Džafar Nimeiri
<s>Džafar Muhamed el Numejri (; 1. januar 1930 — 30. maj 2009) bio je političar i predsednik Sudana od 1969. do 1985. godine.</s><s>Na vlast je došao državnim udarom kojim je svrgao tadašnjeg predsednika Abdua.</s><s>Sa vlasti je oboren državnim udarom 1985, kada je vlast preuzeo ministar odbrane i komandant armije, general Abdel Rahman Suer al Dahab.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 1930. godine u Omdurmanu, država Kartum.</s><s>Završio je prestižnu srednju školu Hantub.</s><s>Godine 1948, učestvovao je u protestu protiv britanske kolonijalne vlasti u Sudanu, zbog čega je bio privremeno udaljen iz škole.</s><s>Diplomirao je 1952. na Sudanskoj vojnoj akademiji.</s><s>Tokom školovanja je prihvatio ideje egipatskog vođe Nasera.</s><s>Godine 1966. je diplomirao na Univerzitetu Stožera vojske SAD u Fort Levenvortu, Kanzas.</s>

<s>Predsednik 
Numejri je zajedno sa još četiri oficira sudanske vojske srušio s vlasti civilnu vladu Ismaila el Azharija.</s><s>Sebe je postavio na mesto vođe Revolucionarnog veća, te pokrenuo nacionalizaciju banaka i industrije i neke aspekte agrarne reforme u Sudanu.</s><s>Uticaj na njegove reforme imale su ideje socijalizma i panarabizma.</s>

<s>Godine 1971. je izabran za predsednika, sa 98,6 % biračkih glasova.</s><s>Nakon toga je ukinuo Revolucionarno veće, osnovao vladajuću Sudansku socijalističku uniju, jedinu dozvoljenu stranku u Sudanu.</s><s>Okončao je Prvi sudanski građanski rat 1971. potpisivanjem mirovnog sporazuma u Adis Abebi, nakon čega je nemuslimanski Južni Sudan dobio autonomiju.</s><s>U novom ustavu iz 1973.</s><s>Sudan je proglašen demokratskom socijalističkom državom, a predsednik je dobio veće ovlasti.</s>

<s>Uprkos prosocijalističkim reformama i uređenju države, održavao je dobre odnose sa Zapadom, pojedine banke vratio u privatno vlasništvo i podsticao strana ulaganja u Sudan.</s><s>Povod za zahlađenje odnosa sa Sovjetskim Savezom bio je pokušaj sudanskih komunista da izvrše državni udar 1971. i ponovno 1975. godine.</s><s>Numejri je 1977. pokrenuo proces nacionalnog pomirenja, pa je pripadnicima opozicije dozvolio određeno učešće u političkom životu.</s>

<s>Početak drugog predsedničkog mandata obleležila je Numejrijeva podrška Anvaru el Sadatu nakon potpisivanja sporazuma u Kemp Dejvidu (tada je većina muslimanskih država prekinula odnose s Egiptom).</s><s>Nakon atentata na Sadata, prisustvovao je njegovoj sahrani 1981. godine.</s><s>Od iste je godine u sopstvenoj politici napravio radikalan zaokret pod uitcajem opozicije, okrenuvši se islamizmu i sklopivši savez s Muslimanskim bratstvom.</s><s>Nametnuo je šerijat 1983. i ukinuo autonomiju Južnog Sudana, nakon čega je izbio Drugi sudanski građanski rat.</s>

<s>Pad s vlasti 
Početak njegovog pada obeležila je naredba da se smakne kontroverzan, ali miroljubiv politički disident Mahmud Mohamed Taha.</s><s>Dok je Numejri 6. aprila 1985. bio u poseti SAD-u, u nadi da će dobiti finansijsku pomoć, general Abdel Rahman Svar el Dahab izvršio je beskrvni puč.</s><s>Numejri je nakon toga boravio u egzilu u Egiptu.</s>

<s>Povratak u Sudan dozvoljen mu je u maju 1999. godine, kada ga je dočekala oduševljena gomila naroda.</s><s>Narednih je godina izlazio na izbore sa svojom novom strankom (Savez narodnih radnih masa), ali je prolazio s lošim rezultatima.</s><s>Njegova se stranka 2005. ujedinila s vladajućom Strankom nacionalnog kongresa.</s>

<s>Umro je prirodnom smrću 30. maja 2009. godine u Kartumu.</s><s>Njegovom sprovodu prisustvovalo je nekoliko desetaka hiljada ljudi.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Predsjednici Sudana
Premijeri Sudana
Socijalisti
Biografije, Hladni rat</s>

