Einar Skulason
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Litteraturtyper,Norrøn litteratur
Einar Skulason var en presteviet islandsk skald. Han virket først som prest på Island, ble senere hirdskald hos flere norske konger og var kong Øystein Haraldssons stallare.
Einar Skulason har ry som 1100-tallets fremste skald, men en stor del av hans diktning er gått tapt. Det er bevart deler av åtte kongekvad av ham, blant annet om Sigurd Jorsalfare og Harald Gille, i alt 147 strofer og deler av strofer. Geisli Det viktigste av hans bevarte dikt er Geisli («Strålen»), en dråpa i drottkvætt stil som i 71 strofer forteller om helgenkongen Olav den helliges liv og undergjerninger, og som skalden selv sa frem i Kristkirken i Nidaros i 1152 eller 1153 i forbindelse med opprettelsen av erkebispestolen.Diktet er det eldste Olavs-dikt bevart i sin helhet, og et av de eldste norrøne helgenkvad. I diktet forener Einar Skulason den gamle hedenske skaldediktningens billedbruk (kenninger) med det katolske Europas symbolikk. De gamle bildene blir utviklet i nye sammenhenger, og skalden skaper nydannelser innenfor den gamle dikttradisjonen, som viser til Gud som nådens sol og St. Olav som solstrålen (geisli) som Gud virker igjennom.Gjendiktning ved Knut Ødegård: Geisli (1982). Les mer i Store norske leksikon Einar Skulason i Norsk biografisk leksikon skaldediktning Eksterne lenker Einar Skulason: Geisli , oversatt av Knut Ødegård, illustrert av Bjørn Bjørneboe. Oslo, Tiden 1982. Fritt tilgjengelig hos Nasjonalbiblioteket.