Eddie Van Halen
<s>Edward Lodewijk "Eddie" Van Halen (26. siječnja 1955. – 6. listopada 2020.) bio je američki gitarist, klavijaturist, skladatelj i producent nizozemskog podrijetla, nadaleko poznat kao osnivač i vođa američkog hard rock sastava Van Halen.</s><s>Svojim virtuoznim sviranjem postaje jedan od najvećih gitarista svih vremena.</s>

<s>Životopis 
Edward Van Halen rođen je od oca Jan van Halena i majke Eugenie ( Indonežanka, pripadnice etničke skupine Javanci ).</s><s>Djetinjstvo provodi u Nijmegenu na istoku zemlje.</s><s>1962.g. obitelj Van Halen seli se u Pasadenu (Kalifornija, SAD).</s><s>Edward odmah po dolasku počinje sa sviranjem klavira i bude zapažen kao vrlo talentiran među ostalom djecom.</s><s>U kratkom vremenu pridružuje mu se i stariji brat, Alex Van Halen.</s><s>Oba uzimaju satove klavira ali se ubrzo preorijentiraju, Edward na gitaru a Alex na bubnjeve.</s><s>Eddie otprilike sa dvanaest godina počinje konstantno svirati gitaru.</s><s>On je jako puno vježbao.</s><s>Slabo je izlazio i družio se sa vršnjacima, umjesto toga znao je svirati po čitavu noć.</s>

<s>Na njegov način sviranja veliki su utjecaj imali, ponajprije veliki Eric Clapton, poznati gitarista Brian May iz grupe Queen, jazz gitarista Allan Holdsworth i gitarista iz hard rock skupine Montrose, Ronnie Montrose.</s><s>Eddie mijenja definiciju svega onoga što električna gitara može, pa tako razvija brzu tehniku sviranja i tehniku tapping za koju mnogi govore da ju je sam izmislio, međutim Steve Hackett gitarista grupe Genesis tapping svira još prije sedam godina.</s><s>Izvodi niz efekata koji oponašaju zvuk strojeva i životinja.</s><s>Može se reći da je u svoje vrijeme Eddie pomjerio granice virtuoznost sviranja gitare.</s>

<s>Osnivanje grupe Van Halen 
Sastav Van Halen se prvo zvao "Mammoth" a osnovan je 1972.g. u Pasadeni.</s><s>Grupu tada čine sljedeći članovi: Eddie Van Halen na gitari i vokalu, brat Alex na bubnjevima, i na bas-gitari Mark Stone.</s><s>Razglas su iznajmljivali od David Lee Rotha (koji je pjevao u grupi Redball Jetsi) po cijeni od 50$ po svirci.</s>

<s>David se u početku htio uključiti u sastav ali nije zadovoljavao kriterije.</s><s>Kasnije su ga primili da ne moraju više plaćati za razglas.</s><s>Na bas-gitari Mark Stonea mijenja Michael Anthony koji ujedno izvodi i prateće vokale.</s>

<s>Pošto je već postojao sastav po imenu "Mammoth" i to ime je bilo autorski zaštićeno, mijenjaju ime u Van Halen.</s><s>Roth je htio da se grupa zove "Electric Blotz".</s><s>Puno su radili i ubrzo postaju velikom lokalnom atrakcijom.</s><s>Redovno su svirali po okolnim mjestima, hotelskim barovima i po najpoznatijim klubovima, a broj fanova se svakim novim nastupom povećavao.</s>

<s>1977.g. na jednom nastupu zapaža ih Gene Simons ( basista grupe KISS ) i u svom trošku ih odvedu u New York gdje u diskografskoj kući "House of Pain" i "Runnin' With the Devil" snimaju svoj prvi demo zapis.</s><s>Eddiu se demo nije nešto svidio, ipak nije se previše brinuo jer je znao da pri snimanju nije imao odgovarajuće efekte za gitaru.</s>

<s>Suradnja sa Gene Simonsom prestaje iste godine ali tada upoznaju svog budućeg producenta Teda Templemana iz diskografske kuće Warner Brothers.</s><s>Ted ih je primijetio, oduševio se i sam im ponudio ugovor i snimanje albuma.</s><s>Kasnije iste godine počinju sa snimanje svog prvog albuma Van Halen, koji izlazi 10. veljače 1978.g. Eddie je predlagao da prvo izdaju singl "You Really Got Me" i omot da bude kao od original skladbe od grupe Kinks ali su se kasnije predomislili.</s><s>Izlaskom album zadaju nova pravila sviranja rock gitare te istodobno i hard rocka općenito.</s>

<s>Van Halen može se svrstati u hard-rock i u heavy metal stil sviranja i mada su uvijek bili komercijalni postavili su potpuno nove standarde unutar žanra i postali uzor čitave jedne scene i šire.</s>

<s>David Lee Roth 
Rotha nije krasila neka tehnika kao Eddia, ali imao je sklonosti prema izražajnom i zaraznom nastupu poput Roberta Planta.</s><s>Takav spoj Eddia i Rotha od sastava Van Halen stvaraju jedan od najpopularnijih američkih rock'n'roll grupa 70-ih i ranih 80-ih godina.</s>

<s>1978.g. izdaju prvi album pod nazivom "Van Halen".</s><s>Iako su ga snimali samo tri tjedna (pa na njemu ima i par grešaka u sviranju i produkciji) album je zabilježio vrlo dobar uspjeh i prodan je u više od šest milijuna primjeraka a instrumentalna skladba ‘Eruption’ smatra se jednom od najvećih solo izvedbi svih vremena na gitari.</s>

<s>Iste godine kreću na turneju gdje se može zapaziti jedna zanimljivost, Eddie publici okreće leđa kad izvodi solo dionice, bojeći se da mu neko ne ukrade ideju.</s><s>Po povratku sa turneje odlaze u studio i počinju sa snimanjem svoga drugog albuma Van Halen II.</s>

<s>Album izlazi 23. travnja, 1979.g. i ne prolazi dobro kod publike kao prvi za što su vjerojatno krivi visoki standardi postavljeni kod snimanja prvog materijala.</s><s>Bez obzira na to album se dobro prodaje i iz njega proizlazi prvi hit na singlu "Dance The Night Away".</s>

<s>Women and Children First njihov je treći uradak i izlazi 26. ožujka 1980.g. Album zanimljiv po tome što se po prvi puta pojavljuju klavijature koje svira Eddie Van Halen.</s><s>Isto su zamijećene velike glasovne mogućnosti Rotha i Eddievo fantastično sviranje gitare.</s><s>I na njemu se nalazi jedan veliki hit "And The Cradle Will Rock".</s><s>Grupa je po izlasku albuma otišla na svjetsku turneju te su se ubrzo našli u situaciji da postanu super zvijezde.</s>

<s>U to vrijeme polako dolazi do nesuglasica između Eddia i Rotha, koje s vremenom prerastaju u svađu.</s><s>Ipak nekako se mire i snimaju četvrti album pod nazivom Fair Warning a on izlazi na svjetlo dana 29. travnja 1981.g. Odmah po izlasku bilježi veliki uspjeh koji podsjeća na njihov prvi album "Van Halen".</s><s>Čitava priča se svodi kako se teško nositi sa slavom i životom u velikom gradu .</s><s>Na njemu se nalazi i dosta hitova od kojih su neki: Unchained, Mean Street, Dirty Movies, Push Comes To Showe.</s>

<s>14. travnja 1982.g. izdaju svoj peti album Diver Down na nagovor David Lee Rotha koji je pun obrada ali par autorskih pjesama koje su odlično odrađeno.</s><s>Reizdanje tog albuma koje izlazi u Americi 1998.g. prodaje se u više od 4.000.000 kopija.</s>

<s>Ne prestaju svađe između Rotha i Eddia a vode se uglavnom tko je glavni i u kojem će smjeru sastav ići.</s><s>Tenzije su se svakim danom povećavale, no usprkos tomu nekako popuštaju i 1983.g. odlaze u studio i snimaju sljedeći materijal.</s>

<s>Svi dotadašnji albumi bili su im više manje uspješni ali niti jedan im nije donio status super zvijezda sve do godine 1984. kada izlazi novi album koji postaje svjetskom senzacijom.</s>

<s>Album 1984 izlazi 9. siječnja 1984.g. i to je ujedno i zadnji album na koje će nastupiti David Lee Roth.</s><s>1984 bilježi najveći komercijalni uspjeh do tada.</s><s>Objavljen početkom godine donosi im streloviti uspon na top ljestvici do drugog mjesta zahvaljujući singlu "Jump" koji je bio nabijen zvucima Eddievog novog sintisajzera.</s><s>Na njemu se nalazi još nekoliko klasika, "Panama" i "Hot For Teacher", a opet do izražaja dolazi Rothovo pjevanje i Eddievo sviranje gitare.</s>

<s>1985.g. David Lee Roth napušta sastav i odlazi u solo karijeru ( što su fanovi jako teško prihvatili ).</s><s>Umjesto njega novi član grupe Van Halen postaje Sammy Hagar na što su mnogi ostali iznenađeni.</s>

<s>Sammy Hagar godine 
Dolaskom prvog čovjeka grupe Montrose, Sammy Hagara u Van Halenu dolazi do promjenu u zvuku, što i neće biti baš dobro prihvaćeno.</s><s>Više od toga publiku je smetalo što Hagar za razliku od Rotha nema karizmu i smisla za humor nego doslovno oponaša Rothovo ironično kreveljenje .</s><s>U tim godinama Van Hagar karijere rijetke su pjesme koje neće makar malo vrijeđati vašu inteligenciju i ukus za glazbu.</s>

<s>Hagar u grupi ostaje dulje nego Roth te krajem 80-ih i početkom 90-ih pomaže sastavu da se približi vrhu svjetskih top lista, međutim sredinom 90-ih počinju bilježiti veliki pad prodaje albuma i tada počinju trzavice između Hagara i Eddieja.</s>

<s>Albumi koji izlaze, 5150 (24. ožujka 1986.g.), OU812 (24. svibnja 1988.g.), For Unlawful Carnal Knowledge (18. lipnja 1991.g.), Live: Right Here, Right Now (23. veljače 1993.g.) i Balance (24. siječnja 1995.g.), nisu zabilježili nekakav veliki uspjeh.</s><s>Promjena vokala i poliranje zvuka nikako nije dobro prolazilo kod fanova grupe.</s>

<s>Tenzije su rasle i Hagar odlazi iz sastava 1996.g.</s>

<s>1998.g. angažiraju pjevača Gary Cheronea, bivši član grupe Extreme i sa njim snimaju album naziva Van Halen III koji izlazi 17. ožujka 1998.g. Album je jako loše prihvaćen pa ubrzo nakon snimanja Gary odlazi iz sastava.</s>

<s>Povratak Hagara 
Poslije nekoliko godina koje nisu donijele ničega novog na sceni od grupe Van Halen, 2004. godina donosi povratak Sammy Hagara u sastav i snimanje novog albuma.</s><s>Na njemu su snimljeni veliki hitovi iz vremena 1977. - 1995. godine (nije obuhvaćeno vrijeme Gary Cheronea), a nalaze se  i tri nove skladbe koje izvodi Hagar.</s><s>Eddie je odradio bas-gitare u tipičnom stilu Michael Anthonya.</s><s>Album izlazi kao dvostruko izdanje 20. srpnja 2004.g. pod imenom The Best of Both Worlds.</s><s>Na njemu se nalazi 16 skladbi David Lee Rotha iz perioda 1978-1985, i 17 skladbi Sammy Hagara iz perioda 1986-1995.</s><s>Jako je dobro prihvaćen od publike i glazbenih kritičara a prema Billboardovim podacima, zaradili oko 40 milijuna dolara.</s>

<s>Povratak David Lee Rotha 
2. veljače 2007.g. na službenim internet stranicama sastava Van Halen objavljen je povratak njihovog prvog pjevača s kojim su zabilježili najsjajniji period u karijeri, David Lee Rotha .</s><s>Mediji provjeravaju tu vijest i dobivaju potvrdne odgovore od Eddia i Rotha što su kasnije i potvrdili na konferenciji za novinare.</s><s>Najavljuje se  turneja po Americi negdje u ljeto 2007.g. koja se sastoji od 25 nastupa i snimanje novoga albuma.</s>

<s>Van Halen neće nastupiti u istom sastavu kao daleke 1984.g., pa će tako i iz sastava izostati legendarni basista Michael Anthony, njega će zamijeniti Eddiev šesnaestogodišnji sin Wolfgang Van Halen.</s><s>Na bubnjevima je Alex Van Halen, pa se može reći kako sve opet ostaje u obitelji.</s>

<s>Turneja se iz nekih nepoznatih razloga odgađa i dogovara se novi datum od 27. rujna do 11. prosinca 2007.g.</s>

<s>Tehnika sviranja</s>

<s>Ono što karakterizira način Eddievog sviranja gitare je tehnika sviranja tappinga.</s><s>Ovakvim načinom mogu se postići velike brzine pri sviranju složenih dionica.</s><s>Eddie je usavršio jednoprsno i dvoprsno sviranje tappinga do te mjere da mnogi nisu mogli niti shvatit kako i na koji način nešto može odsvirati.</s><s>Mnogi su mišljenja da je tapping izmislio sam Eddie, ali  Steve Hackett, gitarista grupe Genesisa tu tehniku upotrebljava još prije sedam godina (naravno ne tako savršeno kao Eddie).</s><s>Ipak Eddie je prvi koji ju je popularizirao.</s>

<s>Pored tappinga neizostavni dio njegovog sviranja bilo je flazolet, česta upotreba tremola, izuzetno brzo i melodično sviranje te izvođenje raznih zvučnih efekata koje je izvlačio iz gitare.</s>

<s>Zvuk gitare 
Gitaru je sastavio sam od dijelova Fender Stratocastera i Gibson Les Paula, a dao joj ime "Frankenstrat".</s><s>Pomoću nje izvodio je tople zvukove (takozvani smeđi zvuk) i specifičnu distorziju.</s><s>Za izvođenje raznih zvukova koristio je obaranje napona pojačala preko posebnog transformatora.</s>

<s>Eddie je pokupio dosta toga što se već moglo negdje vidjeti ali je to sve usavršio i od toga napravio svoj stil sviranja koji je postavio nove standarde u načinu sviranja gitare.</s>

<s>Floyd Rose sistem 
Eddie je idejni tvorac sada čuvenog Floyd Rose tremola, mada mu to nije nikada zvanično priznato.</s><s>Jedan od ključnih elemenata u načinu njegovog sviranja bio je tremolo ugrađen u tijelo električne gitare.</s><s>Osnovni problem kod tadašnjih tremola bio je što se pomjerao samo u jednome smjeru i to prema tijelu gitare.</s><s>Eddie dolazi na ideju da bi se ručica tremola mogla pomicati prema gore i time izvlačiti žice čime bi se proširila mogućnost dobivanja novih zvukova.</s><s>Počinju izlaziti prvi modeli a sa zaključavanjem žica na vratu električne gitare izbjegava se njezino često raštimavanje.</s>

<s>Danas gotovo nema gitare u rocku, hard rocku, heavy metalu i drugim žanrovima koja nema Floyd Rose.</s>

<s>Sudjelovanje u drugim projektima 
Eddie Van Halen je tijekom karijere imao nekoliko sudjelovanja po raznim projektima.</s><s>Jedan od značajnih bio je poziv Quincy Jonesa da u skladbi "Beat It" od Michael Jacksona sa albuma "Thriller" iz 1982.g. odsvira solo dionicu.</s>

<s>1984.g. snima instrumental za film "The Wild Life".</s>

<s>Iste godine surađuje sa Brian Mayom, gitaristom grupe Queen na njegovom studijskom albumu "Star Fleet Project"</s>

<s>1987.g. svira bas-gitaru na studijskom albumu "I Never Said Goodbye" Sammy Hagara.</s>

<s>1989.g. svira bas-gitaru u pjesmi "Twist the knife" Steve Lukathera na njegovom debitantskom albumu.</s>

<s>Iste godine radi na glazbi u filmovima "Back to the Future", "Over The Top", Twister, The Wild Life i Lethal Weapon 4.</s>

<s>Između ostalih sa kojima snima pojedine skladbe na popisu se još nalaze: Dweezil Zappa, Jeff Porcaro, Roger Waters, Steve Lukather, i Thomas Dolby.</s>

<s>2006.g. potpisuje ugovor za snimanje dvije autorske pjesme koje će se naći na najnovijem porno uratku Michaela Ninna.</s><s>Pa će se tako njegove dvije pjesme "Rise" i "Catherine" naći u filmu naziva "Sacred Sin".</s>

<s>Vanjske poveznice 
Službena internetska stranica</s>

<s>Američki rock pjevači
Nizozemski pjevači
Nizozemski muzičari
Američki rock gitaristi
Američki heavy metal gitaristi
Klavijaturisti
Umrli od raka</s>

