Transhumanca
<s>Transhumanca ili transhumantno stočarstvo (prema fra. transhumant, od trans- + lat. humus - zemlja) predstavlja sezonsko kretanje ljudi i stoke između stalnih ljetnih i zimskih pašnjaka koje je tipično za Sredozemlje, Alpe, srednju Aziju, dijelove Australije i planine Amerike.</s><s>Primjenjuje se najčešće u ovčarstvu, a obuhvaća dva smjera kretanja, tijekom toplijeg dijela godine odlazi se u viša planinska područja, a u hladnijem djelu godine spušta se u nizinske, dolinske krajeve.</s><s>Stočari uglavnom imaju stalno boravište u nižim područjima.</s><s>Tijekom ispaše u planinama žive u sezonskim naseljima gdje se bave i poljodjelstvom.</s>

<s>U Hrvatskoj, ovaj se oblik stočarstva prakticirao u Lici, Primorju i unutrašnjosti Dalmacije.</s><s>Lički pastiri su od lipnja do srpnja boravili na velebitskim pašnjacima, a zbog oštre klime zimi bi se spuštali u Primorje.</s><s>Primorski stočari su u proljeće odlazili u podgorje Velebita gdje su obrađivali zemlju, a ljeti bi stoku vodili na ispašu u nadgorje, iznad 1000 metara nadmorske visine da bi se u jesen vraćali u stalna naselja.</s><s>U Zagori i Ravnim kotarima pastiri bi u skupinama odlazili sa stadima do sezonskih naselja u južnom Velebitu, Biokovu ili Dinari.</s><s>U sezonskim se naseljima prikupljalo mlijeko od kojeg se poslije pravio sir.</s>

<s>Nematerijalna svjetska baština 
Transhumanca se nalazi na UNESCO-voj Reprezentativnu listu nematerijalnog svjetskog nasleđa čovječanstva kao zajednički element nematerijalnog kulturnog nasleđa u Austriji, Grčkoj i Italiji.</s><s>Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano 2019. god. u Bogoti, Kolumbija</s>

<s>Izvori</s>

<s>Stočarstvo
Nematerijalna svjetska baština u Austriji
Nematerijalna svjetska baština u Grčkoj
Nematerijalna svjetska baština u Italiji</s>

