Aljevtina Pižova
<s>Alevtina Dmitrievna Pyzhova, (Moskvi 1936. - 2021.), ruska je likovna umjetnica, čiji se opus obično svrstava u naivnu i outsidersku umjetnost.</s><s>Njen otac, vojnik, umro je dok je bila teenagerka.</s><s>Nije se uspjela upisati na Umjetničku školu te je oslijepila na jedno oko, što ju je udaljilo od slikarstva.</s><s>Ipak, bavila se primijenjenom umjetnošću: oslikavanjem pladnjeva, izradom dekoriranih popluna, te je istodobno radila kao službenik.</s><s>Slikanjem se bavi od 1991., a popularnost je stekla zahvaljujući TV emisijama 2000. godine.</s>

<s>Stvaralaštvo</s>

<s>Iako njezino slikarstvo obuhvaća široki repertoar tema, Pižova je najpoznatija po svojim čak i danas, a osobito za ženske slikare, rijetkim prikazima spolnog odnosa između ljudi i životinja.</s><s>Riječ je o temi koja se i danas smatra blasfemičnom i šokantnom, neukusnom i odvratnom, te kustosi umjetničinih izložbi te radove u načelu nastoje "zaboraviti", iako su joj upravo oni donijeli najveću slavu.</s>

<s>Strpljivo promatranje međutim lako će otkriti da se umjetnica zapravo ne bavi prikazima zoofilije, nego naprosto slika svoje slike Ezopovskim jezikom, jezikom basne kakvim se uostalom služio i George Orwell u svojem glasovitom djelu "Životinjska farma".</s><s>Dokaz tome su, primjerice, i slike Pižove na kojima ljubavnici imaju ljudska tijela, ali životinjske glave.</s>

<s>Shvativši da su slike Pižove slikane u metaforičkome ključu, shvatiti ćemo i da su one doista fragmenti života same autorice, što se doduše uvijek govorilo, ali bez pravog razumijevanja.</s>

<s>Ključan događaj za razumijevanje tih slika ispričala je sama autorica sljedećim riječima: "Jednom prigodom me pas srušio na ulici i pokušao me silovati.</s><s>Moj suprug je samo mirno gledao i kasnije me upitao: "Kakva si ti to žena, niti pas ne može mirno proći kraj tebe?""</s>

<s>Jednom drugom prigodom je kazala kako "mrzi muškarce", jer je usprkos tome što je u životu imala mnogo ljubavnika, na kraju ostala sama.</s>

<s>Iz svega navedenog može se izvući zaključak da psi u njezinim prikazima spolnog odnosa zapravo predstavljaju muškarce koji su joj ostali u zlom sjećanju.</s><s>Upravo tako vjerojatno treba interpretirati njezinu sliku "Plavokosa mlada Ruskinja i lovački pas", koja vjerojatno predstavlja reminiscenciju na slikaričinu ljubavnu vezu, a zabilježena je u glasovitom dokumentarcu "Turning The Art World Inside Out".</s><s>Mlada djevojka plave kose kleči u "psećjoj pozi" na prostirci s ruskim dekorativnim motovima kakve je Pižova izrađivala u slobodnom vrijeme, a istim takvim motivima je ukrašen i naslonjač kauča.</s><s>Lice joj je blago i nježno, gotovo ravnodušno, a pokreti jedva primjetni.</s><s>Iza i iznad nje prikazan je, posve drukčije, slavodobitni, samozadovoljni pas, energičnog tijela, ali - kako pokazuje oko koje gleda u nazad - odsutan iz same radnje.</s><s>Vulgarni detalji su izostavljeni.</s><s>Ukupan dojam je da slika metaforički prikazuje agresiju zla nad dobrom.</s><s>Jezikom basne (jedna umjetničina izložba nosila je naslov "Bajke za odrasle") prikazana je surova i česta životna istina, ista ona kao i na slavnoj Degasovoj slici "Čaša apsinta", premda nešto drukčijim, radikalnijim i sirovijim, a vjerojatno i suvremenijim likovnim sredstvima, obzirom da su ovakvi prizori sve češći kako u svjetskoj, tako i u domaćoj likovnoj umjetnosti (npr. Tomislav Buntak, Izidor Popijač Žiga).</s>

<s>Litertura 
Farm Life: The Work of Alevtina Pyzhova 
Intervju sa slikaricom (ruski)</s>

<s>Vanjske poveznice</s>

<s>Turning The Art World Inside Out (slika "Plavokosa mlada Ruskinja i lovački pas" se vidi na 53:03 minuti dokumentarca)</s>

<s>Ruski slikari</s>

