panservernvåpen
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Våpen og militært materiell,Våpen,Artilleri,Flatbanevåpen
Panservernvåpen er en fellesbetegnelse for de våpensystemer som er utviklet til bekjempelse av stridsvogner.
De tidligste panservernvåpen ble utviket under første verdenskrig. Viktigst var feltkanoner tilpasset oppgaven og grovkalibrede gevær med evne til å trenge gjennom panserkjøretøyene. Typisk er det tyske T-gewehr modell 1918. Senere har rekylfrie kanoner og rakettkastere blitt utviklet for formålet. Imidlertid er en stridsvogn kanskje det beste våpensystemet for å bekjempe en annen stridsvogn.Den vanligste ammunisjonen er en spesialutviklet hulladningsgranat som lettere penetrerer panseret. Til stridsvognskanoner finnes det også andre typer ammunisjon til formålet, så som pilammunisjon og ladninger med plastisk sprengstoff. Det er også utviklet målsøkende sprenggranater til artilleri.Utviklingen av panservernvåpen møtes av stadig nye typer pansring, blant annet såkalt reaktivt panser. Dette består av en sprengladning bak et tynnere, ytre panser. Når en hulladningsgranat treffer panseret, detonerer dette sprengstoffet og kaster av den ytre panserplaten. Dette bryter opp jetstrålen fra hulladningen. Som mottiltak er det utviklet stridshoder med såkalt tandemladning. En første sprengladning utløser det reaktive panseret, mens hovedladningen angriper hovedpanseret. Les mer i Store norske leksikon panservern panser panservernkanon