Janko Bedeković
<s>Janko Bedeković (Zagreb, 1885. - Zagreb, 9. travnja 1938.), bio je pravnik, upravnik zagrebačke policije, zloglasni proganjatelj i zlostavljač političkih uhićenika.</s>

<s>Životopis 
Janko Bedeković rođen je u Zagrebu 1885. godine.</s><s>Podrijetlom je iz turopoljske plemićke obitelji Bedeković Kobilički koja se spominje već od polovice 16. stoljeća.</s><s>Osnovnu školu i gimnaziju polazio je u Zagrebu gdje je završio i studij prava.</s><s>Stupio je prije Prvoga svjetskog rata u redarstvenu službu kao inspektor.</s><s>Početkom Prvoga svjetskog rata postao je poznat po svojim istupima "protiv političkih uhapšenika, navlastito Srba".</s><s>Nakon Prvoga svjetskog rata postaje pouzdanik karađorđevićevskih vlasti te je postao i kotarskim predstojnikom u Sušaku i Crikvenici.</s><s>Tada se, 1921. godine, istaknuo progonima i kažnjavanjem građana Crikvenice zbog izražavanja hrvatstva.</s><s>Unatoč svojoj prošlosti u novoj državi brzo je napredovao u karijeri.</s><s>Bio je šef zagrebačke policije u dva navrata, prvi puta od kraja 1924. do 1926. godine a drugi puta od travnja 1929. do 1935. godine.</s><s>U razdoblju između 1926. i 1929. godine bio je u Beogradu u ministarstvu unutarnjih poslova.</s><s>Početkom travnja 1929. godine postaje upravnik policije u Zagrebu kada se istaknuo nemilosrdnim progonima svih politički nepodobnih osoba a osobito je bio okrutan prema komunistima i pripadnicima ustaškoga pokreta, napose nakon proglašenja šestosiječanjske diktature jugoslavenskoga kralja Aleksandra I. Karađorđevića.</s><s>Po svjedočanstvima vlastoručno je mučio svoje uhićenike na policiji.</s><s>Vodio je zagrebačku policiju u akciji u kojoj su ubijeni Mijo i Slavko Oreški a Janko pl. Mišić izvršio je samoubojstvo, u Samoboru 27. srpnja 1929. godine, te tom prilikom iskoristio zaplijenjene dokumente za veliki proces protiv komunista.</s><s>Objavio je nekoliko brošura i knjigu Zbirka zakona, naredaba i svih propisa državne uprave: po abecednom i vremenskom redu a u tekstu "Kultura i narodno jedinstvo" otvoreno je zastupao unitarističku ideologiju.</s><s>Poznat je po tome što je naredio ubojstvo hrvatskoga povjesničara Milana Šufflaya.</s><s>Za njegova je mandata uhićen, osuđen i utamničen hrvatski zastupnik Jakov Jelašić, "duša hrvatskog političkog gibanja", koji se od robijanja u zloglasnoj kaznionici u Srijemskoj Mitrovici kronično razbolio i prerano umro.</s>

<s>Janko Bedeković umro je u psihijatrijskoj bolnici u Vrapču, u Zagrebu, 1938. godine.</s>

<s>Djela 
 Neiscrpiva građa za pripravu sokolskih prednjaka, Tiskara Merkantile, Sušak [i. e.] Zagreb, 1922.</s><s>Vježbe na konju za učenice, naraštaj i sokolice, vlast. nakl., Zagreb, 1923.</s><s>Zbirka zakona, naredaba i svih propisa državne uprave: po abecednom i vremenskom redu, vlast. nakl., Zagreb, 1926.</s>

<s>Bilješke 
Josip Horvat ističe, da je kralj Aleksandar, kada je dr. Milivoj Dežman, dugogodišnji urednik zagrebačkog lista "Obzor" u jednoj audijenciji spomenuo okrutnost J. Bedekovića, odgovorio - "Zahode čistiti ne mogu dati nadbiskupu Baueru.</s><s>Za prljave poslove moram imati ljude koji to razumedu".</s>

<s>Izvori</s>

<s>Hrvatski pravnici
Hrvatski policajci
Biografije, Zagreb</s>

