‘Antara Ibn Shaddâd
Store norske leksikon,Språk og litteratur,Litteratur i verden,Asias litteratur,Saudi-Arabias litteratur
Antara ibn Shaddad var en arabisk dikter og sagnhelt fra 500-tallet, det vil si det siste århundret før islam vokste fram. Hans mor var en svart slave fra Etiopia, en prinsesse fanget av faren under en av ʿAbs-stammens raid mot det kristne Aksum-riket. Som sønn til en slave vokste også Antara opp som slave og måtte derfor vise uvanlig heltedåd for å oppnå sin elskede kusine ʿAbla.
Antaras mest berømte dikt utgjør en del av den kanoniske samlingen på førislamsk poesi kalt al-Muʿallaqāt («de opphengte»), syv qasidaer («oder») som ifølge legenden hadde fått æren til å bli hengt opp i Kabaen i Mekka.Antara figurerer som hovedperson i en rekke beduin-legender som rundt 1300 ble samlet i den meget omfangsrike Sīrat ʿAntar (Antara-romanen), et høyt skattet verk innen arabisk folkediktning. Sagaen har blitt resitert i mange århundre av tradisjonelle historiefortellere ved høytidlige anledninger (ramadan-netter) eller, i mer moderne tider, i arabiske kaffehus. Antara-romanens betydning for arabisk litteratur har blitt sammenlignet med betydningen Arthur-legenden har for engelsk litteratur. ʿAntar er en populær helt inntil i våre dager, og sagaen fortsetter å inspirere poeter, romanforfattere og filmskapere, både med sine heroiske og sine romantiske aspekter. Les mer i Store norske leksikon arabisk litteratur lyrikk Litteratur Ahlwardt, Wilhelm: The Divans of the Six Ancient Arabic Poets (London 1870) — inneholder ʿAntars muʿallaqa samt engelsk oversettelse. Hamilton, Terrick: 'Antar, a Bedoueen Romance (4 bind, London 1820) — delvis oversettelse av Antar-romanen. Montgomery, James E.: Diwan ʿAntarah ibn Shaddād: a Literary-Historical Study (New York: NYU Press, 2018) — litteraturvitenskapelig undersøkelse med oversettelse til mange dikt.