Fudbalski rat
<s>Fudbalski rat (ili Nogometni rat), znan još i kao Stosatni rat (španjolski: La guerra del fútbol) bio je kratkotrajni rat između Salvadora i Hondurasa, koji se vodio 1969. godine.</s><s>Iako su uzroci sukoba bili mnogo dublji, rat se poklopio održavanjem kvalifikacijskih utakmica za FIFA Svjetsko prvenstvo 1970. između dviju reprezentacija, po čemu je rat i dobio ime; termin ratu dali su poljski novinar Ryszard Kapuściński i jamajčanski novinar Bob Dickens.</s><s>Rat je formalno započeo 14. srpnja 1969. godine, kada je Salvador napao Honduras, a završen je četiri dana kasnije, nakon što je Organizacija američkih država ispregovarala mirovni sporazum između dviju zemalja; službeni mir na snagu je stupio 20. srpnja 1969. godine.</s><s>Salvadorske trupe koje su ostale u Hondurasu konačno su se povukle početkom kolovoza.</s>

<s>Kontekst i uzroci</s>

<s>Iako naziv rata sugerira kako je uzrok bila nogometna utakmica, uzroci konflikta idu mnogo dublje, odnosno tiču se zemljišne reforme koja je bila u tijeku u Hondurasu, odnosno demografskih i imigracijskih problema u Salvadoru.</s><s>Iako je Honduras gotovo pet puta veći od Salvadora, populacija potonjeg je 1969. godine bila oko 40% veća (3,700,000 prema 2,600,000) nego u Hondurasu.</s><s>Početkom XX. vijeka, stanovnici Salvadora su počeli masovno emigrirati u Honduras, toliko da je do 1969. godine više od 300,000 Salvadoraca živjelo u Hondurasu; oni su tada sačinjavali oko 20% populacije Hondurasa.</s>

<s>Kao što je bio slučaj u većini centralnoameričkih zemalja, veliki zemljoposjednici i bogate tvrtke su bili vlasnici većine zemljišta u Hondurasu.</s><s>Ozloglašena United Fruit Company bila je vlasnik 10% zemljišta, što je prosječnom zemljoposjedniku praktički onemogućavalo konkurentnost na tržištu.</s><s>Godine 1966., United Fruit Company se udružila s velikim brojem drugih velikih kompanija i formirala Nacionalni savez poljoprivrednika i stočara Hondurasa (Federación Nacional de Agricultores y Ganaderos de Honduras, FENAGH); FENAGH je bila usmjerena protiv siromašnih, ali je imala i snažne antisalvadorske sentimente.</s><s>Grupacija je opetovano pritiskala tadašnjeg honduraškog čelnika, generala Oswalda Lópeza Arellana, da zaštiti prava bogatih zemljoposjednika.</s>

<s>Honduras je 1962. godine donio novi zakon o reformi zemljišta.</s><s>Reforma se provodila postepeno, a kada je 1967. godine bila u svojoj posljednjoj fazi, centralna vlast i općine su preotele većinu zemlje ilegalno okupirane od strane salvadorskih imigranata te ju preraspodijelili među rođenim Hondurašanima, sukladno zakonskim uvjetima.</s><s>Ova otimačina, koja je rađena neselektivno, stvarala je velike probleme mješovitim, honduraško-salvadorskim bračnim parovima, ali i salvadorskim radnicima, koji su masovno protjerivani iz zemlje.</s>

<s>Ovakav teror honduraške države prema salvadorskim imigrantima doveo je do značajnog porasta tenzija između susjednih zemalja.</s>

<s>Sukobi na nogometnim terenima</s>

<s>U jeku ovih poraslih tenzija, nogometne reprezentacije Hondurasa i Salvadora su u lipnju 1969. godine trebale igrati dvije kvalifikacijske utakmice za FIFA Svjetsko prvenstvo 1970. godine.</s><s>Prva utakmica odigrana je 8. lipnja 1969. godine u Tegucigalpi, a Honduras je pobijedio golom Leonarda Wellsa u 89. minuti utakmice; tokom utakmice je došlo do manjih sukoba među navijačima.</s>

<s>Uzvratna utakmica odigrana je tjedan dana kasnije, 15. lipnja 1969. godine, u San Salvadoru.</s><s>Salvador je uvjerljivo pobijedio u toj utakmici, a ovu je utakmicu popratilo još veće nasilje nego u Hondurasu.</s><s>Uz to, honduraški igrači su trpjeli zlostavljanje od strane Salvadoraca, koji su ih napali u hotelu te bacali na njih jaja i mrtve štakore; honduraški navijači su brutalno fizički napadani na stadionu, a Salvadorci su se otvoreno izrugivali honduraškoj himni i zastavi.</s><s>Kako je rekao tadašnji honduraški izbornik, Mario Griffin, njegovi su igrači bili sretni što su izgubili utakmicu i živi se vratili kući.</s>

<s>Iako je Salvador imao bolju gol razliku u dva susreta, tada su vrijedila pravila da se gledaju samo bodovi, tako da su Honduras i Salvador bili izjednačeni te se morala odigrati treća utakmica kako bi se znalo koja reprezentacija prolazi u posljednji kvalifikacijski krug, gdje je čekala reprezentacija Haitija.</s><s>Majstorica je zakazana za 27. lipnja 1969. godine u Ciudad de Méxicu, a mediji su zbog rastućih tenzija bili izrazito zainteresirani za utakmicu.</s><s>Salvador je na koncu pobijedio nakon produžetaka te izborio posljednji krug, gdje je na koncu dobio Haiti i kvalificirao se na prvenstvo.</s>

<s>Ipak, ova posljednja utakmica ostala je značajnija po svojim političkim implikacijama te se često citira kao prvi "ratni sukob" između dviju zemalja, koji će kulminirati niti mjesec dana kasnije.</s><s>Naime, na sam dan treće utakmice, Salvador je raskinuo sve diplomatske odnose s Hondurasom, navodeći kako je preko 10,000 Salvadoraca bili prisiljeno napustiti Honduras između druge i treće utakmice te kako honduraške vlasti sustavno ignoriraju zločine koji se događaju prema njihovim državljanima.</s><s>Nogometaši su tako na terenu "ratovali" za svoje države, a cjelokupna atmosfera na terenu, ali i na tribinama potakla je poljskog novinara, Ryszarda Kapuścińskog, da cijelom sukobu da ime "Nogometni rat".</s>

<s>Iako dvije države još uvijek nisu ratovale u ovom trenutku, vojska Salvadora će već 14. srpnja 1969. godine napasti Honduras.</s>

<s>Rat</s>

<s>Oružani sukob, kao eskalacija rastućih tenzija, izbio je u kasnim popodnevnim satima 14. srpnja 1969. godine.</s><s>Ratno zrakoplovstvo Salvadora je, koristeći civilne avione s dodanim eksplozivima, upalo u Honduras te bombardiralo unaprijed dogovorene ciljeve, među kojima je bio i međunarodni aerodrom Toncontín; gađanje aerodroma onemogućilo je brzu reakciju honduraške avijacije.</s><s>Brojčano nadmoćnija kopnena vojska Salvadora ubrzo je krenula prema Hondurasu, preuzevši kontrolu nad dvjema velikim cestama koje su povezivale susjedne države.</s><s>Salvadorska invazija imala je tri glavna smjera, a to su bili Chalatenaško bojište, Sjeverno bojište i Istočno bojište.</s><s>Chalatenaško bojište trebalo se voditi na sjeverozapadu zemlje, međutim radilo se o strateškom i rezervnom bojištu, koje bi bilo aktivirano samo u slučaju honduraškog prodiranja u Salvador, što se nikada nije dogodilo; Sjeverno i Istočno bojište su bili aktivni do kraja sukoba te su sačinjavali okosnicu salvadorskog prodora.</s>

<s>Uhvativši svoje susjede nespremnima, Salvadorci su inicijalno brzo napredovali.</s><s>Do poslijepodneva 15. srpnja, honduraška vojska se povukla više od osam kilometara.</s><s>Središte departmana Ocotepeque, grad Nuevo Ocotepeque, ubrzo je pao zajedno s osam drugih gradova tako da je salvadorska vojska u vrlo kratkom periodu došla do pozicije iz koje je bez problema mogla gađati Tegucigalpu.</s><s>Međutim, taj uspješan prodor nije trajao dugo.</s>

<s>Dobivajući pomoć u obliku naoružanja od strane nikaragvanskog diktatora Anastasija Somoze Debaylea, Honduras je ubrzo krenuo u kontranapad.</s><s>Tokom jutra 16. srpnja, honduraški bombarderi su napali zračnu bazu Ilopango u Salvadoru; iako su salvadorske protuzračne snage odbile dio bombardera, šteta je ipak učinjena.</s><s>Honduraški bombarderi su tada dobili novu misiju, da bombardiraju luku Acajutla, gdje su se nalazile glavne salvadorske naftne rezerve.</s><s>Do kraja dana, gusti dim se širio uzduž salvadorske obale, što je bila posljedica honduraškog bombardiranja.</s>

<s>Zanimljivo je kako su obje strane koristile avione iz Drugog svjetskog rata.</s><s>Tokom 17. srpnja došlo je do velikog zračong dvoboja između dvaju ratnih zrakoplovstava, tokom kojih je honduraški pilot Fernando Soto oborio tri salvadorska aviona.</s><s>No, unatoč honduraškom kontranapadu, zaključno sa 17. srpnjom 1969. godine, salvadorska je vojska bila u osjetno boljem položaju.</s>

<s>Primirje</s>

<s>Strahujući da bi bolje pozicionirani Salvador ipak mogao napasti Tegucigalpu, Honduras je uputio apel Organizaciji američkih država da intervenira.</s><s>OAD je već 15. srpnja održala hitnu sjednicu na kojoj je zahtijevala trenutni prekid vatre te povlačenje svih salvadorskih trupa iz Hondurasa.</s><s>Salvador je nekoliko dana uspješno odolijevao pritisku, tražeći prethodno da Honduras nadoknadi štetu salvadorskim državljanima izloženim napadima te da osigura sigurnost preostalih državljana u Hondurasu.</s><s>Prekid vatre dogovoren je u noćnim satima 18. srpnja; isti je stupio na snagu 20. srpnja 1969. godine, mada su salvadorske trupe ostale unutar granica Hondurasa.</s>

<s>Salvador je uspješno odolijevao pritiscima za povlačenje vojske sve do 29. srpnja, kada je konačno popustio te naredio povlačenje svojih trupa početkom kolovoza 1969. godine.</s><s>Salvador je popustio nakon što je OAD zaprijetila ekonomskim sankcijama.</s><s>Nogometni rat trajao je tek četiri dana i bio je lokalnog značaja, međutim bit će potrebno više od desetljeća da dvije susjedne zemlje konačno normaliziraju odnose i uspostave potpuni mir.</s>

<s>Povlačenje</s>

<s>Salvador je konačno povukao svoju vojsku 2. kolovoza 1969. godine i to tek nakon što je predsjednik Fidel Sánchez Hernández dobio garancije od Hondurasa da će salvadorski državljani dobiti adekvatnu zaštitu u Hondurasu.</s><s>Sánchez Hernández je od Hondurasa tražio i reparacije za nanesenu štetu, međutim Honduras nikada nije pristao na taj zahtjev.</s><s>Uz to, ranije spomenute prijetnje sankcijama od strane OAD-a imale su određeni utjecaj na salvadorsku odluku.</s>

<s>Posljedice</s>

<s>Unatoč kratkom trajanju rata, obje strane su pretrpjele nesrazmjerno velike posljedice.</s><s>Gotovo 300,000 Salvadoraca je prisilno relocirano, dobar dio kojih je bježao iz ratom pogođenog Hondurasa, mada u matičnoj zemlji nisu dočekani reširenih ruku; uglavnom su se morali brinuti sami za sebe, a država im je pomagala malo ili nikako.</s><s>U godinama nakon rata, sve veći broj Salvadoraca se vratio u matičnu zemlju, gdje su naišli na siromaštvo i prenapučenost.</s>

<s>Na strani Salvadora bilo je između 700 i 900 mrtvih, uglavnom civila, dok je Honduras pretrpio između 1,000 i 2,000 žrtava, od kojih je oko 250 bilo vojno osoblje; ostalo su bili civili.</s><s>Kako je većina rata vođena na teritoriju Hondurasa, došlo je do ratnih razaranja u kojima je nekoliko tisuća ljudi ostalo bez domova.</s><s>Trgovina između Salvadora i Hondurasa je praktički obustavljena, a došlo je i do zatvaranja granica.</s><s>Gospodarstva obaju zemalja uvelike su propatila zbog rata, što je ugrozilo američki plan o stvaranju zajedničkog tržišta u Centralnoj Americi, čija je realizacija nakon rata bila odgođena čak 22 godine.</s>

<s>I dok je Oswaldo López Arellano ostao na vlasti u Hondurasu kao diktator i nakon rata, Salvador je ušao u vrlo turbulentno razdoblje svije historije.</s><s>Dok su obje vojske, logično, pojačale svoje vojske, u Salvadoru je vojska infiltrirala i političke sfere, što je dovelo do pojačane represije i obustavljanja procesa postepene demokratizacije koji je u zemlji započeo tokom 60-ih godina.</s><s>Socijalni nemiri ubrzo su zahvatili zemlju, a isti su 1979. godine kulminirali građanskim ratom.</s>

<s>Mirovni sporazum i granični sporazum</s>

<s>Jedanaest godina nakon završetka rata, Salvador i Honduras su 30. listopada 1980. godine potpisali službeni mirovni sporazum; potpisnici su bili ministri vanjskih poslova dviju zemalja, Fidel Chávez Mena (Salvador) i César A. Elvir Sierra (Honduras).</s><s>Osim što je figurirao kao mirovni, sporazum je sadržavao i odluku dviju zemalja da granične sporove oko zaljeva Fonseca i pet područja na kopnu prepuste odluci Međunarodnog suda pravde.</s><s>Sud je 1992. godine presudio mahom u korist Hondurasa, a dvije zemlje su 1998. godine potpisale demarkacijski sporazum kojim je implementirana odluka suda; Honduras je dobio oko 374.5 km novog teritorija na kopnu, dok je u zaljevu Fonseca Tigrov otok dodijeljen Hondurasu, a otoci Meanguera i Meanguerita dodijeljeni Salvadoru.</s>

<s>Ipak, unatoč presudi i sporazumu, teritoriji su i dalje ostali predmet spora.</s><s>U ožujku 2012. godine, predsjednici Porfirio Lobo Sosa (Honduras), Otto Pérez Molina (Gvatemala) i Daniel Ortega (Nikaragva), dogovorili su kako će zaljev Fonseca biti proglašen mirovnom zonom; predstavnici Salvadora nisu bili na sastanku, ali su pristati sudjelovati u tripartitnoj komisiji koja je do ožujka 2013. godine trebala riješiti sporove.</s><s>Komisija se posljednji puta sastala u prosincu 2012. godine, a o njezinom uspjehu svjedoči činjenica da su Honduras i Salvador u ožujku 2013. godine izmijenili pisma u kojima upozoravaju na vojnu intervenciju.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
Armstrong, Robert and Janet Shenk. (1982).</s><s>El Salvador: The Face of a Revolution.</s><s>Boston: South End Press.</s><s>Diamond, Jared. (2012).</s><s>The World Until Yesterday.</s><s>New York: Viking.</s><s>Durham, William H. (1979).</s><s>Scarcity and Survival in Central America: Ecological Origins of the Football War.</s><s>Stanford: Stanford University Press.</s><s>Kapuscinski, Ryszard. (1990).</s><s>The Soccer War.</s><s>Translated by William Brand.</s><s>London: Granta Books.</s><s>Skidmore, T., and Smith, P. (2001).</s><s>Modern Latin America (5th edition).</s><s>New York: Oxford University Press, pg.</s><s>343.</s><s>Walzer, Michael. (1977).</s><s>Just and Unjust Wars.</s><s>New York: Basic Books.</s>

<s>Vanjske veze 
Salvador-Honduras War, 1969 
Soccer War 1969
El Salvador vs Honduras, 1969: The 100-Hour War
Land, Island and Maritime Frontier Dispute (El Salvador/Honduras: Nicaragua intervening) , International Court of Justice case registry
Application for Revision of the Judgment of 11 September 1992 in the Case concerning the Land, Island and Maritime Frontier Dispute (El Salvador/Honduras: Nicaragua intervening) (El Salvador v. Honduras) , International Court of Justice case registry</s>

<s>Historija Salvadora
Historija Hondurasa
Hladni rat
Moderni ratovi
1969</s>

