Marijan Beneš
<s>Marijan Beneš (Beograd, FNRJ, 11. jun 1951. – Banja Luka, 4. septembra 2018) je bio bosanski bokser iz Banja Luke, smatran za jednog od najboljih jugoslovenskih boksera svih vremena.</s><s>Posle briljantne amaterske karijere i osvojene zlatne medalje na prvenstvu Evrope u boksu 1973. godine održanom u Beogradu, prešao je u profesionalce i osvojio titulu evropskog prvaka u verziji Evropske bokserske unije (EBU) u lako-velter kategoriji 1979. godine.</s><s>Marijan Beneš se povukao iz boksa 1983. godine posle teške povrede oka.</s>

<s>Biografija 
Marijan Beneš je rođen u Beogradu.</s><s>Roditelji Josip i Marija su bili nastavnici.</s><s>Pod očevim uticajem, nastavnikom muzike, Marijan je naučio da svira klavir i violinu tako da je za budućeg boksera dobio malo neobično obrazovanje.</s><s>Marijan je imao tri brata i sestru.</s><s>Svoje detinjstvo Marijan je proveo u Tuzli u bokserskom klubu Sloboda iz Tuzle.</s><s>Životni put mu je krenuo bokserskim, tada za njega neočekivanim, stazama kada je kao desetogodišnjak ušao u ring i pobedio suparnika koji je imao osamnaest godina.</s><s>Sa šesnaest godina Marijan potpisuje za Slaviju, bokserski klub iz Banje Luke, gde je i ostao tokom čitave svoje amaterske karijere.</s>

<s>Karijera 
Tokom svoje amaterske karijere, Beneš je osvojio devet naslova prvaka Bosne i Hercegovine, četiri naslova prvaka Jugoslavije i nebrojen broj revijalnih titula.</s>

<s>Na Evropskom amaterskom prvenstvu u boksu održanom 1973. godine u Beogradu osvojio je titulu šampiona Evrope u lako-velter kategoriji.</s><s>Te godine je proglašen za sportistu godine u izboru lista dnevnog sprotskog lista „Sport“.</s><s>Ubrzo posle ovog uspeha Beneš se razboleo od hepatitisa, međutim za njega to nije značio kraj bokserske karijere.</s><s>Izuzetno uporan i privržen boksu, odlučio se za nastavak svoje bokserske karijere.</s><s>Učestvovao je na Olimpijskim igrama 1976. u Montrealu, Kanada ali je ispao posle druge runde takmičenja.</s>

<s>U profesionalce je prešao 1977. godine i veoma brzo stigao u sam vrh evropskog profesionalnog boksa.</s><s>U svom gradu Banjoj Luci je 17. marta 1979. godine osvojio titulu profesionalnog Evropskog šampiona u EBU verziji, nokautiravši svog protivnika, boksera iz Francuske, Žilbera Koena, u četvrtoj rundi.</s><s>Titulu profesionalnog prvaka je uspešno odbranio četiri puta i na kraju ju je izgubio na poene 1980. godine od VBA šampiona Ajub Kalule u meču koji je održan u Danskoj.</s>

<s>Teška povreda oka je uspela ono što žutica nije mogla, okončala je Benešovu boksersku karijeru.</s><s>Ne zna se tačno iz kog meča je ova povreda proizašla, po nekima 1983. godine u meču protiv Luisa Minčila, po drugima Beneš je ovu povredu vukao još od 1979. godine, od borbe protiv Sandija Toresa u Zenici.</s><s>Tokom svoje karijere, Beneš je imao nebrojeno puno povreda neke od njih za koje se zna su dvadeset šest puta slomljene kosti na različitim mestima.</s><s>Povrede glasnih žica koje su uzrokovale da njegov govor postane tih i spor.</s>

<s>Beneš je imao ukupno 39 profesionalnih mečeva, od kojih je 32 pobedio (21 meč nokautom) a šest je izgubio (tri nokautom) i jedan meč je boksovao nerešeno.</s><s>Ukupno je odboksovao 233 profesionalne runde.</s>

<s>Beneš se povukao iz boksa 1983. godine i boksovao je još dva egzibiciona meča tokom devedesetih godina prošlog veka.</s><s>Živio je u Banjoj Luci, gdje ga je većinom izdržavala njegova sestra Ljiljana.</s><s>Izdao je knjigu o sportu "Druga strana medalje", a planirao je i da izda još oko 12 naslova.</s>

<s>Uprkos zdravoj dijeti, i redovnim fizičkim aktivnostima, duga karijera boksera poodmaklih godina je imala učinka na njegovo zdravlje.</s><s>Odbijao je operaciju, iako su ljekari upozoravali da rizikuje smrtonosni moždani udar.</s><s>Preminuo je 2018. godine.</s>

<s>Vidi još 
 Mate Parlov
 Zvonimir Vujin</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>boxrec</s>

<s>Jugoslavenski bokseri
Jugoslavenski olimpijci
Bokseri na Olimpijskim igrama 1976.</s><s>Biografije, Beograd</s>

