Emílio Garrastazu Médici
<s>Emílio Garrastazu Médici (; 4. decembar 1905 – 9. oktobar 1985) bio je brazilski vojskovođa i političar koji je od 1969. do 1974. godine služio kao 28. predsjednik Brazila, i čiji je mandat obilježilo autoritarno upravljanje zemljom koje predstavlja vrhunac tadašnje vojne diktature, ali i kratkotrajni period ekonomskog uspona koji se naziva Brazilsko čudo.</s>

<s>Medici je rođen u porodici imigrantskog porijekla - djed sa očeve strane je bio Italijan, a sa majčine Bask.</s><s>Karijeru je započeo 1920-ih kada je upisao vojnu akademiju u Porto Alegreu, a po njenom završetku dobio oficirski čin u Brazilskoj vojsci.</s><s>U njoj je napredovao do mjesta zapovjednik rezervnih snaga, a od 1957. do 1960. godine bio pomoćnik generalu Arturu da Costa e Silvi, koji će kasnije postati jedna od vodećih ličnosti vojne diktature.</s><s>Nakon što je diktatura uspostavljena, od 1966. do 1967. je služio kao vojni ataše u SAD, a od 1967. do 1969. kao šef obavještajne službe.</s>

<s>Godine 1969. se našao na mjestu zapovjednika Treće armije kada je da Costa e Silva, tada predsjednik, doživio moždani udar, a nakon čega je formirana kratkotrajna vojna hunta koja ga je odabrala za da Costa e Silvinog nasljednika, a to potvrdio brazilski Kongres u kome su sjedili isključivo zastupnici vladajuće stranke Savez nacionalne obnove (ARENA).</s><s>Medici je vladao temeljem Ustava iz 1967. godine sa amandmanima donesenim nekoliko mjeseci prije njegovog dolaska na vlast, a koji su pojačali ovlasti vlade i značajno ograničili ljudska i građanska prava.</s><s>Medici je to iskoristio kako bi uveo strogu cenzuru štampe, te je, između ostalog, zabranio uvoz stranih novina i časopisa, među kojima se našao liberalni njemački tjednik Der Spiegel, ali i časopisi za muškarce kao američki Playboy i francuski Lui.</s><s>Pod njegovim vodstvom su brazilska vojska, policija i sigurnosne službe nastavile kampanju brutalne represije prema pristašama ljevice, pri čemu se masovno koristilo mučenje.</s><s>Tim brutalnim metodama su neutralizirane radikalno lijeve terorističke organizacije poput Revolucionarnog pokreta 8. oktobra, a njihovi vođe kao Carlos Marighella i Carlos Lamarca likvidirani.</s><s>Medici je također do kraja mandata uspio ugušiti maoističku pobunu u dolini rijeke Araguaia.</s><s>Medici se u vanjskoj politici čvrsto oslanjao na SAD, te je, između ostalog, surađivao sa Amerikancima pred puč kojim je 1973. u Čileu svrgnut ljevičarski predsjednik Salvador Allende.</s>

<s>Usprkos autoritarnosti, Medici je uživao izuzetnu popularnost među Brazilcima, a što se tumači kako vještim korištenjem državnih medija u svrhu propagande, pri čemu je dobro poslužilo to što je na Svjetskom prvenstvu 1970. godine Brazil po treći put osvojio tituilu svjetskog prvaka u fudbalu.</s><s>Mnogo je važnije, međutim, bilo to da je Medici vođenje ekonomske politike prepustio liberalnim tehnokratima kao što su ministar planiranja Roberto Campos i ministar financija Delfim Netto; pod njihovim je vodstvom brazilska ekonomija zabilježila dotada nezabilježeni rast BDP-a od oko 10% godišnje, a što se počelo nazivati Brazilskim ekonomskim čudom.</s><s>Iako su, prema navodima kasnijih historičara i ekonomista, najviše koristi od tih trendova uglavnom imali pripadnici više klase, Medici nije oklijevao da tako stvorena sredstva uloži u ambiciozne javne infrastrukturne projekte kao što su Trans-amazonski put, hidroelektrana Itaipu i most Rio–Niterói.</s>

<s>Godine 1973. je, prije isteka mandata, zajedno sa drugim generalima, odlučio mjesto predsjednika ostaviti generalu Ernestu Gieselu koji će se, za razliku od njega, suočiti sa velikim ekonomskim problemima, ali i početi ublažavati neke od autoritarnih aspekata njegove politike.</s><s>Medici se, pak, službeno povukao iz politike, mada je 1979. godine javno kritizirao amnestiju za "političke zločine" koje je u procesu demokratizacije donio tadašnji predsjednik João Figueiredo.</s><s>Preminuo je od moždanog udara nedugo nakon završetka diktature i povratka demokratske civilne vlasti nad Brazilom.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Brazilski političari
Brazilski vojskovođe
Predsjednici Brazila
Obavještajci</s>

