Kohezija
<s>Kohezija (franc. cohésion, prema lat. cohaerere: prianjati, biti povezan), je privlačna međuatomska ili međumolekularna sila koja djeluje između susjednih čestica tvari.</s><s>Najjača je u tvarima koje su u čvrstom stanju, slabija u tekućinama (jedno je od očitovanja djelovanja kohezije površinska napetost), a najslabija u realnim plinovima (u idealnim je plinovima jednaka nuli).</s><s>U vodi, na primjer, djeluju jake kohezivne sile jer je voda jako polarna molekula.</s><s>U organskim tvarima rijetko djeluju jake kohezivne sile jer organske tvari rijetko su polarne.</s><s>Kohezija, zajedno s adhezijom (privlačenje između različitih molekula), koristi se u objašnjavanju površinske napetosti i kapilarnosti.</s>

<s>Čestice krede možemo i noktom odijeliti, dok se to ne može uraditi sa željezom.</s><s>Sila kojom se čestice krede, a time i njene molekule, drže zajedno, mnogo je manja nego kod željeza.</s><s>Molekule iste tvari privlače se međusobno izvjesnom silom, a ta se sila zove kohezija.</s><s>O veličini kohezije ovisi da li će se molekule nekog tijela lakše ili teže micati.</s><s>Prema tome, i odupiranje nekog tijela pri pokušaju da mu se promijeni oblik ovisi o veličini kohezije.</s><s>Kohezija je najveća kod čvrstih tijela, a mnogo manja kod tekućina, dok se za plinove može reći da je nemaju jer se molekule plina međusobno odbijaju, a to znači da se plin širi.</s><s>Budući da tijela mogu mijenjati svoja agregatna stanja promjenom temperature, zaključujemo da razmak između molekula ovisi o temperaturi.</s>

<s>Površinska napetost</s>

<s>Površinska napetost (znak σ) je fizikalna veličina koja opisuje svojstvo površine tekućine zbog kojega se ploština (površina) slobodne površine tekućine smanjuje.</s><s>Količnik je uloženoga rada dW i promjene ploštine dA slobodne površine, to jest:</s>

<s>Mjerna je jedinica površinske napetosti džul po metru kvadratnom (J/m2) ili njutn po metru (N/m).</s><s>Uzrok je površinske napetosti asimetrični raspored međumolekularnih sila na granici faza.</s><s>U unutrašnjosti tekućine je prosjek sila što djeluju na pojedinu molekulu jednak nuli, a na površini su molekule izložene nejednakim silama s vanjske i s unutarnje strane tekućine.</s><s>Kada je tekućina u dodiru s plinom, privlačne sile među molekulama tekućine jače su od sila između molekula tekućine i plina, pa su molekule tekućine na površini privučene prema unutrašnjosti, odnosno sila među molekulama na površini tekućine veća je od sile među molekulama u unutrašnjosti.</s><s>Tako na primjer površinska napetost vode omogućava da se kukac gazivoda kreće po njezinoj površini.</s><s>Djelovanje deterdženata i sredstava za flotaciju zasniva se na njihovu učinku na površinsku napetost tekućina.</s>

<s>Kapilarnost</s>

<s>Kapilarnost je pojava podizanja ili spuštanja razine tekućina uz rub uskih cijevi (kapilara) uzrokovana silama adhezije i kohezije.</s><s>U uskim cijevima, gdje je površina tekućine velika prema obujmu (volumenu) tekućine, vrijednosti površinskih sila i gravitacije postaju usporedive i razina tekućine u cijevi može se podizati (kapilarna elevacija) ili spuštati (kapilarna depresija).</s><s>Tekućina koja moči stijenke kapilare (adhezija veća od kohezije, na primjer voda u staklenoj posudi) podizat će se, a tekućina koja ne moči stijenke kapilare (kohezija veća od adhezije, na primjet živa u staklenoj posudi) spuštat će se.</s><s>Objašnjenje kapilarnosti kao i matematičku teoriju oblika površine tekućine dali su u svojim radovima Thomas Young (1804.), Pierre-Simon Laplace (1806.), Carl Friedrich Gauss (1830.) i Siméon Denis Poisson (1831.).</s>

<s>Izvori</s>

<s>Fizika elementarnih čestica
Fizičke veličine
Nauka o materijalima
Hemijske osobine</s>

