Aftenbladet
Store norske leksikon,Samfunn,Medier,Aviser,Norske aviser,Tidligere norske aviser
Aftenbladet var en norsk dagsavis, som utkom i Oslo fra 1855 til 1881, som en direkte fortsettelse av Krydseren. Aftenbladet var en satirisk-polemisk avis med sterk liberalistisk grunntone og en direkte motstander av Morgenbladets konservative linje. Avisen kan sies å ha vært talerør for de kretser som senere dannet partiet Venstre.
Ditmar Meidell, Krydserens grunnlegger, var Aftenbladets redaktør helt til avslutningen i 1881, bortsett fra et kortere tidsrom da J. F. Sandberg redigerte bladet. Aftenbladet hadde flere av tidens fremste personligheter som medarbeidere, bl.a. Ole Richter og Bjørnstjerne Bjørnson, sistnevnte var politisk redaktør i 1859. I oktober samme år offentliggjorde Aftenbladet Ja, vi elsker for første gang. En glad Gut gikk som føljetong. Senere medarbeidere var bl.a. Frederik Bætzmann og Jens Braage Halvorsen.Aftenbladet ble i 1860 solgt til Fabritius' forlag , og hadde inntil da vært trykt hos Christian Schibsted. Historie Med Krydseren bidro grunnlegger og redaktør Ditmar Meidell til å introdusere en ny publikasjonssjanger i Norge, vittighetsbladet – og opprettet samtidig det som skulle bli et toneangivende opposisjonsorgan mot 1800-tallets embetsmannsstyre. Vittighetsaspektet ble ivaretatt med vidd og eleganse, først og fremst fra redaktørens egen penn, ispedd dikt og smedevers om en rekke av tidens kjente personer. Eksempelvis ble den elleville balladen om Oleanna, Ole Bulls mislykkede koloniprosjekt i Amerika, først publisert i Krydseren, i 1853. Med sine teater- og litteraturanmeldelser inntok bladet en sentral rolle i samtidens kulturjournalistikk.Men programerklæringen, i nr. 1, 1849, var av politisk art. Her innleder den 23 år gamle Meidell med krasse angrep på sine makttro kolleger i «den ministerielle presse». I særlig grad får det konservative Morgenbladet unngjelde for sine foreldede forestillinger om at politiske partier ikke har grobunn i vårt politiske system. «Vi savner altså et liberalt opposisjonsblad,» konkluderer redaktøren, som i ydmyke vendinger lover et forsøk overfor en befolkning han dog finner gjennomsyret av særinteresser, laugsånd og amtspatriotisme.Krydserens erklæring om at presseorganer bør ha en politisk tendens, ble spisset til da bladet som hadde ekspandert fra én til to ukentlige utgivelser, ble omorganisert til dagsavisen Aftenbladet med samme redaktør og kurs. Utseendemessig var overgangen heller ikke særlig stor; Krydseren har få eller ingen spor av den karikaturkunsten som preger seinere vittighetsblader. Aftenbladet framsto som et ledende organ for de politiske strømningene som presset fram parlamentarisme, partivesen og allmenn stemmerett – og var et talerør for næringsliberalisme under industrialiseringens framvekst. Kamp for et norsk teater og for jevnbyrdighet i unionen med Sverige var andre markeringssaker for avisen. Aftenbladet figurerte som Oslo-avisen med nest størst abonnementstall ut over i landet; 900 mot Morgenbladets 2500 i 1863. I den sterke polariseringen forut for 1884 kom imidlertid det nyere og etter hvert mer profilerte og radikale Dagbladet til å dominere. Aftenbladet var nok et venstreorgan, men opplevde aldri å bli Venstre-organ. Fakta Krydseren: første nr. 7.1.1849, Siste nr. 30.12.1854. Skiftet navn til Aftenbladet: første nr. 2.1.1855, siste nr. 31.12.1881. Les mer i Store norske leksikon Norsk presses historie