Dijalektički zakoni
<s>Dijalektički zakoni - najopćenitiji zakoni kretanja i razvoja zbilje.</s><s>Friedrich Engels je u Dijalektici prirode naveo tri osnovna dijalektička zakona: "Zakoni dijalektike apstrahiraju se dakle jednako iz promjena u prirodi kao i iz povijesti ljudskog društva.</s><s>Oni upravo i nisu drugo nego najopćenitiji zakoni ovih dviju faza razvitka a također i samog mišljenja.</s><s>Svode se na ova tri zakona: zakon prelaza iz kvantitete u kvalitetu i obratno; zakon prožimanja suprotnosti; zakon o negaciji negacije."</s>

<s>Zakon prelaza kvantitete u kvalitetu govori o karakteru promjena koje su nastale nakon dijalektičke negacije.</s><s>Budući da je svaki predmet i kalitativno i kvantitativno određen, postoji mogućnost samo manjih kvantitativnih promjena, koje još ne dovode do bitnih promjena jedne ili više kvaliteta dotičnog predmeta.</s><s>Ali te promjene imaju svoju granicu, kad stupanj kvantitativnih promjena dovodi do naglijih, bržih promjena i samih kvaliteta nekog tijela ili procesa.</s><s>Ovaj zakon daje nam uvid u jedno od najvažnijih pitanja i za samoga čovjeka - u karakter i mogućnost prirodne evolucije, tj. nastajanja noih vrsta, novih bića, pa tako i samog čovjeka - kao posljedice konkretnog, ovozemaljskog prirodnog razvitka.</s><s>Zakon prožimanja suprotnosti, fundamentalni je dijalektički zakon i ujedno metodički princip koji pokazuje da je u zbilji sve protivstavljeno, da nema nikakvog kretanja i razvoja bez unutrašnjih suprotnosti, u prvom redu bez prožimanja suprotnih tendencija.</s><s>Bez obzira na to radi li se o privlačnosti (atrakciji) i odbojnosti (repulziji) u mikrokozmičkim i makrokozmičkim procesima, asimilaciji i disimilaciji, borbi vrsta u organskom svijetu, borbi klasa ili suprotnosti različiih teorija, ideologija - u svim tim procesima vlada jedinstven dijalektički zakon prožimanja suprotnosti, uvijek naravno u svojim speciičnim oblicima.</s><s>Bez suprotnosti nema dakle uopće ni postojanja, ni kretanja, ni razvitka.</s><s>Zakon negacije negacije govori o razrješavanju tih suprotnosti u nekom kretanju i razvoju.</s><s>Ako se dijalektički shvati svako postojanje, svako pojedinačno kao u sebi određeno i kvalitativno ograničeno (negativno), onda je svako prevladavanje te unutrašnje granice, te negacije, negacija negacije.</s><s>Sve što postoji ograničeno je, pa je time negacija svega drugog.</s><s>Nužno se mora prevladati u svom postojanju i razvoju.</s><s>U svakom postojećem uvijek se razvijaju nove snage i nove tendencije koje negiraju tu prvobitnu ograničenost.</s><s>Svako društveno uređenje, npr., isto je tako u sebi ograničeno, negativno, te se nužno prevladava u višim oblicima društvenog kretanja.</s><s>Dakle, negacija negacije je stvaralački moment svakog postojanja i razvoja.</s><s>Ovim se nipošto ne iscrpljuje tematika zakona dijalektike, pri čemu postoje mnoge kontroverze među marksistima u shvaćanju ove problematike." (P. Vranicki)</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Njemački idealizam
Hegelizam
Marksizam
Članci za sređivanje
Članci kojima nedostaju izvori</s>

