Olav Bjaaland
Store norske leksikon,Historie,Norsk og nordisk historie,Norges historie,Norges historie generelt,Norsk polarhistorie
Olav Olavsen Bjaaland var en norsk polfarer og skiløper. Han var av Norges fremste skisportutøvere i sin tid, og han deltok i Roald Amundsens sydpolekspedisjon i årene 1910–1912 som en av de fem som nådde Sydpolen.
Et liv på ski Olav Olavsen Bjaaland ble født i Kviteseid på Søndre Bjaaland gård i Morgedal i Telemark, midt i «skisportens vugge». Som vanlig på den tiden måtte han som eldste barn tidlig ut å jobbe og han fikk erfaring både som tømmerhugger, bonde og kveghandler. Men det var skisporten som var livet og han fikk sitt første par ski i tre-års alderen. Han kom til å bli en av Norges beste på ski, i både langrenn og hopp. Han vant kombinert klasse B i 1894, samt gull og kongepokal i kombinert under Holmenkollrennene i 1902. Det ble etter hvert en imponerende samling av medaljer og utmerkelser. Han var med på å stifte Norges skiforbund i 1908, og var også en selvlært og svært vellykket skimaker. Verkstedet ble innredet på gården, og senere startet han bedriften Telemark Skifabrikk i Kviteseid. Møte med Roald Amundsen Ved flere stevner og renn representerte Bjaaland Norge i utlandet, og hans første møte med Roald Amundsen fant sted i 1909 på vei til Chamonix i Frankrike. Her skulle Bjaaland delta på et stevne organisert av Club Alpin Français – hvor han fikk 1. premie. På jernbanerestauranten i Lübeck ble han introdusert for Amundsen av kaptein Finn Qvale. Qvale hadde noen år tidligere holdt kurs i skiløping for de franske Alpetroppene, og han ledet nå det norske laget. Amundsen ble visstnok imponert over Bjaalands flotte hjemmelagde ski og opplagte ferdigheter, og han tilbød Bjaaland plass på den planlagte ekspedisjonen over Polhavet og forhåpentlig til Nordpolen. Etter litt betenkningstid overlot Bjaaland familiegården til sine søsken og ble med på ekspedisjonen, som viste seg å skulle gå til Sydpolen. Ekspedisjonen til Sydpolen 1910-1912 Det var særlig laging og reparasjoner av ski og sleder som var Bjaalands spesialitet på ekspedisjonen, i tillegg til det å være en sterk skiløper. Ved ankomst til Hvalbukta var det Bjaaland og Jørgen Stubberud (1883–1980) som satte opp den prefabrikkerte hytta som ble hovedbasen på Framheim. Overvintringsbasen ble utvidet med et nettverk av huler, rom og ganger som ble gravd ut under snøen slik at mennene kunne jobbe og bevege seg omkring i relativ komfort uten nødvendigvis å måtte gå utendørs. I tiden frem til avreisen mot polen jobbet både Bjaaland og Stubberud med ski og sleder i et snørom de kalte de Forente Snekkere. Utstyret ble testet og forbedret. Blant annet ble slededelene høvlet ned til den optimale kombinasjonen av lett vekt og passe styrke. Bjaaland var den flinkeste skiløper av de fem mennene som skulle nå frem til Sydpolen, men han var ingen hundesledekjører. Det ble han uansett nødt til å klare, men da polen var nådd og antallet hunder redusert, ble han svært glad for å slippe sledekjøringen tilbake. Takket være Bjaaland fikk ettertiden det berømte bildet av Amundsen, Helmer Hanssen, Sverre Hassel og Oscar Wisting ved teltet med den norske vimpelen og Fram-flagget i toppen. Amundsen var ikke den flinkeste fotografen, og hans egne bilder fra polpunktet ble ødelagt. Bjaaland reddet dagen og historien med sitt Kodak-apparat, og han tok i tillegg de fleste av de brukbare bildene fra sledeturen mot Sydpolen. Bjaalands dagbok fra ekspedisjonen, skrevet på hans egen dialekt, er transkribert og publisert av Frammuseet, og gir oss et godt innblikk i ekspedisjonens gang og Bjaalands egne tanker. Tiden etter Sydpolen Tilbake i Norge i 1912 mottok Bjaaland Holmenkollmedaljen i tillegg til Sydpolmedaljen som gikk til deltakerne på ekspedisjonen. Amundsen oppkalte et fjell i Antarktis etter ham, som nå offisielt heter Mount Bjaaland. Bjaaland hadde ikke lyst til å delta videre på den opprinnelige nordpolekspedisjonen til Amundsen, og han gikk tilbake til skimaking og gårdsbruk. Han drev sin egen skifabrikk i mange år til og han drev sin kone, Aasne Djuves (1889–1953), gården Djuve hvor han bodde resten av sitt liv. Han fortsatte å more seg på ski og hoppet på ski til han var 70 år gammel. I 1915 ble han en av Norges første hoppdommere, og i 1952 ble han æret med oppgaven å tenne den olympiske ild i Sondre Norheims grue i Morgedal. Bjaaland og Stubberud var de sist overlevende etter Amundsens sydpolekspedisjon (Stubberud døde i 1980). Fra 1959 til han dødde i 1961 var Bjaaland tildelt offentlig æreslønn, og han ble begravet på statens bekostning. Han og kona Aasne fikk ingen barn, og Bjaaland donerte alt han etterlot til Olav Bjaaland-museet i Morgedal, nå en del av museet Norsk Skieventyr i Morgedal, som i sin tur er en del av Vest-Telemark Museum. Bjaalands beskjed til ungdommen på slutten av hans liv var at de måtte se på skisporten som helsestyrkende, og ikke som et usunt jag etter rekorder. Han hadde ellers bare godord å si om sin tidligere ekspedisjonsleder Roald Amundsen. Les mer i Store norske leksikon Olav Bjaaland i Norsk biografisk leksikon ekspedisjoner i Antarktis Eksterne lenker Vest-Telemark museum Frammuseet Litteratur Austbø, Johan: Olav Bjåland : idrottsmann og polfarar, 1945  Olav Bjaalands dagbøker fra Sydpolsekspedisjonen 1910-12, red. Geir O. Kløver, Frammuseet 2011, isbn: 978-82-8235-015-0