acetalplast
Store norske leksikon,Realfag,Kjemi,Polymerkjemi
Acetalplast er en teknisk viktig type termoplast med høy stivhet og formbestandighet, lav friksjon og slitasje og stor motstandsdyktighet mot olje, bensin og andre organiske væsker. Den brukes derfor blant annet istedenfor metaller og polyamider (nylon) til støping av tekniske deler til olje- og bensinpumper, ventiler, lagre, tannhjul, vifter med mer.
Vanlig acetalplast består av et polymerisasjonsprodukt av formaldehyd (acetalharpiks) og eventuelle tilsatsstoffer. Kjemisk sett har denne acetalharpiksen uforgrenete kjedemolekyler med acetalbindinger, og formelen kan derfor skrives -(O–CH2)n- der n vanligvis ligger i området 1000–5000 (polyoksymetylen). Den første acetalplasten av denne typen ble produsert kommersielt av Du Pont i USA i 1959 («Delrin»). Les mer i Store norske leksikon plast polymerkjemi