Muzej I. zasjedanja AVNOJ-a u Bihaću
<s>Muzej I. zasjedanja AVNOJ-a u Bihaću nalazi se u užem središtu grada.</s><s>Zgrada Muzeja I. zasjedanja AVNOJ-a i zgrada Klostera (Samostan i škola časnih sestara Klanateljica Krvi Kristove), predstavljaju graditeljsku cjelinu, međusobno povezane holom.</s>

<s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 10. do 16. marta 2009. godine, donijela je odluku da se graditeljska cjelina proglasi za  nacionalni spomenik BiH.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo.</s>

<s>Historija 
Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije, u periodu od 02. do 04. novembra 1942. godine izvršila je oslobađanje Bihaća i njegove okoline.</s><s>Bihać je postao glavni grad oslobođenoga teritorija koji je obuhvatao skoro jednu petinu teritorija predratne Jugoslavije.</s><s>Ova slobodna teritorija nazvana je Bihaćka republika i trajala je 86 dana.</s><s>Prvo zasjedanje AVNOJ-a održano je u zgradi koja je bila depadans zgrade Kloster.</s>

<s>Opis 
Zgrada I. zasjedanja AVNOJ-a izgrađena je neposredno pred Drugi svjetski rat, 08. januara 1939. god. kao poklon jednog Bišćanina iseljenika u Americi, samostanu časnih sestara, a služila je za javne i kulturne priredbe građana.</s><s>U toku «Bihaćke republike» bila je podešene i za kino predstave.</s>

<s>Rađena je u stilu moderne arhitekture, sa jasno izraženim volumenima koji proizilaze iz pojedinih funkcionalnih sadržaja, bez upotrebe arhitektonske plastike ili bilo kakvih drugih dekoracija na fasadi.</s><s>Projektant ovog objekta je arhitekta Stjepan Podhorski (1875 - 1945.).</s>

<s>Posebnu arhitektonsko-urbanističku vrijednost predstavlja tlocrtna forma objekta, koja ima oblik trapeza i koja je proizašla iz namjene ali i raspoloživog prostora lokaliteta na kojem je izgrađena.</s><s>Ovako odabranom tlocrtnom formom ostvaren je povoljan odnos pojedinih funkcionalnih sadržaja unutar objekta ali i odnos prema postojećoj zgradi Klostera.</s>

<s>Muzej 
Deset godina nakon Prvog zasjedanja AVNOJ-a, 25.11.1952. godine, u zgradi je otvoren Spomen-muzej i postavljena prva izložba.</s><s>Naredne godine, 30. 3. 1953. godine u istim prostorijama, počinje da djeluje i Gradski muzej u Bihaću, koji vremenom mijenja naziv, najprije u Zavičajni muzej Bihać, a drugi put  u Muzej Pounja.</s>

<s>Tokom 1964. godine dva muzeja spojaju se u jednu zajedničku ustanovu pod nazivom Muzej AVNOJ-a i Pounja.</s>

<s>Razvijanjem djelovanja Muzeja Pounja dolazi do razdvajanja dvaju muzeja i osniva se Regionalni muzej Pounja i Spomen muzej I. zasjedanja AVNOJ-a.</s>

<s>U vrijeme ratnih dejstava 1992.-1995. zgrada Muzeja AVNOJ-a je znatno oštećena.</s><s>Sredstvima od oko 400.000 KM koja su obezbjedili Federalno ministarstvo kulture i sporta, Unsko-sanski kanton (USK) i Općina Bihać", muzej je obnovljen 2014.godine.</s><s>Postavka se sastoji iz eksponata, dokumenata, fotografija i uvodnih legendi jednim dijelom, zatim svih trodimenzionalnih originalnih predmeta iz zbirke AVNOJ-a, te oko 18 umjetničkih radova iz zbirke Muzeja AVNOJ-a.</s>

<s>Prostor Muzeja se koristi i za održavanje političkih skupova, tribina i sajmova i vremenom gubi svoja muzejska obilježja.</s><s>Ikonografija na zidovima je ogoljena, bina nije više ukrašena obilježjima iz ratnog vremena, a Titova bista je uklonjena.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 Radoslav Lopašić - Zagreb: Tisak “Tipografija“ d. d., 1943.</s><s>-Bihać i Bihaćka Krajina, mjestopisne i poviestne crtice</s>

<s>Vanjske veze 
 Otvoren Muzej AVNOJ-a
 Muzej AVNOJ-a 
 Muzej zatvoren za turiste</s>

<s>Muzeji u Bosni i Hercegovini
Spomenici Narodnooslobodilačke borbe u Bosni i Hercegovini
Moderna arhitektura u Bosni i Hercegovini
Bihać</s>

