Adem Demaçi
<s>Adem Demaçi (, 6. februar 1936 – 26. jul 2018) bio je kosovski političar i pisac albanske narodnosti.</s>

<s>Mladost i književno djelo
Demaçi je studirao književnost u Prištini, pravo u Beogradu i pedagogiju u Skoplju.</s><s>Pedesetih godina 20. stoljeća objavio je niz kratkih priča s istaknutom socijalnom notom časopisu Jeta e re (), a 1958. godine izdao je roman pod Gjarpijt e gjakut (), koje obrađuje temu krvne osvete na Kosovu i u Albaniji.</s><s>Ovo mu je djelo donijelo književnu slavu.</s><s>Godine 1963. osnovao je ilegalnu organizaciju Revolucionarni pokret za ujedinjenje Albanaca.</s>

<s>Proveo je 28 godina u jugoslavenskim zatvorima kao politički zatvorenik, da bi bio pušten tek 1990. godine.</s><s>Demaçi je prvi put uhićen zbog protivljenja autoritarnoj vladi Josipa Broza Tita 1958. godine i odslužio je tri godine zatvora; konkretno, kritizirao je deportaciju tisuća Albanaca u Tursku.</s><s>Ponovno je bio zatvoren od 1964. do 1974 godine i od 1975. do 1990. godine.</s><s>Iz zatvora ga je pustio novi predsjednik Srbije Slobodan Milošević.</s>

<s>Godine 2010. dobio je orden Heroja Kosova.</s>

<s>Politička djelatnost
Nakon puštanja na slobodu bio je predsjednik Vijeća za obranu ljudskih prava i sloboda naroda Kosova od 1991. do 1995. godine.</s><s>Također je bio glavni urednik časopisa Zëri, sa sjedištem u Prištini, od 1991. do 1993. godine.</s><s>Godine 1991. nagrađen je nagradom Saharov Europskog parlamenta za slobodu misli.</s>

<s>Godine 1996.</s><s>Demaçi se počeo aktivno babiti politikom zamijenivši Bajrama Kosumija na mjestu predsjednika Parlamentarne stranke Kosova; Kosumi je postao njegov potpredsjednik.</s><s>Za to je vrijeme predložio konfederaciju država koja bi se sastojala od Kosova, Crne Gore i Srbije i koja bi bila poznata kao "Balkanija".</s><s>Njegov zatvorski dosje dao mu je vjerodostojnost među stanovnicima Kosova, ali njegov je mandat na čelu stranke bio obilježen borbom između različitih frakcija i nedostatkom akcije.</s>

<s>Dvije godine kasnije pridružio se Oslobodilačkoj vojsci Kosova (OVK) kao šef njenog političkog krila.</s><s>U intervjuu koji je 1998. dao za New York Times odbio je osuditi uporabu nasilja od strane OVK, rekavši da "nas put nenasilja nije doveo nikamo.</s><s>Ljudi koji žive pod takvom vrstom represije imaju pravo na otpor".</s><s>Godine 1999. izašao je iz OVK nakon što su njezini predstavnici prisustvovali mirovnim pregovorima u Francuskoj, kritizirajući predloženi sporazum zbog toga što ne jamči nezavisnost Kosova.</s><s>Izvori su izjavili da se Demaçi otuđio od mlađeg, pragmatičnijeg vodstva OVK, što ga je ostavilo "suočenog s odlukom da skoči ili sačeka da bude gurnut".</s>

<s>Iako je Demaçijeva supruga napustila Kosovo prije rata, on je tijekom cijelog kosovskog rata ostao u Prištini sa svojom 70-godišnjom sestrom.</s><s>Bio je kritičan prema Ibrahimu Rugovi i drugim albanskim čelnicima koji su pobjegli od sukoba, navodeći da su propustili važan povijesni događaj.</s><s>Vojnici Savezne Republike Jugoslavije dva su puta uhitili Demaçija, ali su s njim uglavnom postupali humano.</s>

<s>Nakon rata, Demaçi je bio direktor Kosovske radiotelevizije do januara 2004. godine.</s><s>Kasnije je ostao aktivan u politici, povezavši se s Albinom Kurtijem, šefom nacionalističkog pokreta Vetëvendosje ().</s>

<s>Smrt
Demaçi je umro 26. srpnja 2018. u Prištini na Kosovu, u 82. godini života.</s><s>Njegovu smrt obilježila su tri dana nacionalne žalosti.</s><s>Dana 28. jula 2018. godine Demaçi je, uz državne počasti, pokopan na groblju mučenika u Prištini.</s>

<s>Reference</s>

<s>Kosovski političari
Albanski pisci
Kosovski pisci</s>

