninger og ord plutselig blir avbrutt uten at man forstår hva slags logikk som knytter hendelsene til hverandre, hvilke tid og rom fortellerstemmene befinner seg i, og hvem som sier hva. Nesten alt er fragmentarisk, ubestemt og absurd.I tillegg kan man påpeke at kolonistiske- og politiske problemstillinger knyttet til det portugisiske samfunnet ikke lenger er like viktige. De avløses av temaer som kjønnsidentitet og homofili (for eksempel Que Farei Quando Tudo Arde?, 2001), kriminalitet og marginalisering (for eksempel O meu nome é Legião, 2007), egoisme og ensomhet (for eksempel Ontem Não te vi em Babilónia, 2006).Que Farei Quando Tudo Arde? er kanskje et veldig godt eksempel på Lobo Antunes’ postmoderne romaner. Boken framstiller transvestitter, homofile og heteroseksuelle hvis kjønn eller sosial identitet oppløses ved misbruk av rus, medisin og alkohol. De befinner seg i tid og sted på forskjellige arenaer i fantasi og virkelighet. Stemmer dukker opp og forsvinner uten logikk. Hendelsene er sett fra flere vinkler, og dette fører til at man ikke kan vite hva som egentlig skjer og i hvilken rekkefølge. Setninger og ord avbrytes av og til av et forfatterskap som konsentrerer seg mer om hvordan man forteller en historie enn om hva historien dreier seg om. Bibliografi Memória de Elefante (1979)  Os Cus de Judas (1979), Norsk utgave: Hinsides helvete (1984)  Conhecimento do Inferno (1980)  Explicação dos Pássaros (1981)  Fado Alexandrino (1983), Norsk utgave: Fado Alexandrino (2015)  Auto dos Danados (1985)  As Naus (1988)  Tratado das Paixões da Alma (1990) Norsk utgave: Utredninger om sjelens lidenskaper (1995)  A Ordem Natural das Coisas (1992) Norsk utgave: Tingenes naturlige orden (1997)  A Morte de Carlos Gardel (1994) Norsk utgave:  Carlos Gardels død (1998)  O Manual dos Inquisidores (1996)  O Esplendor de Portugal (1997) Norsk utgave: Portugals ære og makt (2000)  Exortação aos Crocodilos (1999)  Não Entres Tão Depressa Nessa Noite Escura (2000)  Que Farei Quando Tudo Arde? (2001)  Boa Tarde às Coisas Aqui em Baixo (2003)  Eu Hei-de Amar uma Pedra (2004)  Ontem Não te vi em Babilónia (2006)  O Meu Nome é Legião (2007)  O Arquipélago da Insónia (2008) Archipelago of Insomnia  Que Cavalos São Aqueles Que Fazem Sombra no Mar? (2009)  Sôbolos Rios Que Vão (2010)  Comissão das Lágrimas (2011)  Não é Meia-Noite quem quer (2012)  Caminha Como Numa Casa em Chamas (2014)  Da Natureza dos Deuses (2015)  Para Aquela que Está Sentada no Escuro à Minha Espera (2016) Até Que as Pedras Se Tornem Mais Leves Que a Água (2016) A outra margem do mar (2019) Dicionário da Linguagem das Flores” (2020) Les mer i Store norske leksikon Portugals litteratur