Mihri Hatun
<s>Gospa Mihri ili Mihri Hatun (Amasya, oko 1460. – 1506.) je bila turska pjesnikinja.</s><s>Bila je zapravo prva žena–književnik u klasičnoj turskoj književnosti.</s>

<s>Životopis 
Gospa Mihri rođena je oko 1460. ili 1461. (ili možda 1440.) u Amasiji u sjevernoj Anadoliji, gdje je provela većinu svog života i umrla 1506. godine.</s><s>Njezino pravo ime je bilo Mihrümah prema Evliji Čelebi, Mihrinisa ili Fahrünnisa prema Bursalı Mehmedu Tahiru, a njezin pseudonim je bio Mihri kao što svijedoči Ašik Čelebija.</s><s>Njezin otac je bio kadija (pravnik) u Amasiji, Yahyazade Mehmet Çelebi i također pjesnik.</s>

<s>Bila je članica književnog kruga kneza Ahmeda, sina sultana Bajazita II i sandžakbega Amasije.</s><s>Mihri je u tom krugu bila vrlo cijenjena zbog njezinog znanja, njezine ljepote i umjetništva.</s><s>Bila je poznanica gospe Zejnep, dok mnoge njezine pjesme podsjećaju na slavnog Necatija, jedan od utemeljitelja divanske književnosti, na kojeg su ju mnogi uspoređivali.</s><s>Poznato je da se »mnogo puta zaljubila«, ali priče govore da su »sve te ljubavi bile čedne i nevine« i da je »živjela životom neprestane vrline«.</s><s>Bila je »ljepa i strasna, ali nikad se nije udala«.</s><s>Imala je ljubavnu vezu sa Iskender Čelebijom, Sinan-pašinom sinom, ali su mnogi drugi muškarci čeznuli za njom.</s><s>Zatim zaljubila se u Müeyyetzade Abdurrahman Çelebiju, ali njezina prava ljubav je bio Iskender Čelebija.</s><s>Autori ipak tvrde kako je to između Mihri i Iskendera bila platonska ljubav.</s><s>Neki izvori (na primjer povjesničar von Hammer) ju spominju kao »Osmanska Sappho«, jer nije oklijevala slobodno govoriti o ljubavi u svojim gazelima.</s><s>Otputovala je i jedno vrijeme boravila u Istanbulu, gdje je se uključila u umjetničke krugove i sprijateljila se sa Necatijom, Guvahijem, gospom Zejnep i drugim, pa se čak priča da je neko vrijeme boravila u palači.</s><s>Mihrine pjesme su sakupljene u divanu čiji se rukopis (i dvije kopije) danas čuva u Istanbulu.</s><s>Mihrin divan je objavljen Moskvi 1967. u izdanju Instituta za azijske narode Akademije nauka SSSR.</s><s>Napisala je jednu odu Bajazitu i jedanaest oda knezu Ahmetu.</s>

<s>Djela</s>

<s>Fusnote</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija 
 Mihrî Hatun, Dîvân, priredila Elena Innokent'evna Mastakova, Moskva, 1967.</s>

<s>Turski pjesnici</s>

