ABM-avtalen
Store norske leksikon,Samfunn,Politikk og offentlig forvaltning,Internasjonal politikk,Traktater
ABM-avtalen er en avtale mellom USA og Sovjetunionen, som ble undertegnet av den amerikanske presidenten Richard Nixon og den sovjetiske lederen Leonid Brezjnev i 1972, som en del av SALT 1. ABM-avtalen skulle regulere hva de to stormaktene kunne ha av rakettforsvarssystemer og ble tillagt stor betydning som stabiliserende faktor i maktbalansen. Til å begynne med var to anlegg tillatt i hvert av landene. I 1974 ble dette endret til kun ett anlegg med maksimalt 100 forsvarsraketter.
ABM-avtalen omfattet et forbud mot «utvikling, prøving og utplassering av alle ABM-systemer som er sjøbaserte, rombaserte eller mobilt landbaserte». USA mente denne avtaleteksten stod i veien for det man mente var effektive forsvarsvåpen. Etter langvarige drøftelser med Russland om endringer, kunngjorde president George W. Bush i 2001 at USA kom til å trekke seg fra avtalen ved utløpet av varslingstiden på seks måneder, og fra juni 2002 var ikke USA lenger bundet av avtalen. Protestene mot beslutningen var hovedsakelig basert på en bekymring for strategisk ubalanse og økt opprustning, men var verken nasjonalt eller internasjonalt særlig sterke. Les mer i Store norske leksikon Den kalde krigen SALT atomnedrustning USAs historie 1945–2001 Sovjetunionens historie