Kula Galata
<s>Kula Galata je srednjovjekovni kameni toranj u istanbulskoj četvrti Galata, dugo je služila kao stražarska kula tako u vojnoj kako u trgovačko–civilnoj svrsi.</s>

<s>Opis 
Toranj sa cilindričnim tijelom leži sjeverno od Zlatnog roga (Haliç), ima devet katova i nadgleda cijeli grad i Bosfor.</s><s>Zgrada se nalazi na nadmorskoj visini od 35 mt. i visoka je na vrhu 60,90 mt. Njezina apsolutna visina je od 150 mt. Ima promjer od 16,45 mt. u podnožju, unutarnji promjer od 8,95 mt., a zidovi su debeli 3,75 mt. Na vrhu je smeštem stub za barjak.</s>

<s>Nazivi</s>

<s>Za vrijeme Bizanta grčki naziv tornja je bio «Veliki Bastion» (grč.</s><s>Μεγάλος Πύργος, Megalos Pyrgos).</s><s>Đenovljanski tekstovi ga nazivaju «Kristov toranj» (lat. Christea Turris).</s><s>Današnji nazivi u mnogim jezicima idu u smislu «Kula Galata», dakle toranj povijesne gradske četvrti Galata:
tur.</s><s>Galata Kulesi;
njem.</s><s>Galataturm;
fr. Tour de Galata;
it.</s><s>Torre di Galata;
grč.</s><s>Πύργος Γαλατά ili Πύργος του Γαλατά.</s>

<s>Istorija kule
Stara kula Galata je sagrađena pod bizantskim carem Justinijanom I. oko 527. godine i služila je kao toranj za promatranje.</s><s>Stara kula je srušena 1204. godine prilikom osvajanja Carigrada od strane dužda Dandola i drugara.</s><s>Zatim je 1348–49. sagrađena nova «Kristova kula» u romaničkom stilu na najvišoj točki Galate, a Đenovljani su koristili taj položaj na brdu za izviđanje i obranu svoje đenovljanske trgovačke kolonije.</s><s>U to vrijeme je toranj bio najviša zgrada u Konstantinopolju pa i najviša točka u gradu.</s><s>Pretrpio je brojne potrese, oluje, požare i razna oštećenja.</s>

<s>U maju 1453.</s><s>Osmanlije su osvojile Konstantinopolj, prognale Đenovljane iz grada i preuzele kulu i ovdje smjestile janjičarske jedinice.</s><s>U 15. stoljeću kula je služila kao zatvor za ratne zarobljenike, a u 16. stoljeću kao osmatračnica.</s><s>S njegozinog krova je 1638. godine Hezarfen Ahmed Çelebi sebi privezao krila i napravio prvi interkontinentalni let, slijetavši u Doğancılar Meydanı u Üsküdaru na azijskoj strani Istanbula.</s><s>Godine 1717. kula je služila u borbi grada protiv požara, čime je u starom Istanbulu (Fatih) služila Beyazitova kula.</s><s>Za vrijeme sultana Selima III. (1794.) napravljen je krov kule od olova i drveta, dok su stepenice teško oštećene u jednom požaru.</s><s>Drugi požar je oštetio zgradu 1831. godine, nakon čega su uslijedili daljnji radovi.</s><s>Tijekom jednog nevremena 1875. godine srušen je konusni krov.</s><s>Zgrada je mijenjala svrhu tokom 20. stoljeća, u 60–im godinama je pretvorena u vatrogasni dom.</s><s>Arhitekt Köksal Anadol obnovio je toranj 1967. godine i nakon mnogo godina je obnovio prvobitni plan, pa je stoga rekonstruirao i stožasti krov na vrhu.</s><s>Danas dva lifta vode vas na sedmi kat, a odatle drvene spiralne stepenice vode na zadnja dva kata, gdje se nalazi i restoran sa izlazom na razglednu terasu.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Građevine u Istanbulu
Odašiljači
Nastanci 1349.</s>

