Teorije o seobi Slavena
<s>Teorije o seobi Slavena nastale su na osnovu interpretacije mnogobrojnih istoričara djela De administrando imperio (DAI )</s>

<s>Istorijski kontekst 
 Vizantija kao nastavljač Rimskog carstva na njegovom istočnom dijelu u VI stoljeću nastavlja svoje urušavanje.</s><s>Sjeverno od Save i Dunava su skupine različitih naroda sa stalnom težnjom za prodorom na teritoriju Vizantije.</s><s>Avari osnivaju državu, Avarski kaganat, i šire teritoriju do grčkih luka.</s><s>Krajem VII stoljeća prodiru Bugari i osnivaju državu.</s><s>Vizantija pobjeđuje Avare 626 kod Carigrada i uz pomoć Slavena protjeruje ih u Panoniju.</s><s>Propada prvi Avarski kaganat, ali država i dalje ostaje na velikom prostoru Panonije.</s><s>Franačko carstvo krajem VIII stoljeća ruši Avarsku državu i dolazi na zapadne granice Vizantije.</s><s>Na prostoru avarske države ostaje veliki broj manjih političko-teritorijalnih jedinica, Sklavinija, u različitim odnosima prema glavnim nosiocima navedenih zbivanja: Vizantiji, Bugarskoj i Franačkom carstvu.</s>

<s>Seoba Slavena 
Sloveni, koji su živeli iza karpatskih gora i od Visle do Azovskog Mora, javljaju se u vizantijskim izvorima (Pseudo-Cezar Nazijanski, Prokopije,..) sa svojim imenom  kad su došli na domak vizantijskih granica, potisnuti iz svoje postojbine od raznih naroda u opštim seobama tih vremena.</s><s>Ime Slověninъ dolazi od korena wleu - κλυζω - cluere, i označava ljude, koji žive oko rijeka.</s><s>Radi ovisnosti od tih zavojevačkih naroda slovensko je narodno ime kod mnogih zapadnih pisaca dovedeno u etimološku vezu sa latinskim nazivom robova: Slověninъ- Sclavanus- Sclavus.</s>

<s>U oskudici svoje vojske, Vizantinci su tražili pomoći i u tih plemena, koja su delomično prelazila Dunav i postajala njihovi podanici.</s><s>U vizantiskoj vojsci protiv Perzije bilo je ne samo slovenskih i antskih vojnika, nego i zapovednika.</s><s>Kad se vizantiska vojska prebacila u Italiju, ratujući sa Istočnim Gotima, prešli su Slaveni preko granice u većim gomilama.</s><s>Poslije Gotskog poraza kod Tagina 552. prestaju za neko vreme i upadi Slovena i drugih naroda s Dunava.</s>

<s>U to vreme dolaze na vizantiske granice Avari ili Obri, još jedno novo azisko pleme, koje će nekoliko vijekova biti jedno od najvažnijih u historiji srednje Evrope.</s><s>Oni su oko sebe okupili zaostala hunska plemena, Bugare, Slavene i Gepide.</s><s>Sve do opsade Carigrada Slaveni će učestvovati u osvajanjima, pljačkama i razaranjima za račun vladajućih Avara. .</s>

<s>Seoba Srba i Hrvata u DAI 
Vizantijski car i pisac Konstantin VII Porfirogenet (944 – 959) u svom djelu O upravljanju carstvom (DAI ) posvetio je 8 poglavlja (29 – 36)  Južnim Slavenima i njihovom doseljavanju u rimsku provinciju Dalmaciju.</s><s>Prve seobe Srba i Hrvata na Balkansko poluostrvo počele su za vreme cara Iraklija, u vrijeme, kad su Avari već bili zauzeli Dalmaciju i opustošili je.</s><s>Poslije opsade Carigrada 626. i poraza Avara, car je krenuo u potiskivanje Avara sa Balkana.</s><s>S njegovim odobravanjem Hrvati su došli na jug  sa sjevera, iz Bijele Hrvatske, gde su im Srbi bili najbliži susjedi.</s><s>Uz  pomoć Vizantije, u akciji širokih razmjera, Hrvati su potisnuli Avare koji će od tada uglavnom ostajati u Panoniji. 
.</s>

<s>Najzanimljiviji i svakako najpoznatiji dio u hrvatskoj tradiciji je legenda o dolasku sedmero braće i sestara Tuge, Buge, Klukasa, Lobelosa, Kosentzesa, Muhla i Hrobatosa koji su došavši u Dalmaciju pokorili Avare te se tamo naselili.</s><s>Prema ovakvoj, slavenskoj tradiciji, Hrvati nisu imali razloga prouzročiti rušenje Salone i velikog broja drugih gradova, već se prikazuju kao osloboditelji Dalmacije od Avara.</s>

<s>Za Srbe Porfirogenet navodi priču o njihovom dolasku iz Bijele Srbije (Bojke) do Soluna.</s><s>Poslije nekog vremena vratili su se preko Dunava, gdje dobivaju dozvolu za ponovno naseljavanje.</s><s>Car im je dao od Avara opustošene zemlje koje će postati poznate kao: Raška, Duklja, Neretljanska Krajina (Paganija), Zahumlje, Travunija i Konavlje.</s><s>Za Srbe se ne veli, da su se borili protiv Avara, nego da su došli posle njihova potiskivanja preko Dunava.</s><s>Njihova područja neposredno graniče sa oblastima, gde je bila avarska vlast i predstavljaju branu za nova avarska prodiranja. .</s>

<s>Analiza samog djela DAI 
Analizu  DAI, sa posebnim naglaskom na savremene izvore onog vremena, koji su poslužili Konstantinu u njegovom pisanju, uradio je Tibor Živković.</s><s>Pojedine sličnosti i razlike u DAI Živković tumači činjenicom da se pisac koristio različitim izvorima, dobrim dijelom na latinskom jeziku, nastalim u Vatikanu.</s><s>Danas je upravo taj izvor kojim se car služio za pisanje poglavlja 29.  – 31. izgubljen.</s><s>Autor ovog djela bio je Anastazije Bibliotekar, najobrazovanija i najutjecajnija osoba tadašnjeg Zapada, i isti autor preveo je djelo na grčki jezik.</s><s>U tom prevođenju mnogi pojmovi gube izvorno značenje i mijenjaju smisao teksta (ekumenski, teritorija, kneževina, kraljevstvo, naselje, grad, selo,...).</s>

<s>Razlog za različitu upotrebu ovih pojmova trebao bi se tražiti i u činjenici da su  poglavlja 29.  – 31. ustvari bila samo nacrti, sačinjena od manje više sirovog materijala iz različitih izvora, pripremljena za detaljniju elaboraciju.</s><s>Za urednike De administrando imperio na engleskom jeziku, Jenkinsa i Moravcsika, jedno je bila teritorija (engl. territory), različita od zemlje (engl. land, grč. χωρα), iako nisu ponudili trag i objašnjenje kada su koji izraz upotrijebili.</s><s>Na kraju su došli prevodi na slavenske jezike.</s>

<s>Teorije o seobi Slavena 
Poglavlja 29-32 bila su najvažniji izvor u proučavanju srednjovjekovne istorije balkanskih prostora.</s><s>Istorijska nauka nije jedinstvena u ocjeni i tumačenju događaja, te su etnogeneza slavenskih naroda  i proces seobe na područja Balkanskog poluostrva još uvijek nerazjašnjene teme.</s><s>Na osnovu informacija iz DAI, danas u historiografiji  postoji veliki broj interpretacija, koje su se pretvorile u hipoteze i teorije.</s>

<s>Ferdo Šišić 
Šišić smatra da su se Hrvati na Balkan doselili u 7. stoljeću, kao dio velikog broja slavenskih plemena.</s><s>Ranije „autohtono“ stanovništvo većinom je istrijebljeno i stjerano uglavnom u obalne krajeve i na ostrva.</s><s>U ostatku 7. te u 8. stoljeću Slaveni žive na svoj tradicionalni način, u manjim skupinama sa županima na čelu.</s><s>U drugoj  polovini 8. stoljeća javljaju se prve slavenske kneževine, dijelom pod uticajem tada  povećanog interesa Bizanta za Dalmaciju nakon pada Ravenskog egzarhata te obnove crkvene organizacije u Dalmaciji pod vodstvom Ivana Ravenjanina.</s><s>Na prijelazu 8. u 9. stoljeće Hrvatska potpada pod vlast Franaka, pod čijim će snažnim utjecajem biti i kroz veći dio 9. stoljeća.</s><s>Nada Klaić 
Nada Klaić zastupala je tezu o dvostrukoj seobi  – prvo su se doselili Slaveni s Avarima prilikom osvajanja Salone oko 614. godine, a nedugo zatim i Hrvati, nešto prije avarskog napada na Konstantinopol 626. godine.</s><s>Po naseljenju, Hrvati stvaraju državu, u kojoj su nadređeni brojnijim Slavenima, a koja se dolaskom Franaka na početku 9. stoljeća pretvara u kneževinu.</s><s>Osim u obalnim krajevima, Slaveni i Hrvati  nisu mnogo toga  preuzeli iz antičke baštine, a u unutrašnjosti suživot s preživjelim ranijim stanovništvom uglavnom teče mirno.</s>

<s>Nada Klaić kasnije odbacuje vlastitu tezu i prihvata tezu o dolasku Hrvata krajem 8. stoljeća.</s><s>Umanjujući pouzdanost Porfirogenetova teksta, naglasak također stavlja na 30. poglavlje  DAI , smatrajući da priča o petero braće i dvije sestre pokazuje da doseljeni Hrvati nisu bili mnogobrojni.</s><s>Oni su pod vodstvom Franaka sudjelovali u ratovima protiv Avara te na početku 9. stoljeća iz Karantanije dolaze u Dalmaciju i preuzimaju područje koje su do tada držali Avari, a pretežno je naseljeno Slavenima  još od 7. stoljeća.</s>

<s>Lujo Margetić 
Lujo Margetić smatra da nije bilo nikakvih seoba kroz avarski teritorij, zbog čvrste avaro-slavenske vlasti na cijelom području Panonije.</s><s>Seoba Hrvata u Dalmaciju dogodila se tek na samom kraju 8. stoljeća,  po nalogu Franaka i u njihovu korist u ratovima protiv Avara.</s><s>Ta seoba je zapravo ušla u 30. poglavlje  DAI, kao narodna predaja.</s><s>Međutim, autor s vremenom mijenja svoje teze i u najnovijim se radovima oslanja na sličnost imena bugarskoga vladara Kuvrata (Krovata) i imena Hrvata.</s><s>Smatra kako su Hrvati (Hrovati) bili Krovatove pristaše (naziva ih "Krovatovci"), čete koje su  po njegovom nalogu izvršile prevrat unutar Avarskog Kaganata oko 630. godine te proširile vlastiti utiecaj.</s><s>Uskoro su postavljeni kao graničari na rubovima Kaganata.</s><s>Tako objašnjene (Proto)Hrvate smatra turkijskim konjaničkim plemenom te na kraju umanjuje važnost velike seobe uopšte.</s>

<s>Mladen Ančić 
Mladen Ančić smješta dolazak Hrvata u Dalmaciju na kraju 8. stoljeća kao dio planiranog franačkog raseljavanja i naseljavanja velikih slavenskih ratničkih skupina u vrijeme rata protiv Avara.</s><s>Navodi kako su Franci kao saveznike angažirali različita slavenska plemena (Hrvati, Srbi, Oboriti), koja su živjela na istočnom rubu franačke države.</s><s>Nedugo zatim javljaju se te skupine i dalje na jugoistoku.</s><s>Tezu potkrijepljuje i sa sličnostima u toponimiji (Daleminzi/Dlamočani – Glamoč; Hliuno – Livno) u današnjoj Bosni i Hercegovini).</s><s>Brojni arheološki nalazi karolinške provenijencije također bi odražavali doseobu u kontekstu rata protiv Avara.</s><s>Hrvati  uskoro šire svoju vlast kako na ranije doseljene slavenske skupine (prisutne od ranog 7. stoljeća), tako i na ostale iz "franačkog" doseobenog vala, te time poništavaju njihov samostalni  politički identitet.</s><s>Ančić ranosrednjovjekovne etničke skupine  promatra kao više ili manje privremene saveze ratničkih skupina a nikako "hrvatski narod" u ranosrednjovjekovnom kontekstu.</s><s>Tek će nova elita biti ključna u transformaciji osnovnih zajednica u države (kneževine pa zatim i kraljevine).</s><s>Pri tome su mitovi o porijeklu samo  jedno od sredstava legitimacije vlasti.</s><s>Neven Budak 
Neven Budak zastupa tezu o dolasku slavenskog stanovništva u Dalmaciju u 7. S toljeću, a nikako o dolasku etnički definisanog naroda.</s><s>Tek nakon toga dolazi do hrvatske etnogeneze u slavenskom kontekstu i razvoju etničkih identiteta na području Dalmacije i južne Panonije u ranom srednjem vijeku.</s><s>Budak  dokazuje postojanje nekoliko razina identiteta na području ranosrednjovjekovne Dalmacije, od osnovnog dalmatinskog, preko romanskog i slavenskog  pa do manjih pojedinačnih identiteta koji se u pisanim izvorima javljaju tek od sredine 9. ili u 10. stoljeću.</s><s>Ivan Mužić 
Ivan Mužić je najpoznatiji predstavnik varijante autohtono-gotskog modela o porijeklu Hrvata.</s><s>Vrijeme doseobe ne predstavlja osobit problem autorima koji zastupaju neku od  takvih teorija.</s><s>Autohtono stanovništvo je isključivi nosilac odnosa unutar ranosrednjovjekovne Hrvatske, pa bilo kakva doseoba i u bilo koje vrijeme nije više igrala ulogu u etnogenezi Hrvata.</s><s>Ako je seobe i bilo, ona se mogla odvijati sa juga na sjever.</s>

<s>Austrijski izvori 
Otto Kronsteiner je odbacio podatke iz 30. poglavlja  DAI  koji govore o seobi iz sjeverne  pradomovine, Bijele Hrvatske, kao i navode o istoj zemlji iz  Nestorove kronike.</s><s>Smatrao je da  je ona fantastična zemlja za koju ne  postoje dokazi.</s><s>Umjesto toga, težište je stavio na samo ime Hrvata te imena petero braće i dvije sestre koji se navode u  DAI , a za koja je smatrao da su turkijskoga, odnosno avarskoga porijekla.</s><s>Zaključio je da su Hrvati izvorno bili avarski gornji sloj, koji se tokom 7. i 8. stoljeća pomiješao sa slavenskim plemstvom i preuzeo njihov jezik.</s>

<s>Walter Pohl razrađuje tezu o Hrvatima kao izvorno avarskome gornjem društvenom sloju.</s><s>Smatra da priča o seobi iz 30.  poglavlja  DAI  predstavlja hrvatsku origo gentis, koja je služila za čuvanje međusobnog osjećaja pripadnosti istoj skupini te da u njoj ne treba tražiti "istorijsku istinu".</s><s>Ukazujući na stepsko porijeklo Hrvata, smatra da se ne radi o čitavom narodu, već radije o ratničkim slojevima koji su prvenstveno bili u službi Avara.</s><s>Hrvatsko bi ime tako u 7. i 8. stoljeću bilo društvena, a ne etnička, oznaka, možda i  počasni naslov, koji se odnosio na ratničke skupine koje su kontrolirale potčinjeno stanovništvo na periferiji kaganata.</s><s>Tek propašću Avarskog Kaganata oni su se mogli osamostaliti i uz podršku Franaka stvoriti veću političku jedinicu.</s><s>Proces hrvatske etnogeneze koja se odvijala u 9. stoljeću obuhvatio  bi tada i brojne manje slavenske skupine koje su na  području Dalmacije živjele od 7. stoljeća pod vlašću pojedinačnih župana.</s>

<s>Salmedin Mesihović 
Nakon urušavanja I Avarskog kaganata upravno-teritorijalne zajednice, i doseljeničke i starosjedilačke, južno od Save, uglavnom se osamostaljuju, jačajući svoju političku individualnost što je neminovno vodilo i oblikovanju i zasebnih autohtonih narodnosnih fenomena, posebno nakon novog doseljeničkog vala koji su predvodili Srbi i Hrvati.</s><s>Jedan takav proces od VII stoljeća počinje se odvijati sa jezgrom na prostoru srednje Bosne.</s><s>Bosanski banat morao je biti osnovan još u vrijeme I Avarskog kaganata kao njegova upravno-teritorijalna jedinica, jer je ta jedinica zadržala avarsko nominiranje, kao što su ban-banat, župan-županija.</s><s>U suprotnom, teško bi bilo shvatiti da je upravna jedinica naknadno preuzela avarsko nominiranje.</s><s>Ova upravna jedinica nastala je na temeljima antičkog upravno-administrativnog sistema uključujući i preuzimanje imena za tu jedinicu, iz kojeg se razvilo savremeno bosansko ime.</s>

<s>Istu teoriju o Bosni zastupa i Nada Klaić.</s>

<s>Hakija Zoranić 
Jednoetnička zajednica Bošnjana je simbioza Južnih Slavena i Avara sa jedne strane, te nakon predhodne asimilacije dijelom romaniziranih dijelom neromaniziranih Ilira i Romana sa druge strane, na teritoriji slivova Bosne, Vrbasa, Sane, Neretve, i po jedne polovine sliva Drine i Une.</s><s>Simbioza je počela 796. godine, nakon propasti Avarskog kaganata.</s><s>Na tlu današnje Bosne i Hercegovine nije se formiralo ni jedno drugačije etničko jezgro osim Bošnjana.</s>

<s>Tibor Živković 
Bosna je spomenuta u De conversione Croatorum et Serborum'' kao teritorija (territorium) u kojem se nalaze dva grada koja su pripadala crkvenoj organizaciji Rimske crkve.</s><s>Grad Dekatera bio je na čelu crkvene organizacije, a Desnik je bio jedina parohija te crkve.</s><s>Iz toga proizilazi da, ako je Bosna imala sopstvenu crkvenu organizaciju, onda se mora pretpostaviti da je ona također bila i posebna kneževina prije 822. godine, na sličan način kao i Hum, Travunija, Konavli, Moravija, Duklja, Paganija, Hrvatska i Srbija.</s><s>Postanak srednjovjekovne bosanske države treba smjestiti najranije u period oko 950. (mogući nemiri u Srbiji nakon smrti arhonta Časlava) i najkasnije 1018 (nakon Vizantijskog zaposjedanja Balkana i posljedica ovog novog vizantijskog administrativnog sistema).</s>

<s>Godine 1040, tokom ustanka Stjepana Vojislava iz Duklje protiv Vizantije, car je naredio raškom županu, bosanskom banu i zahumskom knezu da skupe svoje vojske protiv pobunjenika.</s><s>Ovo znači da je već do 1040.</s><s>Bosna bila samostalna država pod nominalnim sizerenstvom Bizanta.</s>

<s>Arheologija 
Prema arheološkim nalazima i antropološkim analizama može se s popriličnom sigurnošću tvrditi da je doseljavanja stanovništva na područje nekadašnje rimske provincije Dalmacije tijekom ranoga srednjeg vijeka bilo.</s><s>Datiranje toga doseljavanja  je problematičnije i morat će za sada ostati otvoreno.</s><s>Koliki god bio izvorni broj do sada zabilježenih i istraženih paljevinskih grobova i grobalja, sigurne osnove za njihovu dataciju  prije kraja 7. stoljeća za sada, čini se, nema.</s><s>To ne znači da već i tada nije bilo doseljavanja određenih skupina, bilo iz udaljenijih, bilo iz bližih  područja, no veću doseobu o kakvoj se tradicionalno govori, arheologija trenutno teško može dokazati.</s>

<s>Literatura 
 Ferdo Šišić, Zagreb, 1925. [pretisak 1991.], str. 236-265.</s><s>-Povijest Hrvata u vrijeme narodnih vladara
 Nada Klaić, Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku, 2. izd., Zagreb, 1975., str. 133-140 
 Nada Klaić, Najnoviji radovi o 29, 30. i 31. poglavlju u djelu De administrando imperio cara Konstantina VII
 Nada Klaić, "O problemima stare domovine, dolaska i pokrštenja dalmatinskih Hrvata",  ZČ , 38/4, 1984., str. 253-264;
 Mladen Ančić , "The Waning of the Empire.</s><s>The Disintegration of Byzantine Rule on the Eastern Adriatic in the 9th Century",  HAM , 4, 1998., str. 16; 
 Mladen Ančić, "U osvit novog doba: Karolinško carstvo i njegov jugoistočni obod"
 Neven Budak (ur.), Etnogeneza Hrvata, Zagreb, 1995., str. 73-78; Isti, "Hrvati u ranom srednjem vijeku", str. 49-57;
 Otto Kronsteiner, "Gab es unter den Alpenslawen eine kroatische ethnische Gruppe?", Wiener slavistisches  Jahrbuch, 24, 1978., str. 137-157.</s>

<s>Reference</s>

<s>Historija Slavena
Srednjovjekovna Bosna i Hercegovina
Povijest Hrvatske
Istorija Srbije u srednjem veku</s>

