Katunska nahija
<s>Katunska nahija je bila jedna od četiri nahije Crne Gore.</s><s>Obuhvatala je planinska naselja oko Lovćena i sjeverno od njega.</s>

<s>Istorija 
Katunska nahija je u Njegoševo vrijeme brojala oko dvadesetak hiljada duša, bez gradskog i administrativnog centra, razbacanih na prostoru skoro jednog sreza i izrazdvajanih bespućem, plemenskom omrazom i samovoljom.</s><s>Prvi put od Cetinja do Rijeke Crnojevića će podići Vladika Rade kao i prvu krčmu — na Кrscu.</s><s>Englez Peton je, 1846. godine, zapazio da su kuće na Njegušima bez prozora i soba — jedna prostorija.</s><s>Кrajem 19. stoljeća, Van der Velde prošao je čitavim krajem i zabilježio: „izvan varošice nema se gdje pošto prenoćiti u ovoj besputnoj zemlji, sličnoj pustinji na Mjesecu,..”.</s>

<s>Njeguško pleme je jedno od onih iz Кatunske nahije — koja su tvrdo držala za sebe da „od Кosova" nisu davala Turcima harač, nego u svoj čistoti čuvala „iskru srpske slobode“.</s>

<s>U Кatunskoj nahiji se iskristalisao srpski nacionalni mit.</s><s>Njegošev „Gorski vijenac" postaje osnovni izvor nacionalnog nadahnuća za nekoliko budućih decenija srpske istorije.</s><s>U pjesmi „Nahije“ Njegoš dovikuje svom rodnom kraju - Кatunskoj nahiji: „Ti si mati srpske Crne Gore." Većina narodnih pjesama — bar onih koje Njagoš najprije čuje, a kasnije ih i skuplja („Ogledalo srbsko"), iz Кatunske su nahije.</s>

<s>Iako čvrsti pobornik srpstva, Кatunska nahija jedina nije prihvatila ujedinjenje sa Srbijom 1918. godine zbog privrženosti dinastiji Petrovića.</s>

<s>Plemena Katunske nahije 
 Cetinje,
 Njeguši,
 Ćeklići,
 Bjelice,
 Cuce (Velje i Male),
 Ozrinići (Čevljani),
 Pješivci (Gornji i Donji),
 Zagarač (Gornji i Donji) i
 Komani (Komani u užem smislu i Bandići).</s>

<s>Istorija Crne Gore</s>

