Thimi Mitko
<s>Thimi (Efthim) Mitko (25. maj 1820 – 22. mart 1890) bio je sudionik Albanskog narodnog preporoda i folklorist.</s>

<s>Mitko je rođen u Korči, u tadašnjem Osmanskom Carstvu, a današnjoj Albaniji, i u tom je gradu pohađao lokalnu grčku školu.</s><s>Njegov stric, Peti Mitko, bio je jedan od vođa albanske pobune 1847. u Korči i Tepeleni protiv turskih reformi poznatih pod imenom Tanzimat.</s><s>Obojica su napustili Albaniju 1850. godine, preselivši se prvo u Atenu u Grčkoj, zatim u Plovdiv u Bugarskoj i, napokon, u Beč u Austriji,gdje je Thimi Mitko radio kao krojač.</s><s>Godine 1866. emigrirao je u Egipat, posvetivši se albanskom nacionalističkom pokretu i utemeljivši uspješan trgovački posao u Beni Suefu, gdje je i umro 1890. godine.</s>

<s>Mitko je sakupljao albansku folklornu građu počev od 1866. godine.</s><s>Dopisivao se s talijanskim premijerom Francescom Crispijem, s Jeronimom de Radom, Dhimitërom Kamardom, Dorom d'Istria, Janom Urbanom Jarníkom, Kostandinom Kristoforidijem i Gustavom Meyerom, šaljući Kamardi narodne pjesme, zagonetke i priče za zbirku koji je ovaj pripremao.</s>

<s>Mitkova vlastita zbirka albanskog folklora, koja se sastoji od narodnih pjesama, priča i narodnih izreka s juga Albanije, objavljena je u grčko-albanskom časopisu Alvaniki melissa (Belietta Sskiypetare) ("Albanska pčelica", Aleksandrija, Egipat, 1878).</s><s>Prema Mitku, zbirka je trebala pružiti cvjetajućoj albanskoj zajednici u Egiptu informacije o albanskom porijeklu, običajima i karakteru.</s><s>Tvrdio je da su herojske pjesme koje je prikupio pokazivale da su Albanci voljeli zemlju i svoje sunarodnjake različitih religija tako što su održavali uspomenu na povijest i povijesne događaje kroz svoje pjesme.</s><s>Mitko je također poticao Albance da uče svoj maternji jezik, jer ga je smatrao "prvom i uobičajenom hranom koja oživljava narod".</s><s>De Rada je primijetio da su u Grčkoj spaljuvane kopije Mitkove Albanske pčelice.</s><s>Djelo je ponovno uredio Georg Pekmezi u Beču 1924. godine pod naslovom Bleta shqypëtare e Thimi Mitkos.</s>

<s>Albansko pitanje
Mitko je bio i autor brojnih članaka u europskim časopisima u kojima se zalagao za albansko pitanje.</s><s>Također je pisao članke u grčkom časopisu Pandora.</s><s>U Kairu je kratko vrijeme tijekom 1901. godine Mitko doprinosio radovima koji su bili progrčki nastrojeni za albanski časopis Bashkimi i Shqiptarëvet ("Savez Albanaca"), a kasnije je pisao u časopisu Faika Konice Albanija.</s>

<s>Mitko je podržao albansko-grčku uniju u okviru konfederacije kao dvojno kraljevstvo poput Austro-Ugarske pod uvjetom da se pruži jamstvo za "prirodne granice" Albanije, jer mu se neovisna Albanija činila preslabom da se suprotstavi Osmanskom Carstvu.</s><s>Međutim, on je taj scenarij smatrao dalekom mogućnošću jer  je držao da Grci neće odustati od potraživanja Janjine i Preveze, dok je Mitko smatrao da bi gubitak Janjine za Albaniju u takvom okviru bio "neizlječiva rana".</s><s>Na grčke pretenzije na Epir i Janinu gledao je kao na "pedantne i imaginarne" i držao je da su Grci iz Janjine helenizirani Albanci koji govore stečenim učenim grčkim.</s><s>Mitko je u jednom od svojih djela tvrdio da većina albanskog naroda podržava ideju da Albanije treba da ostane dio Osmanskog Carstva, dok je mali broj kršćana želio uniju s Grčkom.</s><s>Kasnije je Mitko u talijansko-albanskom časopisu Fiamuri Arbërit ("Zastava Albanije") iznosio stavove da podržava politiku Osmanskog Carstva protiv zajedničkih neprijatelja koje dijeles Albancima.</s>

<s>Vidi još
Albanci u Egiptu</s>

<s>Reference</s>

<s>Albanski pisci</s>

