Vladimir Solovjov
<s>Vladimir Sergejevič Solovjov (; Moskva, 28. januar 1853 — Uzkoje, 30. avgust 1900) bio je ruski filozof, teolog, pesnik, pisac pamfleta i književni kritičar, koji je igrao značajnu ulogu u razvoju ruske filozofije i poezije s kraja 19. i duhovnog preporoda s početka 20. veka.</s>

<s>Život i rad 
Vladimir Sergejevič Solovjov, sin istoričara Sergeja Mihajloviča Solovjova, rođen je u Moskvi, 28. januara 1853.</s><s>Njegova majka, Poliksena Vladimirovna, bila je poljskog porekla, i među njenim precima bio je mislilac Grigorij Skovoroda.</s>

<s>U svojim tinejdžerskim danim Solovjov se odrekao pravoslavlja zarad nihilizma, ali je kasnije njegovo neodobravanje pozitivizma viđeno kao izražavanje stavova u skladu sa stavovima pravoslavne crkve.</s>

<s>U svom delu „Kriza zapadne filozofije: Protiv pozitivizma“ Solovjov je kritikovao pozitivističko odbijanje Aristotelovog esencijalizma, odnosno filozofskog realizma.</s><s>Pozitivizam, prema Solovjovu, samo potvrđuje pojavu nekog objekta, negirajući intuitivnu realnost koju ljudi doživljavaju kao deo svoje svesti.</s>

<s>Vladimir Solovjov postao je prijatelj i poverenik Fjodora Dostojevskog.</s><s>Suprotno od stavova Dostojevskog, Solovjov je bio naklonjen rimokatoličkoj crkvi.</s><s>On se zalagao za ukidanje raskola (ekumenizam, sobornost) između pravoslavne i katoličke crkve - eventualno, „sa etičke i socijalne tačke gledišta“, spajajući sve u katolicizam.</s>

<s>Solovjov se nikada nije ženio, niti je imao decu, ali, vodio je idealizovane odnose, koje je ovekovečio u svojoj duhovnoj ljubavnoj poeziji, uključujući dve žene po imenu Sofija.</s><s>Odbacio je tvrdnje mistične Ane Šmit, koja je tvrdila da je njegov božanski partner.</s>

<s>Solovjov je umro kao siromašni beskućnik 1900. godine, ostavljajući svog brata Mihajla Sergejeviča i nekoliko kolega da brane njegovo intelektualno nasleđe.</s>

<s>Uticaj 
Široko je rasprostranjeno mišljenje da je Solovjov bio glavna inspiracija za Dostojevskog za likove Aljoše i Ivana Karamazova u delu Braća Karamazovi.</s><s>Uticaj Solovjova se takođe može videti u delima simbolista i neoidealista kasnije ruske sovjetske ere.</s><s>Njegova knjiga „Smisao ljubavi“ može se posmatrati kao jedan od filozofskih izvora Tolstojeve „Krojcerove sonate“ (1889).</s><s>Ovo je takođe delo u kome je uveo pojam “sizigi” da bi označio “bliski savez”.</s>

<s>Solovjov je uticao na religioznu filozofiju Nikolaja Berđajeva, Sergeja Bulgakova, Florenskog, Franka, na ideje Rudolfa Štajnera i poeziju i teoriju ruskih simbolista, odnosno Belija, Bloka i drugih.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Biografija na sajtu Internet enciklopedije filozofije
 Njegova ili dela o njemu</s>

<s>Ruski filozofi
Ruski pisci
Biografije, Moskva</s>

