Konstantin Pobjedonoscev
<s>Konstantin Petrovič Pobjedonoscev (, Moskva, 2. jun 1827 — Sankt Peterburg, 23. mart 1907) bio je pravnik i političar, profesor univerziteta, senator i ober-prokuror Svetog praviteljstvujuščeg sinoda Ruske pravoslavne crkve u Petrogradu.</s>

<s>Biografija 
Bio je sin profesora moskovskog univerziteta.</s><s>Prava je završio 1846, a zatim je bio činovnik u senatu.</s><s>U periodu 1860-1865. bio je profesor građanskog prava na moskovskom univerzitetu.</s><s>Godine 1863. pratio je carevića Nikolaja Aleksandroviča u njegovim putovanjima po Rusiji, koja je opisao u svom delu „Письма о путешествии наследника-цесаревича по России от Петербурга до Крыма“ (1864).</s>

<s>Od 1868. bio je senator, od 1872. član Državnog saveta, a 1880-1895. ober-prokuror Sinoda RPC.</s><s>Predavao je i pravo i budućim carevima Aleksandru III i Nikolaju II i imao je veliki uticaj na njih.</s>

<s>Po kasnijim sovjetskim izvorima smatrao se za “predstavnika krajnje reakcije”.</s><s>Bio je protivnik zapadnoevropske kulture i buržoaskog načina života.</s><s>Svoje poglede izložio je u delu „Московский сборник“ (1896).</s><s>Glavni poroci su, po njegovom mišljenju, racionalizam i vera u dobru prirodu čoveka.</s>

<s>Na mestu ober-prokurora je vršio progone raskolnika i sekti.</s><s>Radio je na širenju crkvenog obrazovanja nasuprot građanskog.</s><s>Godine 1905. je za vreme Prve ruske revolucije dao je ostavku.</s>

<s>Počasni je član Srpskog učenog društva od 1881.</s><s>Počasni je član Srpske kraljevske akademije od novembra 1892.</s><s>Bio je član i Francuske akademije.</s>

<s>Literatura 
 Encyclopaedia Britanica 18 (Anonim)
 Энциклопедически словарь.</s><s>С.</s><s>Петербург, Брокгаузъ и Єфронъ, 1890–1904. 23 (1898) 951–954 (Anonim)
 Grande Encyclopédie, Paris 26, 1157–1158 (L. Legras)
 Большая советская энциклопедия, Moskva 203 (1975) 193 (P. A. Zaйončkovskiй)</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Biografija na sajtu SANU</s>

<s>Ruski političari
Ruski pravnici
Biografije, Moskva</s>

