Polemije Silvije
<s>Polemije Silvije (, 5. stoljeće n.e.) bio je autor jednog julijanskog kalendara s komentarima, u kojima je pokušao integrirati tradicionalni rimski festivalski ciklus s novim kršćanskim svetim danima.</s><s>Njegov kalendar, koji se naziva i laterculus ili fasti, datira iz 448-449. g. n. e. Djelovao je na jugoistoku Galije.</s>

<s>Pozadina
Polemije je pripadao kršćanskoj kulturnoj eliti, djelujući unutar carske birokracije u Galiji pod Valentinijanom III.</s><s>Bio je prijatelj Hilarija iz Arlesa.</s><s>Galska kronika iz 452. spominje ga u svezi s 438. godinom i naziva ga "mentalno poremećenim".</s>

<s>Polemije je dodijeljen Euheriju, biskupu u Lyonu (drevnom Lugdunu), kome je izradio kalendar.</s><s>Budući da su fiksni kršćanski blagdani još uvijek bili malobrojni, Polemije se suočio s izazovom da ispuni konvenciju tradicionalnog rimskog kalendara imenovanim blagdanima pritom ga "čisteći" od rimskih carskih i drugih festivala koji se danas smatraju "poganskim".</s><s>Iako je Filokalov kalendar 354. godine slobodno zabilježio tradicionalne vjerske praznike, do Polemijeva vremena kršćanska je država počela donositi zakone protiv drugih religija i odvajati rimsku vjersku baštinu od kulture i građanskog života poganskog Carstva.</s><s>Polemije, koji je vjerojatno konzultirao Filokalov kalendar, popunio je praznine oznakama vezanih za meteoroške pojave i godišnja doba te "egipatskim danima", tj. danima koji se smatraju nepreporučljivima za nove pothvate i određene medicinske zahvate.</s><s>Beda Časni bio je među onima koji su crpili informacije iz Polemijevog kalenadara.</s>

<s>U Polemijevom kalendaru riječ ludi, "igre" na klasičnom latinskom, zapravo se odnosu na kazališne predstave, dok se circences koristi za utrke dvokolica.</s><s>Njegovo djelo sadrži značajne primjere galoromanskog jezika, regionalne varijacije latinskog jezika, te primjere sačuvanih galskih riječi.</s>

<s>Kalendar
Oblik koji je Polemije uglavnom koristio slijedio je konvencije rimskih kalendara, s danima poredanim u paralelne stupce pod nazivom mjeseca, pri čemu je svaki dan bio zabilježen u zasebnom retku.</s><s>Stupac 1 sadrži dane u mjesecu.</s><s>Stupac 2 identificira sve posebne dane, ne samo tradicionalne rimske i kršćanske blagdane, već i rođendane careva, te dane kada su konzuli i pretori stupili na dužnost.</s><s>Stupac 3 daje vremenske uvjete; na uključivanje vremenskih uvjeta možda je utjecala  Kolumelina rasprava o poljoprivredi iz 1. stoljeća n.e. Polemije je unio i podatke iz vlastitih istraživanja, kao što su rođendani Cicerona, Vergilija, i izvesne Faustine, koja je bila divinizirana supruga (diva) nekog cara iz dinastije Antonina.</s>

<s>Budući da je rimski kalendar tradicionalno imao didaktičku svrhu,  Polemijev lateculus daje i nekoliko drugih popisa i tablica u kronografskom prikazu mjeseci:</s>

<s>carevi i uzurpatori;
 rimske provincije;
 imena životinja, raspoređena u prikatu dva mjeseca;
 tablica za izračunavanje datuma Uskrsa i Mjesečevih mijena (nije sačuvano);
 zgrade i topografske značajke Rima;
 fabulae poeticae ("pjesničke priče");
 brevijar rimske povijesti;
 "registar glasova životinja";
 utezi i mjere;
 pjesnički metri (nije sačuvano);
 pregled filozofskih sekti (nije sačuvan).</s>

<s>Izgubljeni dijelovi poznati su samo iz uvodnog sinopsisa.</s><s>Za svaki mjesec kalendar daje i ekvivalentne hebrejske, egipatske, atenske i grčke nazive.</s>

<s>Popis provincija
Polemije Silvije napisao je i popis kasnorimskih  provincija, koji je Otto Seeck dodao svom izdanju djela Notitia dignitatum.</s><s>Ovaj je popis je čuven po tome što navodi šest provincija u rimskoj Britaniji: šesta je sumnjiva "Orcades provincia".</s>

<s>Reference</s>

<s>Rimski pisci</s>

