Jüri Uluots
<s>Jüri Uluots (Kirbla, 13. siječnja 1890. – Stockholm, 9. siječnja 1945.), estonski pravnik, novinar i političar, najpoznatiji po tome što je od 1939. do 1945. bio premijer Estonije.</s><s>Uz to, Uluots je bio iznimno cijenjen odvjetnik te profesor prava i kasniji dekan Pravnog fakulteta Univerziteta u Tartuu.</s>

<s>Rođen je u tadašnjoj Estonskoj guberniji 1890. godine.</s><s>S 20 godina upisuje studij prava na Carskom univerzitetu u Sankt Peterburgu; diplomirao je 1918. godine.</s><s>Kasnije je u Tartuu predavao rimsko i estonsko pravo sve do 1944. godine.</s><s>Početkom 1920-ih i krajem 1930-ih bavio se i novinarskim poslom.</s><s>Uluots je ipak najpoznatiji po svom počitičkom djelovanju, koje je započelo 1920. godine kada je prvi put izabran u Riigikogu.</s><s>Njegova se parlamentarna karijera, uz prekide, nastavila sve do 1939. godine, a od 1938. do 1939. godine bio je i predsjednik tadašnjeg Donjeg doma estonskog parlamenta.</s>

<s>Godine 1939. izabran je za premijera te je bio na toj funkciji u trenutku sovjetske okupacije u lipnju 1940. godine.</s><s>Sovjeti su po dolasku uspostavili marionetsku vladu na čijem je čelu bio Johannes Vares, dok je Uluots sa svojom vladom bio prisiljen ići u ilegalu, a kasnije i u egzil; u Estoniji se danas Vares ne priznaje kao estonski premijer te se Uluots smatra legalnim premijerom u periodu od 1940. do svoje smrti 1945. godine.</s><s>Zapadne sile, među kojima i Sjedinjene Države (Stimsonova doktrina), nisu priznale Varesovu vladu te su sovjetski ulazak u baltičke države smatrali nezakonitim.</s>

<s>Kada su sovjetske vlasti uhapsile i deportirale predsjednika Konstantina Pätsa, Uluots je, prema odredbama estonskog ustava, postao premijer u službi Predsjednika Republike.</s><s>Kada su nacisti napali sovjetsku Estoniju 1941. godine, komunistička je vlada svrgnuta.</s><s>Uluotsu je ponuđeno da vodi novoformiranu Estonsku samoupravu, ali je on to odbio te se 1941. godine pridružio pokretu otpora.</s>

<s>Ipak, kada su Sovjeti uspjeli doći do starih estonskih granica u siječnju 1944. godine, Uluots je preko radija pozvao sve fizički sposobne Estonce rođene između 1904. i 1923. godine da se prijave u njemačke regrutacijske centre; poziv je bio uspješan te je u kratkom periodu registrirano oko 38,000 dobrovoljaca.</s><s>Prije ovoga, Uluots se snažno protivio mobilizaciji estonskih građana.</s><s>Ovaj potez nije značio Uluotsovu podršku nacistima, već je za cilj imao angažirati zapadnu pomoć i vratiti estonsku nezavisnost, s obzirom na to da se Uluots nadao da će im Zapad pomoći ukoliko vide da se aktivno bore protiv sovjetskih trupa.</s>

<s>U ožujku 1944. godine, pokret otpora u okupiranoj Estoniji osnovao je Nacionalni odbor Republike Estonije.</s><s>Do travnja iste godine, velik dio članova odbora uhapšen je od strane njemačkih sigurnosnih službi.</s><s>Cilj Odbora bila je uspostava privremene vlade u periodu od očekivanog njemačkog povlačenja do dolaska Crvene armije, koja se od veljače nalazila na estonskoj granici.</s><s>Odbor je u travnju utvrdio kako je Pätsovo imenovanje Varesa za premijera bilo nezakonito te da je Uluots od 21. lipnja 1940. godine bio zakoniti premijer u službi Predsjednika Republike.</s><s>U lipnju 1944. godine, Uluots je imenovao Otta Tiefa kao svog zamjenika.</s><s>Tief je u rujnu 1944. godine postao novi čelnik vlade nakon njemačkog povlačenja, a na tu ga je funkciju imenovao sam Uluots.</s><s>Dana 20. rujna 1944. godine proglašena je estonska nacionalna vlada, a vojska je preuzela državne prostorije u Toompeji i natjerala njemačke trupe na odlazak.</s>

<s>Tiefova je vlada napustila Tallinn prije dolaska Crvene armije te djelovala u ilegali.</s><s>Sovjeti su na koncu ipak pohapsili većinu članova vlade, koji će kasnije biti žrtve žestoke državne represije ili će skončati u gulazima na Sibiru.</s><s>Preostali članovi vlade preselili su se u Stockholm, odakle je Estonska vlada u egzilu djelovala od 1944. do 1992. godine, kada je ponovo uspostavljena estonska nezavisnost.</s><s>Uluots je nastavio voditi vladu sve do svoje smrti 9. siječnja 1945. godine od posljedica raka želuca, nedugo nakon svog dolaska u Stockholm.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze 
 Vestlusi professor Uluotsaga praeguse olukorra kohta – Postimees.ee
 Jüri Uluotsast riik.ee veebilehel
 "Eesti muistsest riiklikust ja ühiskondlikust korrast"  Looming, nr.</s><s>6/1932
 "Jüri Uluots ja õiguslik järjepidevus" Eesti Ekspress, 31. jaanuar 2005
 JÜRI ULUOTSA ÜLESKUTSE (Esinemine raadios 17. augustil 1944.</s><s>Ajaleht Uus Elu, 20. august 1944)</s>

<s>Estonski političari
Premijeri Estonije
Političari u Drugom svjetskom ratu
Estonski pravnici
Estonski novinari
Umrli od raka</s>

