Franjevački samostan u Kraljevoj Sutjesci
<s>Franjevački samostan u Kraljevoj Sutjesci je franjevački samostan u opštini Kakanj, i pripada Vrhbosanskoj nadbiskupiji, Bosna i Hercegovina.</s><s>Izgrađen je u 14. vijeku.</s>

<s>Istorija 
Samostan je bio podignut polovinom 14. stoljeća, u vrijeme osnivanja provincije Bosne Srebrene.</s><s>Prvi put samostan se spominje u popisu italijanskog franjevačkog pisca fra Bartola Pisanskog iz 1385. godine, u djelu De conformitate vitae B. Francisci.</s><s>U franjevačkim ljetopisima Luke Wadinga iz 14. stoljeća spominje se samostan u Sutjesci pod imenom Bani.</s><s>Srušen je početkom 16. stoljeća.</s><s>Samostan je popravljen prije 1530. godine.</s><s>Nakon toga ponovno je srušen, a godine 1596, sutješki franjevci su ponovno podigli samostan i crkvu.</s><s>Samostan je bio podignut na istom mjestu, a sagrađen, prvobitno, od pletera, a nešto kasnije od građe razorenog samostana.</s>

<s>U septembru 1658. godine, izgorio je samostan sa svim dragocjenostima (samostan, biblioteka sa arhivom i drugim dragocjenostima).</s><s>U ovom požaru nije izgorjela crkva, jer je bila 20-ak metara odmaknuta od samostana.</s><s>Novi samostan, izgrađen od ćerpića (nepečene gline, sušene na suncu) je podignut 1664. godine.</s>

<s>Franjevci su punih 16 godina (od 1683. do 1699) izbivali iz samostana.</s><s>Kada su se političke prilike smirile, ponovno su se vratili 1704. godine.</s>

<s>Krajem 19. stoljeća(1889-1897) sazidan je današnji samostan i nova crkva (1906-1908) po nacrtima arhitekte Josipa Vancaša.</s><s>Obnovljen je (1928-1988).</s>

<s>Opis 
Samostan, u građevinskom smislu, sastoji se od tri cjeline.</s><s>Prva cjelina je istočno krilo samostanske zgrade dužine 40 m, paralelno sa rijekom.</s><s>U istočnom krilu smješten je stambeni dio bratstva.</s><s>Druga cjelina je sjeverno krilo samostanske zgrade, dugačko 20 m. Zgrada samostana je zdanje koje ima visoki podrum, prizemlje te I i II sprat.</s><s>Treća cjelina je crkva sa dva tornja, koja, ustvari čini zapadno krilo.</s><s>Sa sjeverozapadne strane kompleksa, ispod padine brda Fratarski gaj, nalazi se potporni zid, koji zatvara samostansku cjelinu.</s><s>Između potpornog zida i objekata samostana sa crkvom, formirao se klauster-unutrašnje dvorište.</s><s>Sa sjeverozapadne strane samostana nalazi se sestrinska kuća.</s>

<s>Crkva 
Crkva pripada tipu trobrodnih bazilika u neorenesansnom obliku.</s><s>Ova crkva, dugu 39,40 m, široku 18,10 m, a visoku 13,60 m (“svijetla”, unutrašnja mjera-mjereno od kote poda molitvenog prostora, pa do tjemene tačke svoda u enterijeru) , može se podijeliti na prilazni prostor, na središnji molitveni prostor, te na apsidalni prostor svetišta.</s>

<s>Ulazna fasada je okrenuta prema istoku.</s><s>U sredini stoji portal, a nad njim veliki polukružni prozor i onda zabat s drugim, manjim kružnim prozorom.</s><s>Srednji dio pročelja uokviruju dva skladna, dosta vitka zvonika kvadratnog presjeka, visine 45 m, pokrivena bakarnim krovom.</s><s>U donjim spratovima zvonici imaju po jedan, a na završnom po dva prozora unaokolo; završava ih krov u obliku pravilne piramide.</s>

<s>Crkvu sv. Ive Krstitelja je 1908. godine oslikao Marko Antonini.</s><s>Zidove je obojio svijetlom bojom, stupove i polukružne lukove bijelom i oker, a strop plavom.</s><s>Konstruktivnu logiku bačvastog svoda naosa naglasio je oslikavanjem lukova sitnim, vegetabilnim motivima, dobijajući na taj način polukružna polja svoda, u čijim je uglovima, u medaljonima, predstavio više različitih svetitelja.</s><s>Lukove krstastog svoda bočnih brodova crkve je također naglasio oslikavanjem vegetabilnih motiva.</s><s>Kako je crkva posvećena sv. Ivanu Krstitelju, Antonini je centralno mjesto u crkvi, konhu apside, oslikao scenom «Krštenja na rijeci Jordanu».</s>

<s>U samostanu su sakupljani i čuvani najrazličitiji predmeti od kulturnog, historijskog i umjetničkog značaja.</s><s>Tako samostan posjeduje vrijednu zbirku kasnorenesansnog i baroknog slikarstva: zbirku crkvenog posuđa, vrijednu zbirku starog crkvenog ruha, staru arhivsku građu među kojom se ističu najstarije matične knjige u Bosni i Hercegovini, te brojni pisani dokumenti, biblioteku samostana sa starijim i novijim izdanjima, brojnom i vrijednom periodikom, te najvećom zbirkom inkunabula čuvanih na jednom mjestu u Bosni; također, samostan posjeduje i vrijednu zbirku arheoloških spomenika.</s>

<s>Nacionalni spomenik 
Samostan i crkva sv. Ive Krstitelja proglašeni su za Nacionalni spomenik BiH. .</s><s>Nacionalni spomenik čini i: 25 slika, 1 skulptura, 187 predmeta izrađenih od metala, 11 predmeta izrađenih od tekstila, 11 spisa pohranjenih u arhivu, 1 kameni spomenik i orgulje u samostanskoj crkvi.</s>

<s>Povezano 
 Bosna Srebrena</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 Ivan Lovrenović - Sedam stoljeća bosanskih franjevaca 1291-1991, Sarajevo, 19</s>

<s>Samostani u Bosni i Hercegovini
Nacionalni spomenici u Kaknju
Srednja Bosna
Vrhbosanska nadbiskupija</s>

