Simo Mirković
<s>Simo Mirković (Kolunić, Bosanski Petrovac, 23. 02. 1865. – Sarajevo, 28.02.1925) bio je jedan od prvih akademski obrazovanih ljudi u Bosni i Hercegovini i građevinski inžinjer po struci.</s>

<s>Rođen je u Koluniću, selu sa 132 kuće i 718 stanovnika, po čemu je bilo najveće selo u kotaru Petrovac.</s><s>U to vrijeme bilo je spahiluk - čitluk begova Kulenovića.</s><s>Prema porodičnom predanju porodica Mirković vodi porijeklo iz okoline Knina odakle su se najprije preselili u Bosansko Grahovo, a kasnije u Kolunić.</s><s>Tada su se zvali Dobretić.</s><s>Početkom XX vijeka, Mirkovića, poznatih po dugoj tradiciji samoučke pismenosti, u Koluniću je bilo 22 kuće.</s>

<s>Simo je prva tri razreda učio u očevoj školi u Koluniću.</s><s>Nakon izbijanja ustanka 1875. god. izbjegao je u selo Plavno kod Knina, i tu završio četvrti razred.</s><s>Školu je ovdje, zajedno sa izbjegličkim naseljem i sirotištem, izgradila, izdržavala i nadzirala Mis Irbi.</s>

<s>U Rakovcu na Fruškoj Gori završio je tadašnju sedmogodišnju Veliku realku, kao stipendista Zemaljske vlade Bosne i Hercegovine od trećeg razreda.</s><s>Studij građevine završio je na Tehničkom univerzitetu u Gracu.</s>

<s>Zaposlenja 
Po okončanju studija zaposlio se u Okružnoj oblasti Bihać kao mjernički vježbenik.</s><s>Tokom 1903. godine Mirković je iz Bihaća premješten u Travnik, gdje je unaprijeđen u mjernika (inžinjera).</s><s>Radio je na rekonstrukcijama grada, nakon dva velika požara, kada je izgorilo 550 kuća, osam džamija i jevrejski hram.</s><s>Godine 1909 (ili 1910) premješten je u Sarajevo, na građevinske poslove za vjerske objekte i prosvjetu, a dvije godine kasnije unaprijeđen u zvanje nadinžinjera.</s><s>Na ovim poslovima ostaje do 1916. god. kada je upućen u Zenicu na izdržavanje zatvorske kazne.</s><s>U Kraljevini SHS 1919. godine kratko vrijeme nastavlja rad u Zemaljskoj vladi, a zatim je iste godine imenovan za rukovodioca novoformirane Građevinske direkcije u Sarajevu, gdje je radio do kraja života.</s><s>Direkcija u Sarajevu bila je zadužena za područje današnje Bosne i Hercegovine, bez područja Bihaća (pripadalo Direkciji u Zagrebu) i južne Hercegovine (pripadalo Direkciji u Dubrovniku)</s>

<s>Rad u SPKD Prosvjeta 
Simo Mirković je jedan od 29 intelektualaca koji je 1901, god. uputio molbu Zemaljskoj vladi za formiranje Srpskog prosvjetnog društva Prosvjeta.</s><s>Nakon dva potpredsjednička mandata, 1912. god. izabran je za predsjednika Glavnog odbora Prosvjete.</s>

<s>Nakon Sarajevskog atentata, Prosvjeta i sva srpska društva su zatvorena i devastirana.</s><s>Naredne godine Prosvjeta je i formalno raspuštena, činovnici otpušteni sa posla, imovina konsfikovana, a dio funkcionera krivično gonjeni za antidržavno djelovanje.</s><s>Sedmorica članova osuđeni su u Okružnom sudu u Sarajevu.</s><s>Na Veleizdajničkom procesu u Banja Luci, 1915. god.</s><s>Mirković je osuđen na zatvorsku kaznu, koju je izdržavao u Zenici.</s>

<s>Nakon raspada Austro-Ugarske, naredbom Narodne vlade za BiH od 11 novembra 1918. god.</s><s>Prosvjeta je obnovila rad.</s><s>Na dužnost predsjednika Glavnog upravnog odbora Prosvjete, Mirković je biran do 1924.god. nakon čega je postao počasni član, jedini uz Mis Irbi.</s>

<s>Preminuo je 26. februara 1925. god. nakon što je mjesec dana bolovao od upale pluća dobivene prilikom otvaranja pruge Užice – Vardište.</s><s>Sahranjen je na groblju Koševo, a njegov spomenik, koji je podigla Prosvjeta i službenici Gradske direkcije, ima transponovanu formu tunelskog portala.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 Danilo Petranović – Plemenita Mis A.P. Irbi u Dalmaciji, Bosanska vila br. 15-16 (1911): 245-247 i br. 17 (1911): 266-268.</s><s>Ljuboje Dlustuš -  Školske prilike u Bosni i Hercegovini od okupacije do danas, Školski vjesnik br. 4 (1894): 155-161.</s><s>Jelena Božić – Demoliranje zgrada u antisrpskim demonstracijama u Sarajevu nakon atentata 28. juna 1914, Glasnik Udruženja arhivskih radnika Republike Srpske, god.</s><s>XII, br. 12 (2020): 131-173.</s><s>Božidar Madžar – Prosvjeta u Prvom svjetskom ratu.</s><s>Prilozi XXV, br. 27.</s><s>Sarajevo: Institut za istoriju: 61-77.</s><s>Božidar Madžar – Prosvjeta: Srpsko prosvjetno i kulturno društvo 1902-1949.</s><s>Banja Luka  - Srpsko Sarajevo, Akademija nauka i umjetnosti Republike Srpske
Biografije, Bosanski Petrovac</s>

