Standardni elektrodni potencijal
<s>Standardni elektrodni potencijal (E°) određen je mjerenjem relativnih elektrodnih potencijala uz standardne uvjete (aktivitet 1, tlak 101 325 Pa i temperatura 25 °C) prema standardnoj vodikovoj elektrodi.</s>

<s>Elektrodni potencijal je električni potencijal elektrokemijske ćelije u kojoj je ispitivana elektroda spojena kao katoda, a standardna vodikova elektroda (E = 0,000 V) kao anoda.</s><s>Na katodi se uvijek događa redukcija a na anodi oksidacija.</s><s>Elektrodni potencijal je po definiciji redukcijski potencijal.</s><s>Prema IUPAC-ovu dogovoru, izraz elektrodni potencijal namijenjen je isključivo za polureakcije napisane kao redukcije.</s><s>Predznak elektrodnog potencijala određen je predznakom dotičnog polučlanka spojenog sa standardnom vodikovom elektrodom.</s><s>Pozitivni predznak upućuje na to da je reakcija spontana u odnosu na standardnu vodikovu elektrodu, to jest da se polučlanak spontano ponaša kao katoda.</s>

<s>Objašnjenje 
Zaroni li se metalna elektroda u otopinu elektrolita, na primjer srebrna elektroda u otopinu soli srebra, preći će, budući da kemijski potencijal akceptora elektrona (u uzetom primjeru iona srebra Ag+) s obiju strana međufazne granične plohe općenito nije jednak, elektroni s metala (u kojemu su slobodno pokretljivi) kroz graničnu plohu u elektrolit dok se (za vrlo kratko vrijeme, tisućinke sekunde) uspostavi ravnoteža, to jest jednakost kemijskih potencijala.</s><s>Uslijed toga se poremećuje elektroneutralnost obiju faza, i elektroda i elektrolit dobiju električni naboj.</s><s>U uzetom primjeru srebrna bi se elektroda nabila pozitivno, a elektrolit negativno; u drugom slučaju, elektroni mogu prijeći s elektrolita na elektrodu, te se faze nabijaju obrnuto nego u uzetom primjeru.</s><s>U stvari, smatra se da uspostavljena ravnoteža nije statička, nego dinamička, to jest da u oba navedena slučaja elektroni neprestano prolaze kroz graničnu plohu u oba smjera, ali prolaze u jednom smjeru ispočetka  brže nego u drugom, dok se u ravnotežnom stanju brzine u oba smjera ne izjednače:</s>

<s>Ag - e– ⇆ Ag+</s>

<s>Uslijed razdvajanja naboja nastaje na granici faza skok potencijala.</s>

<s>Izravno se, pokusom (eksperimentom), skok potencijala u međufaznom području na jednoj elektrodi ne može odrediti.</s><s>Mjerenje razlike potencijala između dvije tačke zahtijeva da mjerni instrument bude s te dvije točke vodljivo spojen; u ovom slučaju to znači da instrument mora nužno biti spojen s dvije elektrode: onom na kojoj se želi mjeriti skok potencijala i drugom, zaronjenom u elektrolit na mjestu prema kojemu se razlika potencijala želi mjeriti; mjerni će instrument pokazivati zbroj razlika potencijala na svim granicama faza u tako uspostavljenom električnom krugu.</s><s>Drugim rječima: može se mjeriti samo razlika među potencijalima elektroda elektrokemijskog sustava (na primjer elektromotorna sila galvanskog članka - elektromotornom silom galvanskog članka naziva se razlika između potencijala njegovih elektroda u ravnotežnom stanju, kada ne teče električna struja), a ne pad potencijala na pojedinim elektrodama.</s>

<s>Zahvaljujući činjenici da postoje elektrode s međufaznim područjem kroz koje je skok potencijala na određenoj temperaturi gotovo konstantan bez obzira na to u kakav su elektrolit zaronjene, može se ustanoviti skala relativnih potencijala u odnosu prema jednoj takvoj elektrodi, koja se naziva standardnom ili referentnom elektrodom.</s><s>Elektroda čiji je potencijal na 25 °C uzet kao nula skale relativnih potencijala je standardna vodikova elektroda.</s><s>Nju sačinjava platinska pločica koja je prevučena poroznom platinom (elektroplatiranje), zasićenom plinovitim vodikom pod tlakom 1 atm (101 325 Pa), i zaronjena u otopinu koja sadrži vodikove ione u koncentraciji 1 mol/l.</s>

<s>Popis standardnih elektrodnih potencijala</s>

<s>Objašnjenje: (s) - krutina; (l) - tekućina; (g) - plin; (aq) - razvodnjen; (Hg) - amalgam.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Fizikalna kemija
Elektrotehnika</s>

