Srednjovjekovno domaćinstvo
<s>Srednjovjekovno domaćinstvo bilo je, poput modernih domaćinstava, centar porodičnog života za sve slojeve evropskog društva.</s><s>Ipak, za razliku od današnjeg domaćinstva, sastojalo se od mnogo više osoba nego nuklearna porodica.</s><s>Od domaćinstva kralja do najskromnijeg seljačkog obitavališta, više ili manje daleki srodnici i različit broj slugu i osoba koje su ovisile o vlasniku živjele su zajedno sa gospodarom kuće i njegovom užom porodicom.</s><s>Struktura srednjovjekovnog domaćinstva velikim se dijelom raspala nakon porasta težnje ka privatnosti u ranoj modernoj Evropi.</s>

<s>Naravno, postojale su mnoge razlike na čitavom kontinentu i u vremenskom rasponu od oko 1000 godina.</s><s>Ipak, moguće je govoriti o klasičnom modelu srednjovjekovnog domaćinstva, naročito kada se razvio u karolinškoj Francuskoj i odatle se proširio u većem dijelu Evrope.</s>

<s>Aristokratska domaćinstva</s>

<s>Historijska pozadina 
Ni Grci ni Latini nisu imali riječ koja bi odgovarala današnjoj riječi "porodica".</s><s>Latinska riječ familia prevodi se kao "domaćinstvo" umjesto "porodica".</s><s>Aristokratsko domaćinstvo starog Rima bilo je slično onom u srednjovjekovnoj Evropi u tome da se sastojalo – uz pater familiasa, njegove žene i djece – i brojnih klijenata (clientes), ili osoba ovisnih o gospodaru koje bi ga služile, savjetovale i bile nagrađivane.</s><s>Gdje se razlikovalo od svojeg srednjovjekovnog ekvivalenta bilo je korištenje robova umjesto plaćenih slugu za obavljanje fizičkih poslova.</s><s>Još jedna razlika bila je u toma da, zbog relativne sigurnosti i mira unutar granica Rimskog Carstva, nije bilo potrebe za utvrđivanjem.</s><s>Aristokratsko domaćinstvo srednjovjekovne Evrope, s druge strane, bila je kako društveno-ekonomska, tako i vojna jedinica, a od 9. vijeka pa nadalje idealno prebivalište bio je zamak.</s>

<s>Sastav 
Kao rezultat vojne prirode plemićkog domaćinstva, ono se pretežno sastojalo od muškaraca.</s><s>Prema kraju srednjovjekovnog perioda omjer se donekle izjednačio, ali prije toga ženski element domaćinstva sastojao se samo od dame i njenih kćeri, pratilja i možda nekoliko sluškinja koje su obavljale poslove poput pranja.</s><s>Mnogi od muških slugu bili su čisto vojno osoblje; postojao bi čuvar, kao i mnogi vitezovi i štitonoše koji bi živjeli u zamku kao vojna jedinica.</s><s>Ipak, mnogi od njih također bi obavljali i druge funkcije, a postojali su i sluge potpuno posvećeni domaćinskim zadacima.</s><s>Na nižem nivou, to su bili samo lokalni muškarci regrutovani iz okolice.</s><s>Na višim pozicijama – naročito oni koji su služili gospodara – često su bili ljudi sa rangom: sinovi gospodareve rodbine, ili njegove svite.</s>

<s>Prisustvo slugu plemenitog roda nametala je društvenu hijerarhiju u domaćinstvu koja je bila paralelna sa hijerarhijom koju je diktirala funkcija.</s><s>Na vrhu te hijerarhije nalazio se upravitelj (također i senešal ili majordom), koji je imao najveću odgovornost za kućne poslove u domaćinstvu.</s><s>O ličnom dobrostanju gospodara i njegove porodice brinuo se viši dvorski službenik, koji je bio odgovoran za sobu ili privatne prostorije, a garderobijer, koji je bio glavni odgovorni za odjeću i ostale kućanske predmete.</s><s>Otprilike jednak autoritet kao viši dvorski službenik imao je maršal.</s><s>Taj oficir imao je ključnu odgovornost za štale i konje domaćinstva, a također je vodio računa o disciplini.</s><s>Maršal i ostali sluge visokog ranga imali su asistente koji su im pomagali da obave svoje zadatke.</s><s>Oni – zvani sobari, konjušari ili paževi, po rangu odozgo prema dolje tim redom – najčešće su bili mladići, iako su na većim kraljevskim dvorovima sobari bili i mladi dvoranini, i često umjetnici, muzičari i ostali specijalisti koji su mogli imati međunarodan ugled.</s><s>Davanje dužnost sobara bio je način reguliranja njihove pozicije u domaćinstvu.</s>

<s>Neke od najvažnijih funkcija srednjovjekovnog domaćinstva bile su nabava, čuvanje i priprema hrane.</s><s>One su se sastojale od svakodnevnog prehranjivanja stanovnika kuće, kao i pripremanja većih gozbi za goste, kako bi se održao status gospodara.</s><s>Kuhinja je bila podijeljena na ostavu (za hljeb, sir i krpe) i prostoriju za čuvanje vina i piva.</s><s>Njima su upravljale dvije različite osobe.</s><s>Ovisno o veličini i bogatstvu domaćinstva, ti položaji mogli su biti dalje podijeljeni.</s><s>Slijedi popis nekih zaduženja koja bi se mogla naći u velikom aristokratskom ili kraljevskom domaćinstvu u srednjem vijeku:</s>

<s>Uz te pozicije bilo je potrebe za slugama koji su se brinuli o životinjama za lov.</s><s>Majstor lovac je imao centralnu poziciju u većim domaćinstvima gospodara.</s><s>Isto tako, sokolar je bio oficir visokog ranga, često i sam plemenitog porijekla.</s><s>Također se moralo brinuti i o duhovnim potrebama, te je kapela bila prirodan dio svakog velikog domaćinstva.</s><s>U tim kapelama radio je različit broj sveštenika.</s><s>Kapelani, ispovjednici i djelitelji mogli su služiti u administrativnim pozicijama kao i religijskim.</s>

<s>Plemićka domaćinstva</s>

<s>Domaćinstva srednjovjekovnih kraljeva na mnoge načine bila su jednostavno aristokratska domaćinstva većih razmjera: kao hroničar na burgundijskom dvoru, Georges Chastellain je posmatrao izuzetno uređen dvor grofova Burgundije, "nakon ratnih djela i podviga, koji su slava, domaćinstvo je prva stvar koja zapada za oko i koja je, stoga, najvažnija za provesti i urediti dobro." Međutim, na neke načine, bila su suštinski različita.</s><s>Jedna velika razlika bila je način na koji su službenici kraljevskog domaćinstva velikim dijelom bili odgovorni za upravljanje državom, kao i administraciju domaćinstva.</s><s>Capetski kraljevi Francuske iz 11. vijeka, na primjer, "vladali su kraljevskim oficirima koji se na mnoge načine nisu razlikovali od njihovih oficira domaćinstva." Ti oficiri – prije svega senešal, konstabl, butler, viši dvorski službenik i kancelar – bi naravno dobili veliku moć i mogli je iskoristiti za napredovanje u društvu.</s><s>Jedan primjer toga su Karolinzi u Francuskoj, koji su dospjeli sa pozicije kraljevskih nadzornika do pozicije samostalnih kraljeva.</s><s>Otac Karla Velikog, Pipin Mali, bio je taj koji je dobio kontrolu nad vladom od strane oslabljenog merovinškog kralja Hilderika III.</s><s>Još jedan primjer je kraljevska Kuća Stuart u Škotskoj, čija je porodično ime ukazuje na njihovu prvobitnu službu.</s>

<s>Centralne pozicije kraljevskog domaćinstva na kraju su postale malo više od počasnih titula dodjeljivanih najvećim porodicama, te nisu nužno uopće ovisile o prisustvu na dvoru.</s><s>U Flandriji, do trinaestog vijeka, pozicije visokog činovnika, butlera, nadzornika i visokog dvorskog službenika postale su nasljedno pravo nekih porodica i nisu imale politički značaj.</s>

<s>Konačno, kraljevsko domaćinstvo razlikovalo se od domaćinstava većine plemića po veličini svog vojnog elementa.</s><s>Ukoliko je kralj mogao povesti značajnu snagu svojih vitezova, to bi smanjilo njegovu ovisnost o vojnoj službi njegovih podanika.</s><s>To je bio slučaj sa Richardom II od Engleske, čija ga je jednostrana ovisnost o vlastitim vitezovima – uglavnom regrutiranih u Cheshireu – učinila nepopularnim među plemstvom i na kraju doprinijela njegovom padu.</s>

<s>U Engleskoj, polukraljevsko domaćinstvo Edwarda od Carnarvona, kasnije Edwarda II kao Princa od Walesa, prvo je za koje postoji detaljno znanje dobiveno iz izvora.</s>

<s>Putovanje 
Srednjevjekovno aristokratsko domaćinstvo nije bilo vezano za jedno mjesto, već se manje-više stalno kretalo.</s><s>Više plemstvo imalo je posjede raštrkane po velikim geografskim prostranstvima, te da bi vršili odgovarajuću kontrolu nad svim posjedima bilo je važno redovno ih fizički nadgledati.</s><s>Kao osoba koja je vodila računa o konjima, putovanje je bilo odgovornost maršala.</s><s>Sve u domaćinstvu plemića bilo je stvoreno za putovanje, tako da je gospodar mogao uživati isti luksuz gdje god da je išao.</s>

<s>Naročito za kraljeve, obilaženje je bilo ključan dio upravljanja, a u mnogim su se slučajevima kraljevi oslanjali na dobročinstvo svojih podanika za održavanje na putu.</s><s>To je moglo biti skupo za posjećena mjesta; nisu se samo morali brinuti i o velikom kraljevskom domaćinstvu, već i čitavoj kraljevskoj upravi.</s><s>Tek pri kraju srednjovjekovnog perioda, kada se način komunikacije poboljšao, domaćinstva su postala vezana za jedno prebivalište, kako slučaju plemića, tako i kralja.</s>

<s>Regionalne varijacije</s>

<s>Aristokratsko društvo koncentrirano oko zamka poteklo je, kao i mnogo srednjovjekovne kulture generalno govoreći, iz karolinške Francuske, a odatle se proširilo po većini Zapadne Evrope.</s><s>U drugim dijelovima Evrope, situacija je bila drugačija.</s><s>Na sjevernim i zapadnim rubovima kontinenta, društvo se zasnivalo na srodstvu, a ne na feudalnim odnosima, a domaćinstva su bila organizirana u skladu s time.</s><s>U Irskoj, osnova društvene organizacije bila je "septa", klan koji je mogao obuhvatati čak i 250 domaćinstava, ili 1250 osoba, koje su sve bile u nekom srodstvu.</s><s>U vikinškoj Skandinaviji, domovi su bili skromniji od onih u tadašnjoj Francuskoj i Engleskoj, ali su i tu veliki gospodari posjedovali velike dvorane u kojima su mogli zabavljati veliki broj gostiju.</s>

<s>U Bizantskom Carstvu, robovi su korišteni do kraja Carstva, kao i evnusi.</s><s>Malo se zna o domovima Bizantinaca, budući da je preostalo vrlo malo građevina.</s><s>Iz historijskih i arhitektonskih dokaza poznato je da su, iako su zamci bili rijetki, bogati živjeli u palačama različitih veličina, sa kapelama i vrtovima i bogatim ukrasima u vidu mozaika i freska.</s>

<s>Obična domaćinstva</s>

<s>Seoska 
Domaćinstva srednjovjekovnih seljačkih porodica prirodno su bila manja od aristokratskih, i kao takva su više podsjećala na današnja.</s><s>Uzorci vjenčanja mnogo su se mijenjali tokom srednjeg vijeka.</s><s>Iako većina dostupnih dokaza govori o višim klasama, a izvorni materijal za južnu Evropu je bogatiji od ostalog, još uvijek je moguće napraviti neka gruba uopćenja.</s><s>Čini se jasnim da je prosječna dob pri stupanju u brak u ranom srednjem vijeku bila uporedo visoka, u ranim dvadesetim, i prilično jednaka za muškarce i žene.</s><s>Razlog za to može se pronaći u tradicijama koje su sa sobom donijela germanska plemena, ali isto tako i u činjenici da je nastanjivanje bilo ograničeno na malena područja, što je bio ograničavajući faktor rasta populacije.</s><s>Kako je sve više zemljišta preuzimano za obrađivanje, taj se trend promijenio.</s><s>Tokom razvijenog i kasnog srednjeg vijeka, žene su se sve više udavale u adolescenciji, što je dovelo do više stope rađanja.</s><s>Dok bi se žene udavale čim bi dostigle reproduktivnu dob, muškarci su morali posjedovati neovisan izvor izdržavanja – biti sposobni prehranjivati porodicu – prije stupanja u brak.</s><s>Iz tog razloga, prosječna starost muškaraca ostala je visoka, u srednjim i kasnim dvadesetim godinama.</s>

<s>Iako su seljačka domaćinstva bila znatno manja od onih kod aristokrata, najbogatiji među njima također su zapošljavali sluge.</s><s>Služba je bila prirodan dio kruga života i za mlade ljude bilo je normalno provesti nekoliko godina izvan kuće u službi u drugom domaćinstvu.</s><s>Na taj bi način učili vještine neophodne kasnije u životu, a u isto vrijeme zarađivali.</s><s>To je bilo naročito korisno za djevojke, koje su mogle sačuvati zaradu za miraz.</s>

<s>Kuće srednjovjekovnih seljaka bile su slabe kvalitete u odnosu na moderne kuće.</s><s>Pod je obično bio zemljani i bilo je vrlo malo ventilacije i izvora svjetlosti u vidu prozora.</s><s>Uz ljudske stanovnike, veliki broj domaćih životinja također bi živio u kući.</s><s>Međutim, prema kraju srednjovjekovnog perioda, uslovi su se generalno poboljšali.</s><s>Seoske kuće postale su veće i postalo je uobičajeno imati dvije sobe, pa čak i drugi sprat.</s>

<s>Gradska 
Srednjovjekovni svijet bio je mnogo manje urbano društvo i od Rimskog Carstva i od modernog svijeta.</s><s>Pad Rimskog Carstva izazvao je katastrofalnu depopulaciju manjih i većih gradova koji su postojali unutar Carstva.</s><s>Međutim, između 10. i 12. vijeka došlo je do preporoda evropskog grada, sa povećanjem u urbanizaciji društva.</s>

<s>Praksa slanja djece u službu bila je još češća u gradovima nego na selu.</s><s>Stanovnici gradova uglavnom su živjeli kao trgovci ili zanatlije, i ta je aktivnost bila pod strogom kontrolom esnafa.</s><s>Članovi tih esnafa zapošljavali bi mlade ljude – uglavnom momke – kao šegrte, kako bi naučili zanat i kasnije i sami zauzeli poziciju kao članovi esnafa.</s><s>Ti šegrti činili su dio domaćinstva – ili "porodice" – isto kao i djeca gospodara.</s>

<s>Kasnije perspektive</s>

<s>Prema kraju srednjeg vijeka funkcija i sastav domaćinstava počeli su se mijenjati.</s><s>Do toga je došlo prije svega zbog dva faktora.</s><s>Prije svega, uvođenje baruta na bojno polje učinilo je zamak manje efikasnom odbranom i eliminiralo je vojnu funkciju domaćinstva.</s><s>Rezultat toga je bio da se domaćinstvo više fokusiralo na udobnost i luksuz i sadržavalo znatno veći broj žena.</s>

<s>Drugi faktor koji je doveo do te promjene bio je rani moderni uspon jedinke i fokus na privatnost.</s><s>Već u kasnom srednjem vijeku zamkovi su počeli uključivati sve veći broj privatnih prostorija, za upotrebu od strane gospodara, kao i od strane slugu.</s><s>Kada je zamak odbačen zarad palača i aristokratskih kuća, ta težnja je pojačana.</s><s>To nije izazvalo kraj zaposlenja kućnih slugu, ili čak u svim slučajevima smanjenje kućnog osoblja.</s><s>Međutim, ono što jeste izazvalo bilo je preraspodjela u kojoj je porodica - u genealoškom smislu - postala kamen temeljac domaćinstva.</s>

<s>Povezano 
 Kraljevsko domaćinstvo
 Srednjovjekovna kuhinja
 Demografija srednjeg vijeka
 Srednjovjekovno utvrđivanje
 Srednjovjekovno baštovanstvo
 Lov u srednjem vijeku</s>

<s>Bilješke</s>

<s>a.  Hroničar Einhard sarkastično je napisao: "Pepin Kratki, otac Karla Velikog, obnašao je tu dužnost nekoliko godina, pod, ako je to prava riječ, kraljem Childericom III..."</s>

<s>b.  Trebalo bi spomenuti da mnogi – ako ne i većina – tih šegrta nikada ne bi postigla članstvo u esnafima, već bi proveli čitav život kao radnici.</s>

<s>c.  Ideja izumljavanja induvidue u renesansnoj Italiji prije svega se povezuje sa Jacobom Burckhardtom.</s><s>Unatoč kasnijoj kritici, ta teza još uvijek je veoma utjecajna.</s>

<s>Reference</s>

<s>Izvori</s>

<s>[The Medieval Peasant Household, by J.G. Hurst http://www.medievalists.net/2008/10/04/the-medieval-peasant-house/]
 Cantor, Norman F. (1994).</s><s>The Civilization of the Middle Ages.</s><s>New York: Harper Perennial. .</s><s>Cummins, John (2001).</s><s>The Hound and the Hawk: The Art of Medieval Hunting.</s><s>London: Phoenix. .</s><s>Herlihy, David (1985).</s><s>Medieval Households.</s><s>Cambridge, Massachusetts; London: Harvard University Press. .</s><s>Hollister, C. Warren (2001).</s><s>Medieval Europe: A Short History, 9th edition, Boston, London: McGraw-Hill. .</s><s>Horrox, Rosemary and W. Mark Ormrod (2006).</s><s>A Social History of England, 1200-1500.</s><s>Cambridge: Cambridge University Press. .</s><s>Hussey, Joan Mervyn (1982).</s><s>The Byzantine World.</s><s>Greenwood Press Reprint. .</s><s>Maslakovic, Anna et al. (eds.) (2003).</s><s>The Medieval Household in Christian Europe, c.850-c.1550: Managing Power, Wealth, and the Body.</s><s>Turnhout: Brepols. .</s><s>Morris, Marc (2003).</s><s>Castle.</s><s>London: Channel 4 Books. .</s><s>The New Cambridge Medieval History (1995–2005) 7 vols.</s><s>Cambridge: Cambridge University Press. .</s><s>Woolgar, C. M. (1999).</s><s>The Great Household in Late Medieval England.</s><s>New Haven and London: Yale University Press. .</s>

<s>Srednji vijek
Feudalizam</s>

