Joseph Schumpeter
<s>Jozef Šumpeter (), 8. februar 1883 — 8. januar 1950, austrijski ekonomista.</s>

<s>Rođen je u Treštu u Moravskoj.</s><s>Studirao je ekonomiju u Beču kod poznatog teoretičara Eugena Bem-Baverka.</s><s>Predavao je na univerzitetima u Černovcu (danas Ukrajina) i Gracu (1911-1919).</s><s>Bio je austrijski ministar finansija posle poraza u I svetskom ratu (1919-1920), kada je inflacija bila gotovo neizbežna.</s><s>Potom je bio direktor male austrijske banke, koja je propala 1924.</s><s>Od 1925. do 1932. predaje u Bonu, Nemačka, kada, zbog rasta nacizma, prelazi na Harvard, SAD, gde predaje do smrti.</s>

<s>Šumpeter je dao suštinske doprinose teoriji privrednih ciklusa i ekonomskog razvoja.</s><s>Ostao je poznat po pridavanju velike uloge preduzetnicima, odnosno prvi je precizno opisao ulogu preduzetnika u ekonomiji.</s><s>Razlikovao je inovaciju u opštem smislu od preduzetničke inovacije.</s><s>Podvlačio je da preduzetnik vrši inovacije ne samo tako što koristi inovacije drugih, već i uvođenjem novih načina proizvodnje, novih proizvoda i novih oblika organizacije.</s><s>Ove inovacije, tvrdio je, zahtevaju jednako znanja i hrabrosti kao sam proces inovacije uopšte.</s>

<s>Preduzetničke inovacije, tvrdio je izazivaju talase „kreativne destrukcije“, pošto one čine zastarelima stare inovacije, ideje, tehnologije, kvalifikacije, opremu, organizaciju.</s><s>Ova kreativna destrukcija, uključujući i nestanak postojećih firmi i stvaranje novih, uzrokuje progres i uvećanje životnog standarda svih.</s><s>Borbu za postizanje monopola od strane preduzetnika smatrao je pozitivnom, jer oni tada rade najbolje.</s>

<s>Smatrao je centralni metodološki koncept ekonomske nauke – komparativnu statiku – nezadovoljavajućim, pošto predstalja vrlo pojednostavnjen izraz složene stvarnosti, u kojoj dinamički elementi igraju presudnu ulogu.</s>

<s>Šumpeterova kljiga „Istorija ekonomske analize“ i danas je najvažnije delo iz oblasti istorije ekonomske misli.</s><s>Šumpeter tu baca širok i pouzdan pogled na ideje i rad pojedinaca i škola tokom više od dva veka.</s><s>Ipak, neki od njegovih stavova su sporni: danas predovlađuje mišljenje da je Adam Smit važniji nego što je Šumpeter verovao, a Leon Valras nešto manje važan (Šumpeter mu je davao prvo mesto).</s>

<s>Iako spada među velike ekonomiste, jednom je napravio veliku grešku.</s><s>Upitao se 1942. godine: „Može li kapitalizam da preživi?</s><s>Ne.</s><s>Ne verujem da može”.</s><s>Brinula ga je realna mogućnost da intelektualci odbace kapitalizam i samim tim ga dovedu u opasnost, kao i rizik da preširoka državna intervencija ugrozi fine mehanizme preduzetništva i inovacija.</s><s>Nadu je polagao u ekonomski uspeh kapitalizma, koji bi potro ove pretnje.</s>

<s>Važnija dela:</s>

<s>Teorija ekonomskog razvoja (Theory of Economic Development, 1911)
 Kapitalizam, socijalizam i demokratija (Capitalism, Socialism and Democracy, 1942)
 Istorija ekonomske analize (History of Economic Analysis, 1954)</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Austrijski ekonomisti</s>

