Papirije Fabijan
<s>Papirije Fabijan ) bio je rimski retor i filozof, koji je živio u doba vladavine careva Tiberija i Kaligule u 1. stoljeću nove ere.</s>

<s>Papirije Fabijan bio je učenik Arelija Fuska i Rubelija Blanda u retorici te Kvinta Sekstija u filozofiji i, premda mnogo mlađi od njih dvojice, podučavao je Albucija Silu retorskom umijeću.</s><s>Fabijanov retorički stil opisuje Seneka Stariji, koji ga često citira u trećoj knjizi svojih Rasprava (Controversiae), kao i u svojim Savetodavnim besedama (Suasoriae).</s><s>Rani uzor u retorici bio mu je njegov učitelj Arelije Fusko, no kasnije je usvojio manje kićeni oblik govorništva, iako nikada nije postigao veliku pronicljivost i jednostavnost.</s>

<s>Fabijan je, međutim, ubrzo napustio retoriku zarad filozofije, a Seneka Mlađi njegova filozofska djela smješta uz bok djela Cicerona, Azinija Poliona i Tita Livija.</s><s>Filozofski stil Fabijanov opisan je u Senekinom 100. pismu, a u nekim se točkama njegov opis podudara s opisom Seneke Starijeg.</s><s>Čini se da su i stariji i mlađi Seneka poznavali Fabijana i očito ga vrlo cijenili.</s>

<s>Fabijan je bio autor djela pod naslovom Civilia, koji bi mogao biti prijevod grčke riječi πολιτικά, "društveni problemi".</s><s>Njegovi su filozofski spisi po broju premašivali Ciceronove, no ništa se od Fabijanovih djela nije sačuvalo osim ponekog naslova i citata kod drugih autora.</s><s>Iz naslova njegovih djela zaključuje se da se posebno zanimao za prirodne znanosti, a Plinije Stariji naziva ga "vrlo učenim u prirodoslovlju" (rerum naturae peritissimus).</s><s>Iz Seneke zaključujemo da je pisao o fizici, dok Plinije Stariji često spominje Fabijanova djela O životinjama (De animalibus) i Prirodne pojave (Causarum naturalium libri).</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>Stoički filozofi
Rimski filozofi</s>

