Stari željeznički most (Zagreb)
<s>Stari željeznički most je nekadašnji željeznički most na Savi u Zagrebu.</s><s>Prvi je cjeloviti most igrađen na području današnjeg grada, ne računajući drvene improvizacije iz 19. stoljeća.</s><s>Jednokolosiječni most je građen od 1859. do 1862. godine.</s><s>Temelje i stupove izgradili su građevinski poduzetnici Jakov Delač iz Skrada i Ante Šneller iz Donje Dobre, a rešetkasta konstrukcija proizvedena je u Tvornici strojeva W. Prick u Beču, prema projektu koji je 1858. izrađen u Budimpešti.</s><s>Sastavni dijelovi željezne konstrukcije su Dunavom i Savom dopremljeni do Siska i zatim kopnenim putem do Zagreba.</s>

<s>Most se temeljio na drvenim pilotima, na vrhu roštiljno povezanih drvenim gredama, između kojih je bio nabačen kameni materijal povezan betonom.</s><s>Stupovi su imali po 60 drvenih pilota u riječnom koritu i po 40 u inundaciji, a bili su zabijani do dubine od 5 m. Svi stupovi i upornjaci dozidani su klesanim kamenom.</s><s>Zbog dobivanja na vremenu, pokraj kamenih stupova izgrađena je skela na koju je postavljena rešetka, kasnije poprečnim navlačenjem montirana na stupove.</s><s>Rešetkasta konstrukcija bila teška 592,91 t i sastojala se od simetričnih zakivanih nosača od usporednih pojasa i gusto položenih štapova koji su čitavom duljinom imali stalnu visinu i širinu.</s><s>Rešetka je izrađena od tzv. pudlovanog (kovanog) i lijevanog željeza, generalno sklonog krtom lomu.</s><s>Radi se o čeliku s velikim postotkom ugljika (više od 0,25 %) i visokim udjelom sumpora i fosfora.</s>

<s>Ukupna duljina rešetkastog mosta bila je 253 m i širina 4,37 m, sa stupovima preko osam raspona (27,18 + 6 x 32,87 + 27,18 m), dok je visina glavnih nosača iznosila 2,77 m. Most je pušten u promet 1. 10. 1862. godine, istodobno sa željezničkom prugom Zidani Most–Zagreb–Sisak na kojoj je bio jedna od najvećih i najkompleksnijih građevina.</s><s>Budući da je most dimenzioniran za lokomotive male mase, vremenom je došlo do pucanja elemenata na pojasima nosača.</s><s>Godine 1892. razmatrana je zamijena postojeće rešetke jednom demontiranom konstrukcijom sa željezničke pruge Pragersko–Budim, čiji je dio kroz Međimurje inače najstarija pruga u Hrvatskoj.</s><s>Ipak, godine 1893. rešetku mosta su prema vlastitom projektu obnovili stručnjaci iz Mađarskih državnih željeznica (MÁV).</s><s>Separat ovog projekta je 2000-ih pronađen u Slavonskom Brodu, a uključivao je pojačanje konstrukcije s odgovarajućim faktorom sigurnosti za vlakove s teškim lokomotivama, ali sa smanjenom brzinom.</s>

<s>Godine 1913. izvedeno je drugo značajnije pojačanje nosive konstrukcije.</s><s>Ovaj put rešetka je ojačana poprečnim okvirima (s ukupno 54 okvira), od čega po sedam u svim središnjim rasponima, a samo u prvom i osmom po šest.</s><s>Sanirana konstrukcija je do 1935. dopuštala promet i najtežim lokomotivama, ipak uz smanjenu brzinu, što je za posljedicu imalo usporavanje sve jačeg prometa i posredno razvoja grada.</s><s>Iz ovih razloga, svega nekoliko metara nizvodnije, godine 1939. podignut je Novi željeznički most.</s><s>Zbog straha od ratnih razaranja i mogućih željezničkih zastoja, Stari željeznički most nije bio srušen sve do 1950. kada je rešetkasta konstrukcija demontirana i iskorištena u druge svrhe.</s><s>Kameni stupovi stajali su sve do 1962. jer je ondašnja Uprava za vodoprivredu tek tada dala odobrenje za razgradnju i miniranje.</s><s>Niska razina vode ljeti iskorištena je za vađenje preostalog kamena iz temelja.</s><s>Ostaci temelja stupova i dan danas se ponekad mogu uočiti u koritu Save, za vrijeme niskog vodostaja.</s>

<s>Povezano 
 Zagrebački savski mostovi</s>

<s>Literatura</s>

<s>Crnobrnja, Neven (2005): "Zagrebački savski mostovi", Građevinar, 57 (12), str. 977-985.</s><s>Nadilo, Branko (2009): "Sedamdeseta obljetnica mostova na Savi u Zagrebu", Građevinar, 61 (12), str. 1187-1194.</s>

<s>Mostovi u Zagrebu
Rešetkasti mostovi
Mostovi na Savi
Povijest Zagreba</s>

