den babylonske skjøge
Store norske leksikon,Religion og filosofi,Religioner og livssyn,Kristendom,Det nye testamentet
Den babylonske skjøge er en bibelsk betegnelse på verdensmakten Roma. I Johannes’ åpenbaring i Det nye testamentet (kapittel 14–19) kalles Roma for Babylon, og fremstilles i kapittel 17–18 som «den store skjøge» (hore) som forleder til umoral og ugudelighet.
Byer eller egenskaper ble ofte fremstilt i kvinneskikkelse, og horebildet var en velkjent polemisk klisjé med røtter i gammeltestamentlig profetlitteratur. For eksempel i Esekiels bok kapittel 23, vers 17: «Babels menn kom til henne på elskovsleiet og gjorde henne uren med horeriet sitt. Men da hun var blitt uren, brøt hun med dem.»Bildet av den babylonske skjøge er i Johannes' åpenbaring satt i kontrast til det nye Jerusalem, som blir fremstilt som Lammets brud i kapittel 21 og kvinnen kledd i solen i kapittel 12. Les mer i Store norske leksikon Johannes’ åpenbaring kristendom Det nye testamentet Eksterne lenker Bibel.no: Den store horen