Issay Dobrowen
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Klassisk musikk,Norske dirigenter
Issay Dobrowen, russisk-norsk dirigent, pianist, komponist og operaregissør. Dobrowen huskes særlig som sjefdirigent for Oslo-Filharmonien, som en ettertraktet gjestedirigent i Europa og USA og som en forkjemper for russisk opera.
Dobrowen ble som barn adoptert av en familie som var inngiftet i slekten, og han fikk da etternavnet Dobrowel. Da han utvandret fra Russland i 1922, 28 år gammel, tok han navnet Issay Dobrowen. Bakgrunn og utdannelse Dobrowen kom fra en jødisk familie i Nizjnij Novgorod. Han var et musikalsk vidunderbarn og skal ha opptrådt som pianist første gang som fireåring.Som tiåring ble han oppdaget av pianisten David Sjor og fikk studieplass ved Musikkonservatoriet i Moskva. Her studerte han klaver med Konstantin Igumnov og komposisjon og teori med Sergej Tanejev.Dobrowen utmerket seg og fikk Konservatoriets gullmedalje i 1911. Han fikk reise til Wien, hvor han studerte videre med Leopold Godowsky ved Akademie für Musik und darstellende Kunst. Han bodde en tid i Paris, hvor han tilhørte eksilmiljøet rundt forfatteren Maksim Gorkij. Karriere Dobrowen reiste hjem til Moskva og virket her først som pianist. Han spilte i en klavertrio med Misja Misjakov og Gregor Piatigorsky, og akkompagnerte den berømte sangeren Fjodor Sjaljapin. Han var en tid engasjert hos Konstantin Stanislavskij ved Moskva kunstnerteater og underviste ved Konservatoriet i Moskva.I 1918 gjorde han sin debut som dirigent. Han fikk oppgaver ved Bolsjoj, og i 1919 ledet han forestillinger her av Boris Godunov av Modest Musorgskij.Ifølge en ofte gjengitt anekdote skal Dobrowen ha spilt for Vladimir Lenin i Gorkijs hjem i Moskva. På programmet stod Ludwig van Beethovens klaversonate Appassionata, som visstnok var en av Lenins favoritter. I 1922 utvandret Dobrowen med sin familie og bosatte seg i Dresden, og her la han grunnlaget for en betydelig karriere. Fritz Busch inviterte ham til å lede forestillinger ved Operaen i Dresden.Han markerte seg som en forkjemper for Modest Musorgskij, og var både regissør og dirigent for en oppsetning av operaen Khovansjtjsina i Dresden. I Berlin satte han opp Musorgskijs siste opera Markedet i Sorotsjintsy. Han gjestet ved flere ledende orkestre, som Berlinfilharmonien, Gewandhaus-orkesteret og Wienerfilharmonien. Det ble mottatt som en begivenhet da Issay Dobrowen ble sjefdirigent i 1927–1931 for Oslo-Filharmonien etter José Eibenschütz og Georg Schnéevoigt. Den kjente fiolinisten Max Rostal ble samtidig konsertmester — han ble etter én sesong avløst av den like betydningsfulle Ernst Glaser.Dobrowen arbeidet for å heve orkesterets status og sikre dets plass i det norske kulturlivet gjennom en tid med knugende økonomisk depresjon. Han ble norsk statsborger i 1929.Dobrowen dirigerte de tysk-østerrikske klassikerne som Ludvig van Beethoven, Richard Wagner og Johannes Brahms. Han dirigerte ofte verker av samtidskomponister, blant annet norske som Passacaglia av Ludvig Irgens-Jensen, Voluspå av David Monrad Johansen og symfoni nr. 2 av Harald Sæverud.En særlig innsats gjorde han for sine russiske landsmenn ved blant annet å introdusere Pulcinella og Petrusjka av Igor Stravinskij, verker av Sergej Prokofjev og Nikolaj Mjaskovskij, og den stort anlagte symfoni nr. 3 av Aleksandr Skrjabin.Dobrowen var i økende grad etterspurt i Storbritannia og USA, noe som førte til konflikter. I 1931 gikk han av som sjefdirigent. Olav Kielland og Odd Grüner-Hegge overtok. Avskjedskonserten i april 1932 var en beveget anledning med kong Haakon tilstede.Dobrowen hadde bopel i Oslo og var regelmessig tilbake som gjestedirigent ved Oslo-Filharmonien i 1930-årene. I 1930–1934 ledet Dobrowen San Francisco symfoniorkester i en oppbyggingsfase, og fra 1935 var han fast dirigent ved Residensorkesteret i Haag og ved Operaen i Budapest. I 1937 gjestet han Palestina Symfoniorkester, det senere Israel Filharmoniske Orkester.Etter den tyske invasjonen av Norge i 1940 flyktet Dobrowen med sin familie til Sverige. Han ble sjefdirigent for Göteborgs Symfoniker i 1941 og beholdt denne stillingen til sin død.Dobrowen ble fast gjestedirigent på Kungliga Operan i Stockholm. Han innledet sitt engasjement i november 1941 som både dirigent og regissør for sverigepremieren på Khovansjtjsina av Musorgskij. Han dirigerte og satte i scene Musorgskijs Boris Godunov og Pjotr Tsjajkovskijs Eugen Onegin i 1943. Han ledet også forestillinger av russiske balletter, blant annet Petrusjka med musikk av Igor Stravinskij.Etter krigen ledet han operaforestillinger, som oftest av russisk repertoar, på Covent Garden-operaen i London og på La Scala i Milano.Dobrowen døde av kreft i Oslo i 1953 og er gravlagt på Vår Frelsers gravlund. Innspillinger Dobrowen gjorde en rekke plateinnspillinger med Philharmonia Orchestra, som var etablert av Walter Legge i London i 1945. Her samarbeidet han med berømte solister som Artur Schnabel, Solomon og Kirsten Flagstad.I 1952 ledet han en innspilling av Boris Godunov for selskapet His Master’s Voice med Det Nasjonale Kringkastingsorkesteret i Paris og med Boris Christoff i tittelrollen. Komponist Issay Dobrowen komponerte et tyvetalls verker. Av de større verkene bør nevnes en fiolinsonate, tre klaversonater og en stort anlagt klaverkonsert i ciss-moll.Stilmessig bygger Dobrowen på senromantikken, og han har vært sammenlignet med Sergej Rachmaninov. Musikken har i senere år vakt ny interesse, blant annet har den norske dirigenten og pianisten Jørn Fossheim stått for konserter og spilt inn klaverkonserten og klaversonatene. Les mer i Store norske leksikon Oslo-Filharmonien