Jean Bodin
<s>Jean Bodin (Angers, 1530. - Laon, 1596.), poznati je francuski pravnik, politički mislilac, filozof, povjesničar i ekonomist.</s>

<s>Životopis</s>

<s>Rodio se u blizini Angersa u obitelji bogatog majstora krojača Guillaumea Bodina i Catherine Dutertre.</s><s>Školovao se u rodnom gradu, a potom ga je privukao redovnički život te se pridružio karmelićanskom samostanu Notre-Dames-des-Carmes.</s><s>Prije nego što je položio reodvničke zavjete, otišao je 1545. studirati dvije godine u Pariz; od 1550. godine studirao je pravo u Toulouseu.</s><s>Krajem studija preveo je s grčkog na latinski jezik djelo Opijana (Oppiani De venatione, 1555.) pod patronatom angerskog biskupa.</s>

<s>Godine 1560. vratio se u Pariz i obnašao stanovite službe kao kraljev savjetnik.</s><s>Tijekom vjerskog sukoba u Francuskoj, Bodin je ostao vjeran katoličanstvu.</s><s>Godine 1570. postao je nadzornik šuma u Normandiji, tu se navodno zamjerio kralju Karlom IX., jer je ustvrdio da je kralj samo korisnik šuma, dok one zapravo pripadaju narodu..</s><s>Potom je Bodin od 1571. do 1583. godine služio kao sekretar vojvode od Alençona, koji je bio član kraljevske obitelji.</s><s>Ta je služba omogućila Bodinu stanoviti upliv u poslovima visoke politike i diplomacije, tako je 1573. dočekao poljsko veleposlanstvo koje je kraljevom mlađem bratu Henriku, ponudilo poljsku krunu.</s><s>1576. godine postao je predstavnik Trećeg staleža u pariškom Parlamentu.</s>

<s>Rad i djelo</s>

<s>Bodin je 1566. napisao djelo Metode za lako razumijevanje povijesti (Methodus ad facilem historiarum cognitionem).</s><s>U tom djelu razvio je teoriju univerzalnog povijesnog znanja, zaključivši da povijesno i pravno znanje omogućuje bolju upravu i vladavinu države.</s>

<s>Sa stajališta sociologije prava, njegovo je najpoznatije djelo Republika (Les Six livres de la République) napisano 1576. u šest tomova, koje sadržava ukupnu pravnu i političku misao renesansne Francuske.</s><s>Kao realistički renesansni mislilac, Bodin je, u socijalno-političkoj pravnoj misli ostao poznat kao jedan od prvih tvoraca i utemeljitelja teorije suvereniteta .</s>

<s>Suverenitet, suverenost, za Bodina je određujući pojam za državu i državni ustav.</s><s>Ius maiestatis za Bodina znači apslolutnost, jedinstvo i neprenostivnost vlasti.</s><s>Um i autoritet čine najautoritativnije principe državnog života, a vlast i vladari odgovorni su za dobrobit ljudi i naroda, ne samo pred pozitivnim, ustavno-pravnim, već i pred prirodno-pravnim zakonom.</s>

<s>Bodin se uvelike bavio izučavanjem tzv. komparativnog prava (uspoređivanjem pravnih rješenja iz raznih država), što je do danas ostala jednom od glavnih metoda u pravnoj znanosti.</s><s>Također je sustavno prikazivao historijski razvoj pravnih instituta, što je u to vrijeme bila avangardna metoda u pravnoj (i svakoj drugoj) znanosti.</s><s>Takvim pristupom izučavanju prava, Bodin je pokrenuo proces koji je pravnu znanost u stanovitoj mjeri emancipiralo od pukog korištenja metoda jezične egzegeze.</s>

<s>Makar su njegova izučavanja bila prvenstveno pravnog karaktera, dodirnuo je i područje ekonomije (u to vrijeme su se državnim financijama i upravljanjem nacionalnom ekonomijom, uostalom, bavili pravnici): tu je Bodin prepoznao da pravo bogatstvo države ne počiva u količini zlata, nego u proizvodnji i prirodnim resursima.</s><s>U djelu Réponse aux paradoxes de M. de Malestroit (1568) ukazao je na pogrešnost pripisivanja inflacije zloupotrebama u kovanju novca - ispravno uputivši na nagli porast ponude zlata iz Amerike kao glavni razlog inflacije.</s><s>U vrijeme kada ekonomska znanost jedva da je postojala (a i inflacija je predstavljala novi fenomen), takva je teza bila pravi spoznajni prodor.</s><s>Uz to je Bodin uspio prepoznati kretanje cijena tijekom vremena koristeći ekonomske podatke na statistički način, što je također predstavljalo veliki spoznajni doprinos.</s>

<s>Godine 1581. napisao je De la démonomanie des sorciers u kojem upozorava na postojanje demonskih sila koje navode ljude na odbacivanje vjerovanja u postojanje magije i vještica koje služe Sotoni.</s><s>On objašnjava kako je napisao to djelo sa ciljem da upozori ljude na djelovanje vraga i odvratio ih od služenja njemu i naglasio kako ne postoji gori zločin od toga koji zavrjeđuje najtežu kaznu.</s>

<s>Bodin se zalagao za princip tolerancije između narodnih i religijskih skupina, te neki biografi proučavanjem njegovih djela nalaze da je bio vjerski sinkretist i pristalica deizma.</s><s>Kao političko rješenje je Bodin međutim nudio da država osigura jednoobrazno bogoštovlje gdje god je to moguće (u Francuskoj bi to, jasno, bilo katoličanstvo), a toleranciju bi prema Bodinu trebalo uspostaviti u onim krajevima gdje se manjinsku vjersku zajednicu ne može suzbiti bez nereda.</s>

<s>Djela</s>

<s>Oppiani De venatione, Libri IIII, J. Bodino Andegavensi interprete, Paris, apud Michaëlem Vascosanum, 1555.</s><s>Methodus ad facilem historiarum cognitionem, 1566.</s><s>Les Six livres de la République, 1576.</s><s>Juris universi distributio, 1578.</s><s>De la démonomanie des sorciers, 1581.</s><s>Universae naturae theatrum, in quo rerum omnium effectrices causae et fines quinque libris discutiuntur, Lugduni, apud Jacobum Roussin, 1596.</s><s>Colloquium Heptaplomeres de rerum sublimium arcanis abditis, 1683.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Vanjske poveznice</s>

<s>Stanford Encyclopedia of Philosophy</s>

<s>Francuski filozofi
Francuski ekonomisti
Demonologija</s>

