Anna Amalia
        
         (av Sachen-Weimar-Eisenach)
Store norske leksikon,Historie,Verdens historie og samtidshistorie,Europa,Tysk-romerske rike,Biografier i Det tysk-romerske riket
Anna Amalia var en tysk fyrstinne som i 1756 gjennom ekteskap med hertug Ernst August 2 (1737–1758) ble hertuginne av Sachsen-Weimar-Eisenach. Hun var datter av hertug Karl 1 av Braunschweig-Wolfenbüttel (1713– 1780), og den danske kongen Frederik 5s andre hustru, dronning Juliane Marie, var hennes tante på farssiden.
Anna Amalia fikk en for 1700-tallsprinsesser grundig og variert oppdragelse, med betydelig vekt på opplysningstidens idealer, og hun var til dels påvirket av sin onkel på morssiden, den prøyssiske kongen Fredrik 2. Hun ble enke i 1758, etter bare to års ekteskap, men hadde allerede rukket å føde to sønner, og hun regjerte for den eldste sønnen Karl August fra 1759 til 1775.Som regent forsøkte Anna Amalia å gjennomføre forsiktige reformer innenfor rettsvesen, utdanning og sosialvesen, men hun møtte sterk motstand, blant annet da hun innførte en særskatt for å finansiere utdanning av jordmødre. Statsfinansene var også dårlige som følge av hertugdømmets deltagelse i den prøyssiske sjuårskrigen, store utgifter til hoffet og en ødeleggende brann i slottet i Weimar i 1774.I Weimar innførte Anna Amalia en ny tradisjon ved hoffet; hun inviterte en rekke representanter for litteratur, kunst og vitenskap, blant andre Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schiller og Johann Gottfried von Herder, til uformelle sammenkomster. Denne tradisjonen ble fortsatt også etter at sønnen hadde overtatt regjeringsmakten, men hertuginnen ble etter hvert kritisk til det hun oppfattet som «skjønnåndenes» forsøk på å oppkaste seg til smaksdommere, og hun konsentrerte seg i resten av livet om å dyrke sine egne interesser, især det hertuglige bibliotek, som hun i 1766 fikk flyttet til et eget slott og åpnet for offentlig bruk. Biblioteket bærer siden 1991 hennes navn. Les mer i Store norske leksikon Det tysk-romerske riket