Andøya flystasjon
Store norske leksikon,Samfunn,Forsvar og sikkerhet,Norges forsvar,Luftforsvaret
Andøya flystasjon er en av Luftforsvarets flystasjoner. Flystasjonen ligger nær tettstedet Andenes i Andøy kommune i Nordland.
Stasjonen er base for Luftforsvarets maritime patruljefly P-3C/N Orion, som opereres av 333 skvadron. Flyene overvåker hovedsakelig militær maritim aktivitet både over og under havoverflaten, men bistår også Kystvakten i dens oppdrag, i tillegg til at de kan bidra i søk- og redningsoperasjoner. Skvadronen har en sentral rolle i norsk tilstedeværelse og hevdelse av Norges suverenitet i nordområdene.Flyplassen har en betongrullebane på 2440 meter og en asfalt tverrvindbane på 1670 meter. Tverrvindbanen er stengt.Flyplassen brukes også til sivil trafikk; terminalen driftes av Avinor under navnet Andøya lufthavn. Flyplassen trafikkeres daglig av Widerøe.Stortinget vedtok i november 2016 å legge ned flystasjonen. Virksomheten knyttet til de maritime patruljeflyene skulle flyttes til Evenes flystasjon. Imidlertid har det hersket nokså mye usikkerhet knyttet til hva en slik nedleggelse faktisk innebærer, og om hva som eventuelt skal være igjen av militær aktivitet på Andøya.Regjeringen Støre signaliserte sommeren 2022 at Avinor skal ta over driftsansvaret for flyplassen fra 2023 av. I tillegg har regjeringen signalisert at Andøya skal bli mottaksbase for allierte forsterkninger, men det er uklart hva dette betyr i praksis. Historikk Byggingen av flystasjonen ble påbegynt i 1952 for NATO-infrastrukturmidler. Den er senere endret og utvidet en rekke ganger, blant annet med flere store operative områder, også for stasjonering av kampfly i betongsheltere.Opprinnelig ble flystasjonen bygd med et spredningskonsept, slik at store deler av stasjonens organisasjon og mannskaper holdt til i Skarsteindalen, flere kilometer fra selve flystasjonen. Leiren i Skarsteindalen ble imidlertid gradvis avviklet fra 2003, og Forsvaret var helt ute av den i 2013.I januar 1963 ble 333 skvadron fast stasjonert på Andøya, da med sine HU-16B Albatross maritime patruljefly. Siden har stasjonen og skvadronens historie vært tett vevd sammen, da skvadronen har hatt tilhold der siden. I 1969 fikk skvadronen nye maritime overvåkningsfly, fem stykk P-3B Orion. I 1980 kom det to nye fly av samme type, siden skvadronen hadde fått tilleggsoppgaver som en konsekvens av opprettelsen av Kystvakten. I 1989 kom det nye fly i form av fire stykk P-3C Update III, samtidig som man beholdt to av de gamle flyene, nå med betegnelsen P-3N.Luftvernartilleriet kom til stasjonen på slutten av 1950-tallet, da med L-60 kanoner. Senere ble bataljonen oppgradert til L-70 kanoner med sentralsikte og taktisk radar. I 1987 kom så missilluftvern til Andøya, i form av et batteri med det delvis norskutviklede NOAH-systemet. Luftvernbataljonen på Andøya ble nedlagt i 1994.Under deler av den kalde krigen var det også stridsvogner fra Hæren stasjonert ved flystasjonen, samt et mekanisert infanterikompani. Stridsvognene ble nedlagt i 1988, mens kompaniet forsvant i 1994. Les mer i Store norske leksikon Luftforsvaret  Andøya lufthavn (Avinor) Litteratur Arheim, Tom, Bjørn Hafsten, Bjørn Olsen og Sverre Thuve (1994): Fra Spitfire til F-16. Luftforsvaret 50 år 1944-1994, Sem & Stenersen. Klevberg, Håvard (2012): "Request Tango". 333 skvadron på ubåtjakt – maritime luftoperasjoner i norsk sikkerhetspolitikk, Universitetsforlaget.