CCD-detektor
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Elektronikk,Mikroelektronikk
CCD-detektor er en elektronisk brikke som brukes til å omgjøre et optisk signal til et elektrisk signal. CCD-detektorer brukes blant annet i digitale kameraer og teleskoper.
Konstruksjon og virkemåte En CCD-detektor inneholder et stort antall elementer som kan lagre elektrisk ladning. Elementer er plassert i parallelle kjeder slik at man får et todimensjonalt rutenett. Hvert ladningslagrende element lades ved belysning og utgjør et billedpunkt. Utlesningen av informasjonen skjer ved at ladningen i elementene flyttes fra element til element langs en kjede og avleses på enden av kjeden. Prinsipp CCD-kretser lages på brikker av p-type silisium, det vil si silisium som er behandlet slik at det har frie, positive ladningsbærere. De ladningslagrende elementene består av små metallelektroder på brikkens overflate. Disse elektrodene er isolert fra silisiumet med et tynt sjikt silisiumoksid. Ved å gi elektrodene en positiv spenning i forhold til silisiumbrikken kan elektroner lagres i silisiumet under elektroden. Ved at elektrodene er arrangert i kjeder, kan man flytte ladningen fra et element til det neste i kjeden ved å variere spenningen på elektrodene langs kjeden på en bestemt måte. I enden av kjeden tappes ladningen ut som en elektrisk strøm. Måling av denne strømmen gir informasjon om hvilken ladningsmengde det var på hvert enkelt element i kjeden. Ladning tilføres alle elementene samtidig ved belysning. Når et lyskvant (foton) treffer et silisiumatom, kan et elektron som er bundet til atomet rives vekk fra dette og bli et fritt elektron (elektronet eksiteres fra valensbåndet til ledningsbåndet). Atomet som ble truffet, mangler nå et elektron, og har derfor positiv nettoladning, et «hull». Et foton kan på den måten lage ett eller flere elektronhull-par. Når dette skjer under en elektrode, vil hullene støtes vekk, mens elektronene blir igjen. På denne måten tilføres et element ladning ved belysning. Ladningsmengden vil øke med lysets intensitet og tiden belysningen varer. Billedeksponering En billedeksponering foregår i tre trinn:  Alle de ladningslagrende elementene utlades ved å tilføre en strømpuls via et spesielt tilkoplingspunkt. Et bilde fokuseres på matrisen av elementer en viss tid. De forskjellige ladningslagrende elementene vil da tilføres en ladningsmengde som er avhengig av lysets intensitet i billedpunktet. Bildet avleses ved at ladningene flyttes langs kjedene og avleses på enden av disse.  Detektorer for fargebilder lages ved at brikkens overflate belegges med optiske fargefiltre arrangert i striper, slik at tre nabo-billedelementer blir følsomme for hver sin kontrastfarge, vanligvis rødt, grønt og blått. Egenskaper CCD-billedgjengivende detektorer har relativt lav støy og lavt effektforbruk; de er små, lette og svært lysfølsomme. Det dynamiske området er stort, det vil si at de kan detektere lys over et stort intensitetsområde. Anvendelser I videokameraer har CCD-erstattet tidligere tiders vakuumrørbaserte billeddetektorer. Det er CCD-detektoren som har gjort det mulig å lage små, lette batteridrevne videokameraer. I elektroniske fotografiapparater er den fotografiske filmen erstattet av en CCD-detektor. I astronomiske teleskoper har CCD-detektoren totalt erstattet fotografisk film. CCD-detektorens ekstremt gode følsomhet gjør den ideell til slik fotografering. CCD-detektorene beregnet på astronomisk fotografering har en såkalt kvantevirkningsgrad bedre enn 0,5, som vil si at mer enn annet hvert foton som treffer detektoren blir registrert. CCD-detektorer benyttes også i flere forskjellige typer optiske instrumenter som tidligere benyttet fotografisk film, for eksempel i spektroskoper. Les mer i Store norske leksikon CCD