Aleksa Janković
<s>Aleksa Janković (Temišvar, 1806. – Beograd, 22. jun 1869) bio je srpski političar i pravnik.</s><s>Bio je predsednik Vlade Kneževine Srbije (1855–1856), ministar pravde, prosvete i ministar spoljnih poslova.</s><s>Kao austrofil smenjen je 1859. dolaskom na vlast Obrenovića.</s>

<s>Školovanje 
Aleksa Janković rođen je 1806. godine u Temišvaru u porodici siromašnoga abadžije.</s><s>Otac Mita je morao čak da napusti radnju, i primi se mesta crkvenjaka srpske crkve u "Gradu".</s><s>Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Temišvaru.</s><s>Po preporuci jedne ćerke kneza Miloša – plemkinje Savke Nikolić (iz Rudne) prešao je 1834. godine u Kragujevac, gde se zaposlio najpre kao pisar u okružnom sudu, a onda u kancelariji kneza Miloša Obrenovića.</s><s>Pomagao je knezu Milošu i Avramu Petronijeviću da se 1834. godine šest ranije oduzetih nahija pripoji Kneževini Srbiji.</s><s>Nakon nekoliko godina dao je ostavku i sa ušteđenim novcem otišao da studira u Prešov, u kome je završio studij prava.</s><s>U Pešti je 1838. godine položio advokatski ispit, pa se 1839. godine vratio u Srbiju i otvorio advokatsku kancelariju.</s>

<s>Saradnja sa Tomom Vučićem 
Ponovo se zaposlio u državnoj službi, kao sekretar beogradske gradske uprave i onda kao sekretar kneževe kancelarije.</s><s>Pratio je kneza Mihaila Obrenovića 1840. godine prilikom njegova puta u Carigrad.</s><s>Po povratku iz Carigrada istupio je iz državne službe i stao na stranu Tome Vučića.</s><s>Pratio je 1842. godine Tomu Vučića kada je on preko Pančeva i Smedereva otišao da u Kragujevcu zauzme topove i preuzme vojsku.</s><s>Za vreme te Vučićeve bune pisao je u ime Vučića, proglase narodu i diplomatske note stranim vladama.</s><s>Knez Mihailo je tada napustio Srbiju, a vlast su preuzeli ustavobranitelji, koji su za kneza doveli Aleksandra Karađorđevića.</s>

<s>U vreme ustavobranitelja 
Aleksa Janković je postao direktor kneževe kancelarije, a u Državnom savetu je u ime Tome Vučića vodio sednice Saveta.</s><s>Kada su leta 1843. pod ruskim pritiskom Toma Vučić i Avram Petronijević morali da napuste Beograd od Avrama je preuzeo i do novembra 1843. vodio ministarstvo spoljnih poslova, a onda se vratio na stari položaj.</s><s>Za vreme kneževa odsustva vodio je umesto njega državne poslove, a januara 1847. postavljen je za ministra pravde i prosvete.</s><s>Za vreme revolucionarne 1848. kao austrofil podržavao je austrijske reakcionarne krugove.</s><s>Tokom 1848.</s><s>Aleksa Janković je ušao je u trag jednoga pisma između kneza Miloša i Tome Vučića, pa je zajedno sa Stevanom Knićaninom i Lazarom Zubanom Vučića nazvao izdajnikom.</s><s>Toma Vučić je onda početkom juna 1848. tražio od kneza Aleksandra Karađorđevića da ih smeni, ali kada ih knez nije smenio postavio je problem njihovoga smenjivanja pred Petrovsku skupštinu.</s><s>Tokom 1848. na Petrovskoj skupštini Toma Vučić je nezadovoljstvo naroda prema ustavobraniteljima vešto preusmerio na „nemačkare”, tj. Srbe iz Habsburške monarhije na visokim položajima.</s><s>Tada je Janković morao da podnese ostavku na položaj ministra.</s><s>Nakon 1849. postao je jedan od najpouzdanijih kneževih ljudi.</s><s>Član je Državnoga saveta od 1850.</s><s>Kada je Avram Petronijević oktobra 1851. otišao u Carigrad, Janković je postao vršilac dužnosti predsednika vlade i ministra spoljnih poslova.</s><s>Na tom položaju ostao je do marta 1852.</s><s>Kao austrofil zajedno sa Stevanom Knićaninom jula 1852. sastao se u Petrovaradinu sa austrijskim carem Francem Jozefom, pripremivši približavanje Srbije Austriji i susret cara i kneza.</s>

<s>Predsednik Vlade</s>

<s>U vladu je ušao decembra 1854. kao ministar pravde i prosvete.</s><s>Prema tvrdnjama austrijskoga ambasadora ušao je u vladu kao austrofil po prethodnom sporazumu kneza i Beča.</s><s>Posle se vratio na položaj direktora kneževe kancelarije.</s><s>Pred Krimski rat srpska vlada ga je poslala u Beč da bi se dogovorio sa ruskim ambasadorom oko teritorija koje bi Srbija mogla da dobije u slučaju ruske pobede.</s><s>Tražio je Bosnu, Hercegovinu i Staru Srbiju.</s><s>Tokom 1855.</s><s>Aleksa Janković pokušava da u vladu ubaci Tomu Vučića, pa je zbog toga kratkotrajno pomirio Tomu Vučića sa knezom.</s><s>Aleksa Janković je decembra 1855. postao knežev predstavnik tj. predsednik Vlade i ministar spoljnjih poslova.</s><s>Janković se kao austrofil udružio sa Vučićevima rusofilima.</s><s>Ta vlada je naišla na otpor.</s><s>Francuskom konzulu se Jankovićeva vlada činila previše austrofilska, a knezu se nije sviđalo prisustvo Vučićevaca, tako da je vlada trajala samo oko šest meseci.</s>

<s>Smena 
Nakon smene vlade ostao je član Državnoga saveta.</s><s>Bio je jedan od retkih na koje je knez mogao da računa nakon Tenkine zavere.</s><s>U vreme Svetoandrejske skupštine podržavao je kneza Aleksandra Karađorđevića i zalagao se da se vojskom održi na prestolu.</s><s>Nakon smene dinastija 1858/1859.</s><s>Obrenovići su se vratili u Srbiju, pa su svoga protivnika Aleksu Jankovića otpustili iz službe, ne dajući mu ni penziju.</s><s>Dolaskom kneza Mihaila Obrenovića na vlast započeo je period pomirenja, pa je dobio penziju.</s><s>Kao penzioner bezuspešno je pokušavao 1862. godine da privoli austrijskog generala Srbina, Bigu da se postavi na čelo srpske vojske, ako Srbija zarati sa Turskom.</s><s>Živeo je nakon toga u Pančevu i Beogradu, povučeno.</s><s>Umro je u Beogradu 22. juna (10. juna) 1869. godine i sahranjen pored Palilulske crkve.</s>

<s>Drugi o Aleksi 
Prema Slobodanu Jovanoviću bio je brz, oštar i britak.</s><s>Pored velikih kancelarijskih sposobnosti brzo je i bistro shvatao, brzo se orijentisao, a imao je i veliki dar kombinatorike.</s><s>Međutim njegovim kombinacijama nedostajala je dubina i čvrstoća.</s><s>On sam bi se lako odvažio, ali bi brzo klonuo, kada bi udario o jače prepreke.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 
 Narodna enciklopedija srpsko-hrvatsko-slovenačka, Beograd 1929, knjiga 2, 125</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Biografija na sajtu SANU</s>

<s></s>

<s>Srpski političari
Srpski pravnici
Srpski ministri
Predsednici Vlade Kneževine Srbije
Članovi Društva srpske slovesnosti
Članovi Srpskog učenog društva
Biografije, Temišvar</s>

