Diskurs
<s>Diskurs (od latinske reči discursus, "raščljanjavanje") označava pisanu i usmenu komunikaciju:
 U semantici i analizi diskursa: Diskurs je konceptualna generalizacija razgovora u sklopu svakog modaliteta i konteksta komunikacije.</s><s>Sveukupnost kodifikovanog jezika (vokabulara) koja se koristi u datoj oblasti intelektualnog istraživanja i društvene prakse, kao što su pravni diskurs, medicinski diskurs, religijski diskurs, i tako dalje.</s><s>U radu Mišela Fukoa, kao i društvenih teoretičara koje je inspirisao: diskurs opisuje "entitete sekvenci, znakova, po tome što su saopštenja (énoncés)", izjave u razgovoru.</s><s>Kao ni diskurs, ni izjava (enouncement) nije jedinica semiotičkih znakova, već apstraktna konstrukcija koja omogućava semiotičkim znakovima dodelu značenja, i tako prenosi specifične, ponovljive komunikacije do i između subjekata, objekata i izjave.</s><s>Stoga, diskurs se sastoji od semiotičkih sekvenci (odnosa među znakovima koji prenose značenje) između objekata, subjekata i izjava.</s>

<s>Termin "diskurzivne formacije" (francuski: formation discursive) konceptualno opisuje redovne komunikacije (pisanu i usmenu) koje proizvode takve diskurse, kao što su neformalni razgovori.</s><s>Kao filozof Mišel Fuko je primenio diskurzivnu formaciju u analizi velikih organa znanja, poput političke ekonomije i prirodne istorije.</s>

<s>U jednom smislu u kom se upotrebljava, termin diskurs se proučava u korpusnoj lingvistici, metoda u lingvističkim istraživanjima u kojim se koriste uzorci prirodnog govora.</s><s>U drugom smislu (kodifikovan jezik na polju istraživanja) i u trećem smislu (izjava), analiza diskursa ispituje i utvrđuje veze između jezika i strukture posredovanja.</s>

<s>Pored toga, jer je diskurs telo teksta koje treba da prenosi specifične podatke, informacije i znanja, postoje interni odnosi u sadržaju datog diskursa; isto tako, postoje eksterni odnosi između diskursa.</s><s>Kao takav, diskurs ne postoji per se (sam po sebi), ali se odnosi na druge diskurse, putem međusobne povezanosti diskursa.</s><s>Dakle, u toku istraživanja, diskurs među istraživačima podrazumeva odgovore na pitanja Šta je ...? a šta nije ... sprovedena po značenjima pojmova koja se koriste u datoj oblasti istraživanja, kao što su antropologija, etnografija i sociologija; studije kulture i teorija književnosti; filozofija nauke i feminizma.</s>

<s>Humanističke nauke 
U humanističkim i društvenim naukama, termin diskurs opisuje formalnu način razmišljanja koji se može izraziti kroz jezik; diskurs je društvena granica koja definiše šta se može reći o datoj temi.</s>

<s>Diskurs utiče na perspektivu osobe; nemoguće je da se izbegne diskurs.</s><s>Na primer, dva posebno posebna diskursa se mogu koristiti za različite gerilske pokrete koji ih opisuju ili kao "borci za slobodu" ili "teroriste".</s><s>Drugim rečima, izabrani diskurs određuje rečnik, izraze a možda i stil koji će se koristiti u komunikaciji.</s>

<s>Diskursi su ugrađeni u različite retoričke žanrove i metažanrove koji ih ograničavaju i omogućavaju.</s><s>To je jezik koji govori o jeziku.</s><s>Na primer, uputstvo Američkog psihijatrijskog udruženja DSMIV određuje koji termini moraju da se koriste u razgovoru o mentalnom zdravlju, čime se posreduje značenju i diktira praksa stručnjacima iz psihologije i psihijatrije.</s>

<s>Diskurs je tesno povezan sa različitim teorijama moći i države, dok god se na definisanje diskursa gleda kao na definisanje same stvarnosti.</s><s>Ova koncepcija diskursa u velikoj meri potiče iz rada francuskog filozofa Mišela Fukoa.</s>

<s>Modernizam 
Modernisti su bili usmereni ka postizanju napretka i verovali su u postojanje prirodnih i društvenih zakona, koji bi se uopšteno mogli primenjivati da bi se razvilo znanje a samim tim i bolje razumevanje društva.</s><s>Modernisti su bili zaokupljeni traganjem za istinom i stvarnošću i nastojali su da razviju teorije koje sadrže istinitost i predvidivost.</s><s>Stoga su diskurs smatrali neraskidivim u odnosu na govor ili način govora definišući diskurs funkcionalnim.</s><s>Diskurs i jezičke promene su uzrokovane napretkom ili potrebom da nastanu nove ili preciznije reči da bi se opisala nova otkrića, tumačenja ili sfere interesovanja.</s><s>U savremenom dobu jezik i diskurs su odvojeni od moći i ideologije i kao takvi su shavaćeni kao prirodni produkti korišćenja zdravog razuma i napretka.</s><s>Po Renijeru modernizam podstiče dalje uzdizanje liberarnih diskursa ljudskih prava, jednakosti, slobode i pravde, dok s druge strane ovakva retorika prikriva suštinsku nejednakost i ne uzima u obzir različitost.</s>

<s>Strukturalizam 
Strukturalisti, kao što su Ferdinand de Sosir i Žak Lakan, zagovaraju da su sva ljudska delovanja i društvene strukture povezane sa jezikom i da se mogu poimati kao sistemi povezanih elemenata.</s><s>Ovim se podrazumeva da pojedinačni elementi nekog sistema imaju značenje jedino kada se posmatraju u odnosu na strukturu kao celinu, i da se strukture kao takve mogu shvatiti kao potpune, samoupravne i promenljive tvorevine.</s><s>Drugim rečima struktura je ta koja određuje značaj, značenje i ulogu pojedinačnih elemenata sistema.</s><s>Strukturalizam je dao značajan doprinos našem razumevanju jezika i društvenih sistema.</s><s>Sosirova teorija jezika uopšteno ističe odlučujuću ulogu značenja i značaja u izgradnji ljudskog života.</s>

<s>Postmodernizam 
Prateći očigledna ograničenja modernog doba razvila se postmodenistička teorija.</s><s>Postmodernisti su odbacili modernoističke tvrdnje da je postojao jedan teorijski pristup kojim su definisani svi aspekti društva.</s><s>Nasuprot tome postmodernisti su bili usmereni ka ispitivanju različitih iskustava pojedinaca i griupa ističući pre razlike nego sličnosti i zajednička iskustva.</s>

<s>Nasuprot modernističkoj teoriji postmodernististička teorija je pristupačnija i dozvoljava individualne razlike dok je s druge strane odbacila pojam društvenih zakona.</s><s>Postmodernisti su se preusmerili od traganja za istinom ka traženju odgovora kako istine nastaju i traju.</s><s>Postmodernisti su tvrdili da istina i znanje nastaju kroz diskurse, pluralno, kontekstualno i istorijski.</s><s>Stoga su postmodernistički istraživači započeli ispitivanje diskursa kao što su tekstovi, jezik, shvatanja I delovanja.</s>

<s>Francuski društveni teoretičar Mišel Fuko razvio je pojam diskursa u njegovim ranim delima, naročito u "Arheologiji znanja" 1972. godine.</s><s>U ‘Diskurzivnim borbama u okviru društvenog blagostanja: Prikaz tinejdžerskog majčinstva’, Lara Lesa rezimira Fukoovu definiciju diskursa kao ‘ sistema misli sastavljenog od ideja, stavova, načina delovanja, verovanja i dejstvovanja koji sistematski stvaraju subjekte i svetove o kojima govore’.</s><s>Fuko prati ulogu diskursa u širim društvenim procesima legitimnosti i moći, naglašavajući stvaranje trenutnih istina, kako one opstaju i koje odnose moći nose sa sobom.</s><s>Fuko dalje teoretiše da je diskurs sredstvo pomoću koga odnosi moći proizvode govorne subjekte.</s><s>On (1977, 1980) je tvrdio da su moć i znanje međusobno povezani, stoga je svaki ljudski odnos zasnovan na borbi i posredovanju moći.</s><s>Fuko je dalje tvrdio da je moć uvek prisutna i da samim tim može i da stvori i da kontroliše istinu.</s><s>Diskurs je po Fukou (1977, 1980, 2003) povezan sa moći jer funkcioniše po pravilima isključivosti.</s><s>Na osnovu toga diskursom upravljaju objekti, o kojima se može govoriti, ritual, gde i kako neko može da govori, i oni privilegovani koji mogu da govore.</s><s>Stvarajući fraze moć-znanje Fuko (1980) je tvrdio da je znanje i stvaralac i stvaralaštvo moći.</s><s>Objekat postaje ‘čvor u okviru mreže’.</s><s>U njegovom delu ‘Arheologija znanja’ Fuko koristi primer knjige kako bi prikazao čvor u okviru mreže.</s><s>Knjiga se ne sastoji od pojedinačnih reči na jednoj stranici, od kojih svaka ima značenje, nego je određena u sistemu referenci u odnosu na druge knjige, druge tekstove i druge rečenice.</s><s>Značenje takve knjige je povezano sa većom, najbitnijom mrežom znanja i ideja na koju se i odnosi.</s>

<s>Jedan od ključnih diskursa koje je Fuko prepoznao kao deo svoje kritike moći-znanja je bio neoliberalizam, koji je on veoma blisko povezao sa njegovim principom upravljanja iz njegovih predavanja o biopolitici.</s><s>Ovakva putanja Fukovog razmišljanja je u mnogome prihvaćena u okviru ljudske geografije.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s></s>

<s></s>

<s></s>

<s></s>

<s></s>

<s>Research as resistance: Critical, indigenous and anti-oppressive approaches.</s><s>(2005).</s><s>In Brown L. A., Strega S. (Eds.), Toronto: Canadian Scholars' Press.</s><s>S. Strega (2005).</s><s>The view from the poststructural margins: Epistemology and methodology reconsidered.</s><s>In L. Brown, & S. Strega (Eds.), Research as resistance (pp.</s><s>199–235).</s><s>Toronto: Canadian Scholars' Press.</s>

<s>Semantika
Sociolingvistika
Antropologija</s>

