Proizvodnja antibiotika
<s>Proizvodnja antibiotika podrazumeva grupu postupaka i tehnika kojima se proizvode antibiotici u farmaceutskoj industriji.</s><s>Od otkrića penicilina i pionirskih istraživanja Florija i Čejna, proizvodnja antibiotika je dobila važno mesto i od tada znatno usavršena.</s>

<s>Identifikovanje korisnih antibiotika</s>

<s>Kao i u svakom proizvodnom procesu, proizvodnji prethodi pažljiv odabir proizvoda.</s><s>Od ogromnog broja poznatih mikroorganizama koji luče agense koji adverzno utiču na neke bakterijske vrste, tek je veoma mali broj (manje od 1%) primenljiv kod čoveka.</s><s>Svaki antibiotik mora da zadovolji izvesne kriterijume pre nego što može da uđe u proizvodnju.</s><s>Primarno je da antibiotik odlikuje selektivna toksičnost, odnosno da uništava ili usporava rast bakterija na način koji ne utiče negativno na domaćina.</s><s>Takođe, svaki antibiotik mora da ima dovoljno stabilnu strukturu da može da u organizmu ostane u aktivnom obliku dovoljno dugo da deluje na bakterije.</s>

<s>Kako su antibiotici sekundarni metaboliti nekih mikroorganizama, u prvom redu gljivica, najčešći prilaz ovom prvom problemu je kultivisanje jako velikog broja mikroorganizama, i testiranje uticaja metabolita koje oslobađaju na eksperimentalne uzorke oportunih bakterija.</s><s>Već u ovom stupnju veliki broj njih otpada.</s><s>Oni koji pokažu zadovoljavajuće dejstvo, ulaze u sledeći stupanj: testiranje terapeutskih efekata i toksičnosti.</s><s>Najpovoljniji kandidati ulaze u dalje ispitivanje, gde njihova struktura biva pažljivo proučena i eventualno hemijski modifikovana za ostvarenje daljih povoljnih osobina.</s>

<s>Ovaj tradicionalni pristup je u poslednje vreme dobio i još uvek poprilično nerazvijenu alternativu.</s><s>Taj nov postupak ima suštinski obrnut smer od tradicionalnog: nakon identifikacije specifičnog poželjnog mehanizma u borbi protiv bakterija, prilazi se pronalaženju agensa koji bi posedovao takva svojstva.</s><s>Ovaj pristup je imao uspeha u nekim poljima ali je, kad je reč o antibioticima, još uvek u apsolutnom začeću.</s><s>Verovatno je da će se potpuno sintetski antibiotici (kojih je danas izuzetno malo) budućnosti dizajnirati na ovaj način.</s>

<s>Postupak industrijske proizvodnje 
Antibiotici se na industrijskom nivou proizvode u procesu fermentacije.</s><s>U velike rezervoare od nekoliko hektalitara ispunjene medijumima rasta (smeša hemikalija koje čine takozvanu podlogu gde je moguć razvitak i razmnožavanje mikroorganizama) dodaje se izabran mikroorganizam.</s><s>Veoma je važno da se u ovim rezervoarima konstantno održavaju optimalni uslovi koji favorizuju razvitak izabranog soja.</s><s>Koncentracije hranljivih materija i kiseonika, temperatura i pH se stalno kontrolišu i podešavaju.</s><s>Uzevši u obzir kako su antibiotici sekundarni metaboliti potrebno je pažljivo kontrolisati i veličinu populacije da bi se obezbedio maksimalan prinos pre odumiranja ćelija.</s><s>Nakon što je proces fermentacije završen, pristupa se izolovanju antibiotika iz rastvora.</s><s>Ovo je znatno lakše ukoliko je antibiotik rastvoran u organskom rastvaraču, u suprotnom, potrebno je primeniti složenije postupke jonske razmene ili adsorbcije.</s><s>Antibiotik je zatim potrebno prečistiti, ukoliko je to planirano - hemijski modifikovati, i konačno kristalizovati.</s>

<s>Sojevi korišćeni u proizvodnji 
U proizvodnji antibiotika retko se koriste divlji sojevi.</s><s>Naime, kako je cilj da se u jednom procesu dobije što veći prinos antibiotika, često se soj genetički modifikuje i u nekoliko generacija, što obezbeđuje da se prinos umnoži i do 20 puta.</s><s>Mutacije se dobijaju uticajem ultraljubilastih zraka, rendgenskog zračenja ili dejstvom izvesnih hemikalija.</s><s>Nekad se pristupa i suptilnijoj genetičkoj modifikaciji, amplifikacijom gena koji određuje proizvodnju antibiotika.</s><s>Svaka modifikacija se pažljivo prati, vrši se veštačka selekcija i za sledeću generaciju se ostavljaju samo oni sojevi sa najvećim prinosom</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>Antibiotici</s>

