eleonorafalk
Store norske leksikon,Biologi,Dyreriket,Ryggstrengdyr,Virveldyr,Fugler,Falkefugler,Falkefamilien,Falco
Eleonorafalk er en fugleart i falkefamilien. Den ligner en stor lerkefalk og har en kroppslengde på 36–40 centimeter med et vingespenn på 84–110 centimeter. Den forekommer i to farger; 70 prosent er lyse og 30 prosent mørke.
Utbredelse Eleonorafalken hekker utelukkende på klippeøyer og klippekyster i Middelhavet, Kanariøyene og på den marokkanske atlanterhavskysten. Verdensbestanden er estimert til 14 600–14 800 par, de fleste i Hellas (med 80 prosent av verdensbestanden), Spania og Italia. Arten er tilfeldig påtruffet nord til Sverige, men ikke i Norge. Hekkebiologi Hekkeperioden er relativt sent på året og faller sammen med høsttrekket for de mange spurvefuglene som trekker gjennom middelhavsområdet om høsten. Selv om fuglene er tilbake på hekkeplassene allerede i april starter de ikke hekkingen før i juli. De legger 2–3 egg som de ruger i 28–30 dager. Ungene er flyvedyktige etter om lag 35 uker. Trekk og overvintring Nyere undersøkelser med GPS-sendere har vist at eleonorafalkene krysser Saharaørkenen på tur til overvintringsområdene på Madagaskar og i Øst-Afrika i stedet for å følge kystlinja langs østkysten av Afrika som en tidligere hadde antatt. Seks GPS-merkede voksne falker brukte cirka 22 dager på trekket til Madagaskar; ungfuglene brukte gjennomsnittlig 64 dager. Navnet. Fuglen er oppkalt etter den sardinske herskeren Eleonora d'Arborea (1347–1404), som etter sigende fikk fuglen fredet. Les mer i Store norske leksikon fugler falker