Bjarne Bjørndal
Store norske leksikon,Samfunn,Utdanning og forskning,Pedagogikk,Biografier innen pedagogisk teori
Bjarne Bjørndal er en norsk fagpedagog. Bjørndal var en sentral forsker og lærebokforfatter innenfor didaktikk, historisk pedagogikk og lærerutdannelse. Bjørndal var særlig opptatt av en levende forbindelse mellom de teoretiske og praktiske sidene ved pedagogikkfaget.
Karriere og livsløp Bjørndal ble dr.philos. i 1965, og var universitetslektor fra 1958 og professor i pedagogikk ved Universitetet i Oslo i perioden 1968–1992. Før Bjørndal ble ansatt som universitetslektor, arbeidet han som lærer og pedagogisk veileder i folkeskolen. Faglig profil Bjørndal regnes som en av de fremste didaktikere i norsk fagpedagogikk. Bjørndal understreket at didaktikken utgjorde et faglig sentrum i pedagogikkfaget, og at didaktikk måtte være forankret i undervisningspraksis for at den skulle fungere innenfor lærerutdannelsen.Han var ingen aktiv deltager i offentlig debatt om skolespørsmål og pedagogikk , men var en pådriver for å utvikle didaktikken i samspill mellom praktisk utprøving og teoretisk utvikling. Bjørndal var kritisk til for store og omfattende læreplaner som han mente hadde liten virkning i skolehverdagen. Han understreket at den enkelte lærers personlige, profesjonelle ansvar var avgjørende for kvaliteten på undervisningen. Forskning og lærebøker Bjørndal har gjennomført flere omfattende forskningsprosjekter som inneholdt intervensjoner i skolens undervisning. Hans opptatthet både av didaktisk teori og av praktisk undervisning preger hans forskning og formidling var karakteristisk. Bjørndal var en pioner på forskningsområdet pedagogisk veiledning der han skrev viktige arbeider på 1970 og 1980-tallet. Bjørndal brukte begrepet «undervisningsveiledning» om praksislæreres, mentorers og lærerutdanneres veiledning av lærerstudenter og nyutdannede lærere. Bjørndals bok (sammen med Sigmund Lieberg) der de formulerte begrepet «den didaktiske relasjonsmodellen», har vært mye brukt i lærerutdannelse og skole. Litteratur Bjørndal, B. (1959). P. Voss og hans samtid. Pedagogiske brytningar 1869–1896. Oslo:Universitetsforlaget Bjørndal, B. (1964). Frå formaldaning til allmenndaning. Eit studium av allmenndaningsomgrepet i norsk pedagogikk i det 19. hundreåret. Oslo: Universitetsforlaget Bjørndal, B. (1970). Undervisningsveiledningen og den «profesjonelle» lærerutdannelse. Et forsøk på belysning av grunnutdannings- og etterutdanningsproblemer med bakgrunn i en rundspørring blant øvingslærerne. Oslo: Pedagogisk Forskningsinstitutt Bjørndal, B. & Lieberg, S. (1975). Innføring i økopedagogikk. Rapport nr. 10 fra Miljølæreprosjektet. Oslo: Pedagogisk Forskningsinstitutt. Bjørndal, B. og Lieberg, S. (1978). Nye veier i didaktikken? Oslo: Aschehoug Bjørndal, B. (1980). Undervisningsveiledning som problemfelt i den pedagogiske veiledningstjenesten for grunnskolen. Oslo: Pedagogisk Forskningsinstitutt  Bjørndal, B. (1982). Et studium i lærebøkenes didaktikk. Oslo: Pedagogisk Forskningsinstitutt Bjørndal, B. (1969). En studie i nyere amerikansk læreplantenkning. Oslo: Universitetsforlaget B. Bjørndal & G. Grepperud (1992). Didaktikken er lærerens verktøy! Bjarne Bjørndal i samtale med Gunnar Grepperud, Norsk pedagogisk tidsskrift 04 / 2016 (Volum 100), s. 226-231 B. Bjørndal (red), T. Harbo (red) & J. Haukaas (red) (1991). Levende fortid. Oslo: Ad Notam Gyldendal