Tivatska solila
<s>Tivatska solila smještena su u obalnom pojasu Tivatskog zaljeva (Boka Kotorska), Crna Gora, između rijeka Odoljenatica i Koločunja, Obuhvata stoljetnu bivšu solanu i uključuje podmorje Jankove vode.</s><s>Ovo područje nastalo je taloženjem sedimenta na slivu Široke rijeke i rijeke Koložun, kao i radom čovjeka koji je, uz pomoć sunca i vjetra, u bazenima sa morskom vodom dobijao so.</s>

<s>Polovina Solila pripada muljevitim bazenima sa nasipima maksimalne visine 15cm, koji se pune vodom iz mora, dok drugu polovinu čine uski bazeni i kanali sa močvarnom vegetacijom.</s>

<s>Istorija 
Solila se prvi put navode u knjigama kotorskih notara 1333. godine kao jedno od 4 zakonita mjesta za prodaju soli.</s><s>U drugoj polovini XVIII vijeka Mletačka republika je zabranila proizvodnju soli u manjim solanama na Jadranskoj obali.</s><s>Za vrijeme Austro-ugarskog perioda solana nije funcionisala.</s><s>Nova Solana, izgrađena za vrijeme Jugoslavije, radila je samo dvije sezone, 1963. i 1964.</s><s>Na evropsko tržište počela je dolaziti so iz sjeverno-afričkih solana, gdje su troškovi proizvodnje soli puno manji nego na sjevernim obalama Mediterana.</s><s>To je prouzrokovalo propadnje oko 200 manjih tradicionalnih solana, pa i solane na Solilima.</s><s>U dijelu ispod glavnog nasipa prema moru su ostaci kristalizacionih bazena i I grupe bazena koncentracije.</s><s>Sačuvani su čak i drveni kočići koji su služili za oplatu dovodnih kanala.</s><s>Drugi dio bazena bio je predviđen i na lokaciji Poćećište, prema aerodromu.</s>

<s>Ptice 
Od nekada brojnih obalnih močvarnih staništa na Mediteranu, danas su opstala samo rijetka.</s><s>Većinu njih zamjenile su plaže, marine i hoteli.</s><s>Na preostalim obalnim lagunama i vodenim staništima danas se okupljaju ptice močvarice na njihovom migracionom putu ka Africi i obratno.</s>

<s>Do danas je na Solilima registrovano oko 120 vrsta ptica od ukupno 330 vrsta koje se redovno mogu vidjeti u Crnoj Gori.</s><s>Prisustvo 11 vrsta iz „Aneksa I“ EU Direktive o zaštiti divljih ptica, dovoljno govore o značaju ovog područja za ornitofaunu Evrope.</s><s>Redovnim monitoringom bilježi se porast broja ptica koje se odmaraju i borave na Solilima, a samim tim broj novih vrsta se polako povećava.</s><s>U plitkoj morskoj vodi ispred Solila česti su kormorani, gnjurci, galebovi, baljoške i pojedine vrste pataka.</s><s>U plićacima redovno se hrane ptice šljukarice i više vrsta čaplji, od kojih siva, velika bijela i mala bijela čaplja se viđaju tokom cijele godine.</s>

<s>Zaštićeno područje 
Solila su 2008. godine zaštićena kao poseban (specijalni) rezervat prirode, radi očuvanja rijetkih, prorijeđenih i ugroženih biljnih i životinjskih vrsta, prevashodno ornitofaune i biljnih zajednica.</s><s>Ovaj florističko-faunistički rezervat, prvi je takve vrste na crnogorskoj obali i prvo zaštićeno područje na obali poslije 1968. godine kada je zaštićen veliki broj crnogorskih plaža.</s>

<s>Ovo područje predstavljaja jedno od posljednjih staništa halofitne vegetacije na istočnoj obali Jadrane, te jednu od ključnih tačaka na Jadranskom migratornom koridoru za ptice (Adriatic Flyway).</s><s>Solila su od 2009. godine IBA područje - područje od međunarodnog značaja za boravak ptica, kao i Emerald staništa Bernske konvencije.</s><s>Od 2013. godine rezervat Solila upisan je na listu močvara od međunarodnog značaja prema Ramsarskoj konvenciji.</s>

<s>Reference</s>

<s>Rezervati prirode u Crnoj Gori
Ramsarska područja u Crnoj Gori
Posebni rezervati u Crnoj Gori</s>

