Al-Hariri
<s>Al-Ḥarīrī (Basra, 1054. – Basra, 1122.) je bio arapski književnik, pisac i filolog.</s>

<s>Život 
Al-Ḥarīrī je rođen u selu al–Mashan kod Basre.</s><s>Njegova porodica je stekla veliko bogatstvo, što mu je omogućilo dobro obrazovanje.</s><s>Učio je pravo, nakon čega je postao munši (službeni pisac).</s><s>Zatim je se zaposlio u državnom upravništvu kao visoki dužnosnik.</s><s>Dijelio je svoje vrijeme između Basre, gdje je imao poslovne interese, i Bagdada, gdje je provodio svoje književne djelatnosti.</s>

<s>Njegove maqamat – kratki skečevi čiji je glavni lik Abū Zaid as-Sarūgī – su se ubrzo proslavile, mnogi su prevodili djelo na raznim jezicima i bilo je mnogih imitacija.</s><s>Preko više od osam stoljeća Harīrījevo najpoznatije djelo Maqamat (مقامات, Sastanci) je smatrano kao najveće blago u Arapskoj književnosti poslije Kurana.</s><s>Pisao je također pjesme, sa istom jezičnom subtilnošću, mada njegov divan nije stigao do nas.</s><s>Također je komponirao Mulhat al-iʿrāb, pjesmu o arapskoj gramatici, i napisao Durrat al-Ghawwas, knjigu o gramatičkim grešakama na arapskom jeziku napisana u stihovima.</s>

<s>Sa Maqāmātom (1101/1108.) pomogao je u širenju mode jednog novog književnog žanra i doveo je ga do savršenstva.</s><s>U općem smislu Maqāmā je zabavno djelo u rimovanoj prozi, koje se sastoji od anegdota, za koje autor priznaje da su djela mašte.</s><s>Utemeljitelj ove književne vrste je Perzijanac al-Hamadhānī (fl.</s><s>969–1007.), ali će ga al-Ḥarīrī kvalitetom i slavom daleko nadmašiti sa pričama ispunjenim humorom i avanturom u profinjenom jezičnom obliku i sa pjesničkim podvizima.</s>

<s>Malo se zna o njegovom životu.</s><s>Znamo da je bio bio vrlo niskog rasta i da je nosio bradu, koju je imao naviku čupkati kada je bio duboko zamišljen.</s><s>Izvori kažu da nije bio naročito zgodan muškarac, da je bio oženjen i da je imao dva sina.</s>

<s>Arapski pisci
Arapski pjesnici
Biografije, Abasidski Kalifat
Biografije, Basra</s>

