bryter
        
         (elektrisitetslære)
Store norske leksikon,Teknologi og industri,Energi,Elkraftteknikk,Elektriske brytere og vern
Bryter er et apparat som kobles mellom utstyr med elektriske ledninger for å skille spenninger, og som enten tillater strømgjennomgang (sluttet bryter) eller hindrer strømgjennomgang (åpen bryter).
Et annet ord for sluttet bryter er normalt lukket, eller på engelsk normally closed (NC), og åpen bryter kalles normalt åpen eller normally open (NO). Bryterne kalles også hvilebryter og arbeidsbryter. Sluttet bryter eller hvilebryter: NC Åpen bryter eller arbeidsbryter: NO Brytere finnes i forskjellige utførelser, fordelt på to hovedgrupper:  effektbrytere som bryter effekt (strøm)  skillebrytere som bryter i strømløs tilstand (knivbryter) Brytere er laget for ulike spenninger og må være designet for den spenningen de skal brukes til. Les mer i Store norske leksikon elektrisk installasjon høyspenningsbrytere oljebrytere motorvernbrytere relé