Miguel Ricardo de Álava
<s>Miguel Ricardo de Álava y Esquivel (7. jul 1770 – 14. jul 1843) bio je španski vojskovođa, političar i diplomat koji je nakratko 1835. godine služio kao premijer Španije.</s>

<s>Karijeru je započeo kao marinski oficir te se godine 1805. borio protiv Britanaca u Trafalgarskoj bitci.</s><s>Kada je godine 1808.</s><s>Napoleonova Francuska instalirala Josepha Bonapartea na špansko prijestolje, Alava je ispočetka podržao novi režim, ali se nakon francuskog poraza u bitci kod Bailena priključio patriotima.</s><s>Oni su ga poslali kao oficira za vezu vojvodi od Wellingtona, zapovjedniku britanskog ekspedicionog korpusa na Iberijskom poluotoku.</s><s>Alava je postao njegov blizak prijatelj i suradnik, te je pod njegovom komandom sudjelovao u nizu bitaka Poluotočkog rata.</s><s>Nakon povratka kralja Ferdinanda VII na vlast 1814. godine je uhapšen, ali potom pušten na Wellingtonovu intervenciju.</s><s>Kralj ga je imenovao španskim ambasadorom u Nizozemskoj gdje ga je 1815. zatekla vijest o Napoleonovom povratku as Elbe.</s><s>Odatle je pratio nizozemskog kralja Willema I u pohodu kojim će na kraju zapovijedati njegov stari prijatelj Wellington; njemu se priključio i sudjelovao u odlučnoj bitci kod Waterlooa.</s>

<s>Alava je godine 1820. podržao liberalni režim Trienio liberal, nakon čijeg sloma ga je kralj Ferdinand dao u odsutstvu osuditi na smrt.</s><s>Alava je spas pronašao u Gibraltaru, odatle je otišao u Englesku gdje će neko vrijeme živjeti uz Wellingtonovu podršku.</s><s>U Španiju se vratio nakon Ferdinandove smrti, a Ferdinandova udovica Maria Christina ga je 1835. imenovala premijerom.</s><s>Sa tog je mjesta ubrzo smijenjen, a ono je preuzeo ekonomist Juan Álvarez Mendizábal.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Španski političari
Španski diplomati  
Španski vojskovođe
Premijeri Španije</s>

