Prirodoslovni problemi (Seneka)
<s>Prirodoslovni problemi () djelo je iz oblasti filozofije prirode koje je napisao Lucije Anej Seneka oko 65. godine.</s><s>To nije sustavna enciklopedija poput Poznavanja prirode Plinija Starijeg, iako s Plinijevim djelom predstavlja jedno od rijetkih rimskih djela posvećenih istraživanju prirodnog svijeta.</s><s>Senekina ispitivanja prirode odvijaju se uglavnom kroz razmatranje stavova drugih mislilaca, kako grčkih tako i rimskih, premda nije bez originalnih misli.</s><s>Jedna od najneobičnijih karakteristika djela jest to što Seneka obrazlaganje filozofije prirode kombinira s moralizirajućim epizodama koje, kako se čini, nemaju mnogo veze s glavnim predmetom djela.</s><s>U posljednje se vrijeme proučavanje Prirodoslovnih problema velikim dijelom usredotočuje upravo na objašnjavanje ove značajke djela.</s><s>Često se sugerira da je svrha ove kombinacije etike i filozofske "fizike" pokazati usku povezanost između ova dva dijela filozofije, u skladu s postavkama stoicizma.</s>

<s>Datiranje
Najraniji datum (terminus post quem) za nastanak ovog djela jest 60. godina, a općenito se smatra da je napisano između 62. i 64. godine.</s>

<s>Sadržina
Prirodoslovni problemi upućeni su Senekinom prijatelju Luciliju Mlađem:</s>

<s>Djelo je izvorno imalo osam knjiga, ali knjizi o Nilu (knjiga 4a) nedostaje drugi dio, dok knjizi o tuči i snijegu (knjiga 4b) nedostaje prva polovica.</s><s>Ove dvije knjige rukopisna je tradicija spojila u knjigu 4.</s>

<s>Sadržina ovih sedam knjiga je sljedeća:</s>

<s>meteori, halo, duge, lažna sunca itd.
munje i gromovi (teorija grmljavinskih oluja).
voda; ova knjiga sadrži i opis rimskih izmjenjivača topline, koji su se nazivali dracones ili "miliaria"; i opis potopa.</s><s>Nil (4a); tuča, snijeg i led (4b) (teorija tuče).
vjetrovi.
potresi i izvori Nila.
komete.</s>

<s>Znanstvenici se ne slažu o izvornom redoslijedu knjiga.</s><s>Nekoliko znanstvenika smatra da je izvorni redoslijed onaj koji je predložio Harry M. Hine: knjiga 3 (prvo), zatim knjige 4a, 4b, knjiga 5-7, potom knjiga 1 i na kraju knjiga 2.</s>

<s>Teme
Djelo predstavlja studiju o pitanjima fizike i meteorologije.</s><s>To je jedno od rijetkih rimskih djela koja se bave znanstvenim pitanjima.</s><s>To nije sustavno djelo, već zbirka činjenica o prirodi preuzetih iz raznih pisaca, grčkih i rimskih, od kojih mnoge predstavljaju rijetke zanimljivosti.</s><s>Djelo je prošarano mnogobrojnim moralnim primjedbama; i doista se čini da je koncept cjeline naći utemeljenje etike u poznavanju prirode.</s><s>U djelu postoji nesporno isprepletanje etičkih zapažanja s pitanjima prirode ("fizike").</s>

<s>Uvod u kome se veliča upoznavanje i izučavanje prirode sastavljeno je sasvim u stoičkom duhu.</s><s>I izbor tema ovisi o stoičkoj tradiciji kakva je prisutna i u Manilijevom spjevu o astronomskim pitanjima.</s><s>Prirodne se pojave, naime, opisuju ne iz neke ljudske radoznalosti, nego s određenim etičko-filozofskim ciljem: upoznati samo božanstvo.</s><s>Temelj ovog shvaćanja jest stoičko panteističko poistovjećivanje kozmosa i božanstva, kao i stoičko učenje orijentalnog porijekla o vezama između svemira kao makrokozmosa i čovjeka kao mikrokozmosa.</s>

<s>Stoički su filozofi od samih početaka svoje škole smatrali da je telos (cilj) njihovih napora život kata physin (prema prirodi).</s><s>Tako je za Seneku vrlina u čovjeku ovisila o tome da se ponaša prirodno.</s><s>Najviše dobro ili vrlina jest živjeti "u skladu s vlastitom prirodom" (secundum naturam suam vivere, u Ep.</s><s>41, 9; Ep.</s><s>121, 3), gdje se misli i na prirodu općenito i na vlastitu urođenu prirodu.</s>

<s>Seneka je bio carev savjetnik tijekom ranog dijela Neronove vladavine prije nego što je pao u nemilost, i filozof četiri puta hvali Nerona u Prirodoslovnim problemima.</s><s>Jedna manje izravna aluzija na njegovu bivšu ulogu može se naći u 2. knjizi, kada se Seneka, tijekom rasprave o munjama (knjiga II, 43) poziva vladare da uvijek konzultiraju svoje savjetnike.</s><s>Seneka je smatrao da bi poticanje aktivnog interesa za znanost kod Nerona bilo korisno za carev moral.</s>

<s>Kontemplacija prirode za Seneku "oslobađa um" i tako omogućuje čovjeku da pobijedi zlo i da iskustvom sveukupnosti (totum) prirode razvije svijest i bude kompatibilniji s izravnim iskustvom Boga, uzdižući vlastitu moralnu prirodu.</s>

<s>Za Seneku, Bog je prirodno u svim stvarima:</s>

<s>Postizanje egzistencije u skladu s ispravnim načinom života (koji je etičan) ovisi o tome da li će čovjek to postojanje ispuniti u skladu s načelima prirodnog zakona ili ius naturae (str. 258.) božanskog univerzalnog poretka (Seneka, Pisma o moralu, 76, 23 kao što je prikazano na str. 84-85), inherentnog sveukupnosti prirode.</s><s>Izgraditi život u dogovoru s prirodom (όμολογουμένως τή φύσει).</s>

<s>Kasnija povijest
Premda ovo djelo ima malo znanstvene vrijednosti, u srednjem vijeku bilo je korišteno kao prirodoslovni udžbenik.</s>

<s>Poznata povijest teksta započinje u 12. stoljeću.</s><s>Erazmo Roterdamski nekoć je posjedovao jednu kopiju djela, koja je prije pripadala humanistu Rudolfu Agrikoli iz 15. stoljeća.</s>

<s>Prvo izdanje (editio princeps) objavljeno je u Veneciji 1490. godine.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>Seneka Mlađi
Djela 1. vijeka</s>

