Mary Ann Müller
<s>Meri En Miler (; 1819. ili 1820—18. jul 1901) bila je novozelandska aktivistkinja za ženska prava, uključujući i žensko pravo glasa.</s><s>„Rečnik novozelandskih biografija“ () nazvao ju je „pionirkom novozelandskog sufražetskog pokreta.</s>

<s>Rođena je u Londonu 1819. ili 1820. godine, a preselila se na Novi Zeland 1849. sa svoja dva sina, mada nije poznato da li je bila udovica ili je ostavila svog supruga zbog njegove okrutnosti.</s><s>Dve godine radila je kao učiteljica u Nelsonu, a zatim se udala za hirurga Stivena Lana Milera, koji je takođe bio britanski imigrant.</s><s>Poznato je da je njen prethodni muž preminuo pre nego što je stupila u novi brak.</s>

<s>Godine 1864. upoznala je britansku aktivistkinju za ženska prava Mariju Raj, koja je u to vreme posetila Novi Zeland, nakon čega je Milerova počela da se interesuje za aktivnosti feminističkih pokreta u Ujedinjenom Kraljevstvu i Sjedinjenim Američkim Državama.</s><s>Takođe je počela da piše članke koji su se bavili temom ženskih prava koje je njen prijatelj Čarls Eliot, urednik novina „Nelson Egzaminer“ () objavljivao u svom listu.</s><s>Pisala je pod pseudonimom Femina (), prvenstveno zbog toga što se njen suprug, koji je bio lokalni političar, protivio njenim stavovima.</s>

<s>Godine 1869. objavljuje „Apel muškarcima Novog Zelanda“ (), prvi pamflet ikada objavljen na Novom Zelandu, koji se bavio temom ženskog prava glasa.</s><s>Milerova je iznela stav da je neophodno ženama dati pravo glasa kako bi doprinele napretku društva.</s><s>Takođe je tražila ukidanje diskriminacije u zakonodavnom sistemu i apelovala na članove parlamenta da podrže borbu za žensko pravo glasa.</s><s>Kako navodi „Enciklopedija Novog Zelanda“ iz 1966. njen pamflet je „doveo do značajnog interesovanja u Novom Zelandu i u inostranstvu.“ Dobila je pismo podrške i čestitke od Džona Stjuarta Mila.</s><s>Iako zbog političkog položaja svog muža Milerova nije bila u mogućnosti da se javno bavi aktivizmom, sastala se sa Vilijamom Foksom kako bi u privatnosti govorili o njenim stavovima.</s><s>Kako navodi Bruklinski muzej, mnoge od njenih ideja sadržane su u „Aktu o imovinskim pravima žena“ () iz 1870.</s>

<s>Otkrila je svoj pravi identitet tek 1898. godine, sedam godina nakon suprugove smrti.</s><s>Preminula je tri godine kasnije u Blenimu.</s>

<s>Vidi još 
 Kejt Šepard
 Hronologija ženskog prava glasa</s>

<s>Izvori</s>

<s>Spoljašnje veze 
 "An appeal to the men of New Zealand", reprodukcija kompletnog teksta na sajtu Ministarstva za kulturu i nasleđe Novog Zelanda
 Review of "An appeal to the men of New Zealand" reprodukcija recenzije iz Nelson Egzaminera na sajtu Miniistarstva Novog Zelanda</s>

<s>Feministkinje
Biografije, Novi Zeland</s>

