Fibula (broš)
<s>Fibula ili broš je predmet čiji najstariji poznati primjerci potiču iz bronzanog doba.</s><s>Njihova proizvodnja i upotreba bila je neodvojivo povezana sa načinom odijevanja.</s><s>Bronzanodobne fibule su bile jednostavnog oblika i predstavljale su samo jednu elipsoidno savijenu iglu.</s><s>Kroz kasniji period ovaj oblik je mijenjan, pri čemu je dobijao sve više ukrasnih elemenata.</s><s>Rezultat toga je bio da su u antičkom, kasnoantičkom i periodu seobe fibule dobile i vojni, društveni, ekonomski i religijski značaj.</s><s>Najrasprostranjeniji prihvaćeni termin za ovaj predmet – fibula potiče od latinskog glagola figere što znači zakopčati.</s><s>Ovo je ujedno i najjednostavnije objašnjenje funkcije ovog predmeta.</s><s>Fibula je služila kao pomoćno sredstvo za pridržavanje odjeće na ramenu ili prsima.</s><s>Tek je pronalaskom dugmadi, u VIII stoljeću, upotreba fibula postala rjeđa, ali je kao dio nakita ostala prisutna do danas.</s>

<s>Ilirske fibule 
Među metalnim proizvodima koji pripadaju kraju drugog i početku prvog milenijuma p.n.e, može se izdvojiti nekoliko tipova fibula koji nose obilježja i odražavaju domete ilirske primjenjene umjetnosti.</s>

<s>Velika lučna fibula 
Velika lučna fino modelirana fibula, bila je raširena na Balkanskom i Apeninskom poluostrvu, pa se ne zna njeno porijeklo, ali su oni primjerci koji su nađeni u liburnskoj teritoriji i neki istog tipa, otkriveni na drugim tačkama jadranske obale, potekli iz liburnskih radionica.</s><s>O tome govore proporcije ovih predmeta i neki tehnički detalji koji su karakteristični samo za liburnske primjerke.</s><s>Doba njihove upotrebe i njihova rasprostranjenost podudaraju se s prvom fazom pomorske ekspanzije Liburna.</s><s>Dekoracija na njima (fino klesani pravolinijski motivi) pripada repertoaru šireg umjetničkog pravca koji se naziva zapadnobalkanskim geometrijskim stilom kasnog bronzanog doba.</s>

<s>.</s>

<s>Dvodjelna naočarasta fibula 
Dvodjelna fibula je predmet prilično komplikovane konstrukcije čija je izrada zahtijevala visok stepen kovačke vještine i veliku preciznost.</s><s>Prenesena s liburnskog područja u zaleđe, postala je popularna kod susjednih Japoda.</s><s>Japodski majstori izrađivali su još složenije i ukrasnije varijante nakita — prateći domaći ukus — i proizvodili je u velikom broju primjeraka.</s>

<s>Ovaj izvorno mali nakit je kod Japoda postao masivniji, dužine 20 i više centimetara, težak oko pola kilograma.</s><s>Umjesto savijanja čitavih namotaja bronzane žice u diskove, kasnije je rađen od odljevaka u jednom komadu, zamjenjujući, u vizualnom smislu, spiralne zavoje, zakovice i druge tehničke detalje urezanim i plastičnim ornamentikom.</s><s>Tako težak tanjirni nakit pokrvao je dobar dio grudi.</s>

<s>Ovo je samo jedan primjer usvajanja forme i tehnike u izradi raznih metalnih predmeta između liburnskih i japodskih radionica; takvih je primjera mnogo, pa je često nemoguće odrediti ko ima prednost.</s><s>Te posudbe, taj paralelizam u proizvodnji liburnske i japodske radionice, koji se može pratiti od 9. stoljeća p.n.e, govori o dobrosusjedskim odnosima i živoj robnoj razmjeni između ta dva naroda.</s>

<s>Ista dvodjelna fibula proširila se iz liburnske matice u Italiju, gdje je bilo jedno liburnsko naselje u Picenumu.</s>

<s>Fibula s osmičastim ukrasom 
Ova fibula pronađena je na širokom području centralne Evrope.</s><s>Varijante se međusobno razlikuju po tome gdje je ukras smješten (luk, noga ili luk i noga), te po samom broju osmica.</s><s>Potječu iz cijelog perioda mlađeg željeznog doba, druga polovina 3. stoljeća p.n.e, zavisno od varijante.</s>

<s>Varijanta u vidu četiri brojke osam, koji je smješten na njenom luku specifična je samo za bosanskohercegovačke lokalitete.</s><s>Pronađena je na lokalitetima: (Debelo brdo kod Sarajeva, Kamenjača u Brezi, Mahrevići kod Čajniča i Gorica kod Gruda).</s><s>Ovu varijantu odlikuje i ukras lažnih petlji i jagodica na nozi, stvarajući tako jedinstven način ukrašavanja.</s>

<s>Rimske fibule 
Rimski oblici fibula vode svoje porijeklo od grčkih i etrurskih primjeraka koje su Rimljani koristili tokom latenskog perioda.</s><s>Latenska grupa fibula razvrstana je u tri hronološke cjeline: ranolatenske, srednjolatenske i kasnolatenske fbule.</s>

<s>I sami Rimljani razvijali su od kasnolatenskih fibula različite nove primjerke, stvarajući mnogobrojne tipove i varijante, koje su u pojedinim periodima često i široko koristili svi slojevi stanovništva.</s><s>S obzirom na korisnike, te način i mjesto izrade, uočavaju se dvije osnovne tendencije u proizvodnji ovih predmeta: fibule vrhunskog kvaliteta, izrađene u velikim centrima Rimskog Carstva i one lošije kakvoće koje su izrađivane u lokalnim radionicama.</s>

<s>Različiti oblici uslovili su da se tipološki i hronološki fibule dijele na: lučne, predaucissa, aucissa, fibule sa dvije igle, nertomarus, galske, prstenaste, omega fibule, lukovičaste, krstaste, sidraste, pločaste, emajlirane, koljenaste, zoomorfne, fibule podavijene stope, “T” fibule sa oprugom i sa zglobom i koman fibule.</s><s>U pogledu masivnosti uočeno je da su postojale razlike koje su proisticale iz toga da li su bile namijenjene ženama ili muškarcima.</s>

<s>Ženske fibule su bile manje masivne i luksuznije izrade, a u ženskim grobovima nalažene su i u parovima jer su pridržavale haljinu na oba ramena.</s><s>Na ovim fibulama postojali su i različiti ukrasi.</s>

<s>Muške su bile masivnije izrade i najčešće bez većih ukrasa.</s><s>Izuzetak su činile fibule visokih dostojanstvenika koje se po dekorativnim elementima i plemenitom metalu koji je korišten pri njihovoj izradi, izdvajaju od ostalih.</s><s>Težina odjeće ograničavala je veličinu fbule, tako da su manji primjerci služili ili za kopčanje laganije odjeće, ili za odjeću kod djece.</s>

<s>Fibule tipa Alezija 
Fibule tipa Aleizia prve su fibule s novom, zglobnom ili šarnirnom konstrukcijom glave.</s><s>Ime su dobile po čuvenoj bici kod Alezije 52. g. p.n.e. između rimskih trupa predvođenih Cezarovom protiv Gala (Kelta).</s><s>Karakteristične su  po trouglastom obliku luka, odnosno postupnom sužavanju raskovanog luka od šarnirne konstrukcije prema najčešće četvrtastoj nožici.</s><s>Ovaj tip fibula posjeduje nehomogene karakteristike pa se ćešće govori o grupi Alezija s varijantama.</s>

<s>Van italskog područja širile su se posredništvom rimske vojske, trgovačkim kontaktima, činovnicima.</s><s>Proizvodnja na širem prialpskom području, na koju upućuju analize metala, dokazuje da je autohtono stanovništvo prihvatilo novi oblik fibule, time i novi način konstrukcije mehanizma za zatvaranje.</s><s>Dodatni poticaj za integriranje novih italskih oblika u lokalnu nošnju mogla je pružiti rimska vojna i administrativna ekspanzija, odnosno želja za uklapanjem u novu „elitu“ koja se manifestira preuzimanjem novih običaja u prehrani ili sahranjivanju, te naravno novih elemenata nošnje.</s>

<s>Nalazišta su:
 Jezerine - grob 242 – bronzana fibula dužine 4,2 cm s oštećenom nožicom.</s><s>Na trokutastom luku je ukras uzdužnih urezanih linija koje se na sredini ukrštaju stvarajući motiv romba, a prema glavi završavaju u obliku niza od tri trougla.</s><s>Jezerine - grob 279 – bronzana fibula dužine 7,2 cm s trouglastim lukom ukrašenim s punciranim linijama.</s><s>Nožica je četvrtasta, s perforacijom na dugmetastom završetku   
 Ribić - grob 10 – bronzana fibula dužine 6,4 cm s trouglastim lukom ukrašenim s paralelnim urezanim linijama uz rubove i trouglastim motivom na sredini, također od para urezanih linija.</s><s>Nožica je četvrtasta, s perforacijom na izdignutom plosnatom završetku   
 Ribić - Grob 21 – oštećena brončana fibula šarnirne konstrukcije.</s><s>Luk je u obliku tri ovalne pločice s perforacijama i punciranim linijama.</s><s>Dužina 6,7 cm   
 Ribić - Grob 152 – brončana fibula trouglastog luka, s parom paralelnih urezanih linija uz rubove.</s><s>Nožica je četvrtasta, sa završetkom u obliku dva manja, bočno postavljena dugmeta.</s><s>Dužina 6 cm.</s><s>Ribić - Grob 156 – brončana fibula trouglastog luka, s parom urezanih linija uz rubove koje uokviruju tri urezana trougla.</s><s>Između gornja dva trougla je X-motiv.</s><s>Četvrtasta nožica završava s dva bočno postavljena dugmeta.</s><s>Dužina 6,2 cm.</s><s>Sisak – više primjeraka s područja Siska 
 Lički Ribnik, ostava – srebrna šarnirna fibula užeg trokutastog luka.</s><s>Nin - bronzana fibula dužine 5,5 cm. s kopljastom perforacijom na trouglastom luku, s po jednom žljebljenom linijom sa svake strane i poprečnim urezima prema nožici.</s><s>Na glavi fibule, između kuglastih završetaka osovine šarnira, nalaze se tri koncentrične kružnice.</s><s>Osor - nekoliko bronzanih primjeraka.</s><s>Aserija (Arheološki muzej Split), bronzana fibula s mrežastim ornamentom na trouglastom luku, podijeljenim u gornjem dijelu putem uzdužne žljebljene linije.</s><s>Nožica je trouglasta, igla nije sačuvana.</s><s>Dužina oko 4 cm, širina glave oko 2 cm 
 Prozor – bronzana fibula glatkog, neukrašenog trouglastog luka.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Iliri
Japodi
Nakit</s>

