Arnolfo di Cambio
<s>Arnolfo di Cambio (Colle di Val d'Elsa, između 1240. / 45. - Firenca, između 1302 / 10.), bio je talijanski skulptor i arhitekt, koji je svojim djelima jasno demonstrirao prelaz između kasne gotike i renesanse.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Arnolfo je učio slikarstvo kod Cimabue, a skulpturu kod Nicole Pisana.</s><s>Od 1265. do 68. radi kao Pisanov pomoćnik u izradi propovjedaonice za Siensku katedralu.</s>

<s>Arnolfo je otišao u Rim 1277. kao štićenik sicilijanskog kralja Karla Anžuvinskog, u to vrijeme je vjerojatno izradio grobnicu kardinala Riccarda Annibaldija u Bazilici San Giovanni in Laterano (danas rastavljenu) i grobnicu pape Hadrijana V. u Bazilici San Francesco, u Viterbu.</s><s>U Perugi je 1281. isklesao fontanu, čiji se likovi danas čuvaju u Nacionalnoj galeriji Umbrije.</s>

<s>Sljedeće godine isklesao je grobnicu za kardinala Guillauma de Braya (umro 1282.) za crkvu San Domenico u Orvietu.</s><s>Za rimske bazilike je isklesao oltarne ciborije, 1285. za San Paolo Fuori le Mura i 1293. za Santa Cecilia in Trastevere.</s>

<s>U Firencu se vratio 1296. kako bi preuzeo svoju najvažniju narudžbu, projekt izgradnje Firentinske katedrale i izradu skulptura za njenu fasadu, koje se danas čuvaju u Muzeju Katedrale.</s><s>Ostale građevine koje mu se pripisuju su; Palazzo Vecchio (Palazzo della Signoria), crkva Santa Croce i Kor benediktinske opatije Badia Fiorentina.</s>

<s>Konstrukcioni i dekorativni elementi u crkvi Santa Croce i Firentinskoj katedrali pokazuju da je Arnolfo potpuno ovladao kasnogotičkim arhitektonskim vokabularom kraja 13. vijeka.</s><s>Dok njegove skulpture već imaju snažan osjećaj za volumen, što pokazuje da je boravak u Rimu i gledanje antičkih skulptura snažno utjecalo na njega.</s>

<s>Izgleda da je radio i kao slikar, pripisuje mu se freska Priča o Izaku u Gornjoj bazilici San Francesco Assisi.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Arnolfo di Cambio</s>

<s>Italijanski arhitekti
Arnolfo di Cambio</s>

