Brazilsko Carstvo
<s>Brazilsko Carstvo je monarhija iz XIX. vijeka koja je obuhvaćala teritorij današnjeg Brazila i Urugvaja.</s><s>Carstvo je bilo organizirano kao predstavnička, parlamentarna ustavna monarhija kojom su kroz 60-ak godina vladali Pedro I i njegov sin Pedro II.</s><s>Jačanje Brazila, dotad tek kolonije unutar Portugalskog Imperija, započelo je 1808. godine kada je tadašnji portugalski regent, a kasniji kralj João VI pobjegao od Napoleonove invazije u Brazil i preselio središte Imperija u Rio de Janeiro.</s><s>Nakon Napoleonova kraha, João VI se vraća u Portugal, ali ostavlja svog sina Pedra u Kraljevini Brazil na poziciji regenta.</s><s>Dana 7. rujna 1822., Pedro je proglasio nezavisnost Brazila i, nakon uspješnog rata protiv oca, aklamacijom postao brazilski car Pedro I 12. listopada iste godine.</s><s>Novonastalo carstvo bilo je ogromno, ali slabo naseljeno i etnički različito.</s>

<s>Za razliku od susjednih hispanskih republika, Brazil je imao političku stabilnost, ekonomski razvoj, ustavom zagarantiranu slobodu govora i poštivanje temeljnih građanskih prava, mada su u ovoj oblasti izuzeci bili žene i robovi, potonji koji su smatrani objektima, a ne subjektima prava.</s><s>Dvodomna legislatura birana je, u usporedbi s ostalim zemljama regije, s priličnim stupnjem demokratičnosti, kao i lokalne i regionalne vlasti.</s><s>Ovakva situacija dovela je do dugogodišnjeg sukoba između cara Pedra I i parlamentarnih frakcija oko uloge cara u političkom sustavu.</s><s>Uz to, javljali su se i drugi problemi.</s><s>Neuspješni Cisplatinski rat protiv susjednih Ujedinjenih Provincija Río de la Plate doveo je do secesije Urugvaja, koji je dotad bio dio Brazila.</s><s>Godine 1826., Pedro I je, unatoč svojoj ulozi u brazilskoj nezavisnosti, postao portugalski kralj, no odmah je abdicirao u korist najstarije kćerke.</s><s>Dvije godine kasnije, Pedrov mlađi brat je uzurpirao prijestolje.</s><s>U nemogućnosti da rješava probleme i u Brazilu i u Portugalu, Pedro I je 7. travnja 1831. godine abdicirao i odmah otišao za Portugal kako bi vratio kćerkino prijestolje.</s>

<s>Pedrov nasljednik bio je njegov petogodišnji sin Pedro II.</s><s>Kako je spomenuti bio maloljetan, na čelu zemlje je bilo regenstvo, čija je moć bila slaba.</s><s>Vakuum koji je nastao nedostatkom čvrstog političkog vođe koji bi arbitrirao u političkim sporovima dovelo je do brojnih lokalnih ratova u regijama.</s><s>Naslijedivši carstvo koje se raspadalo, Pedro II je, nakon što je službeno preuzeo tron, uspio povratiri mir i stabilnost u zemlji te ju dovesti do statusa međunarodne sile u usponu.</s><s>Brazil je izašao kao pobjednik iz tri rata (Platinski rat, Urugvajski rat i Paragvajski rat) te je uspješno riješio druge međunarodne nesporazume i domaće probleme.</s><s>Bogatstvo i ekonomski napredak dovode do povećane imigracije, posebice Židova i protestanata, iako je Brazil ostao dominantno katolička zemlja.</s><s>Ropstvo, dotad široko prisutno, postepeno je ograničavano sve dok 1888. godine nije potpuno ukinuto.</s><s>Ovaj period donosi i kulturni napredak, mahom pod utjecajem europske kulture, a brojni stilovi poput neoklasicizma i romantizma ipak su realizirani da sadrže nešto autohtono brazilsko.</s>

<s>Iako su posljednje godine Pedrove vladavine bile obilježene mirom i ekonomskim napretkom, ovaj nije pokazivao interes da se monarhija održi nakon njegova života te se, shodno time, nije trudio spasiti ju.</s><s>Njegova prijestolonasljednica bila je kćerka Isabel, no ni Pedro ni vladajuće klase nisu smatrali ženu dostojnom nasljednicom.</s><s>Bez prikladnog nasljednika, nitko nije vidio razloga za opstanak monarhije.</s><s>Nakon 58 godina vladavine, Pedro II je 15. studenog 1889. godine svrgnut u državnom udaru koji je doveo do formiranja diktatorske republike.</s>

<s>Historija Brazila
Bivše države u Južnoj Americi
Historija Urugvaja</s>

