Volujica
<s>Volujica je brdo u južnom dijelu Bara i proteže se u smijeru sjeverozapad-jugoistok.</s><s>Nalazi se između Jadranskog mora i barskog polja.</s><s>Proteže se 8 km od rta Volujica i malog poluotoka, koji zatvara barski zaljev, do naselja Dobra voda.</s><s>Volujica je široka u prosjeku 1 km.</s><s>Najviši vrh se zove Filin Tuz i nalazi se na 256 m.n.v. Ostali vrhovi su: Mogila (228 m) i još dva vrha (141 i 127 m).</s><s>Sjeverna strana zapadnog dijela Volujice, u malom dijelu koji je poluotok, je dio Luke Bar.</s><s>Volujica luku štiti od vjetra i otvorenog mora.</s><s>Pored rta Volujica, kojim se brdo sa zapadne strane završava u moru, sa jugozapadne strane su i rt i uvala Bigovica.</s><s>U blizini uvale se nalazi i Mikovićeva pećina, najljepša za ronjenje u Crnoj Gori.</s><s>Plaža Crvena stijena je zbog svog atraktivnog izgleda (polukružno usječena u visoke stijene, 50 m dužine), popularna među žiteljima Bara, ali je zbog svoje nepristupačnosti slabije posjećena i manje poznata.</s><s>Nedaleko (jugoistočno) od ove plaže je i kraj tunela (dug 1071 m) kroz koji teče rijeka Rikavac i utječe u Jadransko more.</s><s>Tunel je izgrađen 50-ih godina 20. stoljeća, da bi se preusmjerio tok rijeke, zbog izgradnje Luke Bar.</s>

<s>Historija 
Na Volujici je postojalo utvrđenje iz ilirskog doba, tzv. gradina.</s><s>Utvrde su građene na uzvišenjima, a funkcija im je bila obrambena.</s><s>To govori o značaju Volujice u povijesti.</s><s>Na brdu su i osam mogila u kojima su sahranjivane značajne osobe tih vremena.</s><s>Zbog slabe zaštićenosti arheoloških nalazišta, pljačkaši grobnica su devastirali starine Volujice.</s><s>Uvala Bigovica je u antičko vrijeme korištena kao luka i pristanište.</s><s>O tome svjedoče brojne amfore, rampa za pretovar tereta, ostatci brodova nakon brodoloma...</s><s>Iako zakonom zaštićena kao spomenik kulture, uvala Bigovica je najdevastiranije arheološko nalazište u ovom dijelu Jadrana.</s>

<s>Osim monahinja u manastiru Svetog Ilije, Volujica je danas nenaseljena.</s><s>Na trećem vrhu po visini (141 m) je pravoslavna crkva Svetog proroka Ilije, na zapadnom dijelu brda, iznad Luke Bar i kamenoloma.</s><s>Po narodnoj predaji prvobitnu crkvu je izgradila kraljica Jelena Anžujska.</s><s>Crkva je vremenom propadala od zemljotresa i miniranja pri gradnji Luke Bar.</s><s>Obnovljena je 2014., a u obnovi su učestvovali žitelji Bara svih vjera.</s><s>Osim nje, na brdu postoje i ostatci stare katoličke crkve o čijoj se povijesti malo zna.</s><s>Danas 
je tu gomila kamenja, koja svjedoče o postojanju crkve.</s><s>Na gravuri iz 1550. stoji natpis San Pelegrino.</s>

<s>Na Volujici je 1879. postavljen i prvi svjetionik, pa je tako prvi crnogorski svjetioničar postao Šušanjanin, Petar Stiepov Kalica.</s><s>U blizini manastira je i stari repetitor.</s><s>Ovdje je otvorena prva radio-telegrafska postaja na Balkanu.</s><s>Za to je zaslužan Guglielmo Marconi, talijanski inženjer i fizičar, jedan od osnivača bežične telegrafije.</s><s>Dočekan je na Pristanu, podno Volujice, kolovoza 1904. kada je stanica puštena u rad, a knez Nikola Petrović ga je i odlikovao.</s><s>Stanica je radila deset godina, uspješno razmjenjujući poruke sa Barijem, a uništena je u Prvom svjetskom ratu, kada su je austrougarske krstarice i razarači bombardirali i srušili.</s>

<s>Šetnja Volujicom je danas olakšana, jer su staze prilagođene posjetiteljima.</s><s>Uređene su, a markirana je i nova.</s><s>U suradnji sa PK Rumija, Izviđački odred 24. novembar iz Bara, markirao je stazu koja vodi pored spomenutih ostataka crkve, mogila, starog i novog repetitora.</s><s>Promovirali su je uoči Dana općine, 23. studenog 2020., po kojem odred nosi naziv.</s><s>Šetnji je prisustvovao i gradonačelnik, Dušan Raičević.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Planine u Crnoj Gori</s>

