Getúlio Vargas
<s>Getúlio Dornelles Vargas (São Borja, 19. travnja 1882. – Rio de Janeiro, 24. kolovoza 1954.) je bio brazilski političar koji je obilježio političku historiju Brazila, isprva kao diktator u periodu od 1930. do 1945. godine, a onda i kao demokratski izabrani predsjednik od 1951. do 1954. godine.</s><s>Vargas je vodio Brazil ukupno 18 godina, više nego ijedan predsjednik, a duže od njega vladao je samo car Pedro II.</s><s>Njegova politika, kojom je često koketirao s fašizmom iako nikada nije otvoreno podržavao tu ideologiju, bila je obilježena nacionalizmom, industrijalizacijom, centralizacijom, socijalnom državom, populizmom (zbog kojega je dobio nadimak "Otac siromašnih"), promoviranjem radničkih prava i antikomunizmom.</s>

<s>Nakon neuspjele kandidature na izborima 1930. godine, Vargas se profilirao kao jedan od vođa revolucije 1930. godine kojom je svrgnuta Prva Brazilska Republika.</s><s>Nakon što mu je Privremena vojna junta predala vlast, Vargas se pobrinuo za donošenje ustava 1934. godine, a tri godine kasnije je izmislio komunističku zavjeru pomoću koje si je dao diktatorske ovlasti i proglasio Estado Novo, kojom je vladao sve do 1945. godine.</s><s>Vargas se pokazao kao izrazito sposoban političar koji je uspješno manevrirao između vlastitih interesa i onih svojih oponenata, uspjevši promovirati vlastitu politiku uz izgradnju snažne propagandne mašinerije.</s>

<s>Vargas je bio izrazit reformator; želio je pretvoriti Brazil iz poljoprivredne zemlje bazirane na plantažama u industrijsku silu s državnom ekonomijom.</s><s>Svoju gospodarsku politiku izražavao je snažnom retorikom, a bazirala se na protekcionizmu domaće industrije uz velika investiranja u strateški važne sektore te izgradnju nužne infrastrukture.</s><s>Njegova politika dovela je do stvaranja državnog monopola nad uljem, rudarstvom, industrijom željeza i automobila.</s><s>Njegova je politika desetljećima bila glavna tema među brazilskim ekonomistima, a utjecala je na gotovo sve buduće vlade, od one Juscelina Kubitscheka i ljevičara Joãa Goularta pa do desničarske vojne diktature od 1964. do 1985. godine.</s><s>Vargasov protekcionizam postepeno je reformiran tokom 90-ih godina kroz politike predsjednika Fernanda Collora i Fernanda Henriquea Cardosa.</s>

<s>Vargasov prvi period na vlasti završen je nedugo nakon Drugog svjetskog rata, kada je poslijeratna želja za redemokratizacijom dovela do puča kojim je završena Vargasova era.</s><s>Njegova enormna popularnost donijela mu je 1951. godine novi mandat na čelu zemlje, no njegova politika naišla je na snažan otpor među oporbom, a koji se proširio i na vojsku.</s><s>Suočen s krizom i kritikom svoje politike, Vargas se 24. kolovoza 1954. godine propucao u prsa u predsjedničkoj palači u Rio de Janeiru.</s><s>Njegova oproštajna poruka pronađena je na radiju samo dva sata nakon što je njegov sin otkrio tijelo.</s><s>Pokopan je u rodnom gradu São Borja.</s>

<s>Predsjednici Brazila
Brazilski političari
Advokati
Pučisti
Revolucionari
Antikomunisti
Političari u Drugom svjetskom ratu
Samoubice</s>

