Engleska književnost
<s>Engleska književnost, obično pojam za sva književna djela nastala na engleskom jeziku na Britanskom Otočju, uključujuči i Irsku, od 7. vijeka do suvremenog doba.</s><s>Književnosti nastale na engleskom jeziku izvan Britanskog Otočja se zasebno proučavaju u sklopu američke, australske, kanadske i novozelandske književnosti.</s>

<s>Historija</s>

<s>Staroengleska književnost (do 1066) 
Iz najstarijeg doba anglosaske književnosti potječu narativna pjesma "Widsith" o legendarnim plemenima, dvorovima i kraljevstvima, elegijske pjesme "Lutalac" (The Wanderer) i "Pomorac" (The Seafarer) o udaljenosti od doma, samoći i pogibelji na moru i druge.</s>

<s>Epska pjesma Beowulf je najstariji i najveći spomenik čitavog germanskog pjesništva, i najstariji junački ep nastao u zapadnoj Europi nakon razdoblja klasične antike.</s><s>Ima više od 3000 stihova.</s><s>Autor je nepoznat.</s><s>Nastao je vjerojatno oko 8. vijeka, a sačuvan u rukopisu iz 10. vijeka.</s><s>Beowulf je nećak kralja Hygelaca, junak iz plemena Gaeta s područja današnje južne Švedske.</s><s>Dolazi u pomoć danskom kralju Hrothgaru čije kraljevstvo i podanike napada čudovište Grendel, a zatim i Grendelova majka.</s><s>Beowulf ih oboje pobjeđuje.</s><s>Vraća se kući i postaje kraljem.</s><s>Nakon duge sretne vladavine zmaj napada i njegovu zemlju te mu se Beowulf suprotstavlja s grupom mladih ratnika.</s><s>U borbi pogiba, iako uspijeva nadvladati zmaja.</s><s>Cjeloviti Beowulf je na hrvatskom jeziku objavljen 2001. u izravnom prepjevu Mate Marasa sa staroengleskog.</s><s>Ova su djela nastala na bitno drukčijoj verziji engleskoga od današnje pa su kao književno štivo dostupna uglavnom užem krugu stručnjaka koji ih proučava.</s>

<s>Dolaskom kršćanstva u poeziju na engleskom tlu ulaze biblijski motivi i legende ("Egzod", "Judit", "San o križu", "Krist").</s><s>Javlja se nova škola koju predvode pjesnici Caedmon i Cynewulf.</s><s>Kralj Alfred Veliki (kraj 9. vijeka) udara temelje engleskoj prozi svojom redakcijom "Anglosaske kronike".</s><s>S latinskog je preveo i djela Orozija ("Historija protiv pogana"), Boetija ("O utjehi filozofije") i Bede ("Crkvena historija naroda Angla").</s><s>Njegovi nastavljači u 11. vijeku su Aelfric i Wulfstan.</s>

<s>Ukupno je iz staroengleskog (anglosaskog) razdoblja sačuvano oko 400 rukopisa.</s><s>Među njima su propovjedi i priče o životima svetaca, prijevodi Biblije i crkvenih spisa, anglosaske kronike i historijsko-narativni spisi, zakoni, oporuke i drugi pravni dokumenti, zapisi iz područja gramatike, medicine i geografije, te poezija.</s>

<s>Srednjoenglesko razdoblje (1066–1485) 
Nakon bitke kod Hastingsa (1066) Normani osvajaju Englesku s juga.</s><s>Donose francuski jezik i kulturu.</s><s>Počinje široki proces stapanja Normana i Anglosasa u budući engleski narod.</s><s>U iduća dva vijeka dva se jezika teže usuglasiti i integrirati.</s><s>Javlja se dvojezičnost i različiti procesi konsolidacije.</s><s>Na francuskom se u Engleskoj piše i čita od 12. do kasnog 14. vijeka, a istovremeno od 1204. normanski osvajači usvajaju engleski identitet i jezik.</s><s>U engleski ulazi sve više francuskih riječi.</s><s>Takav se engleski profilira kao jezik na kojem se izdaju knjige i na kojem čitaju tadašnji učeni krugovi čitatelja.</s><s>London se etablira kao glavni grad.</s><s>U formiranju londonskog dijalekta jači su utjecaji sa sjevera (iz sveučilišnih gradova Oxforda i Camebridgea, te s područja Midlandsa) nego s juga.</s>

<s>Ranija djela su nabožnog tipa: "Ormulum", "Handlyng Synne", "Pravila za isposnice".</s><s>Velški crkvenjak Geoffrey of Monmouth piše fiktivnu "Historiju kraljeva Britanije" na latinskom jeziku (vjerojatno oko 1136).</s><s>U njoj zaokružuje keltske legende o kralju Arturu i vitezovima Okrugloga stola, temu koja je stalno prisutna u engleskoj književnosti.</s><s>Te legende dalje obrađuju normanski pisac Wace na francuskom jeziku ("Geste des Bretons"), a na engleskome Layamon, koji u epu "Brut" osim o Arturu pjeva i o drevnim britanskim kraljevima Cymbelineu i Learu, čiji lik će kasnije preuzeti Shakespeare za svoju glasovitu tragediju Kralj Lear.</s><s>S pojavom Layamona početkom 13. vijeka u engleskoj književnosti se postupno učvršćuje i koncept autora. “Brut” je prvi nacionalni spjev na engleskom jeziku.</s><s>Layamon je preuzeo temu od Wadea i građu iz drugih izvora, te sastavio ep o postanku Britanije kroz dva stoljeća između odlaska Rimljana i pojave prvih britanskih kultura.</s>

<s>U 13. vijeku nastaju prva crkvena prikazanja, ali i svjetovna lirika ("Pjesma kukavice" i "Sova i slavuj"), satire, moralne propovijedi i humoristične anegdote.</s><s>Francuski utjecaji očituju se kroz ulazak ljubavnih tema u književnost, što naročito potječe iz provansalske tradicije trubadura koji su pjevali o udvaranju nedostižnoj, idealiziranoj dami.</s><s>Počinju se slaviti “ženske” vrline strpljenja, čekanja, ljepote i vjernosti (što potječe od antičkog mitskog lika Penelope).</s><s>Velik utjecaj u formiranju kanona i načina obrade ljubavne tematike i žene je izvršio francuski “Le Roman de la Rose”.</s>

<s>Autori srednjoengleskog razdoblja nisu nužno uvijek pisali na engleskom.</s><s>Francuski i latinski jezik i dalje su prisutni kao jezici na kojima se piše, i to francuski posebno na dvoru, a latinski u crkvenim redovima.</s><s>Jači zamah u književnosti događa se više od stotinu godina nakon nastanka Layamonovog Bruta.</s><s>Sredinom 14. vijeka se javljaju prvi engleski autori u modernom smislu.</s><s>William Langland (oko 1330–1400) u spjevu "Piers Orač" (Piers Plowman) ujedinjuje engleske tradicije s francuskim utjecajima.</s><s>U spjevu prikazuje pokvarenost crkvenih i dvorskih krugova, i patnju siromaha.</s><s>Iz ovog razdoblja potječe i jedna od najboljih obrada legendi o kralju Arthuru, spjev "Gawain i zeleni vitez" (Sir Gawain and the Green Knight, oko 1370) anonimnog autora kojem se pripisuje i autorstvo lirske alegorije "Biserka" (Pearl).</s><s>Ta su djela još uvijek pisana u aliteracijskom stihu.</s><s>Prvi koji se dosljedno služi rimom umjesto aliteracije je John Gower (oko 1330–1408).</s><s>Svoje najpoznatije djelo "Ispovijed zaljubljenoga" (Confessio Amantis), opsežnu zbirku priča u osmercima, je napisao na engleskom, a ostala djela na latinskom i francuskom.</s>

<s>Prvi pravi pjesnik i jedan od najvećih u engleskoj književnosti je Geoffrey Chaucer (oko 1342–1400).</s><s>Pisao je gotovo isključivo na engleskom.</s><s>Rođen je u imućnoj građanskoj obitelji.</s><s>Nije bio profesionalni književnik – taj se koncept pojavljuje na engleskom tlu nekoliko vijekova kasnije.</s><s>Radio je u javnoj službi (na dvoru) i poslom boravio u Kentu, Francuskoj, i dvaput u Italiji, gdje se upoznao s djelom Dantea, Petrarche i Boccaccia.</s><s>Prevodeći s francuskog, u englesko pjesništvo unosi francusku metriku.</s><s>Od Talijana, prvenstveno Boccaccia, preuzima jedanaesterac.</s><s>Njegov spjev "Troilo i Kresida", pisan po uzoru na Boccacciov "Filostrato", je prvi i znameniti engleski roman u stihovima.</s><s>Glavno Chaucerovo djelo su Canterburyjske priče (The Canterbury Tales), zbirka novela u stihovima.</s><s>Vjerojatno ju je počeo pisati oko 1387.</s><s>Radnja je smještena na londonsko područje Chaucerovog doba.</s><s>Trinaestero ljudi hodočasti iz Southwarka u Canterbury te svatko od njih u odlasku i povratku pripovijeda po dvije priče.</s><s>Do kraja života Chaucer je napisao manje od četvrtine planiranih priča u kojima je majstorski prikazao niz tema i motiva iz svih slojeva ondašnjeg društva.</s>

<s>U 15. vijeku književnost u Engleskoj opada, ali se u Škotskoj pod utjecajem Chaucera javlja niz snažnih, originalnih pjesnika (W. Dunbar, škotski kralj Jakov I., R. Henryson i Gawin Douglas).</s><s>U Engleskoj, oko 1470. godine Thomas Malory u prozi prepričava francuske i engleske legende o kralju Arturu.</s><s>U to doba nastaje i većina pučkih balada.</s>

<s>Renesansa (1500–1660) 
Period renesanse je obilježen otkićem novih kontinenata, velikim interesom za proučavanje antičkih klasika, i rađanjem nove nauke.</s>

<s>Restauracijsko doba (1660–1700)</s>

<s>Augustansko doba (1700–1750)</s>

<s>Johnsonovo doba (1750–1798)</s>

<s>Romantizam (1798–1837)</s>

<s>Viktorijansko doba (1837–1901)</s>

<s>Modernizam (1901–1940)</s>

<s>Postmodernizam (1940–2000)</s>

<s>Izvori</s>

<s>Književnost
Književnost po jeziku</s>

