Zgrafito
<s>Zgrafito (od talijanskog sgraffiare grepsti, izgrebati) je likovna tehnika urezivanja crteža u osnovni materijal: najčešće žbuku, keramiku, pastel, tuš, temperu, ulje na platnu, ulje na staklu, akril, gips, i dr.</s>

<s>Iako enciklopedije i priručnici u pravilu navode da je riječ o tehnici koja je nastala je u 15. stoljeću u Italiji, te da je služila prvenstveno za ukrašavanje fasada, to nije posve točno.</s>

<s>Tehnika zgrafita se u osnovnoj formi javlja u keramičkoj umjetnosti Vučedolske kulture još početkom 3. milenija prije Krista (ostrugani dijelovi ispunjavaju se doduše bijelom inkrustacijom), a u nju je prenesena iz tehnike duboreza, tj. urezivanja u drvu, što znači da je još mnogo starija.</s>

<s>Tehnika se sporadično koristila i kasnije, a na velika vrata se vraća u 15. st. u Italiji, u dekoriranju fasada, jer se smatrala trajnijom i otpornijom na atmosferilije od fresko-tehnike, te se ubrzo proširila po cijeloj Europi, prešavši u mnogim njezinim dijelovima u narodnu umjetnost.</s>

<s>Žbučni zgrafito
Postupak pripremanja žbuke za zgrafito sličan je postupku za fresko žbuku.</s>

<s>Zgrafito se izvodi u dva sloja žbuke.</s><s>Donji sloj žbuke je u jednoj boji, gornji sloj u drugoj.</s>

<s>Gornji sloj žbuke nanosi se čim se donji posuši.</s>

<s>Kad se gornji sloj stegne, za otprilike jedan sat, u njemu se zgrafito počne urezivati prema prethodnom crtežu.</s>

<s>Crtež na vanjskim zidovima treba rezati tako da rez sa strane bude ukošen zbog lakšeg otjecanja vode.</s><s>Voda bi se inače zadržavala, zimi smrzavala i tako oštećivala zgrafito.</s><s>Zgrafito dakle zapravo nije klasična slika, nego reljef, sastavljen od ploha i slojeva različito obojene žbuke!</s>

<s>Sve vrste zgrafita mogu biti jednobojne ili višebojne (obično dvobojne i trobojne), te u raznim međuformama.</s>

<s>Grataž</s>

<s>Grataž (grattage) je francuski naziv za slikarsku tehniku zgrafita, tj. struganja, onda kada se ona primjenjuje u slikarstvu pastelom, tušem, uljem, akrilom i dr.</s>

<s>Tehniku je 1927. prvi primijenio slikar Max Ernst, odstranjujući sa svojih ulja na platnu - dok je boja bila još donekle meka - površinske slojeve slikarskim nožićem tj. špahtlom, dajući slikama tako prije neviđene, nadrealističke efekte.</s>

<s>Za tehniku grataža, danas se možda najčešće koristi uljni pastel (po Harrisonu ga se zapravo može smatrati uljnom bojom u krutom obliku), koji se potom struže olovkom, slikarskim nožem, drugim krajem kista, ili nekom drugom oštricom.</s>

<s>Postoji nekoliko vrsta grataža.</s><s>Jedna se temelji na stvaranju debelih površina pastelom, dok se u drugoj koristi sloj pastela koji je prekriven tušem ili crnom temperom, pa se tek onda struže gornji pokrov.</s><s>Ta se tehnika najčešće koristi onda kada se žele istaknuti različite teksture i kontrasti.</s>

<s>Opisujući zgrafito tj. grataž u klasičnom crnom tušu, slikar Alfred F. Krupa primjećuje: „Tu se ne radi samo o „izokrenutoj“ varijanti crteža tušem (pozitiv-negativ), nego o tehnici koja govori jednim potpuno drugim likovnim govorom…</s><s>Za razliku od crteža i slike gdje uvijek imam osjećaj stvaranja forme, u ovoj tehnici imam osjećaj oslobađanja forme (koja je prisutna, ali skrivena).“</s>

<s>Literatura
•	Ana Deanović: Sgraffito, Encikopedija likovnih umjetnosti, sv. 4, Zagreb, 1966., str. 201</s>

<s>•	Ivo Fresi: Slikarska tehnologija, Zagreb, 1966., str. 239-250</s>

<s>•	Hanzel Harrison: Kako naučiti slikati i crtati, Rijeka, 1999., str. 224-225</s>

<s>•	Alfred F. Krupa: Texts / Tekstovi, San Francisco, 2018., str. 69-74</s>

<s>•	Ray Smith: Slikarski priručnik, Rijeka, 2006., str. 84, 191, 217, 295, 298, 303</s>

<s>Vanjske poveznice
Max Ernst: Grattage (engl.)</s>

<s>Slikarske tehnike</s>

<s>Bilješke</s>

