Isaac Albéniz
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Klassisk musikk,Den klassiske musikkens historie,Klassisk musikk på 1800-tallet,Internasjonale klassiske komponister og verker på 1800-tallet
Isaac Albéniz var en spansk-katalansk pianist, komponist og dirigent. Han regnes som en av de aller viktigste komponister i spansk musikkhistorie. Med sitt sterkt spansk-fargede tonespråk må hans musikk tidsmessig og stilistisk regnes til den nasjonale grenen av romantikken. Albéniz var mest kjent for sin klavermusikk og en som ga en spansk farget retning på klavermusikkens område. En rekke av hans mest kjente klaverstykker er transkribert til gitar og som sådan blitt både kjent og viktig på gitarmusikkens område til tross for at Albéniz aldri komponerte et eneste gitarverk. Det sier noe om det særegent og typisk spanske ved Albéniz’ musikk. Hans innflytelse på samtidige og yngre komponistkollegaer var svært stor.
Estetikk  Albéniz’ første publiserte komposisjon var en militærmarsj utgitt i 1868. Marsjen og de fleste andre tidligere komposisjonene viser tydelig «salong»-karakter. Han fortsatte imidlertid med en rekke komposisjoner som røper flere stilistiske uttrykk – Jean-Philippe Rameau, Johann Sebastian Bach, Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin og Franz Liszt – frem til midten av 1880-tallet, herunder flere zarzuelas, den spanske varianten av operetten eller opera buffa, som nesten alle dessverre er gått tapt. Albéniz har beskrevet sine første ungdommelige verk som barnlige og enkle, men samtidig energiske og livlige – slik det ungdommelige spanske gemyttet i bunn og grunn er. I hans tidligste musikk finner man først og fremst «farger og solskinn» og en ungdommelig og enkel musikalsk hengivenhet. Mot slutten av 1880-tallet får Albéniz’ musikk et mer markant og typisk spansk stilistisk uttrykk. Årsaken er å finne i møtet mellom Albéniz og komponisten Felipe Pedrell, den ledende person i utviklingen av den nasjonale spanske musikken. Han inspirerte Albéniz til å finne frem til det særegne og mest karakteristiske ved spansk musikk. Dette resulterte i «Suite Española», op. 47, berømt for sin vanskelige og intrikate melodikk og brå dynamiske endringer komponert årene 1882–1889. I tillegg til den mangeartede spanske rytmikk legger man merke til flere karakteristiske trekk ved Albéniz’ musikk på denne tiden: anvendelsen av «canto jondo», en dyp og meget seriøs form for sang, en variant av «flamenco» eller spansk sigøynersang med død og uro som tema eller med et typisk religiøst innehold. I tillegg komponerer Albéniz musikk der han anvender eksotiske skalaer, flere av de kirketonale skalaene som de frygiske, eoliske, og miksolydiske skalaene samt heltoneskalaen. Til dette kommer at Albéniz omdanner det klaver-typiske til det gitar-typiske i store deler av sin musikk. Ved å ta gitaren som sin modell og inspirert fra trekk ved andalusisk folkemusikk, men uten å anvende faktisk folkemusikk, oppnådde Albéniz et stilistisk ekte spansk uttrykk som skapte inntrykk av enkel og spontan improvisasjon. «Córdoba», nr. 4 fra op. 232 fra 1892, revidert 1898, er det mest typiske i Albéniz’ produksjon fra denne tiden. Som et av sine fremste verk anså Albéniz klaversuiten «Iberia» for å være, en suite bestående av 12 klaver-«impresjoner», komponert 1906–1908. Albéniz bodde og virket i lengre perioder i Frankrike noe som resulterte i vennskap med og musikalsk påvirkning på en rekke franske komponister, blant andre Claude Debussy og Maurice Ravel. Et av Albéniz’ mest kjente og oftest spilte verk er klaverstykket «Asturias». Stykket er ment å frembringe minnet om borgen «Alhambra», den berømte borgen fra maurernes andalusiske høykultur i Granada. «Asturias» har ABA-form med to temaer av helt forskjellig karakter, det første med et energisk driv, det andre med en melankolsk kontrast. Biografi  Fire år gammel fremstod Isaac Albéniz som pianistisk vidunderbarn. Foreldrene hadde lagt merke hans svært tidlig musikalske evner og la forholdene til rette slik at han skulle få musikkundervisning. Syv år gammel fikk han den franske pianisten og komponisten Antoine François Marmontel (1816–1898) som lærer. Albéniz klarte eksamenskravene for å bli elev ved Paris-konservatoriet, men ble avvist fordi man mente han var for ung. Femten år gammel, i 1875, ble han derimot antatt ved Leipzig-konservatoriet, men ble der bare et år, til 1876. Deretter fikk Albéniz av kong Alfonsos personlige sekretær, Guillermo Morphy, et stipendium for å studere ved konservatoriet i Brussel. Her vant han i 1879 førstepris i klaver. Noen år fra 1883 og fremover underviste Albéniz i Barcelona og Madrid. Samme år møtte han komponisten Felip Pedrell som inspirerte ham til å komponere typisk spansk musikk. Albéniz’ store ideal var Franz Liszt og i 1880 reiste han til Budapest for å oppsøke Liszt. Men Liszt bodde på det tidspunkt i Weimar, og kom aldri til å møte sitt store forbilde. I stedet la Albéniz ut på utstrakte konsertturnéer i Europa med en karrieretopp årene 1889–1892. I 1893 flyttet Albéniz til Paris. Her kom han under Vincent d’Indys’, Paul Dukas’ og andre franske komponisters innflytelse og underviste i flere år i klaver ved Schola Cantorum. År 1900 fikk Albéniz en alvorlig nyresykdom og var derfor tvunget å slutte med turnélivet som pianist. I stedet ble komponeringen mer og mer hans hovebeskjeftigelse. Hans siste verk ble klaversuiten «Iberia», avsluttet i 1908 året før han døde. Utvalgte verk  Suite característica (1889)  Escenas Sinfonicas (1888) Concierto Fantástico for klaver og orkester, op. 78 (1887) Berceuse for cello/fiolin og klaver, op. 102  Sonate nr. 1 i Ass-dur for klaver, op. 28 (1884) Sonate nr. 2 for klaver, op. 60 (tapt) Sonate nr. 3 i Ass-dur for klaver, op. 68 (1886) Sonate nr. 4 i A-dur for klaver, op. 72 (1887) Sonate nr. 5 i Gess-dur for klaver, op. 82 (1887 ca.) Sonate nr. 6 for klaver (uten opusnr. – tapt) Sonate nr. 7 i Ess-dur for klaver, op. 111 Pavana-Capricho, op. 12 (1884)  Barcarola i Dess-dur, op. 23 (1884)  6 Pequeños Valses, op. 25 (1884)  Danzas Españolas, op. 37 (1887)  Deseo, Estudio de Concierto i h-moll, op. 40 (1885)  Suite Española nr. 1, op. 47 (1882–89)  Suite Ancienne nr. 1, op. 54 (1886)  Estudio Impromptu i h-moll, op. 56 (1886)  Suite Ancienne nr. 2, op. 64 (1886)  7 estudios en los tonos naturales mayores, op. 65 (1886)  Rapsodia Cubana, op. 66  Rapsodia Española, op. 70 (1886)  Recuerdos de Viaje, op. 71 (1886–87)  Angustia: Romanza sin palabras (1886)  Diva sin par (1886)  Recuerdos, mazurka i Gess-dur, op. 80  Mazurka de Salon i Ess-dur, op. 81  Pavana fácil para manos pequeñas, op. 83 (1888)  12 Piezas características, op. 92 (1888)  Mazurka de Salon i Ess-dur ("Amalia"), op. 95 (1888)  Mazurka de Salon i d-moll ("Ricordatti"), op. 96 (1889)  Suite Española nr. 2, op. 97 (1888)  Rêves, op. 101 (1891)  2 Danzas Espagñoles, op. 164 (1889 ca.)  España, op. 165 (1890)  L'Automne-Valse, op. 170 (1890s)  Célèbre sérénade Espagnole, op. 181 (1889 ca.) Op. 201: Les saisons, op. 201 (1892)  Mallorca, op. 202  Cantos de España, op. 232 (1892, rev.1898) La Vega (1899)  Iberia – 12 klaverstykker (1906–1908)  Angustia: Romanza sin palabras (1886) Arbola-pian, zortzico Balbina Valverde Cádiz-gaditana Champagne 6 Danzas españolas Marcha Militar Minuetto nr. 3 i Ass-dur Serenata árabe 2 Souvenirs Suite Ancienne No. 3 Zambra Granadina Zortzico i h-moll 6 baladas Marquesa de Boloños The Catepillar Chanson de Barberine The gifts of God Il en est de l'ámour 2 morceaux en Prose Rimas de Bécquer 4 Songs To Nellie Domine, ne in furore tuo – fra Salme 6 San Antonio de la Florida (1894) The Magic Opal (1892–1893) Pepita Giménez (1895) Henry Clifford (1895) Merlin (1897–1902) Les mer i Store norske leksikon musikk i Spania folkemusikk