Johann Peter Beaulieu
<s>Johann Peter Beaulieu (Brabant, 1725. - Linz, 22. decembar 1819.) bio je austrijski general kog je Napoleon više puta porazio u svojoj prvoj vojnoj kampanji u Italiji 1796.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Beaulieu je rođen u Brabantu, koji je tad bio domena Habsburške Monarhije, pa se već sa 18 godina prijavio u austrijsku vojsku.</s><s>Za vrijeme Sedmogodišnjeg rata služio je u štabu maršala Dauna.</s><s>Kao guverner Mechelena 1789. odigrao je ključnu ulogu u slamanju flamanske pobune.</s><s>Tad je izgubio sina jedinca, kog su ubili pobunjenici dok im je pokušao spriječiti provalu u kuću.</s>

<s>Beaulieu je bio zaslužan za jedan od prvih francuskih poraza u Revolucionarnim ratovima, jer je 29. aprila 1792. pobjedio francusku regimentu generala Birona pored Valenciennesa.</s>

<s>Beaulieu je komandirao austrijskim lijevim krilom u [[Bitka kod Jemappesa|Bitci kod Jemappesa ([[6. novembar 1792.), prvoj velikoj pobjedi na frontu Prve Francuske republike.</s>

<s>U toku Rata Prve koalicije Beaulieu je komandirao krajnjom lijevom krilom u Bitci kod Fleurusa (26. jun 1794.).</s><s>Sukobio se sa divizijom Marceaua kog je porazio, ali je bitka završila francuskom pobjedom, kad su Francuzi uveli svoju rezervu.</s><s>Tom je pobjedom Prva Francuska Republika osigurala je kontrolu nad Austrijskom Nizozemskom.</s><s>Nešto kasnije te iste godine postao je načelnik štaba u Nizozemskoj, ali se tad austrijska vojska koncentrirala na obranu Luksemburga] i Rajne.</s>

<s>Beaulieu je 1796. prebačen u Sjevernu Italiju kao komandant austrijske armije, u kojoj se očekivao Napoleonov napad.</s><s>Znao je da Napoleon ima problem kako prijeći Ligurske Apenine, pa je na osnovu Napoleonove varke očekivao da će to on učiniti preko prijevoja Bochetta kod Genove.</s><s>Zbog tog je podijelio svoju armiju, prebacivši jedan dio na prijevoj, dok je drugi dio poslao u dolinu rijeke Bormida, računavši da će tako Napoleona uhvati u kliješta.</s><s>Tu kolonu kod Bormide Napoleon je porazio kod Montenotta (23. april 1796. i  podijelio vlastitu armiju, u dvije kolone.</s><s>Prva je uspjela poraziti vojsku Kraljevine Pijemont-Sardinija, a druga je ponovno porazila Austrijance u Bitci kod Degoa (14.-15. april).</s>

<s>Nakon tih poraza Beaulieu se povukao u Alessandriju, na sjevernoj strani masiva, dok je Napoleon skrenuo na zapad i izbacio Pijemont-Sardiniju iz rata, prisilivši je na potpisivanje primirja u Cherascu 28. aprila 1796.</s>

<s>Beaulie se tad koncentrirao na zaštitu položaja na Rijeci Po, gdje ga još jednom prevario Napoleon, koji ga je manevrom zavarao da namjerava preći Po kod Pavije.</s><s>On je umjesto toga krenuo je na istok i prešao rijeku kod Piacenze, 48 km iza Beaulieua.</s><s>Beaulieu se vratio na istok, ali je nakon napornog marša doživio još jedan poraz (Bitka kod Fombia, 7. maj-9. maj).</s><s>Poraz je spriječio Beauliea da organizira obranu ispred Cremone, jer je morao krenuti na sjeverozapad da prijeđe rijeku Addu kod Lodija.</s><s>Tu ga je sustigao Napoleon i pobjedio u Bitci kod Lodija 10. maja 1796., tako se Beaulie povukao ne iskoristivši Addu za obranu.</s><s>Četiri dana kasnije Francuzi su prvi put ušli u Milano.</s>

<s>U međuvremenu se Beaulieu povukao do rijeke Mincio, nadajući se da će zadržati liniju fronta.</s><s>Još jednom nije uspio jer je doživio poraz kod Borgetta 30. maja 1796.</s><s>Nakon tog se povukao u dolinu rijeke Adige, dok je Napoleon započeo opsadu Mantove.</s>

<s>Nakon svih poraza Beaulie se povukao na svoje imanje pored Linza, gdje je i umro.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>General Johann Peter, Baron Beaulieu, 1725-1819 (na portalu History of War)</s>

<s>Vojskovođe u Napoleonskim ratovima
Austrijski vojskovođe
Habsburška Monarhija</s>

