Zgrada Jozefa Zadika Danona
<s>Zgrada Jozefa Zadika Danona u Sarajevu nalazi se na uglu ulica Mula Mustafe Bašeskije i Kaptol u opštini Centar u Sarajevu, Bosna i Hercegovina.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. oktobra 2010. godine, donijela je odluku da se zgrada proglasi za nacionalni spomenik BiH.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.</s>

<s>Historija 
Zgrada Jozefa Zadika Danona na uglu ulica Mula Mustafe Bašeskije i Kaptol u Sarajevu predstavlja jedan od najreprezentativnijih primjera najamne stambene zgrade iz prvog perioda stvaralaštva u doba austrougarske vlasti u Sarajevu kada se pretežno  gradilo u duhu historicizma.</s><s>Josip Vancaš, kao već dokazani projektant na području Sarajeva, projektuje stambenu zgradu u neorenesansnom stilu, koji je u Sarajevu primjenjivan kod objekata posebnog značaja.</s><s>Objekat je građen najkvalitetnijim građevinskim materijalima iz tog perioda, po propisima novog Građevinskog reda za zemaljski glavni grad Sarajevo iz 1893. godine..</s>

<s>Novim propisima razrađeni su propisi po kojima se primjenjuju građevinski materijali do tančina i donesene su  precizne norme u pogledu dimenzioniranja novih objekata, odnosno način izvođenja temelja, zidova, ploča, dimnjaka i slično.</s><s>Sve zgrade, javne bezuslovno, a privatne po pravilu, morale su se graditi od kvalitetne pečene cigle ili kamena, pokrivati vatrootpornim materijalom, a stepeništa su morala biti građena od kamena ili nekog drugog vatrootpornog materijala.</s><s>Zgrade za stanovanje su, pored prizemlja mogle da imaju još najviše dva sprata, dok se u ulicama I klase (širina ulice od 15,00m), izuzetno mogao dopustiti i treći sprat, uz usklađivanje sa susjednim zgradama.</s><s>Građevinskim redom je propisana i širina ulica, ali i trotoara prema objektima.</s><s>Pored toga, propisano je da se građevinski zahvati mogu vršiti samo uz dozvolu nadležne uprave, kojoj je neophodno dostaviti projekte u odgovarajućem mjerilu.</s><s>To je uticalo i na davanje značajne uloge školovanim arhitektima koji su u istom periodu izveli građevine po kojima su centralni dijelovi Sarajeva danas prepoznatljivi.</s>

<s>Nakon toga zgrada je nekoliko puta mijenjala vlasnika.</s><s>Od izgradnje do danas nisu vršene bitne izmjene na objektu, a tokom ratova u XX vijeku nije došlo do značajnijih oštećenja.</s>

<s>Opis 
Zgrada spada u red stambeno-poslovnih najamnih zgrada u nizu, nastalih kao interpolacija u prethodno izgrađenom području.</s><s>Građena je u neorenesansnom stilu.</s><s>Predstavlja izduženu uglovnicu približno pravougaone tlocrtne osnove dimenzija 9,00 m x 32,00 m. Spratnost objekta iznosi S+P+2+Potkrovlje, a visina do sljemena krova iznosi 17,20 m, dok visina do strehe iznosi 14,00m.</s>

<s>Literatura 
 Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva.</s><s>Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973.</s><s>Godine
 Ibrahim Krzović - Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini, Kulturno naslijeđe, Sarajevo
 Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.</s><s>B. Zlatar, M. Ganibegović, Š. Gavraović, V. Žujo - Sarajevo, ulice, trgovi, mostovi, parkovi i spomenici – općina Centar.</s><s>Sarajevo: “Mediapress”, 2007.</s><s>Jela Božić, -Arhitekt Josip pl. Vancaš, Značaj i doprinos arhitekturi Sarajeva u periodu austrougarske uprave, doktorska disertacija, Sarajevo, 1989.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjski linkovi</s>

<s>S
Građevine u Sarajevu
Nacionalni spomenici u Sarajevu</s>

