Kostandin Kristoforidi
<s>Kostandin Kristoforidi (, rođen kao Kostandin Nelko, 22. svibnja 1827. – 7. ožujka 1895), bio je albanski prevoditelj i učenjak.</s><s>Najviše je poznat po tome što je 1872. godine prvi preveo Novi zavjet na gegijski dijalekt albanskog jezika.</s><s>Također je dao toskijski dijalekt albanskog 1879. godine, poboljšavajući time verziju Vangjela Meksija iz 1823. godine.</s><s>Dajući prijevod na oba dijalekta, Kristoforidi je zaslužan za postavljanje temelja za ujedinjenje oba dijalekta u jedinstveni nacionalni jezik.</s>

<s>Život</s>

<s>Rođen je u Elbasanu, a od 1847. pohađaš je grčku školu Zosimeja u Janjini, gdje se sprijateljio s Johannom Georgom von Hahnom i pomogao mu da nauči albanski jezik i napiše njemačko-albanski rječnik.</s><s>Godine 1856. ili 1857. pridružio se protestantskoj crkvi u Izmiru nakon prelaska na protestantizam, postavši tako prvi poznati albanski protestant.</s>

<s>Otišao je u Istanbul 1857. godine i izradio Memorandum za albanski jezik.</s><s>Na Malti je boravio do 1860. godine u protestantskom sjemeništu, gdje je završio prijevode Novog zavjeta na toskijski i gegijski dijalekt.</s><s>U radu na gegijskoj verziji pomagala mu je Nikolla Serreqi iz Skadra.</s><s>Nikolla Serreqi također je bila zagovornica upotrebe latinske abecede, koju su već koristili rani pisci albanske književnosti, i Kristoforidi je prihvatio upotrebu latinskog pisma.</s>

<s>Otišao je u Tunis, gdje je radio kao učitelj do 1865. godine, kada ga je predstavnik Britanskog i stranog biblijskog društva zaposlio da radi za njih na prijevodu Biblije na albanski jezik.</s><s>Objavio je 1866. prvi gegijski prijevod četiri evanđelja i Djela apostolskih; dugi niz godina nastavio je s radom, objavljujući na toskijskom i gegijskom dijalektu Psalme (1868, 1869); Novi zavjet (1879, 1869), Postanak i Izlazak (toskijski, 1880.); Ponovljeni zakon (toskijski, 1882); Izreke i knjigu o Izaiji (toskijski, 1884).</s>

<s>Kristoforidi je postao član Centralnog komiteta za zaštitu prava albanskog naroda (osnovanog 1877), koji je predstavljao skupinu albanskih intelektualaca sa sjedištem u Istanbulu i zalagao se za ujedinjenje albanskih područja u Osmanskom Carstvu.</s><s>Tijekom velike istočne krize, Kristoforidi je kritizirao neke ugledne članove Prizrenske lige, smatrajući da im je djelovanje motivirano njihovim vlastitim interesima, očuvanjem sultanove moći i "muslimanske prevlasti" umjesto nacionalnim interesom.</s>

<s>Razvoj albanskog jezika smatrao je važnim za očuvanje albanskog naroda i velik dio svog života posvetio je proučavanju i bilježenju jezika putujući po cijeloj Albaniji radi prikupljanja jezične građe.</s><s>Rezultat tih pothvata bilo je njegovo najvažnije djelo, Rječnik albanskog jezika (, ), objavljeno u Ateni u Grčkoj 1904. godine, 25 godina nakon što ga je izradio Kristoforidi i nakon njegove smrti.</s><s>Napisano je grčkim pismom.</s>

<s>Znao je albanski (toskijski i gegijski), grčki, latinski, hebrejski, engleski, talijanski, turski, bugarski, arapski, francuski i njemački.</s>

<s>Djela
Uz navedene biblijske prijevode, Kristoforidi je napisao 1970-1872. napisao Povijest svetog pisma / Povijest svetog pisma za dječake (Istoria e shkronjësë shënjtëruarë), pojednostavljeni sažetak i dio Starog zavjeta, koji uzima u obzir podatke iz Biblije na albanskom jeziku kao tekst, autorstvo, povijest biblijskih knjiga i djelovanje Biblijskog društva.</s>

<s>Njegovo najvažnije djelo, Rječnik albanskog jezika, sadrži 11.675 leksema, sastavljen na toskijskom albanskom jeziku uz korištenje grčkog pisma.</s><s>U Tirani je objavljen 1961. godine.</s><s>Isključuje većinu posuđenica, posebno orijentalizme i grecizme, a pokušava se objasniti etimologija danih riječi.</s>

<s>Godine 1882. objavio je u Istanbulu, s dopuštenjem Ministarstva obrazovanja Osmanskog carstva, albansku gramatiku na toskijskom dijalektu (Grammatiki tis alvanikis glossis).</s>

<s>Kristoforidi je također sastavio prvu izvornu proznu priču na albanskom jeziku i ujedno prvu priču za djecu, pod naslovom Lov gorštaka (Sjena iz Tomora) (Gjahu i Malësorëvet (Hieja e Tomorrit)), napisanu na oba glavna dijalekta.</s><s>Napisao ih 1884, a prvi put su objavljene u 1902. godine u Konicinom časopisu Albanija u Londonu.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura
 Akadenija znanosti Albanije (2008) (na albanskom), Fjalor Enciklopedik Shqiptar 2 (Albanska enciklopedija), Tirana, 
 Mann, Stuart: Albanian Literature: An Outline of Prose, Poetry, and Drama, London 1955.</s><s>Gawrych, George W.: The Crescent and the Eagle: Ottoman Rule, Islam and the Albanians, 1874–1913, New York 2006.</s>

<s>Albanski pisci</s>

