Thomas Sankara
<s>Tomas Izidor Noel Sankara; Jako, 21. decembar 1949 — Uagadugu, 15. oktobar 1987) bio je vojni oficir, 5. predsjednik Gornje Volte/Burkine Faso (1983—1987), revolucionar i teoretičar panafrikanizma.</s><s>Po dolasku na vlast pokrenuo je veliki broj reformi i bio je veoma popularan u svome narodu.</s><s>Zbog svoje harizme i uloge vođe revolucije, ostao je upamćen pod nadimkom „afrički Če Gevara“.</s><s>Promijenio je ime države Gornja Volta u Burkina Faso.</s><s>Takođe je poznat i po tome što je napisao himnu svoje države.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 1949. godine u rimokatoličkoj porodici.</s><s>Otac mu se borio u francuskoj vojsci tokom Drugog svetskog rata.</s>

<s>Vojna karijera 
Nakon sticanja osnovnog vojnog znanja u srednjoj školi 1966, karijeru u vojsci započeo je sa 19 godina kada je poslan na Madagaskar da se školuje za oficira.</s><s>Tamo je bio svedok narodnih ustanaka protiv Filibera Tsiranane i čitao marksističku literaturu.</s><s>Ona je bila presudna za njegovo političko opredeljenje.</s>

<s>Po povratku u Gornju Voltu 1972, istakao se heroizmom u pograničnom ratu protiv Malija 1974. godine.</s><s>U kasnijim godinama života, nije se ponosio učešćem u ovom ratu opisujući ga pogrešnim i nepravednim.</s><s>Dodatne simpatije među građanima glavnog grada Uagadugua stekao je svirajući gitaru u muzičkom bendu i vozajući se na motociklu.</s>

<s>Godine 1976. je postao zapovednik u Centru za uvežbavanje komandosa u Pou.</s><s>Iste je godine upoznao Bleza Kompaorea, koji će kasnije biti njegov najbliži saradnik.</s><s>Ubrzo su njih dvojica, zajedno sa još nekoliko voltanskih oficira, postali članovi tajne marksističke grupe oficira.</s>

<s>Ulazak u politiku 
Sankara je ušao u politiku septembra 1981. godine kada je bio postavljen za državnog sekretara za informacije u vojnoj vladi.</s><s>Međutim, dao je ostavku na tu funkciju 21. aprila 1982. i prešao u opoziciju vladi, jer mu se nije dopadalo što rade protiv opštih interesa naroda.</s>

<s>Nakon puča 7. novembra 1982. od strane majora Žan-Batista Uedraogoa, Sankara je postao premijer, ali je otpušten 17. maja i stavljen u kućni pritvor nakon posete sina francuskog predsednika i savetnika za afrička pitanja, Žan-Kristofa Miterana.</s><s>Stavljanje još dvojice oficira u pritvor uzrokovalo je narodni ustanak.</s>

<s>Predsednik i vođa Revolucije 
Blez Kompaore organizovao je 4. avgusta 1983. puč, nakon kojeg je Tomas Sankara postao novi predsednik Gornje Volte.</s><s>Kao revolucionar, bio je inspirisan kubanskim revolucionarima Fidelom Kastrom i Čeom Gevarom i ganskim vođom Džerijem Rolingsom.</s><s>Pokrenuo je niz reformi koje je nazvao Demokratskom i narodnom revolucijom, a njegova politka temeljila se na antiimperijalizmu, borbi protiv korupcije, pošumljavanju zemlje, iskorenjivanju gladi, te stavljanju obrazovanja i pružanja zdravstvenih usluga na prvo mesto.</s>

<s>Jedan od prvih ciljeva koje je trebalo rešiti bilo je poboljšanje statusa žena u državi.</s><s>Njegova vlada sastojala se od velikog broja zaposlenih žena, što je bio presedan u Zapadnoj Africi.</s><s>Zabranio je obrezivanje ženskih genitalija, prisilnu udaju i poligamiju, podstican je rad žena u poslovima van kuće, te da pohađaju školu uprkos trudnoći.</s><s>Sankara je promovisao kontracepciju i ohrabrivao muževe da odlaze na pijacu i kući pripremaju ručak kako bi iskusili odgovornost za koju su većinom bile zadužene žene.</s><s>Sankara je bio prvi afrički vođa koja je postavio žene na visoke funkcije u vladi i dozvolio im da grade karijeru u vojsci.</s><s>Sankarina vlada bila je prva afrička vlada koja je službeno i javno priznala epidemiju side kao glavnu pretnju Africi.</s>

<s>Na prvu godišnjicu svog dolaska na vlast, Gornja Volta je preimenovana u Burkinu Faso, što u prevodu s jezika Mosi i Bambara znači „zemlja uspravnih ljudi“.</s><s>Izrađena je nova zastava, a Sankara je napisao i novu himnu.</s>

<s>Neki od najpopularnijih poteza zbog kojih je bio popularan među narodom i stekao pažnju međunarodne zajednice bili su:
 Rasprodao je vladinu zalihu Mercedesa i proglasio Reno 5 (u to vreme najjeftinija kola u Burkini Faso) za zvanična kola svih članova vlade.</s><s>Smanjio je plate svih državnih službenika, uključujući i sopstvenu, i zabranio korištenje ličnih vozača i avionskih karata za 1. razred.</s><s>Oduzeo je zemlju lokalnim feudalnim gospodarima i predao ju na upravljanje onima koji ju obrađuju, seljacima.</s><s>Proizvodnja pšenice je u tri godine narasla sa 1700 kg po hektaru na 3800 kg/ha, zahvaljujući čemu je cela zemlja u vezi s prehranom postala samodostatna.</s><s>Odbio je primanje međunarodne pomoći, izjavivši da „onaj ko te hrani, kontroliše te“.</s><s>Držao je govore na različitim forumima, poput Orgenizacije afričkog jedinstva, u kojima je upućivao na neokolonijalnu pretnju u Africi utelovljenu u zapadnjačkoj trgovini i finansijama.</s><s>Pozivao je na stvaranje jedinstvenog fronta afričkih zemalja protiv plaćanja spoljnog duga.</s><s>Smatrao je da siromašni i izrabljivani nemaju obavezu da daju novac bogatašima i izrabljivačima.</s><s>U glavnom gradu je trgovinu za snadbevanje vojske pretvorio u trgovački centar u vlasništvu države otvoren za sve građane (prvi trgovački centar u zemlji) .</s><s>Naterao je dobro plaćene državne službenike da deo plate izdvajaju za finansiranje javnih radova.</s><s>Odbio je da u njegovoj kancelariji stoji uređaj za klimatizaciju, jer si ga obični građani nisu mogli priuštiti u svojim domovima.</s><s>Kao predsednik, smanjio si je mesečnu platu na 450 dolara i od privatnog vlasništva posedovao je samo kola, četiri bicikla, tri gitare, frižider i pokvaren zamrzivač.</s>

<s>Lični stil 
 Kao strastveni motociklista, osnovao je ličnu gardu sastavljenu od žena-motociklista.</s><s>Od državnih je službenika zahtevao da nose tradicionalnu tuniku, rađenu od burkinaškog pamuka i šivanu od burkinaških krojača.</s><s>Često je džogirao sam kroz Uagandugu.</s><s>Kada su ga pitali zašto nigde na javnim mestima u Burkini Faso nema slike s njegovim portretom (što su tada praktikovali svi afrički vođe), Sankara je odgovorio: „Ovde ima sedam miliona Tomasa Sankara.“
 Kao priznati gitarista, on sam je napisao i komponovao novu državnu himnu.</s>

<s>Sankara je ostao poznat kao „afrički Če Gevara“: imitirao ga je u nošenju nakrenute beretke, živeo je asketski i po dolasku na vlast si je dodelio malu platu.</s><s>Obojica su bili saveznici Fidela Kastra, motociklisti, te svojom harizmom motivisali svoje sledbenike.</s><s>Obojica su bili marksisti koji su se zalagali za oružanu revoluciju protiv imperijalizma i monopolističkog kapitalizma, razotkrivali finansijski neokolonijalizam pred Ujedinjenim nacijama i svoju politiku temeljili na agrarnoj reformi i kampanjama opismenjavanja.</s><s>Obojica su ubijeni u svojim kasnim 30-ima; Sankara je pukim slučajem nedelju dana pre smrti (15. oktobar), na dan godišnjice Čeove smrti 9. oktobra održao govor njemu u čast.</s>

<s>Pogibija 
Tomasa Sankaru ubili su 15. oktobra 1987. godine 12-orica pripadnika vlade i vojske, u puču kojeg je organizovao njegov dotadašnji kolega i saradnik Blez Kompaore.</s><s>Naime, odnosi Burkine Faso sa susednim zemljama i Francuskom bili su sve lošiji paralelno s rastom popularnosti Sankarinih reformi; uprkos davanju nezavisnosti afričkim zemljama, Francuska si je i dalje dozvoljavala da se meša u njihove unutarnje stvari, a politika potpune nezavisnosti Burkine Faso od njenog uticaja nije odgovarala francuskim krugovima koji su imali interesa u bivšim kolonijama.</s><s>Navodno je u organizaciji puča učestvovao i predsednik Obale Slonovače, Feliks Ufue-Boanji, jedan od najvernijih afričkih saradnika s Francuskom.</s>

<s>Nakon ubistva, Sankarino telo je isečeno na komade i zakopano u neobeleženom grobu.</s><s>Njegova udovica i dvoje dece pobegli su iz države.</s><s>Kompaore je odmah po dolasku na vlast ukinuo sve Sankarine reforme, vratio Burkinu Faso u članstvo Međunarodnog monetarnog fonda i Svetske banke i s vremenom uklonio gotovo sva obeležja Sankarine vladavine.</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Burkina Faso’s Pure President  by Bruno Jaffré
 Thomas Sankara Lives!  by Mukoma Wa Ngugi
 There Are Seven Million Sankaras  by Koni Benson
 Thomas Sankara: "I have a Dream"  by Federico Bastiani
 Thomas Sankara: Chronicle of an Organised Tragedy  by Cheriff M. Sy
 Thomas Sankara Former Leader of Burkina Faso  by Désiré-Joseph Katihabwa
 Thomas Sankara 20 Years Later: A Tribute to Integrity  by Demba Moussa Dembélé
 Thomas Sankara: A View of The Future for Africa and The Third World  by Ameth Lo
 Thomas Sankara on the Emancipation of Women, An internationalist whose ideas live on!  by Nathi Mthethwa</s>

<s>Predsjednici Burkine Faso
Premijeri Burkine Faso
Političari Burkine Faso‎
Pisci
Marksisti
Revolucionari
Biografije, Hladni rat
Žrtve atentata</s>

