Relativnost istovremenosti
<s>U fizici, relativnost istovremenosti je koncept da udaljena istovremenost (zbivanje dva prostorno odvojena događaja u isto vreme) nije apsolutna, već ovisi o referentnom okviru promatrača.</s>

<s>Shvatanje da proticanje vremena ne zavisi od kretanja, odnosno da je vreme apsolutno, vekovima je vladalo u klasičnoj mehanici.</s>

<s>U teoriji relativiteta, vreme više nije linearno već razgranato, što znači da u nekim slučajevima za dva vremenska trenutka ne možemo kazati niti da su jednovremeni niti da jedan od njih prethodi drugom.</s><s>Vreme je time prestalo da bude nešto što na jedinstven način obuhvata sve događaje i umesto toga je postalo lokalno, nerazdvojno povezano s mestom događanja.</s>

<s>Posebna teorija relativnosti dokazuje da vreme predstavlja četvrtu koordinatu vreme-prostora i uslovljeno je kretanjem.</s>

<s>Klasično shvatanje</s>

<s>Isak Njutn je uveo koncept apsolutnog prostora i vremena svojim delom Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica.</s><s>Prema Njutnu, vreme i prostor su nezavisni aspekti objektivne stvarnosti:</s>

<s>Njutn je smatrao da prostor i vreme postoje po sebi, nezavisno od sveta koji u njima postoji, i postojali bi i da fizički svet uopšte ne postoji.</s><s>Prema Njutnu, koji je to shvatanje preuzeo od svog učitelja i neoplatoničara Isaka Baroua, sve su karakteristike vremena date a priori.</s>

<s>Relativističko shvatanje</s>

<s>Ajnštajnovo shvatanje vremena, započinje analizom pojma istovremenosti:</s>

<s>Ajnštajn dalje analizira mogućnost istovremenosti prostorno udaljenih događaja:</s>

<s>Ajnštajn zaključuje da vreme nije apsolutno.</s><s>Događaji koji su sa stanovišta jednog posmatrača istovremeni nisu i za drugog posmatrača.</s><s>Događaji čak mogu da promene redosled.</s><s>Odnosno, događaji koji su istovremeni u jednom neubrzanom referentnom sistemu nisu istovremeni u drugom, u odnosu na koji se prvi sistem kreće.</s>

<s>Teorijom relativnosti je Albert Ajnštajn pokazao da je vreme zavisno od prostora i materije, i da se ne može nezavisno od njih posmatrati.</s><s>On je pomoću postulata o konstantosti brzine svetlosti neraskidivo povezao vreme sa prostorom u jedinstvenu dimenziju prostor-vremena.</s>

<s>Misaoni eksperimenti</s>

<s>Za ilustraciju da je simultanost relativna koristi se sledeći misaoni eksperiment: Vozilo se kreće brzinom blizu svetlosne.</s><s>U jednom trenutku nastaje bljesak dva identična svetlosna signala (dva događaja), na prednjem i zadnjem delu vozila, kada je sredina vozila naspram bandere.</s><s>Svetlost će istovremeno stići do bandere.</s><s>Posmatrač na sredini vozila, međutim, prvo opaža signal na prednjem kraju pa tek zatim na zadnjem delu voza, jer se kreće ka signalu na prednjem delu vozila.</s><s>Dakle, iz ovog primera možemo videti da je istovremenost događaja relativna u odnosu na posmatrače.</s>

<s>Jedan primer kojim se relativnost istovremenosti može ilustrovati je sledeći: U sredini svemirskog broda je sijalica koja se pali.</s><s>Na krajevima broda se nalaze dva kosmonauta koji mere vreme za koje će svetlost do njih stići.</s><s>Ukoliko su časovnici sinhronizovani, svetlost će do njih stići istovremeno.</s><s>Ukoliko isti primer posmatramo iz drugog sistema referencije koji je u stanju relativnog mirovanja i u odnosu na koji se taj brod kreće, događaji neće biti istovremeni, jer se jedan od kosmonauta približava izvoru svetlosti, a drugi od njega udaljava.</s><s>Svetlost će jednog do kosmonauta stići pre drugog što znači da u sa stanovišta ovog sistema događaji nisu istovremeni.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vidi još 
 Apsolutni prostor i vreme
 Prostor-vreme</s>

<s>Relativnost</s>

