Василије Романович
<s>Василије Романович (Кијев, око 1718 – Хопово, 1773) је био руски, односно украјински сликар, иконописац, живописац и портретиста.</s><s>Звали су га Василије из Мале Русије.</s>

<s>Биографија 
Студирао је на Духовној академији Кијево-печерске лавре, која је у то време била велики центар православне теолошке мисли, педагогије, издавачке делатности и уметности и где је настао словенски барок.</s>

<s>Године 1737. са непуних двадесет година је сликао сцене страшног суда и апокалипсе у Претеченско-Борисоглебској цркви у Кијеву.</s><s>Мада је уништено у пожару, ово његово дело се сматра најзначајнијим спомеником кијевског монументалног сликарства из епохе барока.</s>

<s>Четрдесетих година 18. века је дошао у Карловачку митрополију, доневши са собом искуства барокизираног словенског сликарства ослоњеног на западноевропске предлошке, при чему се традиционално религиозне теме приказују у оквирима историјског сликарства и реалистичким приступом.</s>

<s>Наиме, традиционални иконографски мотиви по српско-византијским узорима из старијег средњег века, временом су се мењали под све већим утицајем реализма.</s><s>Међутим, Срби у Хрватској су се веома резервисано односили према уношењу западњачких елемената у српску уметност због покушаја унијаћења, али су они у другој половини 18. века ипак преовладали, не само услед све веће повезаности српског вишег свештенства са Бечом, где су Срби све чешће долазили на школовање, већ и преко веза са Русијом, у којој је Петар Велики настојао да тековине западне културе искористи за унапређење руске културе, што се одразило и у црквеној иконографији.</s>

<s>Василије Романович је претежно боравио у западним областима Карловачке митрополије.</s><s>У то време је настао портрет пакрачког епископа Софронија Јовановића, као и две реплике истог.</s>

<s>По наруџбини епископа урадио је и иконе за иконостас придворне цркве у Пакрацу (1757–1758).</s><s>Готово сигурно је он довршио иконостас у саборној цркви Свете Тројице у Пакрацу, а вероватно му је била поверена и израда зидних слика у саборници, које су нестале у последњој деценији 18. века, у реформи коју је спровео загребачки архитекта Херман Боле.</s><s>Барокни грб Пакрачко-славонске епархије, који су носила два анђела, на чеоној фасади Романович је израдио са још једним својим неименованим сарадником.</s>

<s>Верује се да су неколико икона на платну већег формата, као што су „Тајна вечера“ и „Света Тројица“, настале у време његовог боравка у Пакрацу.</s>

<s>Управо захваљујући вези са епископом Софронијем, у то време је добио велики посао на изради иконостаса у манастиру у Доњој Обријежи, Доњим Граховљанима код Дарувара и у Слатинском Дреновцу, код Ораховице, његов једини сигнирани иконостас, из 1758. кога су спалиле усташе 1941. у Другом светском рату.</s><s>Непосредно пред рат, историчар уметности, Иван Бах, је обишао цркву и снимио иконостас у целини, али и престоне иконе и двери посебно.</s><s>Захваљујући његовим снимцима сачувана је успомена на ово Романовичево дело.</s>

<s>Нагла смрт епископа Софронија у децембру 1757. је прекинула њихову сарадњу.</s>

<s>Године 1758. године је први пут боравио у манастиру Хопово, као гост братства.</s><s>Године 1759. је радио на осликавању иконостаса у цркви Арханђела  Михаила и Гаврила у Костајници.</s><s>Исте године је израдио портрет новог пакрачког епсикопа Арсенија Радивојевића, као и више икона.</s>

<s>Приписује му се неколико сликарских радова у црквама у Срему, као што су иконе на царским дверима из манастира Бешеново, довршене 1770, иконе са ликовима апостола Томе и Луке из цркве села Свилош, иконе са сценама из  Христовог и Богородичиног живота из ризнице Саборне цркве у Сремским Карловцима и иконе са фигурама апостола које су припадале иконостасу цркве манастира Велика Ремета из 1753, који није сачуван.</s><s>Године 1771. је урадио две велике композиције на платну „Тајна вечера“ и „Вечера у дому Симона фарисеја“, за трпезарију у манастиру Хопово.</s>

<s>Поново се 1766. вратио у манастир Хопово, као искушеник, где се претпоставља да је остао до краја живота.</s>

<s>Извори</s>

<s>Литература</s>

<s>Ruski slikari</s>

