Srpsko prosvjetno i kulturno društvo Prosvjeta
<s>Srpsko prosvjetno i kulturno društvo Prosvjeta je jedno od četiri nacionalna kulturna društva osnovana u periodu austrougarske vlasti u Bosna i Hercegovini.</s>

<s>Grupa od 29 srpskih intelektualaca uputila je 20. decembra 1901. godine vlastima molbu za osnivanjem društva „Prosvjeta“ s ciljem da materijalno pomaže učenike i studente, te prosvjećuje narode u Bosni i Hercegovini.</s><s>Zemaljska vlada odobrila je 5 jula 1902. god. društvena pravila, a 18/31 avgusta je održana osnivačka skupština i formiran Glavni odbor.</s>

<s>Član društva mogli su postati svi Srbi iz Bosne i Hercegovine i Monarhije, kao i škole, opštine i društva.</s><s>Jednokratnom uplatom od 500 kruna, članovi su postajali dobrotvori, a prvi dobrotvor bio je mitropolit Sava Kosanović sa uplatom od 1000 kruna.</s>

<s>Osnovni zadatak društva bio je da pomaže napredak srpskog naroda u Bosni i Hercegovini na prosvjetnom i kulturnom polju, što je realizovano kroz:
1. pružanje materijalne pomoći Srbima đacima iz Bosne i Hercegovine, koji uče u srednjim, zanatlijskim i visokim školama
2. osnivanje i potpomaganje srpskih škola u Bosni i Hercegovini
3. osnivanje i pomaganje večernjih škola za šegrte i ženske stručne škole
4. širenje prosvjete u narodu osnivanjem biblioteka, poučnim 
knjigama, listovima i popularnim predavanjima
5. širenje higijene u narodu osnivanjem društava za čuvanje narodnog zdravlja, osnivanjem gimnastičkih, antialkoholističkih društava
6. osnivanje srpskih zemljoradničkih zadruga i srpskih zemljoradničkih škola 
7. pružanje materijalne pomoći mladićima Srbima iz Bosne i Hercegovine, koji se odaju valjanim zanatima ili hoće da se usavrše u zanatu.</s>

<s>U prvih deset godina (1902 – 1912) prosvjetnim i kulturnim djelatnostima društva upravljalo je pet predsjednika: Risto Hadži Damjanović, dr. Đorđe Vasiljević, Šćepan Grđić, dr. Milan Srškić i dr. Kosta Krsmanović.</s><s>Zbog širenja kulturne i prosvjetne djelatnosti, kao i većeg broja poslova i članova, Prosvjeta je 1911, prema projektu Miloša Miladinovića, izgradila upravnu zgradu, koja je danas nacionalni spomenik BiH.</s>

<s>Od 1912 do 1925 predsjednik je bio Simo Mirković, građevinski inžinjer.</s><s>Zа vrijeme Skadarske krize, naredbom Zemaljske vlade od 3. maja 1913. god. koju je potpisao Potjorek, sva srpska društva, udruženja i organizacije u zemlji su raspuštena.</s><s>Okončanjem krize iste godine, vanredne mjere su ukinute.</s>

<s>Nakon Sarajevskog atentata, Prosvjeta i sva srpska društva su zatvorena i devastirana.</s><s>Naredne godine Prosvjeta je i formalno raspuštena, činovnici otpušteni sa posla, imovina konsfikovana, a dio funkcionera krivično gonjeni za antidržavno djelovanje.</s><s>Sedmorica članova osuđeni su u Okružnom sudu u Sarajevu.</s><s>Na Veleizdajničkom procesu u Banja Luci, 1915. god.</s><s>Mirković je osuđen na zatvorsku kaznu, koju je izdržavao u Zenici.</s>

<s>Po okončanju Prvog svjetskog rata i osnivanja Kraljevine SHS, naredbom Narodne vlade za BiH od 11 novembra 1918. god, Prosvjeta je obnovila rad.</s><s>Na dužnost predsjednika Glavnog upravnog odbora Prosvjete, ponovo je izabran Simo Mirković i na toj dužnosti ostao do 1924.god, nakon čega je postao počasni član, jedini uz Mis Irbi.</s>

<s>Nova zabrana rada uslijedila je 1941. god. kada se Bosna i Hercegovina našla u sastavu Nezavisne države Hrvatske.</s><s>Prosvjeta na kratko nastavlja rad poslije rata, da bi nove vlasti u Jugoslaviji na duže vrijeme zabranili rad.</s><s>1949. god.</s><s>Nakon propasti socijalističkog sistema i neposredno pred raspad Jugoslavije, 28. juna 1990. godine Prosvjeta nastavlja aktivnost koja traje do danas.</s>

<s>Izdavačka djelatnost 
U sklopu izdavačke djelatnosti pod okriljem „Prosvjete“ pokrenuto je izdavanje nekoliko značajnih publikacija.</s><s>Od 1905. godine izlazi Prosvjetin Kalendar koji svojim sadržajem i mnoštvom priloga iz različitih oblasti doprinosi prosvjećivanju širih slojeva naroda.</s><s>Ime Prosvjete nosi i drugi list za narodno prosvjećivanje koji izlazi kao mjesečnik od 1. januara 1907. godine do početka Drugog svjetskog rata.</s><s>Časopis za kulturni i zabavni život „Prosvjeta“, prvi put izdat 1914. godine, do potpunog ukidanja nakon Drugog svjetskog rata, objavljen je pet puta.</s>

<s>Pored ovih publikacija, „Prosvjeta“ uređuje i almanah (prvi broj izlazi 1918), zatim „Glasnik“ (1922), ediciju „Knjiga za narod“ (pokrenutu 1921), Čitanku (1932), izdavanje različitih knjiga u okviru „Prosvjetine“ biblioteke (pokrenuta u vrijeme Prvog svjetskog rata).</s>

<s>Važan segment Prosvjetinog djelovanja u periodu od 1902. do 1949. godine čini organiziranje tečajeva za nepismene i osnivanje Centralne biblioteke i drugih biblioteka u isturenim odjelima Društva.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 Ljuboje Dlustuš -  Školske prilike u Bosni i Hercegovini od okupacije do danas, Školski vjesnik br. 4 (1894): 155-161.</s><s>Jelena Božić – Demoliranje zgrada u antisrpskim demonstracijama u Sarajevu nakon atentata 28. juna 1914, Glasnik Udruženja arhivskih radnika Republike Srpske, god.</s><s>XII, br. 12 (2020): 131-173.</s><s>Božidar Madžar – Prosvjeta u Prvom svjetskom ratu.</s><s>Prilozi XXV, br. 27.</s><s>Sarajevo: Institut za istoriju: 61-77.</s><s>Božidar Madžar – Prosvjeta: Srpsko prosvjetno i kulturno društvo 1902-1949.</s><s>Banja Luka  - Srpsko Sarajevo, Akademija nauka i umjetnosti Republike Srpske
Bosanskohercegovačka kultura</s>

