Alfred Krupa (stariji)
<s>Alfred Krupa stariji (Alfred Joseph Kruppa, Mikołów, 22.</s><s>VII. 1915. — Karlovac, 16.</s><s>X. 1989.) bio je hrvatski slikar, ilustrator, grafičar, likovni pedagog, izumitelj, te sportski i kulturni djelatnik.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Mladost u Poljskoj
Odrastao je na skrbi svoje bake Therese Podkowe, obzirom da su mu otac Jan, koji je bio slikar, i majka Anastasia umrli 1919. i 1921., dok je Alfred još bio malo dijete.</s>

<s>Još kao osnovnoškolac, pokazivao je talent za crtanje.</s><s>Spletom okolnosti portretira tadašnjeg predsjednika Poljske, glasovitog maršala  Jozefa Pilsudskog i njegova škola za to dobiva darove.</s>

<s>Polazi gimnaziju u Katowicama, na kojoj je u jednoj godini položio dva razreda.</s><s>Pomaže baki uzdržavajući se djelomično sam, crtajući portrete i zajedno s braćom radeći najteže fizičke poslove.</s>

<s>1932. upisuje Likovnu akademiju u Krakovu, na kojoj je diplomirao 1937. godine, u klasi Józefa Mehoffera, jednog od vođa pokreta „Mlada Poljska“ i jednog od najcjenjenijih poljskih umjetnika toga vremena, koji je surađivao sa slavnim slikarom Stanislavom Wyspiańskim.</s>

<s>Bavi se i boksom te streljaštvom, te postaje amaterski boksački prvak Poljske u perolakoj kategoriji.</s>

<s>1938. odlazi na odsluženja vojnog roka.</s><s>Slobodno vrijeme koristi za crtanje portreta.</s>

<s>Tijekom napada na Poljsku početkom rujna 1939., sudjelovao je u otporu Njemačkoj agresiji, na najizloženijoj točci bojišnice.</s><s>Gotovo cijela njegova jedinica od 13 000 ljudi je poginula, a Krupa je bio jedan od svega sedamdesetak preživjelih.</s><s>Tjedan dana luta bojištem (povlačenje Poljske vojske u rasulu) u teškom psihofizičkom stanju, što je rezultiralo djelomičnom amnezijom.</s>

<s>Iz zarobljeničkog logora mobiliziran je u njemačku vojsku s kojom koncem 1942. u sklopu njemačkih jedinica dolazi na teritorij tzv. Nezavisne Države Hrvatske, okupirane od Nijemaca i Talijana.</s><s>Tu, između Kulen Vakufa i Donjeg Lapca 7. kolovoza 1943. prelazi partizanima.</s>

<s>U međuvremenu njegova polusestra Hildegard Marie (Ossek), 1944. biva ubijena u Auschwitzu, brat Gerhard i Engelbert nestaju u Sovjetskom Savezu (Engelbert se 1948. vraća iz četverogodišnjeg zarobljeništva), a baka 1945. umire od tuge, ne znajući ništa o njima.</s><s>Mještani provaljuju u njezinu kuću i raznose stvari iz njezina i Alfredova doma.</s>

<s>U Hrvatskoj
U partizanima povjereno mu je zapovjedništvo nad artiljerijskom jedinicom u sklopu 6. ličke proleterske divizije, te djeluje kao vojni crtač.</s>

<s>U početku radi olovkom na priručnim ostacima papira, a kasnije od Agitpropa ZAVNOH-a dobiva tuš, boje, papir i čahuru talijanske bombe, koju koristi kao čašu za vodu tijekom slikanja akvarelom.</s>

<s>Sudjeluje na glasovitoj izložbi partizana-slikara u sklopu Trećeg zasjedanja ZAVNOH-a početkom svibnja 1944. u Topuskom (s Marijanom Detonijem, Vanjom Radaušem, Vjekoslavom Rukljačem, Zlatkom Pricom, Franjom Mrazom, Edom Murtićem i ostalima) i to kao jedini od trinaestorice zastupljenih slikara koji je na izložbu doista došao s prve linije bojišnice tj. fronta.</s>

<s>Nakon rata, nalazi se s Edom Murtićem, Nikolom Raiserom, Daliborom Parećem i dr. među polaznicima viših godina Akademije likovnih umjetnosti u Zagrebu, koja mu je priznala tj. nostrificirala u Poljskoj stečeno zvanje akademskog slikara.</s>

<s>Odmah po oslobođenju Zagreba, prvi je likovni umjetnik koji je u glavnom gradu Hrvatske održao samostalnu izložbu slika, u Salonu Ulrich.</s><s>Ta je izložba ujedno bila i njegova prva samostalna izložba.</s>

<s>1945. djeluje kao likovni pedagog na Krku, u vrbničkoj Gimnaziji.</s>

<s>1946. dokazi u Karlovac, u kojem iste godine priređuje samostalnu izložbu, i u kojem će provesti ostatak života, obilježivši svekoliki likovni, kulturni i sportski život toga grada.</s>

<s>U Karlovcu dva i pol desetljeća intenzivno djeluje kao predani likovni pedagog: predaje na karlovačkoj Učiteljskoj školi, u Gimnaziji i u Osnovnoj školi, te istovremeno, desetak godina iza rata, djeluje i kao boksački trener, odgojivši tri boksačka prvaka Hrvatske.</s>

<s>Čitavo to vrijeme kontinuirano slika i izlaže, no slikarstvu će se potpuno posvetiti tek 1971. nakon odlaska u mirovinu.</s>

<s>Nakon rata intenzivno se bavi i inovatorstvom, te izmišlja:</s>

<s>brod sa staklenim dnom (1957.)
 kofer s kotačićima (1954.)
 skije za hodanje po vodi
 sustav za zaštitu brodova od potonuća
 boksačku rukavicu punjenu zrakom</s>

<s>Jedan je od idejnih začetnika i pokretača glasovitog Biennala akvarela u Karlovcu, najznačajnije takve manifestacije u tadašnjoj Jugoslaviji, koja se održala sve do danas, kao i niza drugih umjetničkih inicijativa svojega vremena.</s>

<s>Za života je priredio tridesetak samostalnih izložbi, i postao sinonimom, kako za karlovačko, tako i za slikarstvo akvarela.</s>

<s>Slikarski opus
Slikarski opus Alfreda Krupe je golem, ali još uvijek posve nedovoljno istražen.</s>

<s>Najpoznatiji je po akvarelima lirskog ugođaja kojima prikazuje Karlovac i njegovu okolicu, osobito rijeke, njih čatiri, po kojima je Karlovac osobito glasovit.</s><s>Slikao je međutim i dalmatinske i primorske motive, a s njegovih putovanja po Makedoniji i Bosni, ostali su brojni crteži.</s>

<s>Na obzorju modernog akademskog realizma, zapravo građanskog slikarstva svojega vremena, kojeg je, uz Slavka Tomerlina, Viktora Šipeka, Ljudevita Šestića i Gabrijela Jurkića zacijelo najvažniji hrvatski predstavnik, Krupa slika brojna djela, koja se danas nalaze u velikom broju privatnih i javnih zbirki, a koja tek čekaju pravu stručnu valorizaciju.</s>

<s>Pretežito je riječ o radovima u vodenim tehnikama: akvarelu, tušu, sepiji, bajcu, tušu u boji i „suhom“ akvarelu koje su najbolje odgovarale Krupinu temperamentu, motivima koje je slikao, ali i materijalnim mogućnostima koje su u Hrvatskoj za talente koji nisu imali klijentelističkih sklonosti, uvijek bile reducirane.</s>

<s>Značajan broj radova je ostvario i u olovci, ugljenu, masnom kreonu, kredi i flomasteru, kao i u temperi i ulju.</s>

<s>Tematika Krupinih crteža i slika je tipično građanska: pejzaži, portreti, vedute, seoski motivi, aktovi , animalistika.</s>

<s>Crteže mu karakteriziraju jasnoća, logika i vjernost motivu.</s>

<s>Slike, osobito riječni pejzaži po kojima je, kao i po parkovnim vedutama suvremenog Karlovca široj javnosti najbolje poznat, prožete su lirskim akordima, koji su, negdje od sedamdesetih nadalje - pretežito sjetnog ugođaja.</s>

<s>Drugi svjetski rat
Spletom okolnosti, Krupa u Hrvatskoj počinje kao ratni crtač – dokumentarist.</s><s>Iz tog je razdoblja sačuvano nekoliko desetaka radova, od kojih glavninu, četrdesetak, čuva Hrvatski povijesni muzej.</s><s>Riječ je uglavnom o crtežima olovkom i tušem u kojima Krupa kroničarski bilježi sve ono slikarski zanimljivo što mu se smjenjuje pred očima: od ratnih operacija i samih borbi svoje jedinice, preko isječaka iz svakodnevice vojničkog života i života ljudi koje je tijekom pokreta svoje jedinice susretao, portreta suboraca, seljaka, djece i zarobljenika, sve do pravih grozota rata: pobijenih ljudi, unakaženih lica i ruševina kuća: sve to bilježi dokumentaristički precizno i slikarski jasno.</s><s>Pa ipak, čak ni u tom kovitlacu ratnih zbivanja ne previđa lirske trenutke pogleda na slikovite seoske kućice sjeverozapadne Bosne, povijesne ruševine cistercitske crkve u Topuskom, ili naprosto djece koja se dokono igraju na tračnicama željezničke pruge.</s>

<s>1950.-te i 1960.-te
Središnji dio Krupina slikarskoga opusa vjerojatno je najznačajniji, ali i najslabije poznat.</s><s>Prema sada raspoloživim podacima, neposredno iza rata nastavlja gotovo kroničarski bilježiti slike života koji se odvija pokraj njega, kako javnog („Rušenje bunkera na Črnomercu“, 1945.), tako i onog privatnog („Supruga pere krpicu“, početak 1950-tih), kao i ljepote seoskih motiva na koje bi u prolazu nabasao, ne ostavljajući ga ravnodušnim („Detalj iz posavskog dvorišta – Gušće“, 1953.)</s>

<s>Također bilježi slikovite, za njega - sjevernjaka, svakako egzotične ambijente krajeva Jugoslavije koje posjećuje, i koji su mu se kao strancu očito doimali čarobno (ciklus „Ohrid“, 1948.).</s><s>Te će teme zadržati do kraja svojega života, dajući međutim sve više naglasak slikarskim, nad faktografskim elementima svojih radova.</s>

<s>Tijekom pedesetih, u radovima mu se naslućuju uplivi simbolizma, nadrealizma („Motiv iz Venecije“), i magičnog realizma („Motiv sa Hvara“ - privatna zbirka), koji se povremeno javljaju i kasnije, a tijekom šezdesetih i ekspresionizma koji se približava apstrakciji („Motocross na Dubovcu“), da bi gotovo istodobno s ovima, nastajala i djela klasičnog realizma, od portreta i aktova, do veduta, pejzaža i slika iz radničke svakodnevice, te novinskih ilustracija.</s>

<s>1962. izlaže na Grand Prix Monte Carla, te dobiva posebno priznanje grupe naprednih grafičara.</s>

<s>Ovakav širok i gotovo oprečan dijapazon pristupa slikarstvu, vjerojatno treba povezati s unutarnjim borbama, ali i onim vanjskim, između kojih se povremeno pojavljuje i treća dimenzija, ona transcendentalna.</s>

<s>Početkom pedesetih (u to doba pada i njegovo najintenzivnije inovatorsko djelovanje) čak slika i ciklus pejzaža pod morem, o čemu su onodobne novine naširoko pisale (premda ne do kraja s razumijevanjem jer su slične kreativne ideje na drugim geografskim širinama nailazile na bolji odjek), a jednako originalnu i smionu inovaciju predstavljaju i njegovi akvareli na staklu iz istog razdoblja.</s>

<s>U to vrijeme pokušava se izboriti za dostojan položaj likovnih umjetnika u svojem okružju (polemički članak: „O nekim problemima umjetnika“, Karlovački tjednik, 1953., broj 10), što se pokazalo hitcem u prazno: novinski napisi iz zadnjih godina Krupina života svjedoče da je čak i tada bio bez osnovne materijalne potpore društva u vidu osiguranog slikarskoga ateljea.</s>

<s>1970.-te i 1980.-te
Iako će elemente svih ovih raznorodnih pristupa mediju slikarstva održati i kasnije (npr. „Strašila“, 1978.), tijekom sedamdesetih i osamdesetih uglavnom će se posvetiti lirskom bilježenju slikovitih vizura svoga grada i još slikovitije karlovačke okolice, o kojima je kritika najviše i pisala, i po kojima je širokoj javnosti i najbolje poznat.</s><s>Riječ je o djelima koja su mu zasluženo donijela epitet „Chopina hrvatskog slikarstva“, prvenstveno radi njihova sjetnog ozračja, koje se, redukcijom kolorita i sumarnošću prikaza, bitno razlikuje od djela slične tematike nastalih tijekom pedesetih.</s><s>Njegovi radovi tih godina su "blagi i primamljivi, koloristički sočni i živi, natopljeni emocijama i sugestivni" (Juraj Baldani).</s>

<s>Krupa je za života priredio preko 30 samostalnih izložbi, te je bio najaktivniji, a vjerojatno i najvažniji karlovački slikar svojega vremena, te zasigurno jedan od najvažnijih hrvatskih slikara realista i akvarelista dvadesetog stoljeća.</s>

<s>Posmrtno su mu priređene izložbe u Zagrebu (1996., s unukom Alfredom F. Krupom 2008.), Karlovcu (1990., 1997., 2006.) i Splitu (Festival akvarela Hrvatske, 1997.), a djela su mu uvrštena i na nekoliko problematskih retrospektiva.</s>

<s>Godine 2005., povodom devedesetogodišnjice rođenja,  Hrvatsko filatelističko društvo Karlovac posvetilo mu je prigodni poštanski žig i omotnicu.</s>

<s>Usprkos tome što je kako u Karlovcu, tako i na razini Hrvatske njegov rad, ponajprije onaj umjetnički, općenito poznat, interesima vrlo raznorodan opus Alfreda Krupe tek očekuje pravu stručnu i kulturološku valorizaciju.</s>

<s>Literatura
Vjekoslav Bratulić: Hrvatska lijeva inteligencija 1918-1945, sv. 2, Zagreb, 1970.</s><s>Željko Sabol: Krupa, Alfred, Enciklopedija hrvatske umjetnosti, sv. 1, Zagreb, 1995., str. 488
Juraj Baldani: Chopin hrvatskog slikarstva (katalog izložbe), Galerija Ulrich, Zagreb, 4. – 24.</s><s>IV 1996.</s><s>Željko Marcijuš: Krupine romantične bilješke,  u: Festival akvarela Hrvatske (katalog izložbe), Split, 1997.</s><s>Alfred F. Krupa: Hildegard Marie ili zatvorenica broj 9772: žrtva paljenica obitelji Krūppa (Krupa), rodoslovlje.hr, 3. 12. 2012.</s><s>Višnja Flego: Krupa, Alfred, Hrvatski biografski leksikon, sv. 8, Zagreb, 2013.</s><s>Alfred F. Krupa: U susret 100. godišnjici rođenja slikara Alfreda Krupe, likumzg, 31. 5. 2015.</s><s>Alfred F. Krupa: Alfred Krupa - slikar, sportaš i izumitelj, kafotka.net, 2015.</s>

<s>Vanjske poveznice
Video intervju s Alfredom Krupom st.</s><s>Alfred Krupa na Alamy-u
Djela Alfreda Krupe u posjedu Gradskog muzeja Karlovac
Američki novinari s ironijom kažu kako su ljudi prije hodali po Mjesecu nego imali kofer s kotačima, no to nije baš točno; davno prije izmislio ga je karlovački slikar Krupa</s>

<s>Poljski slikari
Poljski sportisti
Jugoslavenski partizani
Jugoslavenski slikari
Hrvatski slikari
Hrvatski pedagozi
Hrvatski izumitelji
Hrvatski grafičari
Hrvatski ilustratori
Biografije, Karlovac
Biografije, Zagreb
Biografije, Krk</s>

