Portunov hram
<s>Portunov hram je hram na Forumu Boariumu u Rimu, koji je izvorno bio posvećen rimskom bogu Portunu, zaštitniku luka.</s><s>Jedan je od najbolje sačuvanih hramova klasične antike.</s>

<s>Po svojoj konstrukciji, riječ je o jonskom pseudoperipteru s tetrastilnim portikom i celom, izgređenom po etrušćanskom običaju na visokom podiju, što učinjeno zbog blizine Tibera i česte opasnosti od poplava.</s><s>Hram se u rimsko doba nalazio blizu luke Portus Tiberianus, malo izvan rimskih gradskih vrata Porta Flumentana, te je moguće da je izvorno bio izgrađen još u vrijeme kada su Rimom vladali kraljevi.</s><s>Obnavljan je više puta, a sadašnje prostilno zdanje iz 1. vijeka pne. ima pronaos tj. trijem pred svetištem širok četiri, a dubok dva stupa, dok ja sama cela smještena u prostoru između pet uzdužnih i četiri poprečna jonska polustupa.</s>

<s>Visoki podij od nabijenog kamena obložen je pločama od travertina, dok su zidovi zdanja od tufa.</s><s>Stupovi, te njihove baze i kapiteli također su od travertina.</s><s>Hram je bio ukrašen dekoracijom od štuka, koja nažalost nije sačuvana.</s><s>Sačuvan je međutim izvorni kameni oluk – sima, kojeg ukrašavaju brojne vodorige u obliku lavljih protoma.</s>

<s>Hram  se nalazio na Forumu Boariumu, nekadašnjoj stočnoj tržnici grada Rima na koju je stoka stizala rijekom iz pravca Ostije.</s><s>Dobru očuvanost ovoga hrama dugujemo činjenici da je u 9. vijeku bio pretvoren u kapelu sv. Marije Egipatske.</s><s>Ljubitelji starina ovaj su hram još davno nazvali hramom Fortune virilis (tj. hramom muževne sreće), te ga se i danas često spominje pod tim pogrešnim imenom.</s><s>Arhitekti renesanse i kasnijih stilskih perioda često su se divili skladnom jonskom redu ovoga hrama čijim su prikazima stoga često bile ilustrirane knjige, te je na razne načine bio izravno i neizravno imitiran.</s>

<s>U svojoj glasovitoj "Historiji umjetnosti", H. W. Janson je o ovome hramu napisao sljedeće:</s>

<s>Prekrasan mali "Hram Fortune virilis" (ime je čista izmišljotina jer bi se reklo da je hram bio posvećen rimskom bogu luka Portunu) je najstariji dobro očuvan primjer svoje vrste. sagrađen u posljednjim godinama 2. vijeka pne., on podsjeća, elegantnim proporcijama svojih jonskih stupova i glavnog vijenca, na val grčkog utjecaja, koji je naišao poslije rimskog osvajanja Grčke.</s><s>Pa ipak, on nije puka kopija grčkog hrama, jer u njemu raspoznajemo i određen broj etrušćanskih elemenata: visok podij, dubok trijem i široku celu, koja je zahvatila i stupove peristila.</s><s>S druge strane, cela više nije podijeljena na tri prostorije kao što je bila pod Etrušćanima: ona sada zatvara jedan jedini i jedinstven prostor.</s><s>Rimljanima su bile potrebne prostrane unutrašnjosti hramova, jer ih nisu koristili samo za smještaj kipa božanstva, već i za izlaganje trofeja (statua, oružja, itd) koje je donosila kući njihova osvajačka vojska.</s><s>Tako je "Hram Fortune virilis" predstavljao dobro integriran tip hrama namijenjen rimskim potrebama, a ne slučajno križanje grčkih i etrušćanskih elemenata.</s><s>Predstojao mu je dug život; mnogi primjeri tog tipa, obično veći i sa korintskim stupovima, naài će se još u s. st. poslije Krista, kako u Italiji, tako i u prijestolnicama provincija rimskoga carstva.</s>

<s>Povezano 
 Umjetnost starog Rima
 Rimski hram</s>

<s>Literatura</s>

<s>All of Ancient Rome, Firenca, 1988., str. 94.</s><s>Ezra Nahmad: The archaeological Center of Rome, Firenca, 1982., str. 27.</s><s>H. W. Janson: Istorija umetnosti, Beograd, 1965., str. 131.</s>

<s>Rimski hramovi
Građevine u antičkom Rimu‎</s>

