Ramón Grau
<s>Ramón Grau San Martín (La Palma, 13. rujna 1881. – Havana, 28. srpnja 1969.) bio je kubanski liječnik i političar, najpoznatiji po tome što je u dva navrata bio predsjednik Kube.</s><s>Ako isključimo Carlosa Piedru, koji je bio vršitelj dužnosti predsjednika, Grau je posljednji kubanski predsjednik rođen za vrijeme španjolske kolonijalne uprave.</s><s>U anglofonoj literaturi se njegovo ime ponekad navodi kao Raymond Grau San Martin.</s>

<s>Sin bogatog plantažera duhana, Grau je prema očevim željama trebao nastaviti obiteljski posao, međutim se odlučio posvetiti medicini.</s><s>Upisao je medicinu na Univerzitetu u Havani te je 1908. godine dobio diplomu.</s><s>Nakon studija odlazi u Europu kako bi produbio svoje znanje, a na Kubu se vraća 1921. godine, postavši profesor fiziologije u Havani.</s>

<s>Tokom 20-ih godina, Grau se pridružio studentskom pokretu protiv diktatora Gerarda Machada, zbog čega je 1931. godine bio u zatvoru.</s><s>Nakon puštanja iz zatvora odlazi u egzil u Sjedinjene Države.</s>

<s>Nakon pobjede narodnog pokreta protiv Machada 1933. godine, Grau je izvorno postao jedan od članova vladajuće Pentarhije; dana 10. rujna iste godine, nakon žestoke debate, izabran je za predsjednika Kube.</s><s>Grauova vlada je ukinula kubanski ustav iz 1901. godine, a s njime i sporni Plattov amandman, što je dovelo do toga da Sjedinjene Države odbiju priznati njegovu vladu.</s><s>Nakon svoje "stodnevne vlade", Grau je 15. siječnja 1934. godine prisiljen na ostavku od strane Fulgencija Batiste, koji je ranije već održavao tajne razgovore s političkom opozicijom.</s><s>Nedugo nakon ostavke, Grau je osnovao stranku Partido Auténtico.</s>

<s>I dalje aktivno sudjelujući u političkim zbivanjima, Grau je bio jedan od najzaslužnijih za donošenje ustava 1940. godine.</s><s>Iste godine gubi na predsjedničkim izborima od Batiste, međutim je četiri godine kasnije porazio Batistinog odabranog nasljednika, Carlosa Zayasa, postavši tako po drugi put predsjednik.</s><s>Grau je izdržao na vlasti do kraja svog mandata 1948. godine, međutim je njegova vladavima propatila zbog korupcijskih afera i odvajanja jednog krila njegove stranke, koje je vodio Eduardo Chibás.</s><s>Nakon isteka mandata, mjesto je prepustio svom štićeniku, Carlosu Príju, te se povukao iz javnog života.</s><s>Ponovo se pojavio 1952. kako bi se usprotivio Batistinom puču te je bio kandidat na predsjedničkim izborima 1954. i 1958., ali se u oba navrata povukao dan prije samih izbora, pozivajući se na državno namještanje izbora.</s>

<s>Nakon uspjeha Castrove revolucije 1959. godine, povukao se iz javnog života i živio u Havani.</s><s>Preminuo je u svom domu, 28. srpnja 1969. godine.</s>

<s>Kubanski političari
Kubanski liječnici
Predsjednici Kube</s>

