Ciriaco Pizzecolli
<s>Kirnijak iz Ankone (31. juli 1391 - 1453/55), bio je renesansni humanista i kolekcionar antikviteta sa prostora današnje Italije.</s><s>Često ga nazivaju ocem arheologije:</s>

<s>« Kirnijak iz Ankona je bio najplodniji sakuplač grčkih i rimskih antikviteta, posebno natpisa, u petnaestom veku, i generalna tačnost njegovih zapisa mu daje pravo da se naziva osnivačem moderne klasične arheologije».</s>

<s>Za razliku od mnogih bibliotekarskih kolekcionara, Kirnijak je u početku putovao zbog poslova njegove porodice, zatim da zadovolji svoju radoznalost.</s><s>Putovao je širom istočnog Mediterana, pažljivo beležići svoja arheološka otkrića u svojoj knjizi, Istorija, koju je na kraju objavio u šest tomova.</s><s>On je putovao po južnoj Italiji, Dalmaciji, Epiru, Egiptu, Hiosu, Rodosu i Bejrutu, Anadoliji i Carigradu.</s><s>Tokom putovanja je napisao detaljne opise spomenika i ostataka drevnih, a takođe ih je i ilustrovao.</s><s>Bio je zaposlen od strane Turaka tokom opsade Carigrada 1422.</s><s>Njegova detaljna zapažanja, naročito ona u zemljama Otomanskog carstva, ga čine jednim od osnivača moderne arheologije.</s><s>Njegova tačnost i pedantnost je pohvalio i Giovani Batista de Rosi.</s>

<s>Tokom godina provedenih u Rimu, tokom studija latinskog jezika, je naslikao brojne crteže spomenika u Rimu.</s><s>U Carigradu je studirao grčki.</s><s>Bio je u Sijeni na dvoru Žigmunda, a kada Žigmund došao u Rim na svoje krunisanje kao cara, Ciriaco je bio njegov vodič.</s><s>Dve godine kasnije, 1435. godine, Ciriaco se vratio istraživanjima u Grčkoj i Egiptu.</s>

<s>On je verovatno bio prvi putnik koji je prepoznao značaj ruševina Eretria.</s><s>Dana 5. aprila 1436. godine, on je opisao i skicirao plan drevnih zidina, uključujući i položaj pozorišta, utvrđenja Akropolja i pominje postojanje natpisa.</s><s>On je prikupio veliku količinu natpisa, rukopisa i drugih antikviteta.</s><s>Kroz crteže koje je napravio, postojanje Justinijanovog stuba nam je zabeleženo, pre nego što je demontiran od strane Osmanlija.</s><s>Vratio se 1426. posle posete Rodosu, Bejrutu, Damasku, Kipru, Miletu, Solunu, i drugim mestima.</s>

<s>Podstaknut jakom radoznalošću, on je kupio veliki broj dokumenata koji je koristio da napiše šest tomova Commentarii ("komentari").</s><s>Ali niz  njegovih rukopisa o Ankoni je uništena tokom požara arhiva u Pezaru 1532.</s>

<s>Preselio se u Kremonu, gde je mirno živeo do svoje smrti.</s><s>Dugo nakon njegove smrti, neki preživeli tekstovi su štampani su: Epigrammata reperta per Illyricum a Kyriaco Anconitano (Rim, 1664. godine) i Itinerarium (Firenca, 1742. godine).</s>

<s>Reference</s>

<s>Izvori 
 Cyriac of Ancona: Later Travels (2004). edited and translated by Edward W. Bodnar and Clive Foss.</s><s>Cyriacus of Ancona and Athens (1960), edited and translated by Edward Bodnar.</s><s>Vol.</s><s>XLIII of Latomus Revue d'Études Latines.</s><s>Cyriacus of Ancona's Journeys in the Propontis and the Northern Aegean, 1444-1445 (1976), edited and translated by Edward Bodnar and C. Mitchell.</s>

<s>Studije 
 Michail Chatzidakis, "Antike Prägung.</s><s>Ciriaco d'Ancona und die kulturelle Verortung Griechenlands," in Fremde in der Stadt.</s><s>Ordnungen, Repräsentationen und soziale Praktiken (13—15.</s><s>Jahrhundert).</s><s>Hrsg. von Peter Bell, Dirk Suckow und Gerhard Wolf.</s><s>Frankfurt am Main u.a., Peter Lang, 2010 (Inklusion/Exklusion, Studien zu Fremdheit und Armut von der Antike bis zur Gegenwart, 16),</s>

<s>Italijanski arheolozi
Italijanski pisci
Biografije, Ancona
Biografije, Istanbul
Biografije, Rim
Biografije, Cremona</s>

