Rainer Weiss
<s>Rainer Weiss (Berlin, 29. rujna 1932.), američki fizičar njemačkoga podrijetla .</s><s>Doktorirao (1962.) na Massachussettskom tehnološkom institutu u Cambridgeu, gdje je i zaposlen od 1964.</s><s>Bavi se astrofizikom, istraživanjem kozmičkoga pozadinskoga zračenja i gravitacijskom fizikom.</s><s>Izumio je interferometrijski detektor gravitacijskih valova.</s><s>Član je Američke akademije umjetnosti i znanosti (od 1998.) i Nacionalne akademije znanosti SAD-a (od 2000.).</s><s>Za važan doprinos uporabi detektora LIGO (eng. Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory) i prvo izravno bilježenje gravitacijskih valova s B. C. Barishem i K. S. Thorneom dobio je Nobelovu nagradu za fiziku (2017.).</s>

<s>Gravitacijski valovi</s>

<s>Gravitacijski valovi ili gravitacijsko zračenje je poremećaj gravitacijskog polja, širi se poput valova.</s><s>Javlja se kod ubrzanja masa: eksplozija supernovih, obilaženja zvijezda u bliskome dvojnom sustavu i slično.</s><s>Kod nekih dvojnih zvijezda utvrđeno je da smanjenje ukupne orbitalne energije odgovara energiji koju odnose valovi.</s>

<s>Od četiriju poznatih osnovnih sila u prirodi, gravitacija je najslabija pa je u području atoma i molekula potpuno zanemariva prema elektromagnetskim i nuklearnim silama.</s><s>U svemirskim veličinama, gdje međusobno djeluju velike nakupine masa, međuzvjezdani plinovi, zvijezde, galaktike, gravitacija igra važnu ulogu.</s><s>Astronomska otkrića pulsara i kvazara i teorije o razvoju zvijezda stavljaju teoriju gravitacije pred nove probleme, kao što su pitanje stalnosti gravitacijske konstante tijekom vremena, mehanizam gravitacijskoga kolapsa koji uzrokuje energetsku degeneraciju zvijezda.</s><s>Kod gravitacijskoga kolapsa, sile zvjezdane gravitacije posve nadjačaju sile tlaka elektromagnetskog zračenja i zvijezda se sve više komprimira.</s><s>Nakon porasta gravitacije iznad neke veličine, zvijezda postane za promatrača nevidljiva (crna rupa), jer kvanti zračenja više ne mogu napustiti zvijezdu.</s><s>Za objašnjenje tih pojava može se pokazati nužnim da se u gravitacijskoj teoriji provede kvantizacija (kvantna mehanika).</s><s>Energija gravitacijskoga polja bila bi kvantizirana i širila bi se kroz polje u gravitacijskim valovima.</s><s>Kvant gravitacijskoga polja zove se graviton.</s>

<s>Otkriće gravitacijskih valova 
Dne 11. veljače 2016. znanstvenci okupljeni oko projekta LIGO (eng. The Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory) objavili su da su otkrili su do danas neotkrivene gravitacijske valove.</s><s>Prvo su zapazili 14. rujna 2015. par crnih rupa udaljenih 1,3 milijarde svjetlosnih godina, od koji je jedna imala masu veličine 29 Sunčevih masa (Sunce ima masu oko 2 ∙ 1030 kilograma), a druga 36 Sunčevih masa, raspoređenih na malenoj površini od nekoliko desetaka kilometara.</s><s>One su prvo kružile jedna oko druge da bi se konačno stopile u jednu (znači ukupna masa je bila 65 Sunčevih masa).</s><s>To je ujedno i prvi put da je potvrđeno postojanje dvojnog sustava crnih rupa.</s><s>Energija koja se stvorila tim spajanjem bila oko 50 puta veća od energija svih zvijezda koje se nalaze u vidljivom dijelu svemira.</s><s>Signal se rasprostirao na frekvenciji od 35 do 250 Hz.</s><s>Masa novostvorene crne rupe je oko 62 Sunčeve mase, a energija od 3 Sunčeve mase se rasprostirala svemirom u obliku gravitacijskih valova.</s><s>Signal je bio viđen s LIGO detektorima u Livingstonu (Louisiana) i Hanfordu (Washington), koji su udaljeni oko 3 000 kilometara, s razlikom od 0,007 sekundi zbog različitih kuteva između detektora i izvora.</s><s>Signal je došao iz južne strane nebeske sfere, otprilike iz smjera Magellanovih oblaka (dvije galaktike, Veliki Magellanov oblak i Mali Magellanov oblak).</s><s>Razina pouzdanosti da su viđeni signali gravitacijski valovi je 99,99994 %.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Njemački fizičari
Američki fizičari
Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku</s>

