blokkhus
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Militærvesen,Hær og landforsvar
Blokkhus er et enkelt befestningsverk bygd av tre eller stein; i én eller to etasjer og med tak og sidevegger. De ble oppført til forsvar for skyts eller håndvåpen, og som vakthus. Moderne blokkhus ble innrettet for infanteribesetning, mitraljøser eller småskyts. De ble brukt så vel til selvstendig forsvar som til støtte for andre forskansninger. Blokkhusene var også anrettet som utkikksposter.
Opprinnelige blokkhus ble bygd av tømmer. Senere ble stein, og eventuelt betong, brukt. Tak og vegger ble beskyttet mot beskytning ved hjelp av jordkledning. I eldre tid hadde solid laftede tømmerblokkhus tilstrekkelig motstandskraft, og de ble brukt selv ved permanente festninger.Blokkhusene hadde skyteglugger til forsvar, også fra en utstikkende andre etasje, for derfra å kunne skyte ned ved stormangrep. De hadde ofte palisader rundt for beskyttelse. Enkelte blokkhus var tilknyttet en festning eller en skanse. Ved enkelte blokkhus var det også tilknyttet et kanonbatteri.Da den norske hæren ble opprettet i 1628, foreskrev hærordinansen (hærloven) at hver større by skulle ha blokkhus med tilhørende styrker og festningsverk. To gjenværende, og karakteristiske, blokkhus finnes i Stavern, tilknyttet Fredriksvern. Det var opprinnelig tre blokkhus der, bygd i 1788–1790 som kombinerte utkikksposter og skytestillinger. Mellom blokkhusene gikk det opprinnelig palisader. Les mer i Store norske leksikon festningsverk Hærens historie