Jalovišta u Srbiji
<s>Отпад од прераде руде познат као јаловина настаје услед деградације великих површина откопавањем и депоновањем стенског материјала.</s><s>Састав јаловине укључује опасне хемикалије као што су арсен, олово. жива и хемикалије за прераду (нафтни нуспродукти, киселине и цијаниди).</s><s>Према месту настанка јаловина не спада у индустријски отпад због различите економске моћи и опште важности рударских и компанија из других индустрија јер се општеобавезујуће законске норме за третирање рудничког и другог отпада разликују.</s><s>При подземном начину експлоатације велики је обим припремних радова, а самим тим су високи трошкови производње.</s><s>Зато се предност даје површинској експлоатацији која је исплативија поготову ако су лежишта плитка и богата, а којих на подручју Србије више нема јер су већ исцрпљена.</s><s>Ако су лежишта дубља и сиромашна потребно је остварити велике капацитете, јер само они обезбеђују довољну економичност.</s><s>Површински копови постају све већи и дубљи, а самим тим ствара се већа количина откопане раскривке и већи проблеми њеног одлагања.</s><s>Утицај површинске експлоатације руде на животну средину је веома велики, јер доводи до деградације великих површина откопавањем и депоновањем коповске јаловине, до аерозагађења које настаје у току експлоатације и после ње, као и подизање прашине са површина одлагалишта јеловине.</s><s>Велико је и загађење земљишта и вода, таложењем прашине, механичких и хемијских нечистоћа.</s><s>Са повећањем количине раскривке повећава се величина деградираног простора који нарушава животну средину.</s>

<s>Поступак флотацијске прераде руде подразумева да се она дроби и меље, тако да се на крају процеса издваја концентрат сировине и јаловина која је у облику воденог раствора- пулпе чија је стабилност мала.</s><s>Због тога је веома тешко очување насипа јаловишта и захтева исушивање флотацијске јaловине, што доводи до извесне стабилизације подлоге.</s><s>Свако флотацијско јаловиште, чак и када није активно, у великој мери угрожава околину.</s><s>То се односи на заузимање земљишта на коме је формирано, загађење површинских и подземних вода, као последица проласка атмосферских падавина по јаловишту и кроз њега.</s><s>Велику опасност и загађење представља и разношење површинског слоја јаловине услед јачих ветрова.</s><s>Загађење настало стварањем јаловине је велико и обухвата загађење земљишта и вода, таложење прашине, механичких и хемијских нечистоћа.</s><s>Са повећањем количине раскривке повећава се величина деградираног простора који нарушава животну средину.</s><s>Проблем који се још јавља је и одлагање на неадекватна и ризична места за складиштење јаловине – локације са стрмом топографијом, где су велике падавине, земљотреси или мале копнене површине.</s>

<s>У Србији јаловишта заузимају велике површине и представљају оптерећење за животну средину.</s><s>Такође могу представљати и драгоцен извор корисних минерала који могу помоћи енергетској и економској стабилности Републике Србије и целе Европе.</s>

<s>Рудник "Рудник" 
Флотацијско јаловиште рудника Рудник представља брдски тип јаловишта.</s><s>Налази се у непосредној близини постројења за припрему минералних сировина.</s><s>Флотацијско постројење је у употреби од 1953. године, када је и изграђена прва брана за одлагање јаловине.</s><s>Од тада је изграђено још осам брана, а изградња девете је започета током 1970. године.</s><s>Половином 2010. године количина јаловине је била 8,7 Mt јаловине.</s><s>Тренутна депонија обезбеђује несметан рад за наредних 30 година.</s><s>Просечан хемијски садржај елемената у јаловини је: Ag – 11.6 g/t; Al – 1.34 ppm; As – 563 ppm; Bi – 45 g/t; Ca – 5.84 %; Cd – 20.8 ppm; Cu – 0.1055 %; Fe – 6.73 %; Na – 0.03%; Pb – 0.10%; S – 2.66% и Zn – 0.31%.</s>

<s>Брана флотацијског јаловишта је пројектована за хиљадугодишње воде и способна је да издржи земљотрес од девет степени Рихтерове скале.</s><s>У предузећу “Рудник” месечно се преради чак 24.000 тона руде, а након млевења руде и издвајања метала у погону флотације, остатак се одлаже у јаловиште.</s><s>Језеро површине 30 хектара које деценијама прихвата јаловину из рудничке флотације налази се у подножју планине, одвојено од реке и Ибарске магистрале високом браном.</s><s>Хемијске супстанце се једине и таложе, а вода се пречишћава и пушта у Руднички поток.</s>

<s>Велики Мајдан 
Велики Мајдан је рудник олова и цинка који се налази у Љубовији, у Србији.</s><s>Од педесетих година 20. века, па све до почетка 2000-их, рудник је несметано радио, када је зауставио производњу и прераду руде због поплавом оштећене бране флотацијског јаловишта, која је угрожавала здравље становништва и реку Дрину.</s><s>Наредних година се јавило неколико неуспешних покушаја санирања бране, па је услед тога 2006. године покренут стечајни поступак над рудником.</s><s>Исте године је рудник Велики Мајдан купила компанија Mineco Limited која и данас води рудник са руским партнерима.</s>

<s>Јаловиште рудника олова и цинка Велики Мајдан захвата површину од 8,595 м2, са процењеном количином јаловине од 1,900.000 t. Према гранулометријском саставу, на јаловишту доминира алевритски песак и песковити алеврит.</s><s>Од тешких метала су у различитим концентрацијама констатовани Pb (4,660-1,305 ppm), Zn (3,420-1,730 ppm), Cu (278-198 ppm), Cr (40-28 ppm), Co (22-4 ppm), Ni (171-160 ppm), Sb (0.4-0.1 ppm), Sn (1.3-0.5 ppm), As (245-89 ppm), Hg (0.3-0.2 ppm) и Fe (13.9-8.1 %).</s><s>У околном земљишту утврђени су повећани садржаји Cu, Cd, Co и Fe.</s><s>У водама узводно од оба јаловишта нису утврђене токсичне концентрације тешких метала.</s>

<s>Злокућански поток 
Јаловиште рудника олова и цинка ,,Рудник” лоцирано је низводно од флотације, али је развојем дошло непосредно уз магистрални пут Београд - Горњи Милановац (,,Ибарска магистрала”).</s><s>Експлоатација јаловишта је започела је 1953. када је флотација почела са радом.</s>

<s>Јаловиште Злокућански поток настало је преграђивањем истоименог потока.</s><s>У окружењу јаловишта је пољопривредно земљиште које се интензивно обрађује.</s><s>Флотацијско јаловиште је активно, а начин транспорта јаловине је путем хидроциклона.</s>

<s>Мусуљ 
Јаловиште Мусуљ се налази у махали Кекеринци.</s><s>Карактерише га комбинована рудничка и флотацијска јаловина заостала са почетка прошлог века.</s><s>Токсичан материјал се са необезбеђене депоније спира у Црну реку.</s><s>Овакво загађивање реке која припада сливу Пчиње траје већ стотину година.</s><s>На флотираном јаловинском материјалу који се налази у биолошком вакууму, јасно су видљива бела исцветавања која указују на велику концентрацију тешких метала.</s>

<s>Јаловиште Мусуљ-Кекеринци захвата површину 6,628m2.</s><s>Према гранулометријском саставу, јаловински материјал спада у шљунковити муљ, песковити алеврит и алеврит.</s><s>У водама низводно од јаловишта констатоване су концентрације Cu, Zn, Cd, Pb и Fe изнад максимално дозвољених садржаја у водама.</s><s>Концентрације узводно су у дозвољеним концентрацијама.</s>

<s>Грот (Благодат) 
Флотацијско јаловиште рудника Благодат налази се у непосредној близини Криве Феје.</s><s>Јаловиште је формирано на почетку седамдесетих година, а са његовим пуњењем је практично започето 1974. године.</s><s>Процењене количине одложеног материјала су око 500 Mt. Флотацијско јаловиште је активно и долинског је типа.</s><s>Минерали који су идентификовани на флотацијском јаловишту су: кварц, фелдспати, хлорити, лискуни, калцит, сидерит и хематит.</s>

<s>Старо борско јаловиште 
Најстарија локација за одлагање флотацијске јаловине Борских рудника је Старо флотацијско јаловиште.</s><s>Налази се на самој граници са градом Бором.</s><s>Састоји се од два мања базена која су формирана у долини Борске реке.</s><s>Било је у употреби од 1933. до 1987. године.</s><s>Јаловиште има површину од око 57 hа која је непокривена, а један мањи део је делимично рекултивисан (око 7 hа).</s><s>Данас је ово флотацијско јаловиште суво и готово без вегетације.</s><s>Због тога, емисија прашине са суве површине јаловишта, према граду Бору, представља озбиљан и очигледан еколошки проблем.</s>

<s>При производњи концентрата бакра у флотацији Бор, од флотацијске јаловине у периоду од 1933. до 1987. године формирано је старо флотацијско јаловиште Бор.</s><s>На старом флотацијском јаловишту Бор, пирит је најзаступљенији сулфидни минерал са укупним масеним уделом од 21,57%, док минерали јаловине имају масени удео 77 %.</s><s>Други метални сулфиди и оксиди су заступљени са кумулативним масеним уделом од 1,43 %, од чега су 0,8 оксиди, а 0,63 % сулфиди.</s><s>Најзаступљенији минерали бакра су ковелин, халкопирит, енаргит, халкозин, борнит и тетраедрит.</s><s>Заступљеност слободних зрна пирита је 90,9 %, што указује на велику предиспозицију пирита да реагује у присуству воде и кисеоника, доводећи до закишељавања јаловине и настајања слободних гвожђе(III)-јона.</s>

<s>Флотацијско јаловиште RTH 
Флотацијско јаловиште RTH је у почетку грађено као дубински тип јаловишта у откопном простору површинског копа RTH, а затим је за надградњу коришћена радијална метода а сада одступна метода.</s><s>У флотацијско јаловиште RTH, које је од 1985. године у раду, до је данас депоновано око 58,0 Mt, тј. око 41,3 Mm3 јаловине.</s><s>По важећем пројекту као и по пројекту прераде шљаке у флотацији Бор, завршна кота брана и насипа на јаловишту RTH биће 378 mnv, тј. кота успона 372 mnv.</s><s>Према динамици производње у флотацији Бор, планира се прерада од 0,65 Mt/год јамске руде и 1,08 Mt/год шљаке пламене пећи.</s>

<s>Велики Кривељ 
Флотацијско јаловиште Велики Кривељ је формирано у долини Кривељске реке, у непосредној близини рудника.</s><s>Пројектовано је за пријем јаловине која се од постројењa за флотирање транспортује цевоводом и каналима до бране.</s><s>На самој брани се помоћу хидроциклона одваја у две класе – песак (крупна класа) и прелив (ситна класа).</s><s>Песак се одлаже на брану, и на тај начин се плански и сукцесивно изграђује (надзиђује) брана, док се прелив циклона усмерава у акумулациони простор, ограничен браном и рељефом речне долине.</s><s>Комплетни акумулациони простор флотацијског јаловишта Велики Кривељ је, са три бране, подељен у два поља, јаловиште се састоји од два поља за одлагање јаловине и три бране.</s><s>Два поља, заузимају укупно површину од око 226 hа, од чега поље 1 око 81 hа, а поље 2 око 145 hа.</s>

<s>Северни и Јужни Планир 
На јаловиштима рудника бакра Бор изведена је рекултивација: на једном делу коповског јаловишта "Високи планир" или Оштрељски планир (Јужни) од 1979. до 1998. године засађена су стабла више врста листопадног дрвећа, док на другом делу јаловишта није примењена рекултивација.</s>

<s>Највећа количина јаловине, око 150 милиона тона, одложена је на Високим планирима (Северни и Јужни).</s><s>Процењен је садржај бакра од 0,15%, од чега 20% може да се представи као бакар у облику оксидних минерала, док су од сулфидних минерала присутни халкозин, ковелин и незнатан садржај халкопирита.</s>

<s>Генералне карактеристике земљишта флотацијског јаловишта рудника бакра Бор су лакши механички састав, деградирана структура, велика порозност и пропусност за воду, углавном низак садржај хумуса, доминација фулво киселина над хуминским киселинама, низак pH, велика хидролитичка и разменљива киселост земљишта и нижи капацитет катјонске измене, високе концентрације арсена (As) и бакра (Cu) и ниска микробиолошка активност.</s>

<s>Јужни ревир 
Прве резерве руде бакра у Мајданпеку, у „Јужном ревиру“, утврђене су крајем 1953. године и тада су износиле 85 милиона тона руде са просечним садржајем бакра од 0,83 одсто.</s><s>На источној страни површинског копа формирано је одлагалиште Ковеј.</s><s>На западној страни површинског копа формирана су одлагалишта Андезитски прст и Бугарски поток.</s><s>Одлагалиште Ујевац је формирано даље од површинскох копова Јужни и Северни ревир, транспорт јаловине је трачним транспотом и може да прими јаловину са оба површинског копа у Мајданпеку.</s><s>За сада нема коначне границе и не разматра се за рекултивацију.</s><s>Одлагалишта јаловине се формирају на већ деградираним површинама и у индустријској зони.</s>

<s>Северни ревир 
Експлоатација другог површинског копа у Мајданпеку, „Северног ревира“, након пробне производње и „уходавања“ лежишта, почела је 14. децембра 1983. године.</s><s>До 1993. године тамо је откопавана само руда бакра, а те године почело је и откопавање руде цинка и олова.</s><s>На површинском копу „Северни ревир“ радило се на три радилишта.</s><s>Прва руда дата је са лежишта „Централни део“ 1989. године.</s><s>Радови на полиметаличној руди, на радилишту „Тенка“, почели су у мају 1993. године и трајали су само два месеца.</s><s>Производња је тамо обновљена 1999. године и поново обустављена две године касније због ниске цене цинка и олова у то време.</s><s>На радилишту „Долови“ експлоатација порфирске руде почела је јула 1996. године, а прве количине бакра одатле дате су 1999. године.</s>

<s>Ваља Фундата 
Флотацијско јаловиште Ваља Фундата изграђено је 1961. године, формирано је у природној долини потока Ваља Фундата.</s><s>Јаловиште припада групи брдско - планинских јаловишта.</s><s>У сагласности са конфигурацијом терена део јаловишта се описује хидроциклонираним насипима, а део користи природни терен као обод.</s>

<s>Чока Мускал 
На простору Чока Мускала и југоисточном ободу Јужног ревира налазе се реликти некада знатно распрострањене оксидационе зоне.</s><s>Карактеристика зоне оксидације је да у њој преовлађују једињења богата кисеоником.</s><s>У овој зони главни минерал је лимонит, а подређено се јављају и азурит, малахит, самородни бакар, церусит, смитсонит, јарузит, куприт, злато и сребро.</s><s>Зона Чока Мускал се налази између флотације РБМ-а и површинског копа Јужни ревир.</s><s>У морфолошком погледу простор Чока Мускала представља благу зараван.</s>

<s>Референце</s>

<s>Спољашње везе 
http://www.contango.rs/index.php/sr/</s>

<s>https://www.bljesak.info/lifestyle/putujte-s-nama/gornji-milanovac-najmladi-grad-u-srbiji/230102</s>

<s>http://rtb.rs/povrsinski-kop-majdanpek/</s>

<s>http://www.grotad.com/</s>

