Momir Bulatović
<s>Momir Bulatović (Beograd, 21. septembar 1956 — 30. jun 2019) bio je crnogorski i jugoslovenski političar, poznat po važnoj ulozi koju je imao u doba antibirokratske revolucije i raspada Jugoslavije, odnosno po tome što je od 1990. do 1998. i predsednik Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije od 1998. do 2000.</s>

<s>Biografija 
Potiče iz oficirske porodice.</s><s>Pošto se zbog prirode očevog posla porodica često selila, Momir je osnovnu i srednju školu završio u Zadru.</s>

<s>U Crnu Goru dolazi 1975. godine i u tadašnjem Titogradu, sada Podgorici, upisuje Ekonomski fakultet.</s><s>Po diplomiranju postao je asistent na svom fakultetu na predmetu Politička ekonomija i stekao titulu magistra ekonomskih nauka.</s>

<s>Politikom se bavio u omladinskoj i studentskoj organizaciji.</s><s>1989. godine izabran je za predsednika Predsedništva SK Crne Gore a predsednik Crne Gore postaje na prvim višestranačkim izborima 1990. godine.</s><s>Posle osam godina na čelu republike i sukoba u vrhu svoje Demokratske Partije Socijalista, čiji je predsednik bio od osnivanja, Momir Bulatović gubi na predsedničkim izborima od svog dotadašnjeg saradnika i premijera Crne Gore Mila Đukanovića.</s><s>Obojicu ih je predložila DPS ali dva različita krila.</s><s>Krilo sa Bulatovićevim pristalicama, zbog zabrane korišćenja imena DPS biva prinuđeno da uzme novo ime — Socijalistička narodna partija.</s>

<s>Ubrzo posle smene 1998. godine usledila je ponuda Slobodana Miloševića da sastavi kabinet na saveznom nivou gde je Milošević tada bio predsednik.</s><s>Na ovom položaju Bulatović se zadržao nepune dve godine.</s><s>Imao je neprijatnu dužnost da proglasi stanje neposredne ratne opasnosti a zatim i ratno stanje u toku bombardovanja SRJ 1999. godine.</s>

<s>Naredne godine pred septembarske savezne izbore je podržao Miloševića.</s><s>Njegov SNP trebalo je da posle izbora uđe u koaliciju sa SPS-om i JUL-om a Bulatović je bio kandidat za premijera.</s><s>DPS, SDP, NS i LSCG su tada bojkotovali savezne izbore pa je SNP olako osvojila 27 od 30 mandata namenjenih za Crnu Goru.</s>

<s>Kada je Milošević izgubio u trci za predsednika od Vojislava Koštunice, jedini mogući koalicioni partner DOS-u mogao je biti SNP.</s><s>Tada dolazi do preokreta u najvećem delu vođstva SNP i oni odustaju od kandidature Bulatovića za saveznog premijera a predlažu tadašnjeg potpredsednika Zorana Žižića da dođe na čelo Savezne vlade.</s><s>Bulatović je po drugi put napustio sopstvenu partiju koju je osnovao i čiji je bio prvi predsednik.</s>

<s>U slučaju DPS leđa su mu okrenuli potpredsednici Milo Đukanović, Svetozar Marović i Milica Pejanović-Đurišić a u SNP-u takođe potpredsednici Predrag Bulatović, Zoran Žižić i Srđa Božović.</s><s>Posle ostavke u SNP-u kada je na čelo partije došao Predrag Bulatović, Momirove pristalice su formirale Narodnu Socijalističku Stranku.</s><s>Momir Bulatović se povukao iz politike i posvetio izradi doktorske disertacije.</s><s>Preminuo je 30. juna 2019. godine.</s>

<s>Vidi još 
 Vlada Momira Bulatovića</s>

<s>Literatura</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Momir Bulatović — intervju (B92, 16. februar 2012)</s>

<s>Crnogorski političari
Jugoslavenski političari
Premijeri SR Jugoslavije
Predsjednici Crne Gore</s>

