Branko Mešeg
<s>Branko Mešeg (Ruma, 25. 11. 1919. – Osijek, 17. 3. 2012.), hrvatski kazališni redatelj.</s>

<s>Studirao je pravo na Sveučilištu u Zagrebu a zatim je 1942. diplomirao na zagrebačkoj Glumačkoj školi, gdje je se obrazovao uz Tita Strozzija i Branka Gavelle.</s><s>Nastavio je studije na Univerzitetu u Sarajevu, diplomirajući francuski i latinski jezik i književnost.</s><s>Za vrijeme Drugog svjetskog rata bio je glumac i redatelj u zagrebačkom HNK, a nakon rata je nastavio u splitskom HNK-u i od 1947. u HNK-u u Šibeniku, gdje je 1947. u komediji Dundu Maroju glumio je Pometa.</s><s>U Splitu je 1947. zajedno sa Lidijom Mansvjetovom režirao predstavu Ero s onoga svijeta.</s>

<s>Od 1950. do 1981. djelovao u u Centru za kulturu i umjetnost i u Hrvatskom narodnom kazalištu u Osijeku.</s><s>Tu je bio glumac, redatelj, ravnatelj drame, intendant (od 1972.) i dramaturg.</s><s>U Osijeku je osnovao omladinski Mini teatar, omladinski umjetničko-kazališni inkubator, u kojem počinju na pr. mladi Zlatko Burić i čuveni psihijatar Veljko Đorđević.</s>

<s>Umirovljen je 1984.</s>

<s>Preminuo je u Osijeku u martu 2012.</s>

<s>Kazališni rad 
1984. godine objavio je monografiju Kazališne tradicije grada Osijeka.</s><s>HNK 1907.–1982.</s><s>U svojoj glumačkoj karijeri je nastupao među ostalim i kao Puba Fabriczy u Krležinim Glembajevima.</s><s>Neke njegove značajnije režije su bile:
 Pagliacci (Leoncavallo);
 Ukleti Holandez (Wagner);
 Leda (Krleža);
 Glorija (Marinković);
 Ujak Vanja (Čehov);
 Tartuffe (Molière);
 Ranjena ptica (Matković);
 Staljinova slika (Čuić);
 Skup (Marin Držić; Vinkovci 1964);
 Novela od Stanca (Marin Držić; 1967);
 Dundo Maroje (Marin Držić; Osijek 1982).</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s></s>

<s>Hrvatski teatarski režiseri</s>

