Dead Can Dance
<s>Dead Can Dance australsko-britanski je glazbeni projekt koji su 1981. godine u Melbourneu osnovali Lisa Gerrard i Brendan Perry.</s><s>Sastav se u svibnju 1982. preselio iz Melbournea u London.</s><s>Povjesničar australske glazbe Ian McFarlane opisao je stil skupine kao "oblikovano zvukovlje hipnotičke veličanstvenosti i svečane ljepote; afrički poliritmovi, keltska glazba, gregorijanski napjevi, bliskoistočna glazba, mantre i art rock."</s>

<s>Raspušten je 1998., nakratko se ponovno okupio 2005. kako bi otišao na svjetsku turneju, a još jednom se okupio 2011., nakon čega je objavio album Anastasis i otišao na popratnu turneju.</s><s>Godine 2018. objavio je uradak Dionysus i opet počeo održavati koncerte.</s>

<s>Povijest</s>

<s>Osnutak i prva postava (1981.)
Lisa Gerrard i Brendan Perry, oboje angloirskog podrijetla, upoznali su se u Melbourneu u Australiji 1980. godine.</s><s>Oboje su nastupali kao glazbenici u kafićima i bili su dio melburnske scene manjih skupina, a i nedugo zatim ušli su u ljubavnu vezu.</s><s>Na njihov je glazbeni stil utjecala višenarodna okolina istočnog dijela četvrti Prahran.</s><s>Zajedno su radili u libanonskom restoranu kako bi zaradili dovoljno novca da se presele u London.</s><s>Dead Can Dance osnovali su s basistom Paulom Eriksonom i bubnjarom Simonom Monroeom (iz sastava Marching Girls u kolovozu 1981. godine.</s><s>Glavni vođa sastava bio je Perry, koji se priklonio ideji umjetničkog kolektiva u kojem se glazbenici mijenjaju.</s><s>Budući da glazbenici nisu mogli dulje vrijeme raditi prema njegovim zahtjevima, skupina je na koncu svedena na Perryja i Gerrard.</s><s>Gerrard u početku nije htjela raditi u čvrstoj postavi, ali je učestalo podržavala Perryja i njegovu grupu, uglavnom kako bi svirala kineski yangqin ili pjevala kao prateća vokalistica.</s><s>Prva skladba na kojoj je Gerrard pjevala glavne dionice improvizirano je djelo "Frontier", na kojemu su se pojavili svi tipični stilski elementi grupe: Gerrardini nelirski, fonetički vokali, kao i atmosferično i elektroničko zvukovlje povezano s akustičnim glazbalima.</s>

<s>Odlazak u London, Dead Can Dance i Spleen and Ideal (1982. – 1985.)
U svibnju 1982. grupa se preselila u London, u koji je otišla bez Monroea.</s><s>Uz Perryja i Gerrard prvotnu su postavu u Ujedinjenom Kraljevstvu činili Paul Erikson i Peter Ulrich.</s><s>U to su vrijeme snimili nekoliko demosnimki, nadajući se da će tako dobiti ugovor za objavljivanje albuma.</s><s>Nakon dvije godine upoznali su Iva Watts-Russela, koji je tri godine ranije osnovao manju nezavisnu diskografsku kuću pod imenom 4AD, specijaliziranu za alternativni rock.</s><s>Uz Perryja i Gerrard prvotnu su postavu u Ujedinjenom Kraljevstvu činili Paul Erikson i Peter Ulrich.</s><s>Watts-Russel dobio je jednu od demosnimki i odmah mu se svidjela pjesma “Frontier”.</s><s>Međutim, zbog manjka budžeta kojim bi kuća financirala rad skupine suradnja nije odmah započela.</s><s>Godine 1983. grupa je održala koncert u emisiji Peel Sessions na BBC-ju.</s><s>U veljači 1984. objavila je debitantski album Dead Can Dance, stilski utemeljen na post-punku i gothic rocku s početka 1980-ih i postavio je temelje za kasniji eterični zvuk grupe, kao što je zvuk gitare u reverbu i etnoglazba.</s><s>Ime djela simbolizira povratak mrtvih ili zaboravljenih objekata u život i aludira na korištenje srednjovjekovnih glazbala.</s><s>Na naslovnici se pojavljuje ritualna maska s Nove Gvineje koja vizualno predočuje naslov: maska je u početku bila dio drveta koji je potom postao neživa tvar.</s><s>Međutim, umjetnička kompetentnost njezinih izrađivača maski je podarila novu živost jer se počela koristiti u ritualima.</s><s>Ta promjena iz živog u neživo i potom iz neživog u živo glavna je tematika albuma.</s><s>Na uratku je prisutna "ambijentalna gitarska glazba uz pratnju bubnjeva koju čini i skandiranje, pjevanje i zavijanje", što u stilskom smislu pripada ethereal waveu, žanru grupe Cocteau Twins koja je također potpisala ugovor s 4AD-om.</s><s>Snimanje albuma bilo je teško jer Perry i Gerrard nisu bili zadovoljni skromnim mogućnostima snimanja u malom studiju s osam kanala.</s><s>Nikad im se nije posve svidio zvuk prvog albuma.</s>

<s>Nakon što je prvom albumu grupe This Mortal Coil, kolegama izvođačima po izdavaču, doprinio dvjema pjesmama, Dead Can Dance u kolovozu je iste godine objavio EP Garden of the Arcane Delights.</s><s>AllMusic je rani rad Dead Can Dancea nazvao "prilično gotičkim" (iako se sama skupina ne opisuje gotičkom), a za EP je izjavio da je grupa "zaronila u veći spektar glazbe i stilova".</s>

<s>Na drugom albumu, Spleen and Idealu, sastav su činili Perry i Gerrard, ali i studijski glazbenici koji su svirali violončelo, trombon i timpane.</s><s>Objavljen je u studenom 1985., a producirali su ga Perry i Gerrard u suradnji s Johnom A. Riversom.</s><s>Ned Raggett opisao ga je "svjesno srednjovjekovnim zvukom Europe [..., zvuči kao] da je snimljen u ogromnoj katedrali".</s><s>Grupa je ostala zapažena u Europi i album se našao na drugom mjestu britanskih ljestvici nezavisnih albuma.</s><s>Naziv uratka preuzet je iz imena prvog dijela knjige Cvjetovi zla francuskog simbolista Charlesa Baudelairea.</s>

<s>Within the Realm of a Dying Sun i The Serpent's Egg (1986. – 1989.)
Godine 1986.</s><s>Dead Can Dance otišao je na turneju, a godinu nakon toga objavio je treći studijski album, Within the Realm of a Dying Sun, neoklasični uradak na kojemu su Perry pjevao na jednoj, a Gerrard je pjevala na drugoj strani albuma.</s><s>Album su ponovno producirali Rivers i članovi Dead Can Dancea.</s><s>Perryjev utjecaj uočljiv je u toplijem, "organskijem" stilu produkcije.</s><s>Perry se želio odmaknuti od tipičnih modela klasičnog rocka i sve ga je više počela zanimati klasična glazba, a posebno barokna klasična glazba s kontrapunktima.</s><s>Duo je odlučio u budućnosti raditi samo s klasičnim glazbalima koje će popratiti uz semplere i računala.</s><s>Novi su utjecaji došli do izražaja na četvrtom studijskom albumu, The Serpent's Eggu, objavljenom 1988. godine.</s><s>Zbog hipnotičke atmosfere pjesama filmska se industrija počela zanimati za rad skupine, pa su tako iste godine Gerrary i Perry skladali glazbu za film Mjesečevo dijete Agustíja Villaronge, a u samom se filmu pojavila Gerrard, kojoj je to bilo prvo glumačko iskustvo.</s>

<s>Godine 1989.</s><s>Gerrard i Perry prekinuli su ljubavnu vezu i razišli su se – Gerrard se prvo preselila u Barcelonu, a zatim se vratila u Australiju, dok se Perry preselio u Irsku.</s><s>Međutim, i dalje su odlučili pisati, snimati i izvoditi pjesme pod imenom Dead Can Dance.</s>

<s>Aion, Into the Labyrinth i uspjeh (1990. – 1994.)
Grupa je otišla na prvu američku turneju 1990. godine.</s><s>Iste je godine objavila peti studijski album Aion, čiji je naziv utemeljen na istoimenom bogu iz grčke mitologije.</s><s>Uradak prikazuje veće zanimanje za renesansnu glazbu više nego bilo koji drugi album skupine.</s><s>Uz gregorijanske napjeve i tradicionalne pjesme na albumu se nalaze srednjovjekovna glazbala kao što su vergl i gajde.</s>

<s>Albumi Dead Can Dancea nisu bili dostupni na širem području do početka 1990-ih, kad je 4AD potpisao ugovor za distribuciju s Warner Bros.</s><s>Recordsom.</s><s>Kasnije se 4AD pridružio grupaciji Beggars Banquet Records, koju su u SAD-u činile istoimena diskografska kuća i XL Recordings, no uratke sastava i dalje je objavljivao Warner Bros.</s><s>Naknadna su izdanja objavljena pod logotipom Rhina/Atlantic Recordsa, druge diskografske kuće kojoj je nadređen Warner Music.</s><s>Kompilacija A Passage in Time iz 1991. 4AD je objavio nezavisno, odnosno nije zahvaćena restrikcijama ugovora s Rhinom i Warnerom; prvotno je bila objavljena samo u SAD-u.</s>

<s>Perry i Gerrard 1992. su godine doprinijeli novim i starim skladbama američkom dokumentarnom filmu Baraka i s Hectorom Zazouom skladali dvije pjesme koje su se pojavile na njegovu albumu Sahara Blue.</s>

<s>Šesti studijski album, Into the Labyrinth, objavljen je u rujnu 1993. i snimljen je bez ikakvih gostujućih glazbenika; prodan je u 500.000 primjeraka diljem svijeta i pojavio se na ljestvici Billboard 200.</s><s>Dead Can Dance postao je najprodavaniji izvođač 4AD-a.</s><s>Na Into the Labyrinthu sastav je snažnije nego prije povezao elemente elektroničke glazbe i etnoglazbu.</s><s>Godine 1994., nakon objave albuma, uslijedila je svjetska turneja, tijekom koje je snimljen i nastup u Kaliforniji, kasnije objavljen pod imenom Toward the Within, a videoinačice u početku su bile objavljene na LaserDiscu i VHS-u (kasnije i na DVD-u).</s><s>Snimljeno je i nekoliko bootlega, na kojima se nalazi nekoliko rijetkih pjesama koje su samo izvedene uživo i koje nikad nisu službeno objavljene.</s><s>Toward the Within prvi je koncertni album dua i pojavio se na ljestvici Billboard 200; idući je koncertni album, In Concert (album Dead Can Dancea), objavljen tek 19 godina kasnije.</s>

<s>Samostalni radovi, Spiritchaser i razilaženje (1995. – 2010.)
Godine 1995.</s><s>Perry je počeo raditi na prvom samostalnom albumu, Eye of the Hunteru, koji je na koncu objavljen četiri godine kasnije.</s><s>Gerrard je također počela raditi na samostalnom albumu, The Mirror Poolu, koji je 1995. godine objavio 4AD.</s><s>Dok se Perry na svojem uratku više posvetio narodnoj glazbi i zvuku akustične gitare, Gerrardin se uradak uglavnom sastoji od orkestralnih skladbi, a na njemu se pojavljuje i inačica Händelovog Larga iz opere Kserkso.</s><s>The Mirror Pool uglavnom se sastoji od pjesama skladanih u Dead Can Danceu koje prije nisu bile objavljene.</s>

<s>Sljedeći album Dead Can Dancea, Spiritchaser, objavljen je 1996. godine i u stilskom je smislu posvećen afrokaripskoj glazbi.</s><s>Dominiraju ritmične strukture koje na uratku svira i do deset udaraljkaša.</s><s>Perry je glavni umjetnički direktor tog albuma.</s><s>Spiritchaser se također našao na ljestvici Billboard 200 i na prvom mjestu ljestvice albuma etnoglazbe.</s>

<s>Godine 1998.</s><s>Dead Can Dance planirao je snimiti novi album, objaviti ga početkom 1999. i otići na svjetsku turneju, no članovi su se razišli prije nego što su ga dovršili i otkazali su turneju.</s><s>Dana 9. prosinca 1998. objavljeno je da se duo razišao zbog nepoznatih razloga.</s><s>Jedino je Lisa Gerrard komentirala razilaženje – na njezinu je mrežnom mjestu uz ime Dead Can Dancea neko vrijeme pisalo "Kad strah zauzme mjesto u kojemu je nekoć prebivala ljubav, potrebno je otići i krenuti dalje!"</s>

<s>Jedna pjesma snimljena tijekom rada na uratku, "The Lotus Eaters", kasnije je objavljena u box setu Dead Can Dance (1981 – 1998) i kompilaciji Wake (iz 2003.).</s><s>Gerrard je počela surađivati s Pieterom Bourkeom (iz Snoga i Some) i u travnju 1998. s njim objavila uradak Duality.</s>

<s>Dead Can Dance ponovno se okupio 2005. godine i objavio snimke trinaest nastupa sa svoje europske turneje i osam snimki s naknadne sjevernoameričke turneje u ograničenoj nakladi, kao i kompilaciju Selections from Europe 2005.</s><s>Ti su koncerti snimljeni i objavljeni pod imenom diskografske kuće The Show.</s>

<s>Dana 28. ožujka 2010. u intervjuu s bugarskim mrežnim mjestom Katehizis.com Perry je otkrio da postoji mogućnost da se Dead Can Dance ponovno okupi:</s>

<s>Ponovno okupljanje, Anastasis i Dionysus (2011. – danas)
Novo je okupljanje potvrđeno 12. srpnja 2011. godine na službenom mrežnom forumu Brendana Perryja:</s>

<s>Dana 30. rujna 2011.</s><s>Dead Can Dance najavio je objavu EP-a pod imenom Live Happenings – Part 1, koji je bio dostupan za besplatno preuzimanje sa službenog mrežnog mjesta skupine.</s><s>U lipnju 2012. godine objavljen je set od pet EP-a pod imenom Live Happenings I-V.</s>

<s>Grupa je naknadno službeno najavila svjetsku turneju, a novi je album Anastasis (grčki: "Uskrsnuće") objavljen 13. kolovoza 2012. godine.</s><s>Ušao je u najviših deset mjesta glazbenih ljestvica u Njemačkoj.</s><s>U glazbenom je smislu uradak sličniji drugom Perryjevom studijskom albumu Arku iz 2010. godine.</s><s>U instrumentaciji prevladavaju sintesajzeri s preinačenim gudačkim glazbalima i puhačkim glazbalima, a ritam je uglavnom homogen.</s><s>Perry i Gerrard ne pjevaju zajedno, nego se svatko od njih pojavljuje na vlastitoj pjesmi.</s><s>Elementi etnoglazbe aludiraju na Bliski i Daleki istok, ali i na područje sjeverne Afrike.</s><s>Uradak je dobio uglavnom pozitivne i podijeljene kritike.</s>

<s>Dana 8. rujna 2015. sastav je najavio da se Perryjev studio Quivvy Church Studio prodaje.</s><s>Na upit kako će takva odluka utjecati na budućnost Dead Can Dancea Perry je na službenoj stranici grupe na Facebooku izjavio da se Dead Can Dance preselio u Francusku i da trenutačno grade novi studio za snimanje i probe.</s>

<s>Perry je 21. travnja 2018. izjavio da će novi album biti masteriran u Abbey Road Studiosu.</s><s>Novi uradak, Dionysus, objavljen je 2. studenog 2018. godine.</s>

<s>U rujnu 2018. mrežno mjesto Dead Can Dancea najavilo je europsku turneju "A Celebration — Life & Works 1980 – 2019" za svibanj i lipanj 2019. godine.</s><s>Za razliku od prethodnih turneja uglavnom su se izvodile ranije pjesme skupine, među kojima su bile i skladbe koje nikad prije nisu bile izvedene uživo.</s><s>U listopadu 2019. skupina je najavila drugi dio turneje, tijekom koje će se koncerti održati u Sjevernoj i Južnoj Americi.</s><s>Međutim, ta je turneja odgođena do proljeća 2021. zbog pandemije koronavirusa.</s>

<s>Glazbeni stil
Glazba Dead Can Dancea sadrži elemente rocka, neoklasične glazbe, srednjovjekovne glazbe i etnoglazbe, uglavnom iz područja istočne Europe i arapske kulture.</s><s>U instrumentaciji se pojavljuju afričke udaraljke, australski didžeridui, azijska gudačka glazbala i europske gitare i elektronička glazbala.</s><s>Nježan, dubok glas Brendana Perryja u kontrastu je s čistim altom Lise Gerrard.</s><s>Gerrard uglavnom ne pjeva na nekom stvarnom jeziku – koristi se glasom kako bi oblikovala intuitivne zvukove koji ističu glazbu.</s><s>Perry mahom pjeva poetičke tekstove na engleskom jeziku.</s>

<s>Diskografija
Studijski albumi
Dead Can Dance (1984.)
Spleen and Ideal (1985.)
Within the Realm of a Dying Sun (1987.)
The Serpent's Egg (1988.)
Aion (1990.)
Into the Labyrinth (1993.)
Spiritchaser (1996.)
Anastasis (2012.)
Dionysus (2018.)
Koncertni albumi
Toward the Within (1994.)
In Concert (2013.)
EP-i
Garden of the Arcane Delights (1984.)
Kompilacijski albumi
A Passage in Time (1991.)
Dead Can Dance (1981 – 1998) (2001.)
Wake (2003.)
Memento (2005.)</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske poveznice</s>

<s>Sestrinski projekti</s>

<s>Mrežna mjesta 
 Službeno mrežno mjesto skupine
 Intervjui s Dead Can Danceom  u radioemisiji Echoes
 Dead Can Dance na Discogsu</s>

<s>Australijske muzičke grupe
Britanske muzičke grupe</s>

