Фердинанд Тенис
<s>Фердинанд Тенис (нем.</s><s>Ferdinand Tönnies, Ајдерштет, Шлезвиг – Холштајн, 26. јул 1855 – 9. април 1936, Кил, Немачка) био је немачки социолог и филозоф.</s><s>Допринео је формирању социолошких теорија, а заслужан је и за уочавање разлика између два типа друштвених група, заједнице и друштва.</s><s>Сматра се једним од оснивача немачког социолошког друштва, чији је председник био од 1909. до 1933. године, након чега је добио отказ због критиковања нациста.</s><s>Тенис се сматра једним од првих немачких социолога, a објавио је преко 900 радова и допринео многим гранама социологије и филозофије.</s>

<s>Биографија 
Фердинанд Тенис рођен је у Ајдерштету, на западној обали Шлезвиг – Холштајна.</s><s>Његови преци, пореклом из Холандије, бавили су се пољопривредом чиме је његова породица стекла углед једне од водећих фармерских породица у фригијској покрајини.</s><s>1864. године , његова породица се сели у градић Хусум.</s><s>Тенис упознаје песника Теодора Штрома.</s><s>Ово пријатељство имаће доста утицаја на његов развој.</s><s>Године 1872. завршава гимназију и отпочиње студије филозофије и класичне филологије на универзитету  у Јени.</s><s>Студије ће наставити на универзитетима у Лајпцигу, Бону и Берлину.</s><s>Звање доктора филозофије добија 1877. године на универзитету  у Тибингену.</s><s>Тенис се потом посвећује изучавању филозофије и друштвених наука.</s><s>Велики утицај на њега у том периоду оставили су Фридрих Паулсцен, познати филозоф, економиста Адолф Вагнер, као и социопсихолог Вилхелм Вунт.</s><s>Тенисово интересовање за Томаса Хобса, заступника теорије о свемоћи државе, јавља се 1877. године.</s><s>Бавећи се делима из области природног права и политичке филозофије темељно се упознаје са немачком и енглеском литературом.</s><s>Тежи разумевању рационалног поретка природног права с једне стране и романтичарских теорија с друге.</s><s>За њега друштвене теорије представљају социолошке податке који илуструју друштвене услове.</s><s>Сматра да се комунизам и социјализам не могу посматрати као утопије, већ као облици стварног друштвеног живота.</s><s>Историју човечанства посматрао је као пут од првобитног једноставног комунизма, преко ступњева индивидуализма све до државног и међународног социјализма.</s><s>Ова схватања изложио је у својој чувеној књизи „Заједница и друштво“ (Gemeinschaft und Gesellschaft), 1887. године.</s><s>Био је предавач на Килском универзитету од 1881. до 1933. године када су га националсоцијалисти отпустили.</s><s>На положају редовног професора провео је осам година, од којих је шест било ратних, што је ограничило његов утицај на младе генерације.</s><s>Тенис је био један од оснивача немачког социолошког друштва и његов дугогодишњи председник.</s><s>Такође је био почасни члан Америчког социолошког друштва.</s><s>Умро је деветог априла 1936. године у Килу.</s>

<s>Дело 
Дело Фердинанда Тениса обухвата мноштво области из социологије, социјалне филозофије, политике и економије.</s><s>Његов социолошки систем први пут је изложен у делу „Увод у социологију“.</s><s>Ово дело представља основ за разумевање Тенисове теорије.</s><s>Средиште његовог размишљања изложено је у његовом најпознатијем делу -  „Заједница и друштво“ (Gemeinschaft und Gesellschaft).</s><s>У овом делу дати су основни друштвено – психолошки принципи Тенисовог система.</s><s>У каснијим својим делима, Тенис је примењивао ове основе на посебне друштвене појаве.</s><s>Његов интерс за социолошке проблеме подстакло је његово проучавање Хобсове филозофије права и теорије државе.</s><s>У својој књизи о Хобсу, као и у бројним каснијим делима, он је дао значајан допринос теорији о модерној држави и филозофији права.</s><s>Последња фаза Тенисовог рада јесте фаза емпиријских истраживања, што је био један од првих немачких доприноса оваквог проучавања економских циклуса.</s>

<s>Најважније фазе социолошке теорије</s>

<s>Социолошка теорија и истраживање 
Тенис је сматрао да су егзактне методе могуће у друштвеним наукама.</s><s>Када је реч о социологији у ужем смислу, он врши следећу поделу: 
	Чиста или теоријска социологија
	Примењена социологија
	Емпиријска социологија или социографија 
Он је потврђивао исправност ширег поимања социологије које укључује и друштвену биологију, демографију и социјалну психологију.</s><s>Његова идеја о чистој социологији одговара данашњем схватању опште социологије.</s><s>Она представља систем појмова и норми о идеалним типовима.</s><s>Примена ових појмова у објашњењу конкретних друштвених појава спада у домен примењене социологије.</s><s>Емпиријска социологија представљала је социографско изучавање тренутних друштвених услова и процеса.</s>

<s>Заједница и друштво  
Срж Тенисовог система је учење о друштвеним ентитетима и људским односима.</s><s>Ово учење засновано је на разликовању појмова друштва и заједнице.</s><s>Ово учење значајно је за синтетисање рационалног и романтичког схватања друштва.</s><s>Тенис је сматрао да разлике између двеју школа мишљења у области социјалне филозофије управо потичу од тога што свака заступа само једну сферу у изради концепције о читавој друштвеној стварности.</s><s>Битне тачке Тенисове теорије су следеће: 
	Све друштвене односе треба сматрати последицама људске воље.</s><s>Ова воља и унутрашњи однос удружених појединаца по карактеру могу бити разноврсни: од жеље за постизањем истог циља уз присуство равнодушности, па чак и мржње према партнеру (пословна сарадња) или ипак због осећаја симпатије према партнеру што сам однос чини вредним (пријатељство).</s><s>Овим се могу разликовати две воље: рационална, која разликује циљеве од средстава и органска, која се проистиче из темперамента и карактера појединца
	Ипак, органска воља није нужно ирационална, већ се могу разликовати степени њене рационалности.</s><s>Скала почиње од односа код којих инстинктивна симпатија одређује индивидуалну, а долази до крајњих односа заснованих искључиво на заједничком прихватању извесних вредности.</s>

<s>Теоријска (чиста) социологија: друштвене групе 
Друшвени ентитети класификовани су на следећи начин: 
	Друштвени односи: они потичу од психичког односа који постоји и траје, при чему се из њега изводе узајамна права и обавезе учесника.</s><s>Комплекс друштвених односа између више од два лица представља социјални круг.</s><s>Друштвена скупина: представља природну или психолошку скупину у оквиру које удружени појединци дају свој пристанак и учествују у њој.</s><s>Пример овакве скупине је народ јер почива на заједничким природним и психичким особинама.</s><s>Друштвена корпорација: разликује се од претходних категорија по присуству организације, што одређеним личностима даје могућност вршења неке функције које чланови корпорације сматрају деловањем саме корпорације.</s>

<s>Друштвене норме и вредности 
Нормативно уређивање пресудно је за друштвени живот људи.</s><s>Друштвене норме дефинисане су као скуп забрана и наређења опште важности за појединце који су чланови неке заједнице.</s><s>Њима се регулише понашање у оквиру заједнице и ван ње.</s><s>Вредност овим правилима даје пристанак, односно споразум, који може бити изричит или прећутни.</s><s>Тенис разликује две поделе норми:
	Подела на: поредак, закон и морал.</s><s>Подела према врсти друштвене воље којом се норме стварају:
	заједнички облици друштвене воље: сагласност као општа црта заједничке тежње засноване на односима који се јављају као природни, обичаји засновани на заједничкој навици, религија заснована на вери у натприродне силе. 
	друштвени облици воље: конвенција, законодавство, јавно мњење.</s>

<s>Теорија о јавном мњењу 
Према Тенису, правилно схватање социолошких појава може се постићи само испитивањем појмова које људи о њима имају.</s><s>За њега, феномен јавног мњења био је врло привлачан за истраживање и свој теоријски допринос о јавном мњењу Тенис резимира на следећи начин: 
	Јавно мњење једне групе појмновно представља изражжавање воље те групе  и разликује се од онога што се у свакодневном говору подразумева под  јавним мњењем као скупом разноликих и контрадикторних гледишта.</s><s>Јавно мњење као политички важеће мишљење разликује се појмовно од аполитичких и локалистичких јавних мишљења.</s><s>Јавно мњење може бити више или мање чврсто, у зависности од питања на основу ког се формира.</s><s>Јавно мњење уопше као и у стриктном смислу разликује се од осећања и жеља људи.</s><s>Јавно мњење у стриктном смислу при томе представља производ критичког начина мишљења.</s>

<s>Тенисова дела 
 Gemeinschaft und Gesellschaft (1887), Осмо издање, Лајпциг, 1935.</s><s>Fundamental Concepts of Sociology: Gemeinschaft und Gesellschaft.</s><s>Превео на енглески и допунио Чарлс П.</s><s>Лумис, Њујорк, 1940.</s><s>Thomas Hobes, Leben und Lehre (1986), треће издање, Штутгарт, 1925.</s><s>Die Entwicklung der sotzialen Frage (1907), четврто издање, Берлин, 1926.</s><s>Das Wesen der Soziologie (Vortrog in der Gehe-Stiftung), Neue Zeit - unp 
Streitfragen, Вол.</s><s>IV 1907.</s><s>Die Sitte.</s><s>Франкфурт на Мајни, 1909.</s><s>Der Englische Staat und der deutsche Staat.</s><s>Берлин, 1917.</s>

<s>Референце 
 Хари Елмер Барнс: Увод у социологију I, БИГЗ 1982.</s><s>Београд</s>

<s>Спољашње везе  
 Ferdinand-Tönnies-Gesellschaft</s>

<s>Njemački sociolozi
Njemački filozofi</s>

