Carson McCullers
<s>Karson Makalers (; Kolambus, 19. februar 1917 — Najak, 29. septembar 1967) bila je američka književnica, poznata po romanima „Srce je usamljeni lovac“ (1940), „Odsjaji u zlatnom oku“ (1941), „Gost na venčanju“ (1946) i zbirci pripovedaka „Balada o tužnom kafeu“ (1958).</s><s>Pored romana i pripovedaka pisala je poeziju, drame i autobiografiju koja je ostala nedovršena.</s>

<s>Iako njen književni opus nije veliki, Makalers se smatra jednom od najznačajnijih književnih pojava američkog juga.</s><s>U svojim delima istraživala je duhovnu izolaciju i samoću izopštenih i odbačenih, preispitujući rodne uloge, problem identiteta i rasnu segregaciju.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Detinjstvo usmaljenog lovca 
Karson Makalers je rođena kao Lula Karson Smit 19. februara 1917. u Kolambusu, država Džordžija, kao prvo dete Lamara Smita, časovničara i juvelira, i Margarite Voters.</s><s>Imala je mlađeg brata Lamara mlađeg i sestru Margaritu.</s><s>Smitovi su bili protestanti, potomci doseljenih francuskih hugenota, dok je sa majčine strane bila irskog porekla.</s><s>Karsonin deda po majčinoj liniji bio je vojnik konfederacije i vlasnik velike robovlasničke plantaže, koju je izgubio nakon Američkog građanskog rata.</s><s>Ime je dobila po baki.</s><s>Kolambus, gradić na jugu u kojem je odrasla, sa svojim vrelim letima, blagim zimama i pre svega sa svojom oštrom rasnom i klasnom segregacijom postao je glavna inspiracija za atmosferu i mesto odigravanja većeg dela opusa buduće književnice.</s>

<s>Kao prvo dete u porodici, Lula Karson je odgajana sa velikom pažnjom i očekivanjima.</s><s>Njena majka, Margarita, želela je da joj ćerka postane velika pijanistkinja.</s><s>Još kao malu smeštala ju je pored klavira govoreći: Sviraj mila.</s><s>Zar ne znaš da ćeš jednog dana postati poznata?</s><s>Vrlo rano je pokazala muzički talenat, počevši od svoje pete godine da svakodnevno vežba na klaviru.</s><s>Pored klavira, buduća književnica je pokazivala veliku strast prema knjigama.</s><s>Kada je bila u predškolskom uzrastu na pitanje šta želi za Božić uskliknula je: Želim knjige, gomilu knjiga.</s><s>U periodu rane adolescencije počela je da piše.</s><s>Svoje dečije strastvene pokušaje pisanja opisala je rečima: Moj prvi pokušaj pisanja bila je drama.</s><s>U tom periodu uzor mi je bio Judžin O'Nil, te je prvo remek-delo bilo prepuno incesta, ludila i ubistava.</s><s>Prva scena se odigravala na groblju, dok je poslednja bila pored odra.</s><s>Pokušala sam da je postavim u porodičnoj dnevnoj sobi, ali samo su majka i jedanaestogodišnja sestra bile voljne da učestvuju...</s><s>Nakon toga naškrabala sam još nekoliko drama, romana i neku poprilično nastranu poeziju koju niko, uključujući i mene, nije mogao da razume.</s>

<s>Međutim, i pored porodične ljubavi Lula Karson je bila otuđeno i usamljeno dete, koje je provodilo vreme u samoći.</s><s>Još kao mala doživela je unutrašnji konflikt koji ju je pratito do kraja života; žudela je da pripada grupi, ali je u isto vreme želela da ostane izdvojena.</s><s>Tokom školovanja Karson se razlikovala od svojih vršnjakinja muškobanjastim ponašanjem, nošenjem nemoderne odeće i ne pokazujući interesovanja tipična za njene adolescentske godine.</s><s>Nailazeći na nerazumevanje svoje okoline učenici su je neretko presretali gađajući je kamenjem i nazivajući je čudakinjom i nakazom.</s><s>Sa četrnaest godina se razbolela od reumatske groznice.</s><s>Pošto nije bila na vreme dijagnostifikovana, ova bolest biće početak i najava teških zdravstvenih tegoba sa kojima se Karson kasnije suočila.</s><s>Ubrzo je odbacila ime Lula isistirajući da je svi zovu srednjim imenom Karson.</s>

<s>Odlazak u Njujork i venčanje 
Pošto je želela da postane koncertna pijanistkinja roditelji su podržali ideju da studira klavir na prestižnom njujorškom Džulijard univerzitu.</s><s>Novac za visoku školarinu prikupili su tako što su prodali dijamantski prsten njene bake.</s><s>Međutim. njen san o studiranju ubrzo je srušen.</s><s>Naime, Kler Saser, Karsonina cimerka, ubedila ju je da ne treba da drži novac kod sebe, već da ga prepusti njoj, tvrdeći da je odgovornija pošto je bila nekoliko godina starija.</s><s>Poverivši joj svoj novac, Kler Saser je posle nekoliko dana provedenih u Njujorku uspela da izgubi čitav iznos u podzemnoj železnici.</s><s>Karson je ostala u Njujorku bez centa.</s><s>Pošto nije želela da se vrati kući, ubrzo se zaposlila, da bi skupivši nešto novca, počela noću da pohađa kurs kreativnog pisanja na Njujorškom i Kolambija univerzitetu.</s><s>Tridestih godina, u vreme Velike depresije, nije bilo lako naći posao.</s><s>Situaciju je dodatno otežavalo i to što nije imala veština, osim pisanja i sviranja klavira.</s><s>Radila je kao konobarica, sekretarica, pijanistkinja i šetačica pasa.</s><s>Ostala je zabeležena anegdota da je otpuštena sa jednog posla kada je šefica otkrila da ispod trgovačke knjige, koju je trebalo da vodi, drži i krišom čita roman „U Svanovom kraju“ Marsela Prusta.</s><s>Vrativši se preko leta 1935. u Kolambus, Karson je preko zajedničkog prijatelja upoznala Rivsa Makalersa.</s><s>Rivs je bio vojno lice, rodom iz Džordžije, sa teškim detinjstvom iza sebe.</s><s>U srednjoj školi je bio sve ono što Karson nije bila; popularan u školi, atletski građen, zvezda školskog američkog fudbala, omiljen kod devojaka i dobar đak.</s><s>Ubrzo su se zaljubili jedno u drugo i počeli da se zabavljaju.</s><s>Karson, neiskusna u ljubavnim vezama, pronašla je u Rivsu saputnika sa kojim je mogla da deli tog leta strast prema umetnosti, ali i književne ambicije.</s><s>Neposredno pre svog dvadesetog rođendana 1936. objavila je priču „Vunderkind“ u decembarskom broju časopisa „Priča“ („Story“).</s><s>Sledeće godine udaje se za Rivsa uzevši njegovo prezime.</s><s>Pošto je Rivs napustio vojnu službu, preselili su se u gradić Šarlot, Severna Karolina, gde je počela da radi na svom prvom romanu, da bi se zatim preselili za Fejetvil.</s><s>Šarlot i Fejetevil su bila mala naselja koja su ih gušila i u kojima nisu mogli da steknu puno poznanika, budući da je Karson i ovde bila predmet ogovaranja i izbegavanja.</s>

<s>Uspeh debitanskog romana i Februarska kuća</s>

<s>U prvim godinama par je živeo srećno.</s><s>Rivs je bio požrtvovan muž koji je na sebe preuzeo pored brige za novčano izdržavanje i sve kućne poslove, ne bi li se Karson u potpunosti posvetila pisanju.</s><s>Plan je bio da Rivs jednu godinu sve radi, dok će naredne godine Karson isto učiniti za njega.</s><s>Međutim, godine su prolazile, Karson je pisala (pored svog „Srce je usamljeni lovac“, u ovom periodu napisala je nekoliko priča i prvu verziju romana koji će kasnije postati „Odsjaji u zlatnom oku“), a Rivs se vredno samožrtvovao i gušio sopstvenu književnu ambiciju.</s><s>U ovom periodu oboje počinju da piju.</s>

<s>Skupivši nešto novca par se 1940. vratio u Njujork.</s><s>Iste godine izašlo je njeno debitansko romaneskno ostvarenje „Srce je usamljeni lovac“.</s><s>Napisan u poslednjim godinama Velike depresije, roman je oslikavao političku samosvest 30-tih u vidu realističkog predstavljanja kapitalističke i rasističke nepravde, a u isto vreme je anticipirao jednu od književnih tendencija 40-tih u vidu oslikavanja otuđenja i duhovne izolacije.</s><s>Roman se odlično prodavao, a kritika ga je dočekala sa velikim entuzijazmom.</s><s>Makalers je preko noći sa samo 23. godine postala književna senzacija.</s>

<s>U Njujorku se bračna idila Makalersovih polako raspadala.</s><s>Karson se ubrzo po izlasku romana zaljubila u tridesetdvogodišnju švajcarsku književnicu Anmariju Švarcenbah koju je upoznala preko Klausa i Erike Man, dok je Rivs sve dublje tonuo u alkoholizam.</s><s>Rastavši se od muža Karson se preselila u takozvanu Februarsku kuću u Njujorku, legendarnom domaćinstvu gde su u vidu komune živeli poznati umetnici, mahom iz Evrope koji su u SAD izbegli zbog Drugog svetskog rata.</s><s>Domaćinstvo je nastalo na predlog Džordža Dejvisa, urednika časopisa Harpers Bazar, koji je predložio da se iznajmi kuća kao mesto ekperimenta zajedničkog umetničkog života.</s><s>Pored Karson u februarskoj kući su stalno ili povremeno živeli pesnici Luis Meknis, V. H. Odn sa svojim partnerom pesnikom Česterom Kalmanom, književnici Kristofer Ašervud i Ričard Vrajt, bračni par Pol i Džejn Bouls, glumica Džipsi Rouz Li, kompozitor Bendžamin Britn sa svojim partnerom tenorom Piterom Pirsom i dizajner Oliver Smit.</s><s>Kuću su redovno posećivali i drugi umetnici, te je bilo uobičajno da se tu zateknu Aron Koplend kako svira klavir, Deni de Ružmon kako razgovara sa Salvadorom Dalijem ili Pavel Čeliščev kako dekoriše zidove muralima.</s><s>Ime Februarska kuća dala je Anais Nin prilikom posete ovom boemskom gnezdu, kada je čula da su glavni domaćini Makalers, Odn i Dejvis rođeni u horoskopskom znaku riba.</s>

<s>„Odsjaji u Zlatnom oku“</s>

<s>Godine 1941. izazašli su Odsjaji u zlatnom oku.</s><s>Smešten u vojnoj bazi, roman donosi arhetipske likove čije neostvarene duhovne i fizičke potrebe dovode do samouništenja.</s><s>Za razliku od prvog romana, ovo delo je kritika dočekala hladno, ali je periodični izlazak romana u časopisu Harper Bazar privukao veliku pažnju javnosti usled prikaza homoseksualnosti.</s><s>Pojedini čitaoci su pozivali na bojkot časopisa, dok je sama autorka dobila pretnje od Ku klaks klana.</s><s>Delo je posvetila svojoj ljubavnici Anmariji Švarcenbah.</s><s>Veza sa njom se ubrzo ugasila, nakon što je švajcarska književnica obnovila ljubavni odnos sa baronesom Margot fon Opel, ženom nemačkog automobilskog magnata.</s><s>Njihov odnos će se povremeno obnavljati sve do Marijine smrti u saobraćajnoj nesreći.</s>

<s>Iste godine nakon pogoršanja zdravstvenog stanja Makalers je napustila Februarsku kuću, i ponovo uselila sa svojim suprugom Rivsom.</s><s>Uskoro su upoznali Dejvida Dajmanda, mladog kompozitora, koji se zaljubio u oboje.</s><s>Za razliku od odnosa Rivsa i Dejvida koji je bio seksualne prirode, odnos između Karson i mladog kompozitora je, iako duboko emotivan, bio bez seksualnog kontakta.</s><s>Živeći u njujorškom jednosobnom stanu na bračnom krevetu spavali su Rivs i Dejvid, dok je pored u manjem krevetu obično spavala Karson.</s><s>Ovaj ljubavni trougao će snažno uticati na njeno dalje pisanje.</s><s>Svoju pripovetku „Balada o tužnom kafeu“ posvetila je Dajmandu.</s><s>Međutim, ljubavni trougao nije uspeo da spasi brak, pošto su se supružnici sve više udaljavali.</s><s>Sredinom 1941. učestvovala je u književnoj koloniji Jado u Saratogi Springsu, gde se bezuspešno udvarala književnici Ketrin En Porter, zbližila sa Njutonom Arvinom i postala pokrovitelj mladog Trumana Kapotea.</s><s>Sa Kapoteom je prvih nedelja bila veoma bliska, ali je usled egocentričnosti oba pisca izbila žestoka svađa koja je dovela do toga da su se do kraja života uporno ignorisali.</s><s>Za to vreme, u Njujorku Rivs se doselio kod Dejvida želeći da započne ozbiljnu vezu sa njim.</s><s>Dajmond koji je bio rastrzan velikom ljubavlju prema oboje, pokušavao je Rivsa da izvuče iz alkoholizma, želje za samoubistvom kao i da ga natera da piše, u isto vreme je tešio Karson preko pisama nudeći joj brak.</s><s>Nakon što je Rivs unovčio nekoliko čekova bez znanja autorke, Karson je besna zatražila razvod, koji je dobila 1942.</s><s>Rivs se vratio u vojsku, a zatim se uputio na evropsko ratište Drugog svetskog rata.</s><s>Početkom sledeće godine umire joj otac za koga je bila snažno vezana.</s>

<s>U periodu od 1941. do 1945. vredno je radila na svojoj književnoj karijeri.</s><s>Priča „Drvo, kamen i oblak“ nagrađena je O'Henri nagradom za najbolju pripovetku, dok je ugledna kritičarka Marta Foli pripovetku „Balada o tužnom kafeu“ nagradila nagradom za najbolju američku pripovetku.</s><s>Ohrabrena stipendijom Gugenhajm fondacije i fondacijom Američke akademije umetnosti i književnosti radila je na svom sledećem romanu.</s><s>Nakon što joj je umro otac 1943, majka joj se doselila u Njujork.</s><s>Ponovo je počela da se dopisuje sa bivšim suprugom, koji je bio ranjen kao vojnik u Evropi.</s><s>Ubrzo nakon što se rat završio i Rivs vratio u SAD, njih dvoje su se po drugi put venčali 1945, a zatim preselili u Pariz gde je Rivs bio prekomandovan.</s>

<s>„Gost na venčanju“ 
Njen treći roman „Gost na venčanju“ izašao je 1946.</s><s>Kritika je roman toplo pozdravila.</s><s>Nakon pročitanog romana dramski pisac Tenesi Vilijams je poželeo da je upozna.</s><s>Makalers je jedan kraći period provela kod njega u gostima, gde su oboje radili na svojim delima.</s><s>Vilijams je pisao dramu „Leto i dim“, dok je Karson na Vilijamsov nagovor pisala dramsku adaptaciju „Gosta na venčanju“.</s><s>Leta 1947. u Parizu doživela je moždani udar koji ju je gotovo oduzeo vid na desnom oku, da bi joj novi moždani udar na jesen iste godine, potpuno paralizovao desnu stranu tela.</s><s>Sporo se oporavljala.</s><s>Zdravstveno stanje je dodatno pogoršavala i činjenica da se Makalers, zajedno sa svojim suprugom, opet okrenula alkoholu.</s>

<s>Na Brodveju 5. juna 1950. premijerno je izvedena pozorišna ekranizacija „Gosta na venčanju“ u kojem su glavne uloge bile poverene mladoj Džuli Haris i Etel Voters.</s><s>Predstava je dočekana hvalospevom i od strane publike i od strane književnih kritičara.</s><s>Pozorišni kritičar Vilijam Hokins je u svojoj recenziji sumirao sud većine: Nikada pre nisam čuo za ovo što se desilo prošle noći na kraju izvedbe Gosta na venčanju kada je stotina gledalac jednoglasno i sa oduševljenjem klicala u čast Etel Voters i Džuli Haris.</s><s>Sledeće godine komad je nagrađen Donaldsonovom nagradom i nagradom udruženja dramskih kritičara.</s><s>„Gost na venčanju“ igran je 501 put.</s><s>Na osnovu pozorišnog teksta snimljena je istoimena filmska adaptacija 1952. u režiji Freda Zinemana, u kojoj su Haris i Voters ponovile svoje uloge.</s>

<s>Ovaj period je bio vrhunac Makalersine književne karijere i priznanja.</s><s>Izdavačka kuća Hjuton Miflin objavila je njena tri romana i sedam pripovedaka u zajedničkom izdanju pod nazivom „Balada o tužnom kafeu“.</s><s>Pišući prikaz za britansko izdanje V. S. Pričet ju je nazvao genijem i najizuzetnijim američkim piscem generacije.</s><s>Gor Vidal ju je u svom eseju o savremenim mladim piscima nazavao američkom legendom od početka.</s><s>Čak su i kritičari poput Edmunda Vilsona i Dajane Triling, koji su izražavali ozbiljnu rezervisanost u pogledu njenog talenta, bili voljni da nedostatke opravdavaju njenom mladošću i da joj predviđaju bogatu književnu budućnost.</s><s>Ako bi gospođa Makalers mogla da poput Dostojevskog, pisao je Jozef Frenk, smesti svoje junake u situacije gde će njihova grotesknost dobiti simboličnu vrednost, Američka književnost bi mogla da stekne veoma važnog pisca.</s>

<s>Neuspeh za neuspehom 
Od praga pedesetih do 1964, kada je Karson Makalers umrla, njen život je bio niz privatnih i književnih neuspeha, tako da se uspeh, koji su joj svi prognozirali krajem četrdesetih, nikada nije ostvario.</s><s>Makalers i njen suprug 1951. kupili su kuću u Bašivijeu, pored Pariza, gde su sa prekidima živeli naredne dve godine.</s><s>Njihova bračna zajednica je polako postajala košmar.</s><s>Rivs je nastavio da pije i da konzumira droge, a postao je i manično nasilan.</s><s>Posle jedne od mnogobrojnih svađa Makalers je, po ko zna koji put, privremeno napustila Rivsa, da bi je, vrativši se u Najak, sustigla vest da je Rivs izvršio samoubistvo (1953).</s><s>Smrt supruga, a zatim i smrti omiljene tetke i majke (1955), dodatno su pogoršali zdravstvenu situaciju i usporili rad na novom romanu.</s><s>Pokušavši da se pomiri sa smrću voljenih osoba napisala je dramu „Kvadratni koren čudesnog“, koja je premijerno izvedena na Brodveju 30. oktobra.</s><s>1957.</s><s>Pozorišni kritičari su je sasekli vrlo lošim recenzijama i odigrana je samo 45 puta.</s><s>U periodu od 1958. do 1964. imala je srčani udar, niz paraliza izazvanih moždanim udarima, zapaljene pluća, rak dojke i prelom kostiju usled pada.</s><s>Uprkos lošem zdravlju putovala je, radila na svojim delima, vodila bogat društveni život.</s><s>Zajedno sa Arturom Milerom i njegovom tadašnjom suprugom glumicom Merilin Monro ugostila je englesku pesnikinju Idit Sitvel i dansku književnicu Karen Bliksen, čijim se romanima neizmerno divila.</s><s>Njen četvrti i poslednji roman „Sat bez kazaljki“ izašao je 1961.</s><s>Književni prikazi su bili mahom negativni.</s><s>Flanari o Konor je u jednom pismu komentarišući ovaj roman napisala da je u pitanju najgori roman koji je pročitala.</s><s>Uprkos neuspešnoj drami i neuspešnoim romanu, njena prva četiri dela su se odlično prodavala, i to do pola miliona primeraka, što je bilo propraćeno i mnogobrojnim prevodima na strane jezike.</s>

<s>Američki književnik Edvard Olbi adaptirao je „Baladu o tužnom kafeu“ u uspešnu brodvejsku predstavu 1963, a reditelj Džon Hjuston se zainteresovao da filmsku snimi adaptaciju „Odsjaja u zlatnom oku“.</s><s>U avgustu 1967 doživela je još jedan moždani udar usled kojeg je pala u komu.</s><s>Umrla je 22. septembra 1967, u pedesetoj godini života.</s>

<s>Dela</s>

<s>Romani 
 „Srce je usamljeni lovac“ („Heart is a lonely hunter“, 1940)
 „Odsjaji u zlatnom oku“ („Reflections in a Golden Eye“, 1941)
 „Gost na venčanju“ („The Member of the Wedding“, 1946)
 „Sat bez kazaljki“ („Clock Without Hands “, 1961)</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Američki pisci
LGBT pisci i spisateljice
Authority control</s>

