Arthur Cravan
<s>Artur Kravan (; rođen 22. maja 1887. u Lozani — poslednji put viđen krajem 1918. u Meksiku) je bio američki bokser, pesnik i heroj dada kulture u Francuskoj i isticao se kao prototip čistog dadaističkog ponašanja.</s>

<s>Kratka biografija 
Malo se zna o Kravanu (čije je pravo ime bilo Fabijan Avenarius Lojd) pre nego što je emigrirao u Pariz 1912. kao izdavač malog polemičkog časopisa nazvanog „Maintenant“.</s>

<s>Kravan je bio „primitivan“; njegovo izdavanje za boksera, njegova preterana vulgarnost, stihijski karakter njegovih javnih provokacija ugrožavali su, ponekad čak i fizički, uglađenost koja je branila buržoaske konvencije.</s><s>Mnogima u Parizu je bio poznat kao Amerikanac, ali on je u stvari rođen u Lozani od britanskih roditelja.</s><s>Odlično je govorio engleski, francuski i nemački, bio je naklonjen manirima engleskog aristokrate (tvrdio je da je on nećak Oskara Vajlda), isto koliko i manirima američkog čvrstog momka.</s><s>Za vreme rata se hvalio da je „dezerter koga traži sedamnaest nacija“.</s>

<s>Časopis „Maintenant“ 
„Maintenant“, koji je štampan na uvijenom papiru, ponekad je sam Kravan prodavao po ulicama.</s><s>Časopis je izlazio neredovno od 1912. do 1915. i objavljivao je malim delom poeziju, a većim delom otvorene, često drske i prostačke „kritike“.</s><s>Njegovo agresivno raspoloženje predskazalo je istu pojavu u dada časopisima kasnijih godina.</s><s>U posebnom izdanju posvećenom „Salon des Independents“-u 1914, Kravanove antiestetske kritike izbile su na površinu u žestokom napadu na mnoštvo vodećih avangardnih slikara i pesnika.</s><s>To je dovelo do svađe sa mnogim uvređenim umetnicima i do toga da ga je Gijom Apoliner izazvao na dvoboj.</s><s>Kravana nisu brinule pretnje, jer je bio neizmerno visok i težak i ponosio se svojom bokserskom srčanošću.</s><s>Međutim, u Madridu, 23. aprila 1916. godine, nokautirao ga je prvi crni šampion u teškoj kategoriji Džek Džonson u revijalnom boks meču.</s>

<s>Dada manifestacije 
Stvaranju mita o Kravanu doprinele su proto-dada manifestacije sa kojima je on počeo u Parizu 1914, i u Njujorku tri godine kasnije.</s><s>Prva je bila održana u „Salle des Societes Savantes“ na putu Danton.</s><s>Na letku je objavljeno da će Kravan, „brutalni kritičar“, „govoriti-boksovati-igrati“, i da će prikazati novi „boksujući ples“ i „druge neobične numere“ uz pomoć „crnaca-boksera-plesača“.</s><s>Kravan je otvorio „performans“ ispaljujući nehotice nekoliko pištoljskih hitaca, a onda je „naizmenično se smejući i bivajući ozbiljan, izustio najsrtašnija ludila protiv umetnosti i života.</s><s>On je slavio atlete (koje je smatrao superiornijim od umetnika), homoseksualce, pljačkaše Luvra i ludake“, sve to dok je vređao gledaoce.</s>

<s>Prvi svetski rat 
Sa početkom rata Kravan je tražio švedsko državljanstvo (on se naširoko hvalio kada je izvršio „savršenu pljačku“ juvelirnice u Švajcarskoj), a posle odlaska iz Pariza 1915. putovao je kroz centralnu Evropu, pokazujući izvanrednu sposobnost da prelazi preko granica zaraćenih zemalja.</s><s>Posle boravka u Španiji 1916, on odlazi za Ameriku.</s><s>Tamo je, pod zajedničkim pokroviteljstvom Pikabia i Dišana, uređeno da Kravan drži predavanje u njujorškom Grand centar palasu, gde se aprila 1917. održala Prva godišnja izložba Društva nezavisnih umetnika.</s><s>U okupljenoj svetini bilo je puno elegantno obučenih ljudi, željnih da čuju o najnovijim aktivnostima evropske avangarde.</s><s>Kravan je ušao, vidno pijan, i posle otvorenog psovanja publike, počeo je, na njihovo zaprepaštenje, da skida svoju odeću.</s><s>Prekinula su ga dva policajca koja su mu stavila lisice i odvukla ga u policijsku stanicu, gde ga je samo intervencija kolekcionara Voltera Arensberga spasla zatvora.</s><s>Dišan je, smešeći se zadovoljno, smatrao da je to bilo „izvrsno predavanje“.</s>

<s>Nestanak 
Ništa se o njemu više nije čulo od 1918. kada je jednog dana nestao iz malog grada na meksičkoj obali.</s>

<s>Američki bokseri
Američki pisci
Nestali ljudi</s>

