Народна Република Бугарска
<s>Народна Република Бугарска је била социјалистичка република у југоисточној Европи, која је трајала од 15. септембра 1946. до 15. новембра 1990. године.</s>

<s>Историја</s>

<s>Прве године републике 
Краљевина Бугарска је 7. септембра 1944. напустила савез са силама Осовине и прогласила им рат, али су бугарски комунисти 9. септембра извршили државни удар уз помоћ Црвене армије.</s><s>Након тога је на власт дошао просовјетски Отаџбински фронт.</s>

<s>Премијер Бугарске је 1946. постао Георги Димитров, истакнути комуниста и пријатељ Јосифа Стаљина.</s><s>Исте године одржан је референдум на којем се 96% бирача изјаснило за укидање монархије и успоставу републике.</s><s>Тако је 15. септембра Бугарска проглашена народном републиком.</s><s>Владајућа партија постала је Бугарска радничка партија (комуниста) и Бугарски земљораднички народен савез.</s><s>Након тога је млади краљ Симеон II напустио земљу.</s><s>Вођа државе био је Васил Коларов, све до доношења новог устава 1947. године.</s><s>Од 1945. године постојали су планови да Југославија и Бугарска формирају Балканску федерацију, али је након Резолуције Информбироа 1948. тај план пропао.</s>

<s>Након смрти Димитрова 1949. и Коларова 1950. године, премијер Бугарске постао је Вулко Червенков.</s><s>Червенков је започео процес индустријализације земље.</s><s>Након Стаљинове смрти 1953., Червенков је смењен са места секретара, а на његово место постављен Тодор Живков.</s><s>Червенков је остао премијер до априла 1956., када га је заменио Антон Југов.</s>

<s>Ера Живкова 
Током 1950их и 1960их, са власти су уклоњени „титоисти“, попут Трајча Костова и осталих.</s><s>Бугарска је с временом успоставила дипломатске односе са Југославијом и Грчком, следећи пример Совјетског Савеза.</s><s>Године 1955, Бугарска је постала чланица Варшавског пакта.</s><s>Хрушчовљевим одбацивањем стаљинизма и постепена либерализација утицали су и на стање у Бугарској.</s><s>Допуштене су веће слободе изражавања и завршено обрачунавање с Црквом.</s><s>Бугарска је постала најпопуларније туристичко одредиште у земљама Источног блока.</s>

<s>Када је Југов 1962. пензионисан, Живков је постао нови премијер Бугарске.</s><s>Новим уставом из 1971. године, влада је потврдила изградњу социјализма у Бугарској.</s><s>Исте је године Живкова на месту премијера наследио Станко Тодоров.</s>

<s>Крај народне републике</s>

<s>Током 1980их, бугарску је привреду потресао одлазак око 300.000 Турака из земље, што је узроковало смањење пољопривредне производње у јужним регионима.</s><s>Они који су остали, бивали су подвргнути бугаризацији.</s><s>Утицај Горбачовљевих реформи осетио се и у Бугарској крајем 1980-их.</s><s>Реформске групе унутар КПБ-а су 10. новембра 1989. смениле Живкова, а на његово је место дошао Петар Младенов.</s>

<s>Иако је Младенов обећао промене у земљи, ширење демонстрација подстакло га је да 11. децембра преко Телевизије објави да је КП Бугарске сишла с власти.</s><s>Дана 15. јануара 1990. године, званично је напуштена улога КПБ као „водеће снаге у друштву“.</s>

<s>Влада и политика 
Народна Република Бугарска била је једнопартијска социјалистичка република.</s><s>Владајућа партија била је Комунистичка партија Бугарске.</s><s>Највиши представнички орган власти било је Народно собрање.</s><s>Собрање је имало 400 народних посланика, од којих је свакоме мандат трајао пет година.</s><s>Темељ локалне власти били су народни комитети.</s><s>Њихова улога била је провођење одлука Партије, али и ослањање на мишљење јавности у спровођењу одлука.</s><s>Процењује се да је до краја 1980-их КП Бугарске имала око 1.000.000 чланова, што је тада било 10% становништва.</s>

<s>Војска 
Пошто је Бугарска проглашена народном републиком 1946. године, њена армија утемељена је по узору на праксу и устројство Совјетске армије.</s><s>Испрва је Совјетски Савез  опскрбљивао бугарску армију оружјем, док у земљи није развијена војна индустрија.</s><s>До 1988. године у Бугарској народној армији служило је 152.000 лица.</s>

<s>Привреда</s>

<s>Бугарска привреда темељила се на планској привреди.</s><s>Средином 1940-их Бугарска је претежно била аграрна земља.</s><s>Преко 80% становништва живело је на селу.</s><s>С временом су све фабрике и фирме биле национализоване.</s><s>Продуктивност бугарске пољопривреде повећала се након колективизације.</s><s>За време владавине Червенкова, покренута је масовна индустријализација и развој енергетског сектора.</s><s>Изграђен је велик број брана, хидроелектрана, хемијских фабрика и остало.</s><s>Куповање на бонове је укинуто, а здравство и образовање су постали бесплатни за све.</s>

<s>Током 1960-их, Живков је потакао развој лаке индустрије, пољопривреде, туризма и информатичке технологије у '70-има и '80-има.</s>

<s>Бугарско је тржиште ограничавала трговина искључиво са Совјетским Савезом (60% трговине), што је узроковало вишак одређене робе или мањак неких других намирница.</s><s>Осим СССР-а, остали главни трговачки партнери Бугарске били су Источна Немачка, Чехословачка, али и Монголија и неке афричке земље.</s><s>Бугарска је одржавала трговачке везе и са западним земљама, попут Западне Немачке и Италије.</s>

<s>Извори</s>

<s>Види још 
 Георги Димитров
 Тодор Живков
 Бугарска комунистичка партија</s>

<s>Спољашње везе</s>

<s>Bivše države u Evropi
Istorija Bugarske
Bugarska
Istočni blok</s>

