Rafael Urdaneta
<s>Rafael José Urdaneta y Faría (Maracaibo, 24. listopada 1788. – Pariz, 23. kolovoza 1845.) bio je venezuelanski vojskovođa i političar, jedan od najvažnijih sudionika borbe za nezavisnost Latinske Amerike.</s><s>Urdaneta je bio vatreni pobornik Simóna Bolívara i jedan od njegovih najodanijih suradnika.</s><s>Tokom njegova predsjedničkom mandata, Urdaneta je bio ministar obrane Velike Kolumbije, a kasnije i njezin kratkotrajni predsjednik; kasnije je služio kao ministar obrane u administraciji Venezuele.</s>

<s>Rodio se 1788. u Maracaibu kao sin Miguela Geronima de Urdanete y Troconisa i njegove supruge Marije Alejandrine Faria.</s><s>Osnovnu školu završio je u rodnom gradu, a kasnije se školovao u sjemeništu u Caracasu.</s><s>Godine 1804. preselio se u Bogotu, gdje je nastavio školovanje i gdje će se 1822. godine oženiti s Dolores Vargas París, mladom heroinom revolucionarnog pokreta.</s><s>Sam Urdaneta se već 1810. godine pridružio revolucionarnom pokretu i ubrzo je postao blizak suradnik Simóna Bolívara, s kojim je sudjelovao u borbama za oslobođenje svoje rodne zemlje.</s><s>Nakon uspjeha revolucionarnog pokreta i formiranja Velike Kolumbije, Urdaneta se priključio Bolívarovoj administraciji u svojstvu ministra obrane.</s>

<s>Kada je Bolívar u svibnju 1830. godine podnio ostavku na mjesto predsjednika, faktičnu vlast u državi preuzeo je Domingo Caycedo.</s><s>U tom su periodu u Bogoti bila stacionirana dva bataljuna – jedan venezuelanski, odan Bolívaru i Urdaneti, te jedan kolumbijski, odan Franciscu de Pauli Santanderu.</s><s>Kada je, u strahu od pobune, Caycedo naredio da se venezuelanski bataljun premjesti iz glavnoga grada, došlo je do sukoba u kojemu su venezuelanske trupe izašle kao pobjednici.</s><s>Caycedo je svrgnut, a Urdaneta se 5. rujna 1830. godine proglasio predsjednikom kako bi spasio zemlju od kolapsa, ali i pokušao nagovoriti Bolívara da se vrati na čelo Velike Kolumbije.</s>

<s>Međutim, stabilizacija nikada nije ostvarena.</s><s>Kolumbijski generali su odbili podržati Urdanetu i pokrenuli ustanak protiv njega, tokom kojega su osvojili jug zemlje i prisilili diktatora na pregovore.</s><s>Generali su proglasili Cayceda legitimnim predsjednikom i zahtijevali Urdanetinu ostavku.</s><s>Nakon što je u travnju 1831. godine potpisan mirovni sporazum između dvaju strana, Urdaneta se povukao s pozicije i vratio vlast Caycedu.</s>

<s>Nakon raspada Velike Kolumbije, Urdaneta i njegova obitelj su se vratili u Venezuelu.</s><s>On je kratko sudjelovao u administraciji novonastale države, da bi 1845. godine bio imenovan posebnim poslanikom Venezuele u Španjolskoj.</s><s>Međutim, preminuo je 23. kolovoza 1845. u Parizu, od komplikacija s bubrežnim kamencem, prije nego je uopće došao do Španjolske.</s><s>Njegovo tijelo pokopano je u Nacionalnom panteonu u Caracasu.</s>

<s>Venezuelanski političari
Venezuelanski diplomati
Pučisti
Biografije, Venezuelanski rat za nezavisnost
Biografije, Maracaibo</s>

