Kupidon
<s>Kupidon (, "žudnja“) bio je, u rimskoj mitologiji, bog požude, erotske ljubavi, privlačnosti i naklonosti.</s><s>Često je prikazivan kao sin božice ljubavi Venere i boga rata Marsa.</s><s>Na latinskom je poznat i kao Amor ("Ljubav").</s><s>Njegov je grčki pandan bog Eros.</s><s>Iako je Eros u klasičnoj grčkoj umjetnosti općenito prikazan kao vitki mladić s krilima, tijekom helenističkog razdoblja sve je češće predstavljan kao bucmasti dječak.</s><s>U to su mu vrijeme pridodati luk i strijela, koji predstavljaju njegov izvor moći: osoba, ili čak božanstvo, koju bi Amorova strelica pogodila, bila je ispunjena nekontroliranom žudnjom.</s><s>U mitovima je Kupidon sporedni lik koji uglavnom služi za pokretanje radnje.</s><s>On je glavni lik samo u priči o Kupidonu i Psihi, kada biva ranjen vlastitim oružjem te prolazi kroz iskušenje ljubavi.</s><s>Iako se o njemu ne pričaju druge veće priče, njegova je tradicija bogata poetskim temama i vizualnim scenarijima, kao što su krilatica "Ljubav pobjeđuje sve" te kazne i muke koje Kupidon zadaje kao odmazdu.</s><s>Njegove su moći slične, premda ne i identične, moćima Kamadeve, hinduističkog boga ljudske ljubavi.</s>

<s>U umjetnosti se Kupidon često pojavljuje predstavljen u više likova nazvanih Amores ili, u kasnijoj terminologiji povijesti umjetnosti, kao amorini, što je ekvivalent grčkim erotima.</s><s>Kupidoni su čest motiv rimske umjetnosti i kasnije zapadnoevropske klasicističke umjetnosti.</s><s>U 15. stoljeću ikonografija Amora počinje se razlikovati od ranijih predstava Kupidona kao nagog dječaka.</s>

<s>Kupidon je bio popularan lik i u srednjem vijeku, kada je pod kršćanskim utjecajem često imao dvojaku prirodu kao Nebeska i Zemaljska ljubav.</s><s>U renesansi mu je obnovljeni interes za antičku filozofiju dodijelio složena alegorijska značenja.</s><s>U suvremenoj popularnoj kulturi Kupidon je prikazan kako povlači luk kako bi potaknuo romantičnu ljubav, često kao ikona Valentinova.</s>

<s>Etimologija
Ime Cupīdō ("strasna želja", "žudnja") izvedeno je iz latinskog glagola cupiō, cupiere ("željeti"), koji potječe od protoitalskog korena *kupi, *kupei ("željeti"), a ovo pak od protoindoeuropskog *kup(e)i ("drhtati, željeti").</s>

<s>Porijeklo i rođenje</s>

<s>Rimljani su za Kupidona u svojoj književnosti i umjetnosti reinterpretirali mitove i koncepte koji se odnose na grčkog boga Erosa, a srednjovjekovni i renesansni mitografi slobodno povezuju ova dva božanstva.</s><s>U grčkoj tradiciji, Eros je imao dvojaku, kontradiktornu genealogiju.</s><s>Bio je među iskonskim bogovima, koji su nastali nespolno; nakon njegove generacije, božanstva su rađana u muško-ženskim zajednicama.</s><s>Kupidon nije u najboljim odnosima ni s Apolonom, Dijaninim bratom strijelcem i zaštitnikom pjesničke inspiracije, čije ljubavne veze gotovo uvijek završavaju katastrofalno.</s><s>Ovidije i Propercije krive Kupidona što ih je natjerao da pišu ljubavnu poeziju umjesto uglednijeg epa.</s>

<s>Kupidon i Psiha</s>

<s>Priča o Kupidonu i Psihi pojavljuje se u grčkoj umjetnosti već u 4. stoljeću pne., ali najopšriniji književni izvor te priče predstavlja roman Pretvorbe, poznat i kao Zlatni magarac, rimskog pisca Apuleja (2. stoljeće nove ere).</s><s>Priča se bavi prevladavanjem prepreka ka ljubavi između Psihe ("Duše" ili "Daha života") i Kupidona, te njihovim konačnim sjedinjenjem u braku.</s>

<s>Slava Psihine neizmjerne ljepote prijeti da pomrači samu Veneru, pa božica ljubavi šalje Kupidona da joj se osveti.</s><s>Kupidon se, međutim, zaljubi u Psihu i dogovori se da je odvede u svoju palaču.</s><s>Posjećuje je noću, upozoravajući je da ga ne pokušava vidjeti.</s><s>Psihine zavidne sestre uvjeravaju je da je njezin ljubavnik zastrašujuće čudovište, a ona napokon uvodi lampu u njihovu odaju da ga vidi.</s><s>Zaprepaštena njegovom ljepotom, ostaje za trenutak skamenjena, taman toliko dugo da kap vrućeg ulje s lampe padne na njega.</s><s>On se probudi i napušta je.</s><s>Psiha luta zemljom tražeći ga i na kraju se podvrgava službi Venere, koja je muči.</s><s>Božica zatim šalje Psihu na niz zadataka.</s><s>Svaki put ona očajava i svaki put joj se pruži božanska pomoć.</s><s>Na svom posljednjem zadatku, treba da zahvati dozu Prozerpinine ljepote iz podzemnog svijeta.</s><s>Uspijeva, ali na povratku ne može odoljeti da ne otvori kutiju u nadi da će i sama imati koristi od toga, nakon čega pada u dubok san.</s><s>Kupidon je pronalazi u ovom stanju i oživljava vraćajući san u kutiju.</s><s>Kupidon joj daje besmrtnost kako bi se par mogao vjenčati.</s>

<s>Neoplatoničarski elementi u priči i aluzije na misterijske religije daju prostora različitim tumačenjima, pa je priča analizirana kao alegorija, u svjetlu narodne priče, bajke i mita.</s><s>Često predstavljena kao alegorija ljubavi koja pobjeđuje smrt, priča je bila čest izvor slika na rimskim sarkofazima, kao i u drugim sačuvanim djelima antičke umjetnosti.</s><s>Od ponovnog otkrića Apulejeva romana u renesansi, Kupidon i Psiha često su se prikazivali u klasičnoj tradiciji.</s><s>Priča je prepričavana u poeziji, drami i operi, a široko je prikazivana i u slikarstvu, kiparstvu i drugim medijima.</s>

<s>Ljepotica i zvijer
Poznatiji kao "Ljepotica i zvijer", roman La belle et la bête izvorno je napisala Gabrielle-Suzanne Barbot de Villeneuve, a skratila ga je i potom objavila francuska autorica Jeanne Marie Leprince de Beaumont 1740. godine.</s><s>Priča je tijekom godina stekla međunarodno priznanje i 1991. godine nadahnula Disneyev film Ljepotica i zvijer.</s><s>Govorilo se da je Gabrielle bila inspirirana pričom Kupidonu i Psihi.</s><s>Ta priča govori o lijepoj, ali usamljenoj ženi sa zlatnim srcem koju zarobi odvratna zvijer, koja ima nevidljive sluge koji mu pomažu u svemu što poželi u okviru zidina dvorca.</s><s>Na kraju se zaljubi u njega unatoč njegovom izgledu i tako razbija kletvu koja je na njega bila bačena: pred njom se otkriva lijepi princ.</s>

<s>Prikazi
Na draguljima i ostalim sačuvanim izrađevinama, Kupidon je obično prikazan kako se zabavlja nekom igrom, ponekad gura obruč, baca strelice, hvata leptira ili koketira s nimfom.</s><s>Često je prikazan s majkom (u grafičkoj umjetnosti to je gotovo uvijek Venera) kako svira rog.</s><s>Na drugim slikama njegova je majka prikazana kako ga grdi ili čak udara zbog njegove nestašne naravi.</s><s>Također je prikazan kako nosi kacigu i nosi kopču, što se možda odnosi na Vergilijevu krilaticu Omnia vincit amor ili predstavlja političku satiru na račun rata za ljubav ili ljubavi kao rata.</s>

<s>Reference</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Fabio Silva Vallejo, Mitos y leyendas del mundo (Spanish), 2004 Panamericana Editorial.</s>

<s>Vanjske veze
 Warburg Institute Iconographic Database (oko 2.400 prikaza Kupidona)</s>

<s>Rimska mitologija</s>

