Bjelke
        
         (adelsslekt)
Store norske leksikon,Historie,Historiske hjelpevitenskaper,Slektsforskning og genealogi,Norske slekter
Bjelke, adelsslekt som var utbredt i Danmark og Norge fra 1500-tallet. Slekten har ingen påvist tilknytning til den norske slekten Bjelke.
Adelsslekten kom fra Skåne (som da var en del av Danmark) til Norge i 1537 med den skånskfødte godseier Jens Tillufsøn Bjelke (død 1559). Omkring 1540 ble han gift med fru Ingerd til Austråtts datter Lucie, og fikk med henne herregården Austrått på Ørlandet og det tilliggende store godset. Han var far til Aage (eller Ove) Bjelke til Austrått (1552–1603) og Otte Bjelke til Lade.Aage Bjelke var far til kansler Jens Bjelke (1580–1659) til Austrått, som på midten av 1600-tallet var Norges største godseier. Han var far til kansler Ove Bjelke (1611–1674) til Austrått, riksadmiral Henrik Bjelke (1615–1683) til Elingård og stattholder Jørgen Bjelke (1621–1696) til Hovinsholm. Fra Henrik Bjelke stammet en tallrik etterslekt i Danmark, som døde ut i 1868. En gren utsprunget fra to sønner av hans etterkommer løytnant Herman C.H. Bjelke lever fortsatt i Tyskland.Otte Bjelke var farfar til admiral Christian Bjelke (1645–1694). Denne grenen døde ut med hans sønnesønn i 1738. Les mer i Store norske leksikon adel Austrått – herregård norsk jordeiendomshistorie genealogi