Edikula
<s>Edikula (od lat.  aedicula  – kućica, mali hram) je naziv za maleno svetište u grčkoj i rimskoj arhitekturi.</s><s>Neke edikule bile su samostojeće, poput tzv. Spomenika nereida u Xantosu ili Hrama penata na reljefu s prikazom Enejine žrtve na Augustovoj Ara Pacis u Rimu.</s>

<s>Edikula su mogle biti i u formi zidne niše obrubljene (polu)stupovima i zabatom, u kojoj se nalazio kipić božanstva (lara, penata i dr.) ili maleni oltar, pa je primjerice u Pompejima takva imala funkciju kućne kapelice.</s><s>Takve su se edikule mogle nalaziti i u sklopu većih hramova.</s>

<s>Kasnije se takve edikule apliciraju i na slavoluke, gradska vrata i druge javne objekte, kako to odlično očituje glasovito pročelje Celzove biblioteke u Efezu.</s>

<s>Od renesanse nadalje, pojam edikule se koristi za arhitektonski okvir otvora (npr. vrata ili niše) koji sastoji od dva stupa koji drže entablaturu i zabat.</s>

<s>Umjetnost klasicizma iznova koristi edikulu kao nadgrobni spomenik, što je bila jedna od njezinih najranijih funkcija.</s>

<s>Literatura
Nenad Cambi: Edikula, u: Antika, Zagreb, 369.</s><s>Jadranka Damjanov; Ksenija Radulić: Edikula, u: Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967., str. 65.</s><s>Enciklopedija likovnih umjetnosti, Edikula, sv. 2, Zagreb, 1962., str. 169.-170.</s><s>John Summerson: The Classical Language of Architecture, London, 1991., str. 122. (s. v. Aedicule)</s>

<s>Veze
 Hram
 Grčki hram
 Rimski hram</s>

<s>Likovna umjetnost
 
Rimska arhitektura</s>

