Židovska nevjesta
<s>Židovska nevjesta (nizozemski: Het Joodse bruidje) je slavno ulje na platnu baroknog slikara Rembrandta van Rijna čiji je naziv jako dvojben.</s><s>Ono što je istina je kako je riječ o jednoj od Rembrandtovih najpoetičnijh slika intimnog i iskrenog okružja.</s><s>Gotovo je besprijekorno naslikana sa širokim, a opet plošnim, formama, poput zastora beskrajnih preklapanja zlatnih i crvenkastih poteza kista čije boje sjaje na svjetlu, ili gube snagu u dubini tamne prostorije.</s><s>Prema riječima Rebrandtova biografa,  Christopera Whitea, riječ je o „jednom od najboljih izričaja nježnog spoja duhovne i tjelesne ljubavi u povijesti slikarstva”</s>

<s>Dvojbe o nazivu</s>

<s>Poput Noćne straže, i ovo djelo je žrtva pogrešnog imenovanja kojemu bi danas bilo besmisleno vratiti izvorni naziv.</s><s>Slika zapravo ne prikazuje židovski bračni par, kao što se mislilo u 19. vijeku kada je nasto njezin romantičarski naziv, ali nema dvojbe o intimnosti para koju je težio prikazati umjetnik.</s><s>Naime, na slici muškarac polaže svoju ruku na ženine grudi dok ona instinktivno podiže svoju ruku kako bi zaštitila svoju čednost u klasičnoj pozi Venus pudica koju je Rembrandt zasigurno poznavao iz bakropisa ili odljeva klasičnih skulptura.</s><s>No također, par pokazuje znakove uzajamne nježnosti, te ovo nije prizor običnog zavođenja, što je sasvim često u nizozemskom slikarstvu.</s><s>Danas znanstvenici uglavnom smatraju kako se radi o prikazu Izaka koji grli svoju suprugu Rebeku dok ih krijomice promatra Abimelek (Knjiga postanka, 26:8). a koji je Rembrandt već prikazao na jednom ranijem crtežu.</s><s>Ukratko, riječ je o biblijskoj priči kako je Izak, dok je boravio u filistejskoj zemlji, predstavio Rebeku kao svoju sestru, jer su Filistejci, ako su željeli zavoditi Rebeku kao njegovu ženu, običajno bili primorani najprije ubiti njezina muža.</s><s>No, jednog ih je dana Abimelek, filistejski kralj, spazio kako potajno vode ljubav te je pretpostavio istinu - kako su oni muž i žena.</s><s>Kralj zamjera Izaku za obmanu ističući kako bi bilo tko, da je legao s Rebekom, u svoj svojoj nevinosti i ne znanju da je riječ o udanoj ženi, na sebe i svoje ljude navukao beščašće.</s><s>Rembrandtu voajerizam nije bio stran, ali ga je ovdje gurnuo duboko u pozadinu.</s><s>Također, par ne bi mogao biti više odjeven, a zagrljaj ne bi mogao biti čedniji.</s><s>Zbog toga neki kritičari smatraju kako je riječ o bračnom portretu umjetnikova sina Titusa i njegove žene Magdalene van Loo koji su vjenčani 10. veljače 1668. god.</s><s>No, drugi smatraju da je prikazan srednjovječni muškarac, a ne mladić, što dovodi do tako česte dvojbe o motivu Rembrandtovih slika.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Vanjske veze
 Službene stranice Rijksmuseum muzeja</s>

<s>Rembrandtove slike</s>

