Čaša apsinta
<s>Čaša apsinta, izvorno L'Absinthe (francuski za apsint) ili Ispijači apsinta, slavno ulje na platnu koje je naslikao Edgar Degas.</s><s>Neki od prvih naziva slike bili su: Skica francuskog Caféa, ili Figure u Caféu, no Degas je 1893. god. promijenio naziv u L’Absinthe (ime po kojem je poznata do danas).</s><s>Slika se nalazi u muzeju d'Orsay u Parizu.</s>

<s>Naslikana je 1876. god., a prikazuje dvije figure, muškarca i ženu, koji sjede od središta prema desnom dijelu slike.</s><s>Muškarac nosi šešir, gleda desno izvan platna, dok formalno odjevena žena, također sa šeširom gleda odsutno prema dolje.</s><s>Čaša pomenute zelenkaste tekućine stoji na stolu ispred njih.</s><s>Slika zapravo predstavlja jako izrešenu socijalnu otuđenost osoba u brzorazvijajućem Parizu.</s>

<s>Historija</s>

<s>Žena na slici je glumica Ellen Andrée, a muškarac, Marcellin Desboutin, bio je slikar, grafičar i u isto vrijeme, poznati pariški boem.</s><s>Café ispred kojeg se nalaze je kasnije prepoznat kao Café de la Nouvelle-Athènes u Parizu.</s>

<s>Nakon što je 1876. god. prvi put izložena, doživjela je napad kritike koji su je nazvali ružnom i neumjesnom.</s><s>Smještena je u skladište do izložbe 1892. god. kada je skinuta s blind-rama.</s><s>Ponovno je izložena 1893. god. u Engleskoj, sada pod nazivom “L'Absinthe”, i ondje je izazvala kontroverze.</s><s>Engleska kritika je prikazane likove smatrala šokantno poniženima i neumjesno odjevenima.</s><s>Mnogi od njih, kao što su William Blake Richmond i Walter Crane, sliku su smatrali šamarom općem moralu, što je bilo u skladu s viktorijanskim shvaćanjem francuske umjetnosti.</s><s>Drugi su koristili sliku kao loš primjer ispijanja apsinta i francuske umjetnosti.</s><s>Tako je spisatelj George Moore opisao ženu sa slike: “Koja kurva!” Dodao je, “priča nije ugodna, ali je odgojna.”</s>

<s>Pablo Picasso je slici dao svojevrsno priznanje 1901. god., na početku svoje „Plave faze“, naslikavši Ispijače apsinta, ulje na platnu koje je sada u muzeju Ermitaž u Sankt Peterburgu.</s><s>Sličnu odu dao je i američki slikar Edward Hopper svojom slikom Automat iz 1927. god.</s>

<s>Karakteristike</s>

<s>"Želim biti klasični slikar modernog života", rekao je Edgar Degas pojasnivši svoje težnje na ovoj slici.</s><s>Možemo reći da je uspio prikazati razvoj francuskih kafea u drugoj polovici 19. vijeka, ali i alkoholizam koji je harao popularnim mjestima i u pariškom dobrostojećem staležu kojem su pripadali i neki slikari.</s><s>Tema koja odzvanja djela Maupassanta ili Zole (Jazbina).</s>

<s>Poruka je naglašena svakim elementom likovne kompozicije.</s><s>Degas inovativno koristi perspektivu, ali i smještaj likova koje je namjerno asimetrično uokvirio čime je želio naglasiti izoliranost likova.</s><s>Na ovo je vjerojatno utjecao i razvoj fotografije (koju je Degas uvelike koristio), ali se može pronaći i na mnogim drugim njegovim slikama: Trkalište (1876.), ili Arabeska (pastel, 1876.) itd. (obje se danas nalaze u Musée d'Orsay).</s><s>Degas dakle čini odmak u tradicijskom prikazivanju teme zanemarujući konvencije žanra u potpunosti (za razliku od Courbeta nekoliko godina ranije).</s>

<s>Izvori
 Barnaby Conrad III.; Absinthe History in a Bottle, 1988., Chronicle books.  str. 43.–50.</s><s>Phil Baker, The Book of Absinthe: A Cultural History, 2001., Grove Press books.  str. 121.–124.</s><s>Green Fairy: The symbol of liberté — Analiza slike L'Absinthe kao primjera “nervoznog straha da će dekadentni život s kontinenta stići do britanskih otoka.”</s>

<s>Slike impresionizma
Slike 1876.</s><s>Francuska umjetnost
Authority control 2</s>

