Rudolf Strothmann
<s>Rudolf Strothmann (Lengerich, 4. 9. 1877. – Hamburg, 15. 5. 1960), njemački orijentalist specijaliziran za islamske studije.</s>

<s>Biografija 
Strothmann je rođen 1877. u Lengerichu, gradu u Vestfaliji na sjeverozapadu tadašnjeg Njemačkog Carstva.</s><s>Studirao je teologiju na Univerzitetu u Halleu i Bonnu te položio prvi stepen 1901. odnosno drugi stepen 1903. godine.</s><s>Nakon toga studirao je filologiju na Univerzitetu u Münsteru i samostalno proučavao orijentalistiku.</s><s>Godine 1904. magistrirao je u Münsteru i od sljedeće godine je radio na tom univerzitetu kao predavač, a od 1907. do 1923. bio je pastor i učitelj u Schulpforti.</s><s>Istovremeno se bavio islamskom historijom i 1911. u Halleu obranio doktorsku disertaciju "Zejditsko javno pravo" ().</s><s>Usprkos tome što nije imao habilitaciju, zahvaljujući naučnoj suradnji s C. H. Beckerom i H. Ritterom godine 1923. postavljen je za čelnika katedre orijentalnih studija Univerziteta u Giessenu, zamijenivši na toj poziciji P. E. Kahlea.</s><s>Kasnije, od 1927. do 1947. radio je i kao profesor na Univerzitetu u Hamburgu, a nastavio je držati predavanja i nakon službenog umirovljenja.</s>

<s>Strothmannov naučni rad bio je fokusiran na islamske pravce, primarno šijitske (zejdizam, imamizam, ismailizam i alavizam), na temu kojih je napisao osam monografija i niz članaka.</s><s>Također, potpisuje i jednu knjigu na temu egipatske Koptske Crkve.</s><s>Tokom 1911/1912, 1929/1930. i 1952. odlazio je na istraživačka putovanja u Siriju, Palestinu i Jemen, prikupljajući potrebnu građu.</s><s>Uz monografije, autor je velikog broja članaka i recenzija koje je objavljivao ponajviše u časopisima Der Islam i Orientalistische Literaturzeitung (OLZ), a doprinosio je i za prvo izdanje Encyclopaedia of Islam.</s><s>Strothmann je značajan kao pionir šijitskih studija u Njemačkoj, ujedno i kao jedan od najplodnijih islamologa na Zapadu u prvoj polovini 20. vijeka.</s><s>Istraživački rad kasnije će nastaviti njegovi studenti među kojima se posebno ističe W. Madelung.</s><s>Strothmann je bio član Akademije nauka u Göttingenu (od 1939), Naučnog društva Joachim Jungius u Hamburgu, te Ismailitskog društva u Bombaju.</s><s>Nakon dugotrajne bolesti, preminuo je 1960. u Hamburgu.</s>

<s>Opus 
Monografije:
 Das Staatsrecht der Zaiditen, Strassburg: Karl J. Trübner, 1912 (doktorska disertacija)
 Der Kultus der Zaiditen, Strassburg: Karl J. Trübner, 1912
 Die Zwölfer-Schi'a: Zwei religionsgeschichtliche Charakterbilder aus der Mongolenzeit, Leipzig: Harrassowitz, 1926; preštampano: Hildesheim: Olms, 1975, 
 Die koptische Kirche in der Neuzeit (serija: Beiträge zur historischen Theologie 8), Tübingen: J.C.B. Mohr, 1932
 Die geistigen und politischen Kräfte des Islam im Vorderen Orient, Hamburg: Hanseatische Verlagsanstalt, 1937
 Ismailitischer Koran-Kommentar (4 toma), Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1944–1955
 Die Nusairī im heutigen Syrien, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1950
 Morgenländische Geheimsekten in abendländischer Forschung und die Handschrift Kiel Arab 19, Berlin: Akademie-Verlag, 1953
 Esoterische Sonderthemen bei den Nusairi: Geschichte und Traditionen von Heiligen Meistern aus dem Prophetenhaus, Berlin: Akademie-Verlag, 1958</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze 
  Görgün, Hilal (2009).</s><s>"Strothmann, Rudolf", İslâm Ansiklopedisi 37, str. 430-432.</s><s>Schmidtke, Sabine (2017).</s><s>Rudolf Strothmann (1877–1960): Publications.</s><s>Princeton: Institute for Advanced Study</s>

<s>Njemački naučnici
Njemački filolozi
Orijentalisti
Islamistika</s>

