João Goulart
<s>João Belchior Marques Goulart, znan i po nadimku Jango (São Borja, 1. ožujka 1918. – Mercedes, 6. prosinca 1976.) je brazilski političar koji je od 1961. do svog svrgavanja u vojnom puču 1964. godine bio predsjednik Brazila.</s><s>Njegovim svrgavanjem uvedena je vojna diktatura, a Goulart je tako postao posljednji predsjednik Druge Republike.</s><s>Goulart se smatrao posljednjim ljevičarskim predsjednikom Brazila dok 2003. godine Luiz Inácio Lula da Silva nije pobijedio na izborima.</s>

<s>Goulart je rođen u mjestu São Borja kao sin bogatog rančera.</s><s>Studirao je pravo u Porto Alegreu, gdje je i diplomirao 1939. godine, kasnije od svojih kolega.</s><s>Tokom studija je živio boemski te dobio spolnu bolest koja mu je gotovo u cijelosti paralizirala lijevo koljeno.</s><s>Nikada nije radio kao advokat.</s><s>U mladosti se bavio i nogometom te je čak i igrao za omladinski pogon Internacionala, s kojim je bio omladinski prvak države.</s>

<s>Godine 1946., kao štićenik utjecajnog predsjednika Getúlija Vargasa, izabran je u državnu skupštinu Rio Grande do Sula, a ubrzo je postao i državni tajnik za pravosuđe i unutarnje poslove.</s><s>Od 1953. do 1954. je bio Vargasov ministar rada, industrije i trgovine, radeći na reformi radnog zakonodavstva.</s><s>Od 1956. do 1961. bio je potpredsjednik Juscelinu Kubitscheku.</s><s>Godine 1960. ponovo je izabran za potpredsjednika, a nakon što je Jânio Quadros podnio ostavku, Goulart je 1961., unatoč protivljenju vojnih krugova koji su ga optuživali za simpatije prema komunizmu, postao predsjednik.</s>

<s>Goulart je, kao ljevičarski predsjednik, krenuo u realizaciju radikalnih reformi te je jačao odnose s komunističkim državama, što je posebice iritiralo Sjedinjene Države, s kojima je Brazil ranije dobro surađivao.</s><s>Uspio je progurati zakon kojim je ograničio izvor profita stranih kompanija, pokušao uvjeriti Kongres da izglasa kontroverzni zakon o redistribuciji zemljišta, a tik pred svrgavanje se zalagao za paket reformi koje bi poboljšale položaj radničke klase.</s><s>Goulart je bio predsjednik u periodu kada je gospodarstvo patilo od velike inflacije, zbog čega je bio meta kritika kako radikalne ljevice tako i vojnih krugova.</s>

<s>Opozicija prema Goulartu je rasla, a kulminacija je bila kada je 31. ožujka 1964. godine general Olímpio Mourão Filho naredio svojim trupama da krenu prema Riju da svrgnu Goularta.</s><s>Dana 1. travnja 1964., Goulart u 12:45 napušta Rio i odlazi za Brasíliju u nadi da će zaustaviti puč političkim mjerama, no saznao je samo da je ostao bez ikakve političke podrške.</s><s>Sljedećega dana, Pascoal Ranieri Mazzilli prisegnuo je za predsjednika, što se tumačilo kao protuustavni čin jer je Goulart još uvijek bio u zemlji.</s><s>Povukao se na svoju farmu blizu urugvajske granice, razmišljajući o otporu prije nego se 4. travnja konačno uputio za Montevideo.</s><s>Vojni udar dokinuo je Drugu Republiku i uspostavio desničarsku vojnu diktaturu koja će vladati Brazilom narednih 20 godina.</s>

<s>Goulart je s obitelji isprva boravio u Montevideu samo da bi se kasnije preselio u Argentinu po pozivu Juana Peróna.</s><s>U Argentini je živio u egzilu sve do svoje smrti.</s><s>Preminuo je 6. prosinca 1976. godine u svom stanu u gradu Mercedes, službeno od posljedica srčanog udara.</s><s>Njegova smrt ostaje i danas tema špekulacija jer nikada nije izvršena službena obdukcija, a brojni su kasnije tvrdili da je Goulart, kao i Kubitschek, zapravo ubijen u atentatu u sklopu Operacije Kondor.</s>

<s>Predsjednici Brazila
Brazilski političari
Pravnici</s>

