Daniel H. Burnham
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Arkitektur og landskap,Arkitekter og arkitektur-institusjoner,Internasjonale arkitekter fra 1600 til 1900
Daniel H. Burnham var en amerikansk arkitekt. Han bygde i 1891 blant annet Masonic Temple i Chicago (sammen med sin daværende partner John Wellborn Root), som med 22 etasjer var sin tids høyeste bygning og gjorde Burnham verdenskjent. Han tegnet også Flatiron Building i New York (1901) og Selfridge's Store i London (1909).
Burnham arbeidet hos William Le Baron Jenney.Burnham var arkitektansvarlig for verdensutstillingen i Chicago i 1893, som var preget av «nyromersk» stil og nyrenessanse. Frank Lloyd Wright mente at utstillingen motvirket utviklingen av tidsmessig arkitektur i USA. Burnham & Root Arkitektfirmaet Burnham & Root ble etablert i Chicago i 1873 av Burnham og John Wellborn Root. De tegnet viktige byggverk i Chicago, som for eksempel nordlige del av Monadnock Building (1889–1991), den gang verdens høyeste bygning med bærende teglvegger (16 etasjer). De tegnet også Frimurertempelet (1891), som den gang var verdens høyeste bygning med sine 22 etasjer og stålkonstruksjon, og den kjente Flatiron Building (opprinnelig Fuller Building) i New York (1902) med spiss grunnplan, på hjørnet av Fifth Avenue og Broadway. Firmaet var en viktig representant for Chicagoskolen.Etter Roots død i 1891 ble firmanavnet endret til Daniel Burnham and Company. Les mer i Store norske leksikon arkitektur i USA Chicagoskolen arkitekturhistorie arkitektur Litteratur Trachtenberg, Marvin & Hyman, Isabelle (1986): Architecture: From PreHistory to Post-Modernism/The Western Tradition, New York.