Apsolutna muzika
<s>Apsolutna muzika ( oslobođen, potpun, neovisan, čist) je instrumentalna muzika bez programa ili programskog naslova (fuga, simfonija, koncert, gudački kvartet, sonata).</s><s>Suprotstavljanje apsolutne muzike programskoj dugo je izazivalo polemike.</s><s>Te se polemike mogu svesti na dva oprečna mišljenja.</s><s>Prvo, prema kome svako muzičko delo mora imati program, kulminira u A. Šeringovoj tezi o skrivenom, prigušenom programu svih pretklasičnih i klasičnih dela.</s><s>Prema drugom se mišljenju muzika mora kloniti veze s poezijom ili slikarstvom, odnosno s vanmuzičkim elementima.</s><s>Krajnji apsolutisti brane joj čak odražavanje emocija i afekata, tražeći da sačuva svoju autonomiju kojoj smisao leži u čistom kombinovanju tonova i oblika.</s><s>Granica između apsolutne i programske muzike nije oštra.</s><s>Apsolutna muzika nije gotovo nikad potpuno odvojena od vanmuzičkih pojmova.</s><s>Oznake kao veselo, divlje, tužno, obeležavaju karakter neke kompozicije, odnosno afekte ili emocije, koje će interpretacija njome oživeti.</s><s>Međutim to su apstraktni afekti i emocije, sami po sebi, a nisu vezani uz neku realnu životnu okolnost.</s>

<s>Muzički žanrovi</s>

