bue
        
         (strykeinstrumenter)
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Musikkinstrumenter,Spille- og stemmeredskaper
Bue er et redskap som brukes til å frembringe lydsvingningene på strykeinstrumenter som for eksempel fiolin.
Buen består av en elastisk trestav; mellom dens ender er spent hvit hestetagl, som strykes mot strengen. Staven, som er svakt konkavt bøyd, har i den ene enden en kloss av elfenben, froschen; med en skrue i froschen kan spenningen av taglet reguleres.Buen setter strengene i svingninger på grunn av friksjonen, og måten buen føres på (buestrøket) bestemmer tonens styrke og kvalitet. Buen kan strykes fra froschen mot spissen (nedstrøk) eller omvendt (oppstrøk). Buestrøket kan utføres legato, staccato, spiccato med mer.Den moderne bue ble utformet mot slutten av 1700-tallet. Berømte buefabrikanter er Tourte (Paris) og L. Bausch (Leipzig). Les mer i Store norske leksikon strykeinstrumenter fiolin