Louison Bobet
<s>Lui „Luizon” Bobe (, IPA: ; 12. mart 1925 — 13. mart 1983) bivši je francuski profesionalni biciklista, u periodu od 1947 do 1962. godine.</s><s>Bobe je trostruki pobednik Tur de Fransa.</s>

<s>Bobe je prvi veliki francuski vozač posle rata i prvi je vozač koji je osvojio Tur de Frans tri godine zaredom.</s><s>Dva puta je bio nacionalni šampion, a jednom svetski.</s>

<s>Privatni život 
Bobe je rođen u Sen Men le Granu, u blizini Rena.</s><s>Otac mu je kupio bicikl kad je imao dve godine, a već posle pola godine, mogao je da prođe šest kilometara.</s><s>Bobeov otac se takođe zvao Lui, pa su njega zvali Luizon (mali Lui) da bi izbegli zabunu.</s>

<s>Njegova sestra je igrala stoni tenis, a brat fudbal.</s><s>Luizon je igrao i jedno i drugo i bio je šampion u stonom tenisu.</s><s>Njegov ujak, Remon, bio je predsednik biciklističkog kluba u Parizu i pritiskao ga je da se fokusira na biciklizam.</s>

<s>Prvu trku vozio je sa 13 godina, bila je duga 30 kilometara, a Bobe je završio drugi u sprintu.</s><s>Nastavio je da vozi lokalne trke, za vozače bez licence.</s><s>1941. vozio je nezvanični šampionat za juniore i završio je na šestom mestu, pobednik je bio Rafael Žeminjani, koji mu je kasnije postao suvozač i veliki rival.</s><s>Tokom Drugog svetskog rata, Bobe je čuvao poruke za francuski pokret otpora, a nakon Dana D pridružio se vojsci, koju je napustio u decembru 1945. godine.</s>

<s>Karijera</s>

<s>1947—1955 
Nakon napuštanja vojske, aplicirao je za licencu u biciklizmu, a greškom mu je poslata licenca za polu profesionalce.</s><s>Nakon uspešne sezone, 1947. godine, prelazi u profesionalni tim Stela, koji je bio mali tim i uglavnom je vozio trke po Britaniji.</s><s>Bobe je samostalno nastupao na nekoliko trka u Francuskoj i osvojio ih, time je dobio pozivnicu da vozi Tur de Frans, na kome su tada učestvovali nacionalni timovi.</s><s>Bobe je morao da odustane na devetoj etapi u Alpima i zaplakao je, zbog čega je dobio nadimak u karavanu "plačljiva beba".</s>

<s>Godine 1948.</s><s>Bobe je osvojio druga mesta u Nantu i Bretanji, a osvojio je trku u Parizu.</s><s>Francuski nacionalni tim je dobio novog menadžera i Bobe je bio lider tima na Turu.</s><s>Nakon treće etape, uzeo je žutu majicu, narednog dana je izgubio, ali je vratio nakon pobede na šestoj etapi.</s><s>Kada je trka došla do Alpa, Bobe je imao 20 minuta ispred veterana Đina Bartalija, a zatim se desio jedan od najčarobnijih momenata u istoriji Tura.</s><s>Italija je bila na ivici građanskog rata i ministar je tražio od Bartalija da skrene pažnju Italijanima time što će dominirati na Turu.</s><s>Bartali je osvojio tri etape i Bobeova prednost od 20 minuta, pretvorila se u zaostatak od 32 minuta.</s><s>Bobe je pobedio na dve etape i nosio je žutu majicu dva puta, od novca koji je zaradio preselio se u Pariz i kupio je radnju odeće ženi.</s>

<s>Bobe je 1949. godine osvojio trku u Švajcarskoj, a na trci Sen Men le Gran završi je na drugom mestu.</s><s>Tur de Frans nije uspio da završi, mučio se od početka trke, prvog dana je dobio veliki zaostatak, kao i još četvorica iz francuskog tima.</s><s>Napustio je Tur tokom desete etape, a na kraju sezone završio je osmi na gran priju deset nacija (nezvanično svetsko prvenstvo u vožnji na hronometar).</s>

<s>Godine 1950. osvojio je trke u Alžiru i Bretanji, na trci Roma—Napoli završio je drugi, a zatim je osvojio nacionalno prvenstvo.</s><s>Na Turu je vozio sa Žeminjanijem, sa kojim je sklopio čvrsto prijateljstvo.</s><s>Žeminjani i Bobe su bili na drugom i trećem mestu i nadali su se osvajanju u odsustvu povređenog Fausta Kopija, ali nisu imali snage i Tur je osvojio Ferdinand Kibler, Bobe je završio treći i osvojio je brdsku klasifikaciju.</s><s>1951. osvojio je Milan—Sanremo, Kriterijum Internacional i etapu na Pariz—Nici, a zatim je vozio Điro po prvi put.</s><s>Osvojio je jednu etapu i brdsku klasifikaciju, a u generalnom plasmanu završio je na sedmom mestu.</s><s>Nakon Đira osvojio je nacionalno prvenstvo, a na Turu je pobedio na jednoj etapi, a u generalnom plasmanu završio je na 20 mestu.</s><s>Mučio se u brdima, menadžer, Žan Bido, poslao je vozače da mu pomognu, ali je odustao i koncentrisao se na Žeminjanija.</s><s>Na kraju sezone osvojio je Điro di Lombardija trku.</s><s>1952. nije vozio nijedan grand tur.</s><s>Osvojio je Kriterijum Internacional, Pariz—Nicu, gran pri deset nacija i trku u Bazelu.</s><s>Na Lijež—Bastonj—Liježu završio je četvrti.</s>

<s>Godine 1953. osvojio je nekoliko trka u Francuskoj i etapu na Turu Romandije, na nacionalnom prvenstvu završio je treći.</s><s>Nakon godine pauze, vratio se na Tur de Frans.</s><s>Pobedio je na etapi 18 sa pet minuta i preuzeo žutu majicu, zatim je pobedio na hronometru na etapi 20 i osvojio je Tur sa 14 minuta ispred drugoplasiranog.</s><s>Nagradu mu je, u Parizu, uručio Moris Garin, pobednik prvog Tura.</s><s>Ipak na tom Turu nije bilo najboljih vozača, Ferdinand Kibler i Fausto Kopi nisu učestvovali, Igo Koble je vozio veoma loše, a Đino Bartali je bio previše star.</s>

<s>Godine 1954. osvojio je nekoliko trka u Francuskoj, uključujući i etapu na Kriterijumu Dofine.</s><s>Na Tur de Fransu nije bilo Italijana, ali je Belgija došla sa jakim timom.</s><s>Bobe je preuzeo žutu majicu na četvrtoj etapi pa je izgubio na osmoj.</s><s>Lideri su se smenjivali dok Bobe nije opet dominantno pobedio na Izoardu, na etapi 18, nakon čega je pobedio na hronometru na etapi 21 i osvojio je Tur sa 15 minuta ispred Kiblera.</s><s>Nekoliko nedelja kasnije, osvojio je svetsko prvenstvo u Nemačkoj.</s>

<s>Na početku 1955. osvojio je trku u Limožinu i trofej Sedis.</s><s>Na Pariz—Rubeu završio je treći, a zatim je osvojio Flandriju.</s><s>Bobe je osvojio i Tur Luksemburga i Kriterijum Dofine, gde je pobedio na tri etape.</s><s>Na nacionalnom šampionatu završio je drugi, nakon čega je osvojio treći Tur zaredom.</s><s>Menadžer Marsel Bido je tražio od tima da svi voze za Bobea, koji je pobedio na dve etape i osvojio Tur, ali je završio sa rupama u mesu i mrtvu kožu trebalo je odstraniti operacijom, niko se nije usuđivao da pomene rak.</s>

<s>1956—1962 
1956. startuje sa drugim mestom u Kaenu, a nakon nekoliko manjih trka, osvojio je Pariz—Rube.</s><s>Nije učestvovao na Turu, a do kraja sezone je pobedio u Liježu i nekoliko manjih trka u Francuskoj.</s><s>Naredne godine je osvojio drugo mesto na Điro d’Italiji, uz jednu etapu.</s><s>Na Tur se vratio posle dve godine, 1958. i završio ga je na sedmom mestu.</s><s>Zadnji Tur vozio je 1959. ali ga je napustio tokom 18 etape.</s>

<s>1960. ostvario je devet pobeda, a 1961. četiri.</s><s>Zadnju pobedu ostvario je na trci Barsac.</s>

<s>Kraj karijere i smrt 
Uspešnu karijeru završio je 1962. godine, kada je automobil udario njega i njegovog brata Žana, koji je takođe bio profesionalni biciklista.</s><s>Nakon povlačenja iz biciklizma, Bobe je otvorio prodavnicu obuće, a postao je poznat po ulaganju i razvoju terapije talasima, koja mu je pomogla kad se oporavljao od udara automobila.</s><s>Otvorio je centar Luizon Bobe.</s>

<s>Umro je od raka, dan nakon što je napunio 58 godina.</s><s>Rak se pominjao i tokom operacije mrtve kože.</s><s>Bobe je sahranjen na groblju u Sen Men le Granu i u gradu je otvoren muzej u njegovu čast.</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Profil na biciklističkoj arhivi
 Biografija Luizona Bobea 
 Rezultati Luizona Bobea na Tur de Fransu</s>

<s>Francuski biciklisti
Pobjednici Tour de Francea
Pobjednici brdske klasifikacije Tour de Francea
Pobjednici brdske klasifikacije Giro d'Italije
Svjetski prvaci u biciklizmu
Umrli od raka</s>

