Stari grad Maglaj
<s>Stari grad Maglaj je tvrđava u dolini rijeke Bosne, Bosna i Hercegovina.</s>

<s>Nastao je u XIV st., na vrletnoj i strmoj magmatskoj stijeni, nad desnom obalom Bosne.</s><s>Sadašnji izgled stari grad je dobio u tursko doba, tek u XVIII st.</s>

<s>U grad se nije ulazilo sa sjeverne strane kao danas, nego sa zapadne, stazom koja je dolazila sa južne strane, iz Zagrađa, odakle se penjala preko visoke stijene do grada.</s><s>Put, usječen u stijenu, širok 2,5 do 3 m, djelimično je uništen poslije II sv. rata radom kamenoloma.</s><s>Neprijatelj koji bi pokušao da ovim putem priđe gradu imao je desnu stranu potpuno nezaklonjenu, a to je na onom strmom terenu iznad Bosne, za branitelje koji su kroz kruništa na bedemima lako mogli držati ulaz pod vatrom strijela, predstavljalo veliku prednost.</s>

<s>Maglajska tvrđava je u osnovi sačuvala svoje srednjovjekovno jezgro, ali se vremenom pretvarala i u tvrđavu novoga doba.</s><s>Godine 1878.,izgubivši svaki vojnički značaj, napušten je kao vojno-odbrambena starina.</s><s>Prepušten zubu vremena, grad je nakon toga sve više propadao.</s>

<s>Grad je temeljitije popravljen još 1782. dok su svi kasniji zahvati bili skromni i parcijalni.</s><s>Konačno 1962. godine Zavod za zaštitu spomenika kulture SR BiH u saradnji sa SO Maglaj osigurao je sredstva i pristupio detaljnom arheološkom ispitivanju i sanaciji grada.</s><s>Ispitivanjem se nije mogao utvrditi kontinuitet od rimskih ili čak prethistorijskih vremena, kao što je slučaj sa brojnim gradovima koji su se razvili upravo na mjestima prethistorijskih gradina.</s>

<s>U predvorju maglajskog starog grada (gradine) stoji dobro očuvana sahat-kula, koja je iskucavala sate po srednjoevropskom vremenu.</s><s>Kako je ovaj objekat izgrađen na litici, to mu je prednja strana nešto viša od suprotne.</s><s>U horizontalnom presjeku ta je kula kvadrat sa stranicom od 3,07 m; visina prednje strane je 17,10 m, a suprotne 14,77 m.</s>

<s>Literatura 
 Ivo Bojanovski, Stari grad Maglaj, Naše starine, X, Sarajevo, 1962. i 1963., str. 61. i 62</s>

<s>Vanjski linkovi</s>

<s>M
Maglaj
Usora i Soli</s>

