Anđa Ranković
<s>Anđelija Anđa Ranković, rođena Jovanović (Izbište, kod Vršca, 26. april 1909. – Gacko, 11. jun 1942), učesnica Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.</s>

<s>Biografija 
Rođena je 26. aprila 1909. godine u Izbištu, kod Vršca.</s><s>Poticala je iz zemljoradničke porodice.</s><s>Njen otac Mateja Jovanović imao je šestoro dece.</s><s>Osnovnu školu je završila u rodnom mestu, a posle je sa sestrom Danicom otišla u Vršac, gde je pohađala nižu gimnaziju (četiri razreda).</s><s>Tokom školovanja priključila se revolucionarnom omladinskom pokretu.</s><s>Bila je i polaznik kursa esperanta, koji je u to vreme pohađao veliki broj pripadnika revolucionarne omladine.</s><s>Takođe je dosta čitala, posebno ruske klasike – Tolstoja, Dostojevskog, Turgenjeva i dr, a čitala je i marksističku literaturu.</s><s>Godine 1927. je bila primljena u članstvo Saveza komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ), a iste godine je bila uhapšena zbog učešća u nekim skojevskim akcijama.</s>

<s>Revolucionarni rad 
Zbog lošeg materijalnog stanja roditelja, koji nisu mogli da finansiraju školovanje Anđe i njene sestre, one su posle završene niže gimanzije, 1928. godine, zajedno sa starijim bratom Isom, koji je završio mehaničarski zanat prešle u Beograd.</s><s>Po dolasku u Beograd, Anđa se zaposlila u Industriji zavesa i tepiha „Jerolimerk a.d.“ na Dušanovcu.</s><s>Tu je počela da stiče znanja i veštine tekstilnog radnika, ali i da u praksi uočava sve teškoće radničkog života, što joj je dalo podstrek za borbu.</s><s>Zajedno sa bratom, 1928. godine je bila primljena u članstvo Komunističke partije Jugoslavije (KPJ).</s><s>Veoma aktivno je politički radila među mladim radnicima, želeći da i njih uključi u borbu za ostvarivanje većih radničkih i ljudskih prava.</s><s>Godine 1929, posle uvođenja Šestojanuarske diktature policija se nemilosrdno obračunavala sa svim protivnicima režima, pa je tako Anđa, posle jednog neuspelog štrajka u fabrici gde je radila, bila uhapšena i proterana na dve godine u rodno mesto.</s>

<s>U rodnom mestu, iako pod stalnim nadzorom policije, ona je nastavila svoju političku aktivnost.</s><s>Baš u vreme kada je Anđa bila proterana u Izbište, tamo je postojala jaka partijska organizacija koju je predvodio Žarko Zrenjanin, koji je naredne 1930. godine bio izabran za sekretara Sreskog komiteta KPJ za Vršac.</s><s>U vreme njenog progonstva, u Izbište je bio proteran i njen brat Isa, koji je takođe bio veoma aktivan u radu KPJ i sindikata.</s><s>Godine 1932. vratila se u Beograd i zaposlila se u fabrici čarapa „Moravija“ na Zvezdari.</s><s>Iskustvom stečenim u partijskom radu u Vršcu, Anđa se veoma aktivno posvetila partijskim radu među tekstilnim radnicima.</s><s>Agitovala je za KPJ i sindikat i pozivala, pogotovo mlađe radnike na sindikalnu i klasnu borbu.</s><s>Posebno je bila aktivna u radu organizacije „Crvena pomoć“, sakupljajući hranu, odeću, obuću i drugu pomoć za uhapšene revolucionare, kao i za njihove porodice.</s><s>Posebno je vodila brigu o majkama i ženama uhapšenih drugova, koje je često obilazila.</s><s>Tako je upoznala i Darinku, majku svog budućeg supruga Aleksandra Rankovića, koji je bio na robiji od 1929. godine.</s>

<s>Njena aktivnost nije ostala neprimećena od strane policije, pa je 1934. godine ponovo bila uhapšena.</s><s>U zatvoru Uprave grada Beograda, zloglasnoj „Glavnjači“ bila je strahovit mučena.</s><s>Jedan uhapšeni učenik srednje tehničke škole teretio ju je da mu je ona dala ilegalne partijske materijale, ali je ona uporno ćutala.</s><s>Policijski inspektori je nisu pokolebali ni kada su joj uhapsili brata Isu.</s><s>Zbog nedostatka dokaza, bila je puštena i ponovo proterana u rodno mesto.</s><s>Ovog puta se u rodnom mestu nije dugo zadržala i ubrzo se vratila u Beograd, gde se zaposlila u tekstilnoj fabrici „Elka“ na Dorćolu.</s><s>Odmah po zaposlenju, Anđa je u ovoj fabrici pokrenula veoma živu partijsku i sindikalnu aktivnost – organizovala je sindikalnu grupu koja je čitala revolucionarnu i marksističku literaturu, delila je sindikalni list „Radnik“ i organizovala sastanke sa radnicima iz drugih fabrika, posebno sa radnicima Karaburme i Čukarice, gde je postojala veoma živa aktivnost i gde je napredni ženski pokret organizovao predavanja i analfabetske tečajeve.</s><s>Anđa je učestvovala u mnogim demonstracijama i štrajkovima, sastajala se i družila sa revolucionarnom omladinom i studentima.</s><s>Zbog njene sveukupne aktivnosti, ponovo je bila uhapšena i potom otpuštena sa posla.</s><s>Potom se zaposlila u Zemunskoj tekstilani, ali se ni tamo nije dugo zadržala.</s><s>Bila je zavedena u policijskim kartonima i oklevetana kao „bundžija“ i „smutljivica“, pa je zbog toga teško nalazila posao.</s><s>Kratko je radila u radionici Rudolfa Polaka, ali je ponovo bila uhapšena i proterana iz Beograda.</s><s>Tada je jedan kratak period boravila u Bajinoj Bašti, gde je radila kod advokata Svetozara Jovanovića.</s>

<s>Godine 1935.</s><s>Aleksandar Ranković se vratio sa šestogodišnje robije, koju je izdržao u Sremskoj Mitrovici i Lepoglavi i tada se upoznao sa Anđom.</s><s>Ubrzo po upoznavanju, oni su se venčali u Vršcu, gde su kratko živeli i potom su prešli u Beograd, gde su oboje poluilegalno živeli na Pašinom brdu.</s><s>Tada nastaje period profesionalnog bavljenja revolucionarim radom Anđe i njenog supruga, koji je 1936. godine postao član Pokrajinskog komiteta KPJ za Srbiju, a 1937. član Centralnog komiteta KPJ.</s><s>Zajedno sa Vukicom Mitrović, Lepom Stamenković i Milošem Matijevićem Mršom, Anđa je tokom 1936. i 1937. godine predvodila revolucionarnu i sindikalnu borbu tekstilnih radnika Beograda.</s><s>Bila je u rukovodstvu sindikalnog aktiva tekstilaca, član Ženske sekcije međustrukovnog odbora u Upravi sindikata Beograda i dr. Organizovala čitav niz aktivnosti – izlete radničke omladine, kulturno-umetnička druženja, okupljanja grupa žena u tekstilnim fabrikama i politički rad sa njima i dr. U toku 1937. i 1938. godine bila je član Komisije za rad među ženama pri Pokrajinskom komitetu KPJ za Srbiju.</s>

<s>Godine 1939. bila je član Rejonskog komiteta KPJ na Karaburmi, kada je uhapšena zajedno sa još 30 komunista, među kojima su bili – Svetozar Vukmanović Tempo, Vukica Mitrović, njen brat Isa Jovanović i dr. i zatvorena u zatvoru na Adi Ciganliji.</s><s>Juna iste godine svi su izvedeni na suđenje pred Državni sud za zaštitu države, ali su uz pomoć dr Ivana Ribara, koji im je bio advokat bili oslobođeni.</s><s>Posle puštanja iz zatvora, Anđa je na kratko napustila partijski rad jer rodila sina Milivoja.</s><s>Neposredno pred izbijanje Drugog svetskog rata u Jugoslaviji, 1941. godine radila je u Mesnom komitetu KPJ za Beograd.</s><s>Posle okupacije zemlje, Anđa je u strahu od hapšenja nje ili njenog supruga, svog jednoipogodišnjeg sina Milivoja - Miću predala na čuvanje svojoj starijoj sestri Rođi.</s><s>Tokom rata Anđinog sina čuvale su – njena sestra u Beogradu i svekrva, koja je živela u selu Draževcu, kod Obrenovca.</s>

<s>Narodnooslobodilačka borba 
Tokom leta 1941. godine Anđa je ilegalno boravila u okupiranom Beogradu, aktivno radeći na uključivanju što više ljudi u Narodnooslobodilački pokret (NOP).</s><s>Učestvovala je u pripremi i organizovanju, ali i izvođenju mnogih sabotaža i diverzija.</s><s>Jedna od najvećih akcija u okupiranom Beogradu, u leto 1941. godine je bila akcija spašavanja njenog supruga iz zatvorske bolnice, 29. jula.</s><s>Posle uspešno organizovanog bekstva, on je još neko vreme ostao u Beogradu, u dubokoj ilegalnosti, a potom je prešao na oslobođenu teritoriju zapadne Srbije.</s><s>Anđa je u Beogradu ostala sve do polovine novembra, kada je da bih izbegla hapšenje usled velike policijske provale u redove KPJ u Beogradu, morala da napusti grad.</s><s>Zajedno sa drugim istaknutim partijskim radnicima, među kojima su bili – Spasenija Cana Babović, Milentije Popović, Ljubinka Milosavljević Buba, Lepa Žujović i dr, ona je stigla u oslobođeno Užice.</s><s>Tamo se tada nalazio i njen suprug, koji je bio član Vrhovnog štaba NOPO Jugoslavije.</s>

<s>U Užicu i njegovoj okolini, Anđa kao iskusan partijski radnik, veoma aktivno radila na organizovanju života u pozadini.</s><s>Posebno je bila aktivna u radu sa ženama, najviše na njihovom kulturnom i političkom uzdizanju.</s><s>Njena aktivnost nije dugo trajala, jer je ubrzo po njenom dolasku, usled Prve neprijateljske ofanzive došlo da pada Užičke republike i ona se zajedno sa glavninom partizanskih snaga morala povući u Sandžak.</s><s>U periodu posle pada Užica, sve do kraja januara 1942. godine Anđa je zajedno sa drugim istaknutim članovima KPJ iz Srbije, boravila u oslobođenoj Novoj Varoši, gde je tada izvršena reorganizacija partizanskih jedinica i stvoreni uslovi za formiranje prvih partizanskih brigada.</s><s>Usled nove ofanzive, morali su se povući u Bosnu, gde je u Čajniču 1. marta 1942. godine formirana Druga proleterska udarna brigada.</s><s>Kada je brigada formirana Spasenija Cana Babović je bila određena za zamenika političkog komesara i partijskog rukovodioca u brigadi.</s><s>Ona je Anđi tada ponudila da u Štabu brigade bude partijski instruktor, ali je ona to odbila i izrazila želju da bude u četi sa borcima.</s><s>Tada je određena za zamenika političkog komesara i partijskog rukovodioca Druge čete Četvrtog užičkog bataljona.</s><s>Posle formiranja brigada je otišla u istočnu Bosnu, gde je vodila veoma uspešne borbe protiv četnika u okolini Vlasenice i Srebrenice, a potom učestvovala u blokadi ustaških uporišta u Rogatici i Han Pijesku.</s><s>Krajem aprila, usledila je nova velika ofanzva na partizanske snage u istočnoj Bosni, Crnoj Gori i Hercegovini, pa je brigada tokom maja vodila borbe sa Italijanima i četnicima kod Čajniča, Goražda i Foče, a početkom juna na levoj obali Tare, Dobrom Dolu i kod Gacka.</s>

<s>Zbog opasnosti da se hercegovački četnici iz Gatačke doline, povežu sa crnogorskim četnicima i na taj način ugroze jedinice sa Vrhovnim štabom i ranjenicima, u rejonu Vrbnice i dolini Sutjeske, odlučeno je da tri bataljona iz Prve proleterske udarne brigade i Četvrti užički bataljon iz Druge proleterske brigade, napadnu i razbiju četnike na brdu Gat, u blizini Gacka.</s><s>Usled veoma teškog, skoro neprohodnog terena, bataljoni iz Prve proleterske brigade su zakasnili na početak akcije, pa je Štab Četvrtog užičkog bataljona, nadajući se njihovom skorom dolasku, doneo odluku da u zoru 11. juna krene u napad na četnike, koji su bili utvrđeni u ostacima austrougarske tvrđave.</s><s>Četnici su bili brojčano jači i dobro naoružani, od Italijana, pa slabo naoružan i malobrojniji Četvri bataljon nije uspeo da ih razbije i našavši se skoro okružen od četnika, odlučio se na povlačenje.</s><s>U ovoj teškoj borbi stradalo je 32, a ranjeno je 23 boraca, što je činilo jednu trećinu bataljona.</s><s>Među poginulim partizanima nalazile su se i četiri žene, a jedna od njih bila je i Anđa Ranković.</s><s>Stradala je pored mitraljeza, kojim je pokušala da zaštiti odstupnicu svojim borcima.</s>

<s>Narodni heroj 
Ukazom predsednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 6. jula 1953. godine, proglašena je za narodnog heroja.</s>

<s>Takođe, za narodne heroje proglašeni su – njen suprug Aleksandar Ranković, koji je u posleratnom periodu bio visoki partijski i državni funkcioner i jedan od najbližih saradnika Josipa Broza Tita i njen brat Isa Jovanović, koji je posle rata bio visoki funkcioner u SR Srbiji i SAP Vojvodini.</s><s>Ćerka njenog sina Milivoja Miće je poznata srpska novinarka i televizijska voditeljke Anja Ranković.</s>

<s>Ime Anđe Ranković danas nosi jedna od glavnih ulica u Izbištu, a ulice sa njenim imenom takođe postoje i u Novom Sadu, Subotici, Zrenjaninu, Vršcu, Mokrinu, Ćupriji i selu Veliko Orašje, kod Velike Plane.</s><s>Godine 1955. postavljena joj je spomen-bista u Vršcu, u gradskom parku, zajedno sa bistama drugih istaknutih boraca i revolucionara, rad vajara Ekatarine Ristivojeve.</s><s>Takođe u njenom rodnom mestu Izbištu, na Spomeniku palim borcima, nalaze se dva bronzana reljefa sa njenim likom i likom Žarka Zrenjanina Uče, koji je takođe rođen u Izbištu.</s><s>Njeno ime nosila je tekstilna radionica koja se nalazila u najstarijoj zidanoj kući u Beogradu i iz koje je nastao čuveni beogradski tekstilni kombinat „BEKO“.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Likovi revolucije.</s><s>„Prosveta“ Beograd, 1962. godina.</s><s>Žene Srbije u NOB.</s><s>„Nolit“ Beograd, 1975. godina.</s><s>Heroine Jugoslavije.</s><s>„Spektar“, Zagreb 1980. godina.</s>

<s>Jugoslavenski partizani
Srpski komunisti
Borci Druge proleterske brigade
Politički komesari NOVJ
Žene u Narodnooslobodilačkoj borbi
Žene narodni heroji
Biografije, Vršac</s>

