David Sassoli
<s>David Maria Sassoli (; 30. maj 1956 – 11. januar 2022) bio je italijanski političar i novinar, koji je od 2019. do smrti služio kao predsjednik Evropskog parlamenta.</s><s>U Evropski parlament je izabran godine 2009. godine te je u njemu služio do smrti.</s>

<s>Novinarska karijera 
David Sassoli rođen je u Firenci 1956. godine.</s><s>Tijekom 1970-ih diplomirao je politologiju na Sveučilištu u Firenci.</s><s>Novinarsku karijeru započeo je zaposlivši se u malim lokalnim novinama i novinskim agencijama, prije nego što je prešao u rimsku redakciju nacionalnih novina Il Giorno.</s><s>U registar profesionalnih novinara upisan je 3. srpnja 1986. godine.</s>

<s>Godine 1992. postao je izvjestitelj na televizijskom informativnom programu TG3, a u istom je razdoblju surađivao s poznatim novinarem Micheleom Santorom kao urednik političkih TV emisija poput  "Crveno i crno" (tal.</s><s>Il rosso e il nero) i "Izravni prijenos" (tal.</s><s>Tempo reale).</s><s>Godine 1996. vodio je program "Prijenos uživo" (tal.</s><s>Cronaca in diretta).</s><s>Nakon nekoliko godina imenovan je voditeljem najvažnijeg talijanskog informativnog programa - dnevnika TG1, te je postao jedan od najistaknutijih i najpopularnijih novinara u zemlji.</s><s>Godine 2007., kada je Gianni Riotta imenovan novim glavnim urednikom TG1, Sassoli je postao njegov zamjenik.</s>

<s>Politička karijera</s>

<s>Godine 2009.</s><s>Sassoli je napustio novinarsku karijeru i započeo političku karijeru, postavši članom Demokratske stranke (PD) na lijevom centru i kandidirajući se na izborima za Europski parlament 2009. godine za područje Središnje Italije.</s><s>Dana 7. lipnja izabran je za člana EP-a s 412.502 preferencijalnih glasova, postavši tako kandidat s najviše glasova u svojoj izbornoj jedinici.</s><s>Od 2009. do 2014. bio je čelnik izaslanstva PD-a u Europskom parlamentu.</s>

<s>Sassoli je 9. listopada 2012. najavio kandidaturu kao kandidat lijevog centra za novog gradonačelnika Rima na općinskim izborima 2013. godine.</s><s>Završio je na drugom mjestu s 28% glasova, iza senatora Ignazija Marina koji je osvojio 55% glasova i ispred bivšeg ministra komunikacija Paola Gentilonija.</s><s>Marino će kasnije biti izabran za gradonačelnika, pobijedivši vladajućeg kandidata desnog centra Giannija Alemanna.</s>

<s>Na izborima za Europski parlament 2014. godine, Sassoli je ponovno izabran za Europski parlament s 206.170 preferencijalnih glasova.</s><s>Izbore je karakterizirala snažna propaganda u korist njegove Demokratske stranke koja je osvojila 41% glasova.</s>

<s>Dana 1. srpnja 2014.</s><s>Sassoli je s 393 glasa izabran za potpredsjednika Europskog parlamenta, što ga čini drugim socijalističkim kandidatom s najviše glasova u povijesti Parlamenta.</s><s>Uz posao predsjedanja, član je i međugrupe Europskog parlamenta za ekstremno siromaštvo i ljudska prava.</s>

<s>Predsjednik Europskog parlamenta 
Na izborima za Europski parlament 2019. u Italiji, Sassoli je ponovno izabran u Europski parlament sa 128.533 glasa podrške.</s><s>Progresivni savez socijalista i demokrata (S&D) predložio ga je 2. srpnja 2019. za novog predsjednika Europskog parlamenta.</s><s>Sljedećeg dana Sassoli izabran za predsjednika s 345 glasova podrške, naslijedivši svog zemljaka Antonija Tajanija iz desnog centra.</s><s>On je ujedno sedmi Talijan koji je obnašao tu dužnost.</s>

<s>U svom obraćanju Parlamentu, Sassoli je definirao europski projekt kao san o miru i demokraciji.</s><s>Rekao je da su europski građani pokazali da još uvijek vjeruju u projekt i da su ponosni na europsku raznolikost.</s><s>Također je dodao da će "Europa biti jača samo s Parlamentom koji igra važniju ulogu".</s>

<s>Štoviše, u svom prvom javnom činu kao novoizabrani predsjednik, Sassoli je odlučio odati počast svim žrtvama terorizma u Europi na jednom od mjesta bombaških napada u Bruxellesu 2016. u znak sjećanja na žrtve u metrou Maalbeek/Maelbeek.</s><s>Rekao je: "Moramo odati počast žrtvama u glavnom gradu Europe.</s><s>Moramo se sjetiti europskih građana koji su bili žrtve ovih napada.</s><s>Ovo je počast svim žrtvama terorizma.</s><s>Htio sam započeti vrijeme predsjedništva ovim simboličnim činom."</s>

<s>Dana 19. prosinca 2019.</s><s>Sassoli je zatražio oslobađanje Oriola Junquerasa, bivšeg potpredsjednika Katalonije i nedugo prije toga izabranog europarlamentarca, koji je zatvoren nakon španjolske ustavne krize 2017. godine.</s><s>Kao izabrani član Europskog parlamenta Junqueras automatski uživa diplomatski imunitet, a Sassoli je pozvao španjolske vlasti da poštuju pravni status koji mu donosi njegovo članstvo u Parlamentu.</s>

<s>U lipnju 2020. potpisao je međunarodni apel u korist ljubičastog gospodarstva („Ka kulturnoj renesansi gospodarstva“), koji je objavljen u novinama Corriere della Sera, El País i Le Monde.</s>

<s>U travnju 2021.</s><s>Sassoli je uvršten na popis osam javnih dužnosnika kojima je rusko Ministarstvo vanjskih poslova zabranilo ulazak u zemlju u znak odmazde zbog sankcija EU-a protiv Rusije.</s>

<s>Osobni život 
Sassoli je bio oženjen Alessandrom Vittorini i zajedno su imali dvoje djece, Giulija i Liviju.</s><s>Navija za klub ACF Fiorentinu, nogometnu momčad svog rodnog grada.</s>

<s>Sassoli je bio aktivni član Articolo 21, liberi di... ("Članak 21., slobodni da..."), talijanske udruge osnovane 27. veljače 2001., koja okuplja novinare, pisce, redatelje i odvjetnike s ciljem promicanja ustavnog načela slobode izražavanja.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Official website 
David Sassoli – Partito Democratico</s>

<s>Italijanski novinari
Italijanski političari
Predsjednici Evropskog parlamenta</s>

