Haastov orao
<s>Haastov orao (Harpagornis moorei) je izumrla vrsta orla koja je nekoć živjela na Južnom otoku na Novom Zelandu.</s><s>Haastov orao bio je najveća vrsta orla za koju se zna da je postojala, a njegova veličina je objašnjena kao evolucijska prilagodba veličini njegova plijena, najčešće moe, koja je mogla doseći i do 230 kilograma.</s><s>Haastov orao je izumro oko 1400. godine, kada su maorska plemena do istrebljenja izlovili moe.</s><s>Gubitkom primarnog plijena, Haastov orao je izumro u istom periodu.</s>

<s>Haastovog orla prvi je opisao njemački geolog Julius von Haast, u čiju će čast ptica i dobiti ime, temeljem ostataka koje je pronašao F. Fuller.</s><s>Sam Haast je ptici dao ime Harpagornis moorei, u čast Georgea Henryja Moorea, na čijem su posjedu pronađeni ostaci.</s><s>Kasnija DNK istraživanja otkrila su kako je Haastov orao u najbližem srodstvu s malim orlom i patuljastim orlom, a ne, kako se dugo vremena vjerovalo, s velikim orlom Aquila audax.</s>

<s>Haastovi orlovi bili su predatori, a ženke su bile osjetno veće od muškaraca.</s><s>Njihov primarni plijen bile su velike moavke.</s><s>Unatoč veličini, Haastovi orlovi imali su relativno malen raspon krila, od nekih 2.6 do 3 metra.</s><s>Ženke su mogle doseći masu od 15 kilograma, dok su mužjaci dosezali između 9 i 12 kilograma.</s><s>Pretpostavlja se da su mogli dosezati brzone od 80 km/h, a plijen su lovili pomoću velikih kandži na nogama.</s>

<s>Vjeruje se kako su Haastovi orlovi opisani u brojnim maorskim legendama, posebice u onima o ptici Poukai.</s>

<s>Orlovi</s>

