eldbjørgdagen
Store norske leksikon,Historie,Kulturhistorie,Folkelige skikker og tradisjoner
Eldbjørgdagen er en norsk benevnelse på 14. dag jul, det vil si 7. januar. På norrønt ble dagen kalt elsdagar jóla; på islandsk heter den fortsatt eldbjargarmessa. Benevnelsen betyr egentlig dagen da man berger ilden. Etter hvert ble Eldbjørg oppfattet som navn på en kvinnelig helgen, Sankta Eldbjørg eller Elborg (i Båhuslän).
Man kan tenke seg at Eldbjørg ble en slags vernehelgen mot skadeild. I en tid da man hadde varme på ildstedet døgnet rundt, var man naturlig nok redd for at ilden skulle komme løs. Det forsøkte man å gardere seg mot ved å ofre øl eller brennevin som en avvergingshandling. Man drakk Eldbjørgs minneskål og utførte visse rituelle handlinger. Presten Hans Jacob Wille i Seljord beretter følgende om denne skikken i 1786: «Madmoderen kom ind med Ølbollen, stod med Aaren, og drak Ildens Skaal, hvorpaa hun slog noget i Ilden med disse Ord: Saa høit min El, og inkie høgare og heitare hel». Etterpå drakk man eldbjørgminne og tok varsel av hvordan ølbollen oppførte seg når man med munnen kastet den bak hodet. Det var utsikt til død hvis den landet opp-ned. I Vestre Slidre ble det sagt at om kvelden eldbjørgdagen ga de «varma før de kji skuld koma varme laus i de´ åre».Samtidig var det en fordel at varmen på arnen ikke sloknet helt. I Valdres sa man frem følgene bønn når man slo ølet i varmen: Hjelpe meg Gud og Sante Knut, at aldri min varme sloknar ut». 7. januar var også minnedagen for den danske helgenen Knud Lavard. Les mer i Store norske leksikon Knud Lavard trettendedagen Litteratur Alver, Brynjulf (1981). Dag og merke : folkeleg tidsrekning og merkedagstradisjon, andre utgave, Bergen. Bø, Olav (1980). Årshøgtidene i norsk tradisjon. Universitetsforlaget. Dybdahl, Audun (2011). Primstaven i lys av helgenkulten : opphav, form, funksjon og symbolikk. Trondheim.