Niki Lauda
<s>Andreas Nikolaus "Niki" Lauda (Beč, 22. februara 1949. – Beč, 20. maj 2019) bio je austrijski vozač Formule 1. Bio je trostruki svjetski prvak a titule je osvajao u sezonama 1975., 1977. i 1984.</s><s>Tokom posljednjeg perioda života bio je preduzetnik u avijaciji te je osnovao i vodio dvije kompanije (Lauda Air i Niki).</s><s>Također je bio i menadžer Mercedesovog Formula 1 tima.</s><s>Ozbiljno se povrijedio prilikom sudara u trci voženoj za VN Njemačke na stazi u Nürburgringu, 1976. godine.</s><s>Njegov Ferrari je planuo a Niki je bio blizu smrti zbog udisanja dimnih plinova i posljedica teških opekotina.</s><s>Međutim, brzo se oporavio i vratio na stazu samo šest sedmica kasnije, na utrci za VN Italije.</s><s>Ožiljci, kao posljedica teških opekotina bili su vidljivi na njegovom tijelu tokom ostatka života.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Rane godine karijere 
Niki Lauda je rođen 22. februara 1949. godine u austrijskom glavnom gradu Beču, u bogatoj porodici.</s><s>Njegov djed bio je bečki biznismen Hans Lauda.</s><s>Lauda je postao vozač iako porodica nije odobravala taj njegov čin.</s><s>Nakon što je prošao periode vožnje u kategorijama Mini i Formuli Vee, Lauda je vrlo brzo počeo voziti u privatnim Porsche i Chevron sportskim automobilima.</s><s>U periodu zastoja u karijeri, podigao je kredit u banci u iznosu od 30.000 £, i uplatio polisu životnog osiguranja, te počeo voziti za tim March 1971. godine koji se u to doba takmičio u Formuli 2. Ubrzo je promovisan u F1 tim, te je u 1972. godini vozio za March i u Formuli 1 i Formuli 2. Iako su F2 bolidi bili dobri (vozačke vještine Laude impresionirale su glavnog čovjeka ekipe March), March-ova sezona 1972. u Formuli 1 je bila katastrofalna.</s><s>Lauda, u očaju i zbog velikog duga, razmišljao je i o samoubistvu, ali je na kraju uzeo još jedan kredit od banke i pristupio BRM-u (British Racing Motors) 1973. godine.</s><s>Međutim, tim kojem se Lauda pridružio bio je u padu te se na prijedlog svog kolege iz tima, Claya Regazzonija, pridružio ekipi Ferrari za takmičarsku sezonu 1974.</s><s>Vlasnik Enzo Ferrari je pitao Regazzonija o Laudi i nakon što je dobio samo pohvale na račun Laude, ugovor je potpisan a Niki Lauda je dobio dovoljan iznos za ugovor da riješi svoje novčane dugove.</s>

<s>Ferrari 1974-1977 
Nakon neuspješnog početka 1970-tih a što je rezultiralo katastrofalnim startom u sezoni 1973., ekipa Ferrarija je potpuno pregrupisana pod vodstvom Luce di Montezemola.</s><s>Vjeru u tim vratio je malo poznati Niki nakon što je osvojio drugo mjesto u svom debiju za Ferrari, na otvaranju sezone za VN Argentine.</s><s>Svoju prvu pobjedu ostvario je u 4. utrci prvenstva za VN Španije.</s><s>Iako je ostvario 6 uzastopnih pole positionsa, zbog neiskustva i mehaničkih problema na bolidu, Lauda je osvojio tek još jednu pobjedu u toku sezone 1974. i to za VN Holandije.</s><s>Sezonu je završio kao četvrti, sa ukupno 38 osvojenih bodova i 2 prva i 3 druga osvojena mjesta.</s>

<s>Nakon lošeg starta i tek petog mjesta u prve četiri utrke, Niki popravlja učinak i pobjeđuje u tri naredne utrke, odnosno u četiri od narednih pet utrka.</s><s>Pobjedu je ostvario i u posljednoj utrci, utrci za VN SAD-a i sa 64,5 osvojena boda osvaja prvu titulu ispred konkurenta brazilca Fittipaldija.</s><s>Njegov klupski kolega Regazzoni zauzima 3. mjesto a Ferrari osvaja svoju prvu konstruktorsku titulu.</s><s>Na stazi Nürburgring postavlja najbolji rezultat i prvi je vozač koji je prešao krug u manje od sedam minuta.</s>

<s>Za razliku od 1975. i uprkos napetosti između Laude i Montezemolovog nasljednika, Daniela Audetta, Lauda dominira početkom sezone 1976. ostvarivši četiri pobjede u prvih šest utrka i završivši kao drugi u konačnom poretku vozača, iza britanca Jamesa Hunta sa samo bodom zaostatka.</s><s>Do svoje pete pobjede u sezoni ostvarene na 9. utrci po redu, voženoj za VN Velike Britanije, Lauda je imao više nego dvostruko više bodova od svojih najbližih pratilaca Jodya Schecktera i Jamesa Hunta.</s>

<s>Nesreća na Nürburgringu  
Sedmicu dana prije utrke za VN Njemačke na Nürburgringu, iako je bio najbrži vozač u tom trenutku, Lauda je pozvao svoje kolege da bojkotuju utrku, uglavnom zbog sigurnosnih uslova koji su vladali na 23 kilometra dugoj stazi.</s><s>Kao razlog za bojkot naveo je da organizatori nemaju dovoljno sredstava da pravilno upravljaju tako dugom stazom, uključujući nedostatak vatrogasnih sudova, vatrogasne i sigurnosne opreme i sigurnosnih vozila.</s><s>Većina ostalih vozača glasala je protiv bojkota tako da se utrka nije odgodila.</s>

<s>1. augusta 1976. u drugom krugu utrke na Nürburgringu, na vrlo brzom lijevom zavoju, prije Bergwerka, Lauda je doživio nesreću u kojoj je njegov Ferrari skrenuo sa staze, udario u nasip, zapalio se i pri tome stupio u kontakt s bolidom Bretta Lungera.</s><s>Za razliku od Lungera, Lauda je ostao zarobljen u olupini bolida.</s><s>Vozači Arturo Merzario, Lunger, Guy Edwards i Harald Ertl stigli su na scenu nekoliko trenutaka kasnije, ali prije nego što je Merzario uspio izvući Laudu iz bolida, pretrpio je teške opekotine na glavi i nagutao se toksičnih plinove koji su mu oštetili pluća.</s><s>Iako je nosio modifikovanu kacigu, pjena se stisnula nakon čega mu je kaciga skliznula s glave nakon nesreće, ostavivši lice izloženo vatri.</s><s>Iako je neposredno nakon nesreće bio svjestan i bio u stanju da stoji, kasnije je pao u komu.</s>

<s>Lauda je u nesreći pretrpio velike povrede u vidu ožiljaka od opekotina na glavi, izgubivši većinu svog desnog uha, kao i kosu na desnoj strani glave, obrve i kapke.</s>

<s>Povratak na stazu 
Lauda je propustio samo dvije utrke, pojavivši se na konferenciji za novinare u Monzi šest nedjelja nakon nesreće, dok su mu svježe opekotine još uvijek bile povezane.</s><s>U prvoj utrci poslije nesreće, na VN Italije osvojio je treće mjesto.</s><s>Njegovo odsustvo i učešće na utrkama pod dojmom nesreće iskoristio je James Hunt koji je u pet utrka poslije nesreće Laude u tri navrata pobijedio i na kraju zauzeo prvo mjesto s bodom ispred Laude.</s>

<s>Nastavak karijere 
U sezoni 1977.</s><s>Lauda još uvijek nastupa za Ferrari.</s><s>Prvu pobjedu u novoj sezoni ostvaruje u trećoj utrci za VN Južnoafričke Republike.</s><s>Sezonu završava na prvom mjestu s ukupno 72 boda i istim brojem pobjeda (ukupno 3) kao i prvi mu pratilac Jody Scheckter ali s 6 drugih mjesta.</s><s>Sljedećih sezona nastupa za Brabham-Alfa Romeo (sezona 1978 i 4. mjesto), Parmalat Racing Team (sezona 1979; 14. mjesto), McLaren (sezone od 1982 do 1985. pri čemu osvaja 5, 10, 1. i na kraju 10 mjesto)</s>

<s>Reference</s>

<s>Austrijski vozači Formule 1
Biografije, Beč</s>

