Ruslan i Ljudmila
<s>"Ruslan i Ljudmila" - prva dovršena poema Aleksandra Sergejeviča Puškina.</s>

<s>Djelo je napisano kao epska bajka koja se sastoji od posvete, šest "pjesama" i epiloga.</s><s>Pripovijeda o Ljudmili, kćeri Vladimira I., koju je oteo zli čarobnjak, i pokušaju hrabrog viteza Ruslana da ju pronađe i spasi.</s>

<s>Historija nastanka poeme
Puškin je započeo pisati poemu 1817., dok je pohađao Carskoselski licej.</s><s>Bazira se na ruskoj bajci koju je čuo u djetinjstvu.</s><s>Prije no što je izdana 1820., Puškin je bio prognan na jug Rusije zbog političkih ideja koje je iznio u drugim djelima, npr. u odi Sloboda.</s><s>Nešto izmijenjena verzija djela izdana je 1828.</s>

<s>Puškin je postavio sebi za cilj stvoriti "bogatirsku" bajkovitu poemu u duhu epskog spjeva Mahnitog Orlanda Ludovica Ariosta, koji je poznavao iz francuskih prijevoda.</s><s>Nadahnjivao ga je također Voltaire  (Djevica Orleanska, Što se sviđa damama) i ruske književne bajke (npr. pripovijest о Jeruslanu Lazareviču, Baharijana Heraskova, Ilja Muromec Karamzina, i osobito Aljoša Popovič Nikolaja Radiščeva) .</s><s>Neposredni poticaj na početak rada na poemi postao je izlazak prvih tomova karamzinske Historije ruske države u februaru 1818., iz kojih je posudio mnoge detalje i imena trojice Ruslanovih protivnika (Rogdaj, Ratmir i Farlaf) .</s>

<s>Poema je napisana astrofičnim četverostopnim jambom, koji je, počevši od Ruslana, postao bez iznimke dominantni oblik poeme u romantizmu.</s>

<s>Poema parodira baladu Žukovskog Dvanaest usnulih djeva.</s><s>Puškin dosljedno ironično snižava uzvišenost likova Žukovskog, zasićuje siže šaljivim erotičnim elementima (epizoda s Glavom, posuđena iz bajke o Jeruslanu Lazareviču - "krsnom kumu" puškinskog Ruslana, koji na taj isti način dolazi do bogatirskog mača), koristi "pučku" leksiku ("удавлю", "чихнула").</s><s>Puškinovo "parodiranje" Žukovskog u početku nema negativne primjese i nosi prvenstveno prijateljski karakter; poznato je da se Žukovski "srdačno veselio" puškinskoj šali, a nakon izlaska poeme poklonio je Puškinu svoj portret s natpisom "Pobjedniku-učeniku od pobijeđenog učitelja".</s><s>Kasnije, početkom 1830-ih, zreli je Puškin, sad već skloniji kritički ponovo ocjenjivati mladalačke pokušaje, žalio što je parodirao Dvanaest usnulih djeva "za ljubav svjetini".</s>

<s>Historijska osnova
Neki od događaja i imena u poemi imaju historijsku osnovu.</s><s>Radnja se događa u Kijevu, u vrijeme dok je bio prijestolnica prve istočnoslavenske države Kijevska Rus', i za vladavine Vladimira I. (980.-1015.).</s>

<s>Ime Ruslan je preuzeto iz ranijih priča o Jeruslanu Lazareviču, a Puškin ga još spominje u Arapinu Petra Velikog.</s><s>Rogdaj i Farlaf se spominju u Karamzinovoj Historiji ruske države</s>

<s>Pečenezi, koji su izveli opsadu Kijeva 968., spominju se u šestoj pjesmi, te ponovo (u godini koja ima smisla kao moguća vremenska crta poeme) 997.</s><s>Opis bitke je historijski točan s obzirom na oružje i taktiku koju su koristili u 10. vijeku .</s>

<s>Izdanje</s>

<s>Poema je počela izlaziti u Sinu domovine u proljeće 1820. u odlomcima, a prvo posebno izdanje je izašlo u maju iste godine (upravo u dane Puškinova progonstva na jug), te je izazvalo gnjev mnogih kritičara koji su u njoj vidjeli "nemoralnost" i "nedoličnost".</s><s>Aleksandar Vojejkov, koji je započeo časopisnu publikaciju neutralno-blagonaklone analize poeme, u posljednjem ju je dijelu recenzije pod utjecajem I.I. Dmitrijeva iskritizirao.</s><s>Drugačije je stajalište zauzeo P. Katenin, koji je prigovorio Puškinu, naprotiv, nedovoljnu narodnost i suvišno "dotjerivanje" ruskih bajki u duhu francuskih salonskih pripovijesti.</s><s>Značajan dio čitatelja oduševljeno je prihvatio poemu, a od njezine pojave započela je sveruska Puškinova slava.</s>

<s>Epilog poeme je Puškin napisao kasnije, za vrijeme progonstva na Kavkaz.</s><s>Godine 1828.</s><s>Puškin je priredio drugo izdanje poeme, dodao epilog i nanovo napisani "prolog" - službeno dio prve pjesme, koji je zaoštrio uvjetno-folklorni kolorit teksta, a također smanjio mnoge erotske epizode i lirske umetke.</s><s>Kao predgovor, Puškin je ponovo otisnuo neke kritičke odazive na izdanje iz 1820., koji su u novim književnim prilikama postali otvoreno apsurdni.</s><s>Godine 1830., ponovo odbacujući u Opovrgavanju kritičara stare optužbe za nemoralnost, pjesnik je naglasio da mu sad u poemi, pak, ne odgovara nedostatak pravog osjećaja: "Nitko čak nije primijetio da je ona hladna".</s>

<s>Adaptacije
Mihail Glinka je prema poemi skladao istoimenu operu, koju je stvarao između 1837. i 1842.</s>

<s>Dugometražni film Ruslan i Ljudmila, koji se temelji na istoimenoj poemi, produciran je u Sovjetskom Savezu 1972.</s><s>Režirao ga je Aleksandr Ptuško, a u naslovnim ulogama se pojavljuju Natalja Petrova i Valerij Kozinec.</s><s>Od ostalih filmskih verzija vrijedi spomenuti istoimeni nijemi film iz 1915. koji je producirala kompanija Hanžonkov, a režirao Władysław Starewicz, i televizijski film iz 1996. koji se temelji na Glinkinoj operi, koji je režirao Hans Hulscher, a producirao NHK.</s>

<s>Rečenice iz prologa poeme neprestano ponavlja lik Maše iz drame Tri sestre Antona Čehova.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze
 Laboratorij fantastike: Ruslan i Ljudmila
 Puškinski dom: Ruslan i Ljudmila (izdanje iz 1835.)
 Petrunina, N.N., Н.</s><s>K tvorčeskoj istorii poemy A.S. Puškina "Ruslan i Ljudmila" (pdf), Nauka, 1992.</s>

<s>Ruska književnost
Poeme 1820.</s><s>Authority control 2</s>

