Vladimír Menšík
<s>Vladimir Menšik (rođen 9. listopada 1929. u Ivančicama - umro  29. svibnja 1988. u Brnu) bio je češki glumac, moderator, narodni pripovjedač i zabavljač, nositelj nagrade Nacionalnog umjetnika te otac glumice i voditeljice Martine Menšíkove.</s><s>U kazalištu je igrao vrlo malo – većinu od oko 150 uloga odigrao je na filmu i televiziji.</s>

<s>Život 
Rodom iz Ivančica u Moravskoj, kao umjetnik se kalio u ansamblu pjesama i plesova Adolfa Pištěláka.</s><s>Završio je industrijsku školu i neko vrijeme radio u Brnu.</s><s>Tek kasnije pokušao je upasti na Brno JAMU (Akademija scenskih umjetnosti Janáček - Janáčkova akademie múzických umění), što mu je uspjelo iz drugog pokušaja, a nakon diplome 1953. pridružio se Vesnického divadlu, gdje ga 1954. otkriva i angažira E. F. Burian.</s><s>Unatoč tome što je ovdje dobio mnogo prilika i iako je bio potpuno zaokupljen kazalištem, želio je glumiti u filmu.</s><s>Njegov prvi nastup pred kamerama odigrao se u  filmu Velká příležitost (Velika prilika), u dosta sporednoj ulozi.</s><s>Tek je u filmu Dědeček automobil redatelja Alfreda Radoka, gdje je igrao talijanskog mehaničara, privukao veću pozornost.</s><s>Zbog svog rada na filmu došao je u sukob s E. F. Burianom koji nije bio ljubitelj filma.</s><s>Napustio je kazalište i 1958. potpisao ugovor s filmskim studijom Barrandov.</s>

<s>U kazalište se vraćao manje-više rijetko.</s><s>Za vrijeme 1950-ih i 1960-ih njegova je filmska karijera uzletjela.</s><s>Tada je već prevazišao uloge komičara te je bio u stanju briljantno prikazati tragikomične ili čak dramatične uloge.</s><s>Sedamdesetih je nastupao uglavnom u humorističnim ulogama, kako u filmovima, tako i u pripovijetkama i serijama.</s><s>Menšík je bio izvrstan zabavljač i izvrstan pripovjedač.</s><s>Nastupio je u doslovno stotinama televizijskih emisija i ostvario preko 150 uloga na filmu i televiziji.</s><s>Vrijedno je spomenuti, između ostalih, program Bakaláři i nezaboravne novogodišnje emisije.</s><s>Dugi niz godina bolovao je od teške astme.</s><s>Bio je veliki pušač i često je pio alkohol, ali je prestao piti i pušiti zbog zdravstvenih problema.</s><s>Zadnji put se pred kamerom pojavio 27. svibnja 1988. u emisiji Abeceda.</s><s>Umro je u Brnu dva dana kasnije,a pokopan je na groblju Olšany u Pragu.</s>

<s>Menšik je bio dvaput oženjen.</s><s>S prvom suprugom Věrom imao je dvoje djece - sina Petra (* 1955.) i kćer Vladimíru (* 1957.).</s><s>S drugom suprugom Olgom imao je i dvoje djece - sina Jana (* 1962.) i kćer Martinu (* 1965.), koja je krenula očevima stopama i postala glumica.</s>

<s>Povezanost s rodnim krajem 
Menšík nikada nije zaboravio svoj rodni grad i uvijek je isticao svoje porijeklo.</s><s>Prije svega, to je činio u svojim pripovijetkama.</s><s>Također u svojim filmskim ulogama ponekad je i malo spomenuo svoj rodni grad, koji je na taj način promovirao. (Na primjer, u filmu "Pane, vy jste vdova" iznenađen od časnika, kad pita: "A tko ste vi?!?"  Menšik odgovara: "Šesta pješačka iz Ivančica!".</s><s>Rodne Ivančice sjećaju se Menšika pa je tako u osnovnoj školi koja nosi njegovo ime otkrivena njegova bista.</s><s>Na zidu njegove rodne kuće u Ivančicama nalazi se spomen ploča na kojoj je portret glumca.</s><s>U obližnjem Memorijalu Alfonsu Muchi također se nalazi stalni postav Vladimíra Menšíka.</s><s>Vidikovac Vladimír Menšík u Hlinu svečano je otvoren 29. travnja 2007. godine.</s><s>U mjesto Dolni Police, Menšik je na kući br. 6 imao vikendicu, a 2005.</s><s>Olga Menšikova ponudila je dio stvari iz vikendice Muzeju nacionalne povijesti u Češkoj Lípi.</s><s>Ubrzo nakon toga, muzej je stvorio zasebnu prostoriju u prizemlju glavne zgrade, izložba se zove Na chalupě u Vladimíru Menšík.</s>

<s>U Brnu je do 2013. postojao kafić Vladimíra Menšíka u vlasništvu njegovog sina Petra.</s>

<s>U prosincu 2016. godine novoisporučeni tramvaj Škoda 13T Transportnog poduzeća grada Brna dobio je ime po Vladimiru Menšiku.</s>

<s>Zanimljivosti 
Vladimír Menšík je znao svirati klavir i mandolinu.</s><s>Igrao je natjecateljski rukomet te rekreativno nogomet.</s><s>Kad je trebao doći na prvu probu predstave Těžká Barbora u režiji Jana Wericha, zaspao je i Werich mu nije dao drugu priliku.</s>

<s>Tempo Vladimíra Menšíka bio je zaista užurban, obično je snimao filmove tijekom praznika.</s><s>Sa sobom je uvijek nosio velik broj lijekova, od kojih nekih nije bilo ni u tadašnjoj Čehoslovačkoj.</s><s>Za ovaj užurbani posao imao je nekoliko razloga: s jedne strane volio je kontakt s ljudima, a s druge financijski je uzdržavao velik dio svoje obitelji.</s>

<s>Bio je u Komunističkoj partiji 10 godina, ali je izbačen zbog pasivnosti.</s>

<s>Kao nacionalnog umjetnika imenovao ga je Gustáv Husák.</s>

<s>Liona Feuchtwangera opisao je kao svog omiljenog pisca, a volio je ratnu književnost.</s>

<s>Htio je prije u mirovinu, pa je iskoristio činovničke greške i posvuda naveo svoj datum rođenja 1924. godine, čime je bio pet godina stariji.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze 
 
 Vladimír Menšík (in Czech) Life, work, epoch
 
 Ivančice 
 School bearing Menšík's name, with some pictures and facts (in Czech)</s>

<s>Čehoslovački filmski glumci
Češki filmski glumci
Češki televizijski glumci
Čehoslovački teatarski glumci
Češki teatarski glumci
Komičari</s>

