Carl Gustaf Armfeldt
Store norske leksikon,Historie,Norsk og nordisk historie,Norges historie,Norges historie fra 1660 til 1814
Carl Gustaf Armfeldt var en svensk adelig og offiser, i svensk militærtjeneste fra 1700. Armfeldt deltok under Den store nordiske krig i forsvaret av Finland mot russiske angrep. Han var øverstkommanderende i årene 1713–1714 og ledet deretter forsvaret av den svenske østkysten nord for Stockholm.
I 1718 var Armfeldt øverstkommanderende for den hæravdelingen som forsøkte å innta Trondheim (se Armfeldts felttog i Trøndelag). Under tilbakemarsjen kom hæravdelingen hans ut for en snøstorm i Tydalsfjellene, omkring to tredjedeler omkom eller døde senere av skadene. Bakgrunn og familie Carl Gustaf Armfeldt ble født i Ingermanland i 1666, området mellom dagens Estland og St. Petersburg, som svenskene hadde erobret fra Russland i 1617. Faren Gustav Armfeldt (død 1675) var oberst i garnisonsregimentet i Narva. På farssiden kom Carl Gustafs slekt fra Jämtland, som den gangen var norsk. Bestefaren, Erik Larssøn, var fra Frösöen utenfor Östersund og kom til Baltikum som soldat i svensk tjeneste i 1640-årene. 20. juni 1648 ble han adlet og tok navnet Armfeldt. Militær karriere Carl Gustaf Armfeldts militære løpebane begynte i Nylands-Tavastehus kavaleriregiment som oppasser til regimentssjefen, oberst Otto Vellingk d.y. Denne stillingen var en slags militærfaglig lærlingplass som Armfeldt trolig fikk gjennom familieforbindelser. Som lensherre i Norrland utførte Vellingk også et omfattende kartleggingsarbeid av grensetraktene mot Trøndelag, noe som trolig kom til nytte under Armfeldts senere felttog. I den svenske armeen ble Armfeldt korporal i kavaleriet i 1683 før han dro til Frankrike, der han gikk inn i Ferdinan av Fürstenbergs regiment. Armfeldt ble i fransk tjeneste i elleve år og oppnådde kapteins grad. Han deltok også i flere felttog i Frankrike, Nederlandene og Italia. I 1701, året etter utbruddet av den store nordiske krigen, var han tilbake i svensk tjeneste som generaladjutant for de svenske troppene i Finland. Deretter var han oberst ved det karelske kavaleriet i 1707. Kildene om ham blir mer utfyllende etter 1713, da han ble generalmajor og øverstkommanderende i Finland. Grenseområdet mot Russland var tynt befolket villmark og landet utplyndret av krig. Situasjonen var håpløs, og de svenske styrkene led flere nederlag, det verste ved Storkyro i 1714. I en biografi skrevet av Eirik Hornborg i 1953 ble Armfeldt beskrevet som en mann med stor bravur og optimisme. Som leder var han visstnok human etter datidens standard, med omtanke for både sine menn og sivile. I 1717 fikk Armfeldt i oppdrag av Karl 12. å begynne planleggingen av et felttog mot Norge med Trondheim som mål. Armfeldts felttog i Trøndelag foregikk høsten 1718, samtidig med Karl 12.s felttog i Sørøst-Norge. Begge felttogene ble mislykkede – Armfeldt greide ikke å innta Trondheim, og Karl 12. ble skutt og drept ved Fredriksten festning i Halden. Under Armfeldts tilbaketrekning over Tydalsfjellene i desember 1718 og januar 1719 døde 3000 svenske soldater av kulde, matmangel og utmattelse. Et portrettmaleri av Armfeldt malt av David von Krafft umiddelbart etter tilbaketoget fra Norge i 1719 bærer tydelig preg av «lidande och resignation». Etter felttoget mot Trøndelag skulle Armfeldt egentlig ha tiltrådt stillingen som lenshøvding i Viborg, men området ble avstått til Russland etter krigen. Han fortsatte som sjef for styrkene i Finland til sin død i 1736, men levde et tilbaketrukket liv, tydelig merket av motgangen Sverige hadde på slutten av stormaktstiden. Les mer i Store norske leksikon Armfelt Armfeldts felttog i Trøndelag Den store nordiske krigen Sveriges historie Litteratur Hansson, Anders: Armfeldts karoliner, 2003, isbn 91-518-4061-8, Finn boken  Hedin, Svante: Armfeldts fälttåg mot Trondheim 1718-1719 : en kommenterad bibliografi, 1986, isbn 91-7578-006-2, Finn boken  Rolseth, P.O.: Generalløytnant Carl Gustaf Armfeldts hærtog mot Norge, 1950