Arelije Fusk
<s>Arelije Fusk () ili Aurelije Fusk (Aurelius Fuscus) bio je antički rimski retor.</s><s>Tečno je govorio i grčki i latinski jezik, elegantnim i kićenim stilom.</s><s>Charles Thomas Cruttwell kaže da je Aurelije bio azijanac, odnosno da je prakticirao retorički stil bogat ukrasnim figurama.</s>

<s>Vrhunac njegovog djelovanja u Rimu pada u posljednje godine Augustove vladavine.</s><s>Bio je viteškog ranga, ali je  degradiran zbog nekog izvanrednog skandala vezanog uz njegov život.</s><s>Deklamirao je češće na grčkom nego na latinskom, a Seneka Stariji opisuje njegov stil govorništva kao briljantan prije nego čvrst i kao antitetičan prije nego elokventan.</s><s>Seneka, međutim, visoko cijeni njegovo izlaganje (explicatio) argumenta.</s><s>Njegov hvalospjev o Ciceronu najzanimljiviji je primjerak njegova stila.</s><s>Senekine Suasoriae i Controversiae obiluju citatima iz Fuskovih retoričkih vježbi.</s><s>Njegov suparnik u poučavanju i deklamatorstvu bio je Porcije Latron, a čini se da su njihovi stilovi bili potpuno suprotni.</s><s>Plinije Stariji zamjera Fusku nošenje srebrnih prstenova.</s><s>Bila su dvojica retoričara ovog imena, otac i sin, budući da Seneka obično spominje Arelija Fuska "oca" (Arellius Fuscus "pater").</s><s>Osobno ime jednog od njih bio je Kvint.</s>

<s>Fusk je vjerojatno bio učitelj pjesnika Ovidija (43. pne. – 17/18. n.e.) i Plinija Starijeg (23–79. n.e.), koji ga spominje u djelu Poznavanje prirode.</s><s>Fuskov je učenik bio i Papirije Fabijan.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Stari Rimljani
Aurelii</s>

