Peter Fraser (novozelandski političar)
<s>Peter Fraser (Hill of Fearn, 28. kolovoza 1884. – Wellington, 12. prosinca 1950.) je bio novozelandski političar škotskog porijekla koji je od 1940. do 1949. godine služio kao 36. premijer Novog Zelanda.</s><s>Fraser je na mjestu premijera naslijedio Michaela Josepha Savagea te je vodio drugu laburističku vladu u historiji Novog Zelanda i to kroz turbulentni period Drugog svjetskog rata.</s><s>Fraser ostaje laburistički premijer s najdužim mandatom te četvrti premijer po duljini trajanja mandata u historiji zemlje.</s>

<s>Život u Škotskoj</s>

<s>Peter Fraser je rođen 1884. godine u malenom škotskom selu Hill of Fearn.</s><s>Nakon sticanja osnovnog obrazovanja, morao se ispisati iz škole zbog lošeg imovinskog stanja svoje obitelji.</s><s>Fraser je bio školovan za drvodjelca, međutim brzo je odustao od tog zanata zbog jako lošeg vida.</s><s>Prije nego mu je vid oslabio, Fraser je mnogo čitao, a među omiljenim autorima bili su mu socijalistički aktivisti Keir Hardie i Robert Blatchford; ipak, u kasnijim godinama, kada mu je vid znatno oslabio, Fraser je imao problema s čitanjem službenih dokumenata, zbog čega je preferirao usmene izvještaje ispred onih pismenih.</s>

<s>Već u kao tinejdžer, sa 16 godina, Fraser se počeo baviti politikom te je dobio mjesto tajnika u lokalnoj udruzi liberala, a 1908. godine se službeno učlanio u Nezavisnu laburističku stranku.</s>

<s>Odlazak na Novi Zeland</s>

<s>Fraser je u međuvremenu otišao u London kako bi pronašao posao, međutim nije imao uspjeha.</s><s>Suočen s time, u dobi od 26 godina, odlazi za Novi Zeland, vjerujući da zemlja kao takva posjeduje snažan progresivni duh.</s><s>Kada je došao u Auckland, zaposlio se kao lučki radnik i ubrzo postao član Socijalističke partije i sindikata.</s><s>U tom je periodu radio kao jedan od voditelja kampanje Michaela Josepha Savagea, tada socijalističkog kandidata u Aucklandu, međutim Savage je završio drugi na tim izborima.</s><s>Fraser se nedugo zatim preselio u Wellington.</s>

<s>Godine 1913., sudjelovao je u osnivanju Socijaldemokratske partije, ali i završio u zatvoru zbog remećenja javnog mira u sklopu svojih sindikalnih aktivnosti.</s><s>Iako hapšenja nisu imala velikih posljedica, Fraser je shvatio kako direktna borba ne može uroditi plodom te kako se za svoje ideale treba boriti kroz parlament.</s><s>Kada je sljedeće godine izbio Prvi svjetski rat, Fraser se ozbiljno pritivio novozelandskoj participaciji u sukobu jer je smatrao, kao i većina tamošnjih lijevih intelektualaca, da je rat po prirodi "imperijalistički" i da se vodi zbog nacionalnih interesa, a ne ideala.</s>

<s>Politička karijera</s>

<s>Zastupnik i ministar</s>

<s>Godine 1916., Fraser je postao aktivno involviran u rad nove Laburističke stranke, koja je u svoje redove privukla velik broj socijaldemokrata.</s><s>Članovi su za svog vođu izabrali Harryja Hollanda, a Fraser se ovdje ponovno susreo sa svojim starim suradnikom, Michaelom Josephom Savageom.</s><s>Kasnije iste godine, vlada je dala uhapsiti Frasera i još nekolicinu labrustia zbog sedicije, što je bila posljedica njihovog otvorenog protivljenja tekućem ratu i prisilnom novačenju.</s><s>Fraser je osuđen na godinu dana zatvora, međutim u kasnijoj životnoj fazi je stalno tvrdio kako nikada nije priznao tu presudu.</s>

<s>Nakon izlaska iz zatvora, Fraser je počeo raditi kao novinar za stranački list, nastavio sa svojim aktivnostima u stranci i postao vođa kampanje Harryja Hollanda.</s><s>Na izborima 1918., Fraser je uspio izboriti parlamentarni mandat u elektoratu Wellington Central te je ubrzo stekao veliku popularnost kroz svoj rad u suzbijanju epidemije gripe, koju je i sam preživio.</s>

<s>Dana 1. studenog 1919., Fraser je oženio Janet Kemp, née Munro, iz Glasgowa, koja je također bila aktivistkinja.</s><s>Njih su dvoje ostali zajedno do njezine smrti 1945. godine, samo pet godina prije samog Frasera.</s><s>Nisu imali djece, mada je Janet imala sina iz ranijeg braka s Georgeom Kempom.</s>

<s>U svojim ranim parlamentarnim godinama, Fraser je doživio sazrijevanje svojih političkih ideja i formiranje sebe samog kao političara.</s><s>Iako je isprva bio vrlo entuzijastičan oko Oktobarske revolucije i boljševičkih vođa, ubrzo ih je odbacio te je kasnije bio jedan od glavnih zagovornika izbacivanja komunista iz Laburističke stranke.</s><s>Bio je izrazito predan parlamentarni zastupnik te je ubrzo počeo imati određenog utjecaja na unutarstranačka zbivanja.</s><s>Međutim, njegovi su pogledi bili osjetni drugačiji od onih vođe Hollanda, s tim da je stranka postepeno modificirala svoja stajališta i udaljavala se od krajnje lijevog ogranka svog članstva.</s><s>Sukladno tim kretanjima, Fraser je prihvatio nužne kompromise koje su ona diktirala, za razliku od Hollanda.</s>

<s>Kada je 1933. godine Holland iznenada umro, Fraser je razmišljao kandidirati se, ali je na kraju ipak podržao Michaela Josepha Savagea, a sam je prihvatio mjesto dopredsjednika.</s><s>Laburisti su, iskoristivši politički trenutak Velike depresije i umjerenije slike koju su odašiljali, uspjeli pobjediti na izborima 1935. godine i formirati vladu; Savage je postao premijer, dok je Fraser dobio resore zdravstva, vanjskih poslova, otočkih teritorija, mornarice, policije i obrazovanja.</s><s>Fraser je bio izrazito aktivan ministar i znao je raditi i po 17 sati dnevno, 7 dana u tjednu.</s><s>Tokom prvih godina njegove ministarske karijere, njegova je supruga imala ured pored njegovog, kao njegova asistentica, samo kako bi mogla provoditi vrijeme s njim.</s>

<s>Kao ministar, Fraser je pokazivao poseban interes za obrazovanje, kojeg je smatrao ključnik, ali bio je i jedan od glavnih arhitekata Zakon o socijalnom osiguranju, što se smatra najznačajnijim potezom Savageove vlade.</s><s>Kada je 1939. godine izbio Drugi svjetski rat, Fraser je već preuzeo većinu funkcija u vodstvu stranke i vlade, s obzirom da je Savage bio ozbiljno bolestan.</s><s>Tranzicija vlasti, ipak, nije bila toliko jednostavna s obzirom na protivljenja unutar same stranke; John A. Lee je bio oštar kritičar Savageove i Fraserove politike, međutim njegovi su napadi u određenom trenutku postali toliko žestoki da ih se dobar dio stranke u potpunosti odrekao.</s><s>Dana 25. ožujka 1940. godine, samo dva dana prije Savageove smrti, Fraser i njegovi saveznici su uspjeli izbaciti Leeja iz stranke.</s>

<s>Premijer</s>

<s>Nakon što je Savage umro 27. ožujka 1940. godine, Fraser je uspješno porazio Gervana McMillana i Clydea Carra na unutarstranačkim izborima, ali je morao dati stranačkim pobornicima da izaberu članove vlade bez premijerovog pristanka, što će postati jedna od odlika Laburističke stranke.</s><s>Ipak, Fraser je unatoč ovomu zadržao snažnu kontrolu nad svojom vladom, toliko da su neki bili skloni nazvati njegov stil vladavine autoritativnim.</s><s>Iako se može pretpostaviti da je rat potaknuo tu potrebu za kontrolom, Fraser je u ratnom periodu proveo niz nepopularnih mjera poput cenzure, kontroliranja plaća i prisilnog novačenja; potonja mjera je izazvala velike kontroverze i protivljenje, posebice jer se upravo Fraser protivio istoj tokom Prvog svjetskog rata, međutim Fraser je svoju odluku pravdao činjenicom da, za razliku od Prvog, Drugi svjetski rat ima plemenit cilj i da je konskripcija tek nužno zlo u borbi protiv fašizma.</s>

<s>Fraserovo percipiranje rata uključivalo je angažiranje cjelokupne države u ostvarivanju ratnog cilja.</s><s>U tu je svrhu pokušao postići suradnju s opozicijskom Nacionalnom strankom, međutim taj je pokušaj propao zbog opozicije unutar obje stranke.</s><s>Na vojnom polju, Fraser se trudio da Novi Zeland zadrži kontrolu nad vlastitim vojnicima, vjerujući kako veće sile, poput Britanije, na novozelandske vojnike gledaju samo kao na produženu ruku vlastitih snaga.</s><s>Nakon velikih gubitaka tokom bitke za Grčku 1941. godine, Fraser je bio odlučan u zadržavanju kontrole nad raspoređivanjem novozelandskih trupa, smatrajući da Bernard Freyberg, koji je zapovijedao novozelandskim trupama, mora slati raporte novozelandskoj vladi, jednako kao što šalje i onoj u Britaniji.</s><s>Kada je Japan ušao u rat, Fraser je morao donijeti odluku o povlačenju novozelandskih trupa na Pacifik (kao što je uradila Australija) ili njihovom ostavljanju na Bliskom istoku (kao što je tražio Winston Churchill).</s><s>Javnost je bila žestoko podijeljena, međutim nakon što je od Franklina D. Roosevelta dobio jamstva da će američke trupe pomoći u obrani Novog Zelanda, Fraser je odlučio ostaviti novozelandske trupe na Bliskom istoku.</s>

<s>Fraser je imao vrlo neugodan odnos s američim državnim tajnikom Cordellom Hullom, posebice zbog pakta iz Canberre iz siječnja 1944. godine.</s><s>Kada je Fraser sredinom iste godine posjetio Washington, D.C., Hull mu je priuštio vrlo neugodan doček, a novozelandske trupe su tokom dobrog dijela Pacifičkog rata bile zanemarivane.</s><s>Ipak, njegov vanjski politički uspjeh bio je u ostvarivanju dobrog odnosa s laubrističkom vladom u Australiji, koji je rezultirao sklapanjem međusobnog sporazuma s ciljem zaštite njihovih poslijeratnih interesa na Pacifiku.</s>

<s>Nakon rata, Fraser je uložio enorman trud u osnivanje Ujedinjenih naroda, što se danas smatra vrhuncem njegove karijere.</s><s>Oštro se protivio pravu veta za stalne članice Vijeća sigurnosti te je često bio neformalni govornik za manje zemlje članice.</s><s>Ubrzo je izabran u nekoliko važnih odbora, a zbog svoje predanosti je stekao poštovanje mnogih svjetskih vođa i neupitno je da Novi Zeland dio svoje međunarodne reputacije duguje upravo njemu.</s>

<s>Njegov bliski suradnik iz ovog perioda bio je Alister McIntosh, predsjednik ureda premijera, s kojim je izgradio vrlo prisno prijateljstvo, iako je ovaj otvoreno prigovarao Fraserovom radoholizmu i nedostatku razumijevanja za privatne živote svojih službenika.</s><s>Godine 1947., preuzeo je Minisarstvo za domorodačke poslove te je donio niz mjera kojima je smanjio nejednaki status maorskog stanovništva.</s>

<s>Još tokom 1944. godine, Fraserova vlada je predložila ratifikaciju Vestminsterskog statuta iz 1931. godine, temeljem kojeg bi Novi Zeland, tada britanski dominion, stekao praktički punu nezavisnost.</s><s>Opozicija se strogo protivila tom potezu, optužujući vladu za nelojalnost britanskoj kruni i tako je prijedlog inicijalno propao.</s><s>Ironično, upravo će opozicija 1947. godine zahtijevati usvajanje statuta, nakon što je njihov vođa, Sidney Holland, poslao prijedlog za ukidanje Zakonodavnog vijeća.</s><s>Ponukan tim pritiscima, Fraser je odlučio usvojiti statut.</s><s>Ta je odluka potakla višegodišnju debatu o promjeni statusa Commonwealtha i pitanje nezavisnosti drugih britanskih dominiona i kolonija.</s>

<s>Iako se Fraser vrlo rano odrekao pozicije ministra obrazovanja, Walter Nash i on su imali velik utjecaj na njezino vođenje zajedno s C. E. Beebyjem.</s><s>Na izborima 1946., izašao je kao kandidat za elektorat Brooklyn i to je mjesto držao sve do svoje smrti.</s>

<s>Njegova unutarnja politika je nakon rata naišla na žestoke kritike.</s><s>Sporost njegove vlade da ukine ratne mjere štednje kao i njegova podrška prisilnom novačenju u mirnodopskom vremenu na referendumu 1949. godine su uvelike naštetili njegovom političkom ugledu; neki su ovo potonje smatrali izrazito licemjernim potezom.</s><s>Njegova popularnost je opadala, kako u stranci tako i među narodom, što je i dovelo do izbornog poraza 1949. godine, kada je Nacionalna stranka preuzela vlast.</s>

<s>Posljednje godine i smrt</s>

<s>Nakon izbornog poraza, Fraser, još uvijek na čelu laburista, postao je vođa opozicije, međutim loše zdravstveno stanje ga je spriječilo da aktivno participira u politici.</s><s>Preminuo je u Wellingtonu 1950. godine, u dobi od 66 godina; pokopan je na gradskom groblju.</s><s>Na čelu stranke zamijenio ga je Walter Nash.</s>

<s>Literatura 
 
 
 
 Clark, Margaret (editor) (1998).</s><s>Peter Fraser: Master Politician.</s><s>Dunmore Press, Palmerston North (1997 symposium) 
 
 McGibbon, Ian, ed. (1993).</s><s>Undiplomatic Dialogue: Letters between Carl Berendsen and Alister McIntosh.</s><s>Auckland University Press, Auckland</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Prime Minister's Office biography
  Fraser as Prime Minister by Michael Bassett</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>|-</s>

<s>Škotski političari
Novozelandski političari
Premijeri Novog Zelanda
Političari u Drugom svjetskom ratu
Novi Zeland u Drugom svjetskom ratu
Socijalisti
Socijaldemokrati</s>

