canzone
Store norske leksikon,Kunst og estetikk,Musikk,Musikkteori,Musikalske former
Canzone er en betegnelse for ulike musikkformer, både vokalmusikk og ren instrumentalmusikk, det vil si musikk som er skrevet for og fremføres med ett eller flere instrumenter.
Instrumentalmusikk Canzone er en instrumentalform særlig i 1500- og 1600-tallets musikk. Utgangspunktet er den franske chanson og akkompagnementet til denne. Stilen er lys og lett, med veksling mellom homofone og polyfone partier. Sent på 1500-tallet forekommer to hovedtyper av canzone: a) for tasteinstrument, b) for instrumentalensemble. Type a er oftest tematisk homogen, og peker frem mot fugen. I Tyskland tidlig på 1600-tallet ble således canzone og fuge brukt synonymt. Blant komponistene innen denne sjangeren må nevnes Giacomo Frescobaldi. Type b er tematisk mer variert. Frescobaldis og Giovanni Gabrielis canzoni for instrumentalensemble peker frem mot barokkens triosonate. Cirka 1650 ble satsantallet redusert til fire, og satsene ble lengre. Canzoneformen ble heretter ofte kalt triosonate, mens navnet canzone mest gikk over til å betegne sonatesatser i fugert stil. Sang I italiensk musikk tidlig på 1500-tallet betegnet canzone enkle, flerstemmige, verdslige sanger, en forløper for madrigalen. Senere på 1500-tallet ble canzone eller diminutivformen canzonetta brukt om en polyfon sang med musikk og tekst i en lettere tone enn madrigalens. Lyrisk musikkstykke I vokal- eller instrumentalmusikk på 1700- og 1800-tallet betegner canzone iblant et enklere, lyrisk stykke. Les mer i Store norske leksikon canzone – lyrikkform form – musikk