bue
        
         (skytevåpen)
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Våpen og militært materiell,Våpen,Håndvåpen
Bue er et håndskytevåpen som består av en elastisk stav som er tynnet mot begge ender, og som spennes for hånd til en buekurve ved hjelp av en snor festet til endene. Fjærkraften i den bøyde staven brukes til å skyte ut en pil.
I sin enkleste form er buen av hardt, tørt tre og holdes i svak bøyning av buestrengen, en snor av f.eks. plantefiber eller dyresener, som er noe kortere enn buestaven. Denne formen, den enkeltbøyde buen, var den opprinnelige i Europa og finnes ennå blant annet i Sentral-Afrika og Sudan, i Sør-Amerika og Mellom-Amerika og det nordøstlige Nord-Amerika.Den dobbeltbøyde eller svungne buen hører hjemme i Asia og er derfra til forskjellig tid kommet til Nord-Europa, middelhavslandene og til det nordlige og vestlige Nord-Amerika. Den er som regel sammensatt av flere lag som grupperer seg om en kjerne av tre og forøker buens styrke. En beslektet form er inuittenes bue, som er satt sammen av ben og reinsdyrhorn.En kraftig bue innebygd i et skjefte med spor for prosjektilet kalles armbrøst.Jakt med pil og bue er ikke tillatt i Norge, men praktiseres i en del andre land. Historikk Før kruttet ble oppfunnet var buen vanlig utbredt som jakt- og krigsvåpen. Et basrelieff fra Ninive viser at buen hørte til de assyriske kongenes jaktvåpen. Buen har vært brukt i Norden like fra steinalderens eldste periode frem til 1500-tallet. Dette vet man dels fra tallrike funn av pilspisser fra alle avsnitt av oldtidens historie, dels fra trykte kilder. Funn av buer er derimot meget sjeldne fra Norden fordi de oftest var av tre. Buen spilte en stor rolle i oldtidens og middelalderens sjøslag. Helt til på 1800-tallet ble buen brukt i Norge ved grindhvalfangst. Les mer i Store norske leksikon bueskyting armbrøst håndskytevåpen