Gojko Šušak
<s>Gojko Šušak (16. ožujka 1945 – 3. svibnja 1998) bio je hrvatski nacionalistički političar, najpoznatiji kao ministar obrane i najutjecajnijih ličnosti, odnosno vođa tzv. "tvrde" desne struje u vladi predsjednika Franje Tuđmana, kao i ključnoj ulozi koju je imao u Domovinskom i ratu u Bosni i Hercegovini, ali i kontroverzama vezanih uz njih.</s>

<s>Životopis</s>

<s>Rodio se u Širokom Brijegu pred kraj Drugog svjetskog rata; njegov otac i brat su pripadali ustašama te su se pred nadiranjem partizana povukli u Zagreb gdje im se u svibnju 1945. izgubio svaki trag.</s><s>Šušak je odrastao u Zapadnoj Hercegovini, koja je kao "ustaški kraj" u socijalističkoj Jugoslaviji bila marginalizirana, a njeni stanovnici hrvatske nacionalnosti pod stalnom sumnjom u odanost poretku.</s><s>1967. se preselio u Rijeku gdje je studirao u učiteljskoj školi.</s><s>1968. godine se, tražeći posao, preselio u Austriju, a sljedeće godine u Kanadu, gdje su već bila emigrirala njegova dva brata.</s>

<s>U Kanadi je za život zarađivao niz slabo plaćenih poslova, a sa vremenom je otvorio i piceriju].</s><s>Godine 1973. se oženio za hrvatsku iseljenicu Đurđicu Gojmerac, koja će mu roditi troje djece, i s kojom će živjeti u Ottawi.</s><s>S vremenom je postao jedna od najistaknutijih ličnosti tamošnje iseljeničke zajednice, sudjelujući u nizu sportskih i crkvenih događaja, ali i postavši aktivan u redovima političke emigracije, gdje se isticao svojim radikalnim antikomunizmom i zalaganjem za razbijanje tadašnje Jugoslavije i stvaranje nezavisne hrvatske države.</s><s>1979. je sudjelovao u simboličkoj prosvjednoj akciji ispred tadašnje jugoslavenske ambasade u Ottawi gdje je pokušao postaviti lijes sa svinjom i natpisom "Tito"; s obzirom da je svinja bila živa, cijeli je slučaj doveo do istrage zbog kršenja zakona o okrutnosti prema životinjama.</s><s>Ključan događaj u Šuškovoj emigraciji se zbio krajem 1980-ih kada je Kanadu došao posjetiti bivši partizanski general, a sada antijugoslavenski disident, Tuđman kako bi stupio u kontakt sa emigracijom.</s><s>Šušak, koji je bio član tzv. norvalske grupe, vezane uz franjevačku misiju u kanadskom gradu Norval, se sa njim tada sprijateljio.</s>

<s>Tako stvorene veze su kasnije imale značajan kada su 1990. godine, tijekom procesa pada komunizma i početkom raspada Jugoslavije, u tadašnjoj SR Hrvatskoj uvedeno višestranačje.</s><s>To je najbolje iskoristila novoosnovana Hrvatska demokratska zajednica na čelu sa Tuđmanom, koja je zahvaljujući financijskim prilozima dovedenim iz dijaspore stekla značajnu prednost u odnosu na sve druge opozicijske stranke.</s><s>Šušak je bio među najistaknutijim pripadnicima političke emigracije koji se tada vratio u domovinu i imao je istaknutu ulogu na Prvem općem saboru HDZ.</s><s>Dva mjeseca kasnije su održani prvi slobodni višestranački izbori na kojima je HDZ trijumfirao te 30. svibnja 1990. sastavio novu vladu.</s>

<s>Šušak je u njoj dobio mjesto ministra useljeništva, te je formalno bio zadužen za održavanje veza Hrvatske sa dijasporom.</s><s>U stvarnosti su se njegove aktivnosti velikim dijelom odnosile na pripreme za predstojeći oružani sukob, koji je postao izgledan nakon Balvan revolucije.</s><s>4. ožujka 1991. je imenovan zamjenikom ministra obrane.</s><s>U proljeće je, prema svjedočenju Josip Reichl-Kira, zajedno s još nekoliko istaknutih dužnosnika, sudjelovao u incidentu kada su ispaljeni projektili Armbrust na barikade koje su bili postavili pobunjeni Srbi u Borovom selu kraj Vukovara, a koji je prethodio krvavom sukobu koji će znatno pridonijeti eskalaciji rata.</s>

<s>Šušak je na mjesto ministra obrane imenovan u rujnu 1991. godine, kada je trajala tzv. Bitka za vojarne, odnosno kada se novoosnovana Hrvatska vojska otvoreno sukobila sa JNA.</s><s>Iako je Hrvatska uspjela očuvati novoproglašenu nezavisnost, veliki dio njenog teritorija je ostao pod okupacijom koja će potrajati sve do operacije Oluja 1995. godine.</s><s>Šušak je tih godina, s obzirom da je bio zadužen za najvažniji resor vlasti, odnosno raspolagao s najvećim kadrovskim i materijalnim resursima, akumulirao izuzetan politički kapital te imao snažan utjecaj na Tuđmana i njegovu politiku, prije svega u odnosu na BiH i tamošnju krizu koja je 1992. godine eskalirala u novi rat.</s><s>Često se navodi da je upravo Šušak bio glavni zagovornik stvaranja Hrvatske republike Herceg-Bosne i separatističke politike HDZ BiH pod vodstvom Mate Bobana koja će eskalirati u bošnjačko-hrvatski sukob.</s><s>U samoj Hrvatskoj je Šušak, iako osobno nije bio vezan uz eskcese tzv. tajkunske privatizacije i u privatnom životu pokazivao za tadašnje hrvatske političare neuobičajenu skromnost, bio predmetom optužbi za nepotizam i korupciju, odnosno tvrdnji da predstavlja vođu tzv. "hercegovačkog lobija" koji je preko stranačkih, ali rodbinskih i drugih veza omogućio kadrovima iz njegovog zavičaja da tih godina počnu dominirati hrvatskim gospodarstvom, politikom, kulturom i medijskim establishmentom.</s>

<s>Šušak je 1994. godine došao u sukob s dvojicom tadašnjih Mesićevih bliskih suradnika - Josipom Manolićem i Stjepanom Mesićem - a koji je također imao i ideološku komponentu, s obzirom da njih dvojica nisu dijelili njegove revizionističke stavove prema ustaštvu i NDH.</s><s>To je dovelo do prvog ozbiljnijeg raskola u povijesti HDZ, a na kome se Tuđman stavio na Šuškovu stranu.</s><s>Šušak je, pak, sa svoje strane slijedio Tuđmanov zaokret u odnosu prema BiH, te je tada ostvario izuzetno bliske odnose sa američkom vladom predsjednika Billa Clintona, koja je upravo u Šuškovoj Hrvatskoj vojsci vidjela sredstvo za okončanje jugoslavenskih ratova.</s><s>To se posebno odnosilo na ministra obrane Billa Perryja, koji je postao Šuškov osobni prijatelj.</s><s>Nakon Operacije Oluja i srpskih poraza u BiH Šušak je bio član hrvatske delegacije u Daytonu koja je 1995. sudjelovala u sklapanju Daytonskog mira.</s>

<s>Šušak je svoj politički utjecaj zadržao i u prvim poslijeratnim godinama, ali mu je već u ožujku 1996. godine dijagnosticiran rak grla, te se, slično kao i Tuđman, liječio u američkoj vojnoj bolnici Walter Reed Army Medical Center.</s><s>Dvije godine kasnije je, uslijed komplikacija, preminuo u KBC Dubrava, te je nekoliko dana kasnije sahranjen uz najviše državne počasti.</s>

<s>Po njemu danas nosi ime Avenija Gojka Šuška u Zagrebu, nekadašnja Aleja izviđača.</s>

<s>Hrvatski političari
Biografije, Široki Brijeg
Sahranjeni na groblju Mirogoj u Zagrebu
Članovi Hrvatske demokratske zajednice</s>

