Le Voyageur sans bagage
<s>Le Voyageur sans bagage (srpskohrvatski: Putnik bez prtljage) je drama Jeana Anouilha iz 1936. godine, premijerno izvedena 16. veljače 1937. godine u Théâtre des Mathurins, u režiji Georgesa Pitoëffa; Le voyageur sans bagage je bio prvi veliki uspjeh za tada mladog Anouilha, doživjevši čak 190 izvedbi, unatoč činjenici da ju je njegov tadašnji šef, Louis Jouvet, odbio s priličnim gnušanjem.</s><s>Drama je poslužila kao katalizator za daljnje izvedbe i zapravo je označila početak Anouilhove uspješne, dugogodišnje teatarske karijere.</s>

<s>Radnja drame prati jednu epizodu iz života Gastona, veterana Prvog svjetskog rata, koji je 18 godina proveo u aziliju pokušavajući povratiti sjećanja.</s><s>Iako brojne obitelji tvrde kako je on njihov u ratu nestali sin, bogata vojvotkinja Dupont-Dufort uvjerena je kako je on Jacques Renaud; u pratnji advokata Huspara, Gaston odlazi na imanje Renaudovih.</s><s>Izrazito blagog karaktera, Gaston na imanju otkriva prošlost Jacquesa Renauda, nasilnog mladića koji je ubijao životinje iz čiste zabave; na samom početku saznaje kako je svog najboljeg prijatelja, Marcela, gurnuo niz stepenice (pri čemu je ovaj slomio leđa) jer ga je uhvatio kako se ljubi sa sluškinjom Juliette, s kojom je Jacques bio intiman.</s><s>Gaston se vrlo teško miri sa svojom navodnom prošlošću, međutim tada mu Valentine, supruga njegovog navodnog brata s kojom je u mladosti imao aferu, ukazuje na ožiljak kojeg mu je ona zadala u naletu ljubomore.</s><s>Nešto kasnije, Gaston primijeti taj ožiljak, međutim odluči zadržati tu informaciju za sebe, kao i realizaciju da je doista Jacques Renaud.</s><s>U međuvremenu, brojne obitelji dolaze na imanje u potrazi za izgubljenim sinom.</s><s>Gaston nešto kasnije susreće malenog dječaka, posljednjeg preživjelog člana obitelji Madensales, koji je u potrazi za svojim starijim rođakom.</s><s>U tom trenutku, Gaston odluči otići s dječakom, fabricirajući priču o nastanku ožiljka, nakon čega napiše pismo Jacquesovom bratu, Georgesu, u kojem tvrdi da je Jacques Renaud mrtav i da ga trebaju prestati tražiti.</s>

<s>Okupljena u niz "crnih komada", drama Le Voyageur sans bagage je inspirirana stvarnom pričom Anthelmea Mangina, ratnog veterana koji se također vratio s amnezijom i bio je predmet "borbe" desetaka obitelji.</s><s>U postupku koji evocira Luigija Pirandella, koji je snažno utjecao na Anouilha, mladi je autor iskoristio stvarni događaj za stiliziranu fabulu svoje drame, isto što je talijanski nobelovac uradio u romanu Il fu Mattia Pascal te drami Ciascuno a suo modo.</s>

<s>Drama je ostala zapamćena i po ekranizaciji iz 1944. godine, koju je režirao sam Anouilh i koja je postala prva ekranizacija nekog njegovog djela.</s><s>Film je na engleskom govornom području distribuiran pod naslovom Traveling Light.</s>

<s>Djela Jeana Anouilha
Drame 1936.</s>

