Božidar Adžija
<s>Božidar Adžija (Drniš, 24. 12. 1890 — Zagreb, 9. 7. 1941), jugoslavenski pravnik, političar, istaknutih djelatnika na području radničke zaštite i osiguranja, popularizator marksizma, jedan od prvih jugoslavenskih antifašističkih publicista i narodni heroj Jugoslavije.</s>

<s>Biografija 
Božidar Adžija je rođen 24. 12. 1890 godine u Drnišu, od oca Hrvata Damasa Adžije i majke unijatkinje Jele (Dereta) Adžije.</s><s>Njegov stariji brat, Nikola, bio je načelnik drniške opštine.</s><s>Osnovnu školu pohađao je u Drnišu, gimnaziju do VII razreda u Splitu, a potom u Zadru jer je zbog sudjelovanja u protutalijanskim demonstracijama 1908 bio izbačen iz splitske gimnazije.</s><s>Kao srednjoškolac pripadao je omladini koja je radila na oslobođenju i stvaranju zajedničke države južnoslavenskih naroda.</s><s>Privučen Masarikom, studirao je u Pragu, gde je doktorirao pravo 24. 7. 1914 godine.</s><s>U Pragu se povezao sa socijaldemokratima i narodnim socijalistima.</s><s>Publicističku djelatnost započeo je u zadarskom Narodnom listu 1914 godine.</s><s>Po povratku u rodni kraj, nije se stigao zaposliti jer je bio mobilisan u Austro-ugarsku vojsku zbog izbijanja Prvog svetskog rata.</s><s>Do kraja rata bio je zaposlen kao pisar i prevodilac u vojnim sudovima u Sinju, Šibeniku i Dubrovniku.</s><s>Za rata je objavljivao pod šiframa u časopisu Hrvatska njiva 1917 i 1918, te pod pseudonimom A. Božinski i Božidar Pavlekov u socijalističkom tjedniku Pravda i Koraćevoj smotri Novo društvo 1918 godine.</s><s>Nakon povratka iz rata u Drnišu je 1918 godine bio izabran za člana Narodnog vijeća SHS-a.</s>

<s>Nakon italijanske okupacije pojedinih delova Dalmacije, Božidar je prešao u Zagreb i tamo uspostavio vezu sa tamošnjim socijalistima.</s><s>Zaposlio se u Zemaljskoj blagajni za potporu bolesnih radnika i za osiguranje proti nezgodama pa je krajem 1919 otišao u Prag gdje proučava reforme i uredbe radničke zaštite i osiguranja u Čehoslovačkoj.</s><s>Na konferenciji Socijaldemokratske stranke Hrvatske i Slavonije (SDSHS), 26. i 27. 6. 1919 godine, bio je izabran u Glavni odbor stranke sastavljenog od desnih socijalista.</s><s>Bio je također i urednik njihova glasila-lista "Sloboda".</s><s>Iako se u jeku idejno-političkog sukoba unutar stranke opredijelio za desnicu, nije prihvatio njezin negativni stav prema lijevoj opoziciji.</s><s>U novembru 1919 ušao je u Zemaljsku vladu Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (SHS) kao povjerenik za socijalnu skrb, ali je već u februaru 1920 podnio ostavku.</s><s>Zapostavio je stranačku politiku i počeo se baviti zaštitom, osiguranjem, obrazovanjem i sindikalnim organizovanjem radnika.</s><s>Neko vrijeme 20-ih godina bio je dopisnik praškog dnevnika Právo Lidu.</s><s>Bio je vrlo aktivan u širenju socijalističkih ideja.</s><s>1921/22 bio je tajnik Jugoslavenske matice u Zagrebu.</s><s>Od osnivanja sindikalnog Saveza bankovnih i trgovačkih činovnika (SBOTIČ) 1922 godine, bio je četiri godine glavni sekretar, a zatim načelnik pravnog odjeljenja Središnjeg ureda za osiguranje radnika (SUZOR) u Zagrebu.</s><s>Od 1925 do 1928 bio je glavni urednik Radničke zaštite, službenog glasila SUZOR-a.</s><s>Od 1928 do 1933 pokrenuo je i uređivao časopis Socijalna misao, te u njemu pisao o društvenim, političkim i kulturnim pitanjima, kritizirao nacizam, socijalnu politiku u Kraljevini Jugoslaviji, teoriju o krizi socijalističke doktrine Hendrika de Mana i analizirao uzroke svjetske ekonomske krize.</s><s>Kako je Socijalnoj misli okupio suradnike bliske SDSHS-u, ljevičarski pisci su kritizirali marksizam Socijalne misli.</s>

<s>Pokrenuo je i vodio kulturno-prosvjetnu djelatnost zagrebačke Radničke komore gdje je kao predsjednik Radničke akademije i pročelnik Kulturno-prosvjetnog odsjeka organizirao tečajeve i znanstveno-popularna predavanja za radnike, poticao osnutak radničkog kazališta, radio na formiranju Muzeja rada te utemeljio Radničku čitaonicu 23. 11. 1926 i Radničku biblioteku 8. 1. 1927.</s><s>Božidar je bio jedan od prvih koji je upozoravao na fašističku opasnost, ostajući izvan ortodoksne komunističke ideologije.</s><s>Za esej o Maksimu Gorkom, 1928 godine, dobio je nagradu Društva hrvatskih književnika.</s><s>Početkom 30-ih godina napustio je socijaldemokratske i reformističke ideje.</s><s>U članku "Kojim putevima", 1932, pozvao je radničku klasu na ustanak i revoluciju.</s><s>Autor je brojnih stručnih i popularnih studija i brošura iz filozofskog, političkog, ekonomskog, sociološkog i drugih područja.</s>

<s>Posle petomajskih izbora 1935, radio je na stvaranju Jedinstvene radničke partije.</s><s>Nezadovoljan radom Socijalističke partije Jugoslavije (SPJ), iste godine prišao je Komunističkoj partiji Jugoslavije (KPJ).</s><s>Od te godine predsjednik je Glavnog inicijativnog odbora KPJ, te je s partijskim drugovima radio na osnutku Jedinstvene radničke stranke i organiziraju Narodne fronte.</s><s>Liniju i akciju KPJ je popularizirao u mnogobrojnim člancima u legalnom i ilegalnom partijskom tisku.</s><s>Bio je jedan od glavnih boraca za politiku Narodne fronte u Kraljevini Jugoslaviji.</s><s>Od 1934 više puta se sastajao sa Josipom Brozom Titom.</s><s>1936 objavio je studiju Karl Marks, koju je žandarmerija zabranila 1939, a od 1937 do 1938 s Ognjenom Pricom je uređivao časopis Znanost i život.</s><s>Surađivao je i u naprednim časopisima Književnik od 1936 do 1939 i Kultura 1937 godine.</s><s>Na osnivačkom kongresu Komunističke partije Hrvatske (KPH) 1. i 2. 8. 1937. godine, na predlog Tita, izabran je za člana Centralnog komiteta KPH, ali u nj nije ušao kako bi se mogao potpuno posvetiti radu u Inicijativnom odboru KPJ.</s><s>1939 Božidar je bio jedan od glavnih suradnika partijskog časopisa Izraz, te glavni urednik tjednika Naše novine.</s><s>Sudjelovao je u radu redakcije Političkog vjesnika 1940 godine.</s>

<s>Krajem leta 1937, ponovno je pokrenuo pitanje stvaranja legalne radničke partije, Stranke radnog naroda (SRN).</s><s>Bio je na čelu Glavnog inicijativnog odbora stranke sa sedištem u Zagrebu.</s><s>Zbog revolucionarne djelatnosti i ilegalnog partijskog rada hapšen je i izveden pred Sud za zaštitu države u novembru 1936, u septembru 1938, potom u decembru 1939 kad je zatočen u kaznionici u Lepoglavi, odakle je kao težak bolesnik pušten krajem 1940.</s>

<s>Noću sa  30. na 31. 3. 1941, žandarmerija vlade Cvetković-Maček ga je ponovno uhapsila i zatvorila u zatvoru na Savskoj cesti u Zagrebu.</s><s>Po ulasku Wehrmachtovih trupa u Zagreb bio je predan ustašama koje su ga potom prebacile u koncentracioni logor Kerestinec.</s><s>Početkom Drugog svetskog rata, u aprilu 1941, ustaše su preuzele logor za internaciju komunista od jugoslovenske žandarmerije u Kerestincu, zajedno sa svim zatočenicima.</s><s>9. 7. 1941 godine, u znak odmazde za atentat na ustaškog agenta, ustaše su u parku Maksimir streljale Otokara Keršovanija, Ognjena Pricu i sedmoricu komunista, među kojima i Božidara kao duhovnog začetnika narodnog otpora.</s>

<s>Ukazom Predsedništva Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ), 26. 7. 1945.godine, među prvim borcima Narodnooslobodilačke vojske, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.</s>

<s>Puno ulica dan danas, u mnogim gradovima (Beograd, Kragujevac, Zagreb, Đakovo, i dr.) bivše SFR Jugoslavije, kao i mnogi spomenici i institucije nose ime Božidara Adžije.</s>

<s>Dela 
 Kapitalizam i socijalizam, (1920)
 Delnicke zakonodavstvi v Jugoslavii, (1925)
 Uvod u radničko osiguranje, (1925)
 Međunarodna organizacija rada, (1926)
 Deset godina ruske revolucije, (1928)
 Od Platona do Marksa, (1929)
 Članci i rasprave, (1952)
 Izbor članaka, (1961)</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>"Enciklopedija Jugoslavije" (knjiga prva).</s><s>Zagreb: Jugoslavenski leksikografski zavod.</s><s>1980.</s>

<s>Vanjske veze 
 Adžija Damasa Božidar
 Biografija Božidara Adžije na sajtu Narodnog univerziteta „Božidar Adžija“</s>

<s>Biografije, Drniš
Jugoslavenski advokati
Jugoslavenski komunisti
Ličnosti radničkog pokreta Jugoslavije
Narodni heroji Jugoslavije
Austrougarski komandanti u Prvom svjetskom ratu
Authority control</s>

