Adolf Galland
<s>Adolf Galand (; Vesterholt, 19. mart 1912 — Obervinter, 9. februar 1996) je bio nemački lovački as u Drugom svetskom ratu i komandant lovačke avijacije.</s>

<s>Rana mladost 
Rođen je u Vesterholtu u Vestfaliji kao drugi od četiri sina u porodici zemljoradnika.</s><s>Završio je Hindenburgovu školu u Bueru i 1932. godine nakon koje je pošao u pilotsku školu nemačke nacionalne avio-kompanije Lufthanza.</s><s>1933. godine pristupio je Luftvafe koja je tada bila u ilegali zato što je nemačkoj posle Prvog svetskog rata, Versajskim sporazumom bilo zabranjeno da ima ratno vazduhoplovstvo.</s><s>Borbenu obuku završio je 1935. godine u Italiji i bio je raspoređen u 1. lovačku grupu koja je bila stacionirana u Dobericu.</s>

<s>Španski građanski rat 
Tokom Španskog građanskog rata stekao je čin kapetana i dobio komandu nad 3. lovačkom eskadrilom u sastavu Legije Kondor koja je bila stacionirana u El Ferolu.</s><s>Od sredine 1937. godine leteći na dvokrilcu Hajnkelu He-51 izvršio je preko 300 borbenih letova ali nije ostvario ni jednu vazdušnu pobedu.</s><s>U vazdušnim borbama He-51 se pokazao potpuno nedoraslim sovjetskim lovcima jednokrilcima iz republikanskih snaga, koje su često vodili odlični sovjetski piloti, pa su ga počeli šire koristiti za napade na zemaljske ciljeve.</s><s>Tokom svoje službe u Legiji Kondor, tokom Španskog građanskog rata, Galand će početi da označava svoj avion sa amblemom u liku miša iz crtanih filmova (koji je podsećao na Miki Mausa), sa obaveznom cigarom u ustima.</s><s>Prvi put je ovaj amblem bio naslikan na njegovom avionu Hajnkel He-51 A-1 koji je pored nacionalističkih oznaka nosio i broj 2-78, a kasnije će se pojavljivati i na većini aviona na kojima je leteo u toku Drugog svetskog rata.</s>

<s>Piloti Galandove generacije, među njima i Verner Molders morali su da stvore modernu lovačku taktiku, oslobođenu uticaja dotadašnjih besmislenih vežbanja u vazduhu.</s><s>Kao rezultat petnaestogodišnjeg prekida u postojanju nemačkih vazdušnih snaga, nove generacije pilota još uvek su podučavali veterani iz Prvog svetskog rata koji nisu mogli da prate razvoj aviona i nastanak novih taktika.</s><s>Galand je tek nakon povratka u Nemačku, u avgustu 1938, prvi put seo u novi Meseršmit Bf-109.</s><s>Odmah je shvatio da će ovi avioni zahtevati potpuno novu taktiku u vazdušnim borbama, no tu je taktiku ostvario i doradio Molders - koji je u Španiji stekao 14 vazdušnih pobeda, a postala je osnova ne samo za lovce Luftvafe, već su je preuzeli i Britanci i Amerikanci.</s>

<s>Pripreme za rat i početak rata 
Po povratku u Nemačku 1938. godine kraće vreme je radio kao probni pilot u ispitivačkom centru Rehlin.</s><s>U Berlinu se zatekao onda kada se sve više govorilo o ratu koji predstoji i koji je bio rezultat nemačkog zahteva za Sudetskom oblašću.</s><s>Galand je postavljen da organizuje dve nove grupe za podršku jedinicama na zemlji naoružane raznovrsnom kolekcijom zastarelih dvokrilaca.</s><s>Međutim, ove dve na brzinu sastavljene grupe nisu učestvovale u okupiranju Čehoslovačke zbog rđavih vremenskih uslova pa i zbog nekih drugih okolnosti.</s><s>1939. godine odlikovan je Španskim krstom.</s>

<s>Galand je bio sve više razočaran sve ozbiljnijim nastojanjima da Luftvafe postane pre svega oružje za podršku borbama na zemlji.</s><s>Vazdušna odbrana Nemačke i samostalne vazdušne operacije velikih formacija bombardera jedva da su se i spominjale među vojnim teoretičarima koji su bili zaokupljeni idejom o planiranom „blickrigu“ (munjevitom ratu), koji podrazumeva koncentrisane napade snažne oklopne zemaljske armije, pod zaštitom mnoštva bombardera, u to vreme novouvedenih bombardera za obrušavanje i lovaca.</s><s>Galand je tako kraće vreme svoje karijere proveo kao probni pilot u ispitivačkom centru Rehlin, leteći na prvim primercima aviona za podršku Foke Vulf Fv-189 i Henšel Hs-129.</s>

<s>Neposredno pred izbijanje Drugog svetskog rata unapređen je u čin kapetana.</s><s>Za vreme napada na Poljsku leteo je kao vođa eskadrile na dvokrilcu Henšel Hs-123 pod komandom majora Vernera Špilfogla (W. Spielvogl) u 2. grupi, 2. puka koji je bazirao na aerodromu Alt-Rozenberg.</s><s>Izvršio je 50 borbenih letova za 27 dana koliko je ukupno trajala poljska kampanja.</s><s>U toku kampanje Galand je predvodio jedinicu koja je bila namenjena za napade na zemaljske ciljeve i nije ostvario ni jednu vazdušnu pobedu ali je odlikovan Gvozdenim krstom II klase.</s><s>1940. godine prekomandovan je u 27. lovačku grupu (JG-27).</s><s>Njegova dva brata su takođe bili piloti; Paul je poginuo 1942. a Vilhelm 1943. god.</s>

<s>Vazdušne bitke na Zapadu</s>

<s>Početkom 1940.</s><s>Galand je nakon istrajnih molbi prekomandovan u lovačku avijaciju, postavši pukovski ađutant u Lovačkoj grupi JG-27 dovoljno rano da učestvuje u velikom napadu 10. maja 1940. godine.</s><s>Dva dana kasnije on je postigao svoju prvu vazdušnu pobedu, kada je leteći meseršmitom Bf-109 uništio dva belgijska Harikena zapadno od Liježa.</s><s>Pet dana kasnije on je oborio jedan francuski Potez-631, ali je bio prinuđen da izvrši prinudno sletanje zbog pomanjkanja goriva.</s><s>Trećeg juna njegov broj vazdušnih pobeda popeo se na 12.</s><s>Već se bio susreo i sukobio sa Harikenima i Spitfajerima britanskog vazduhoplovstva i uvideo da su oni i te kako dostojan protivnik u vazdušnim borbama.</s>

<s>Neposredno pred početak bitke za Britaniju, Galand je 30. juna.</s><s>1940. godine postavljen za komandanta 3. eskadrile u 26. lovačkoj grupi „Šlageter“ (III./JG26.), koja je bila bazirala kod Kafijera u blizini Pa de Kalea i po njegovim rečima bila je tamo „... gde je Bog rekao laku noć na zaboravljenom i starom francuskom aerodromu“.</s>

<s>Kao i mnogi drugi nemački piloti lovci iz tog vremena i Galand je bio razočaran zbog pogrešne upotrebe izvanrednog mesersmita Bf-109E zvanog „Emil“.</s><s>Sve češće je naime određivan za neposrednu podršku i zaštitu bombardera Luftvafe - i tako vezani za formacije bombardera, piloti Bf-109 sa svojim lovcima koji su bili i te kako ravni britanskim nisu bili u mogućnosti da učestvuju u borbama sa avionima Lovačke komande RAF-a.</s><s>Kada su ih nakratko oslobodili te obaveze Bf-109 su u samostalnim borbenim operacijama uništavali dnevno skoro po čitavu lovačku grupu britanskih Harikena i Spitfajera.</s><s>Odluka da glavni cilj nemačkih bombardera postanu britanski gradovi, dala je Britancima toliko potreban predah tokom kojeg je Lovačka komanda reorganizovala i osvežila svoje umorne jedinice.</s>

<s>19. jula 1940. godine bio je unapređen u čin majora, a 1. avgusta, kada je njegov ukupni broj vazdušnih pobeda na Zapadnom frontu dostigao 17, Albert Keselring ga je odlikovao Viteškim krstom.</s>

<s>U novembru 1940. godine, pred kraj bitke za Britaniju, Galand je bio unapređen u oberlojtnanta i komandovao već celokupnom 26. lovačkom grupom što je bilo u skladu sa novom politikom komande Luftvafe da posebno uspešne mlade pilote određuje za vođe.</s><s>Kada je dostigao 40 pobeda odlikovan je Hrastovim lišćem za Viteški krst, drugi nakon Meldersa.</s>

<s>Bio je oboren samo jednom 21. juna 1941. godine.</s><s>Početkom 1941.</s><s>Galand se sa svojim pukom nalazio u Brestu, gotovo van domašaja engleske južne obale, pa je retko imao priliku da se sukobi sa britanskim lovcima.</s><s>Na dan 21. juna, međutim, bio je opet na području Pa de Kalea, gde je oborio dva Blenhajma, pre nego što su ga Spitfajeri primorali da prinudno sleti.</s><s>Uprkos tome, istog dana opet je bio u akciji protiv Spitfajera, jednog je oborio iznad Bulonja - njegova 70 pobeda - ali je njegov avion bio dobro izrešetan, a Galanda su metalne krhotine ranile u glavu i ruku.</s><s>Nedugo zatim eksplodirao je rezervoar za gorivo.</s><s>Galand je jedva uspeo da iskoči iz aviona u plamenu i prizemljio se u šumi nedaleko od Bulonja.</s><s>Nakon ovog događaja vrhovna komanda Luftvafe zabranila je Galandu da obavlja borbene letove.</s><s>Međutim, on je često kršio ovo naređenje obavljajući "neborbene" letove.</s>

<s>Dostignuća toga dana donela su mu odličje Mačeve za njegov Viteški krst.</s><s>Sledećeg dana Nemci su napali Sovjetski Savez.</s>

<s>Generalni inspektor lovačke avijacije 
Ostavljajući samo dva lovačka puka na zapadnom frontu, Luftvafe je bacila gotovo svoje celokupne lovačke snage na istočno ratište.</s><s>I Melders je sa svojim pukom prekomandovan na istok, dok je Galand ostao u Francuskoj sa svojim 26. pukom.</s><s>Uskoro nakon toga, Melders je bio izabran za inspektora lovačke avijacije, ali je poginuo u vazduhoplovnom udesu na svom odlasku na sahranu Ernsta Udeta koji je izvršio samoubistvo.</s><s>Pošto su i Melders i Udet bili njegovi prijatelji, njihova smrt je Galanda jako pogodila.</s><s>Nakon što je u novembru 1941. godine postigao svoju poslednju zvaničnu pobedu (postigao je 97 vazdušnih pobeda), Herman Gering ga je postavio na položaj generala lovačke avijacije unapredivši ga u čin general-majora.</s><s>Tako je postao najmlađi nemački general.</s>

<s>Pod rukovodstvom načelnika generalštaba Luftvafe () Hansa Ješoneka Galand je bio sada kontrolor svih lovačkih zadataka koji su se ticali nemačkog lovačkog vazduhoplovstva na istočnom frontu, na Balkanu, u Sredozemlju i na zapadu.</s><s>Uprkos zahtevima nastalim zbog sukcesivnih nemačkih ofanziva tokom 1942.</s><s>Luftvafe je ipak zadržala inicijativu na svim frontovima tako što je svoje jedinice selila sa ratišta na ratište a pomagala joj je i ubrzana proizvodnja aviona.</s><s>Galand je, međutim, stalno snažno zagovarao svoje ubeđenje, da zbog ulaska SAD u rat i narastanja britanskih bombarderskih snaga, Luftvafe premalo čini za zaštitu same Nemačke koja će neizbežno postati meta savezničkih vazdušnih snaga.</s><s>Smatrao je da je osnovna greška Hitlera i Geringa što su uporno smatrali da Luftvafe treba pre svega da pruža podršku kopnenim snagama.</s><s>Potpuno je zanemarena i noćna odbrana Nemačke.</s><s>Relativno mali broj noćnih lovačkih pukova bio je u uzanom pojasu raspoređen preko čitave Evrope, od Finske do Sredozemlja.</s><s>Nemačke fabrike aviona i gradovi bili su bukvalno otvoreni ciljevi za savezničke bombardere.</s>

<s>Galand je bio odlikovan Briljantima uz Viteški krst, 28. januara 1942. god. 12. februara 1942. godine organizovao je vazdušnu zaštitu prilikom prolaska nemačkih bojnih krstaša Šarnhorst, Gnajzenau i teške krstarice Princ Eugen iz luke Brest kroz Lamanš, tokom Operacije Kerberus.</s><s>Posle toga on se potpuno posvetio pitanjima vazdušne odbrane Nemačke, koja je postala još kritičnija zbog nemačkih neuspeha na istočnom frontu.</s><s>Od tada, pa do kraja rata, Nemci su pribegavali improvizacijama.</s><s>Na primer, kada su sovjetski avioni krenuli u napad na nemački železnički saobraćaj prema Istočnom frontu, Galand bi brzo organizovao specijalne vozove sa radarima, reflektorima i flakovima koji su delovali u tesnom sadejstvu sa lovcima.</s>

<s>Odbrana Trećeg rajha</s>

<s>Slutnje koje je Galand izrekao počele su da se ostvaruju u nedelju 24. jula 1943. kada je izvršen prvi iz niza pustošećih dnevnih i noćnih vazdušnih napada na Hamburg koji su trajali čitavu sedmicu.</s><s>Avioni RAF-a su bacali staniolske trake zvane „prozor“ da bi stvorile konfuziju u nemačkoj radarskoj mreži i onemogućili odbranu protiv bombardera, dok su noćni lovci bili nesposobni da dođu u kontakt sa nadolazećim bombarderskim formacijama.</s><s>Tada je postalo očigledno da treba poslušati što traži Galand i nekoliko lovačkih pukova je vraćeno u Nemačku.</s><s>Galand je delovao brzo i efikasno, što je bilo i neophodno obzirom na najnoviji razvoj u američkoj dnevnoj bombarderskoj ofanzivi na nemačke gradove i bombarderi B-17 „leteće tvrđave“ i B-24 „liberatori“ ubrzo su suočeni sa poboljšanom nemačkom odbranom.</s><s>Usklađeno obaveštavanje i usmeravanje nemačkih lovaca sa mrežom osmatračkih stanica na zemlji i usklađeni napadi velikog broja bolje naoružanih lovaca naneli su dramatične gubitke američkim bombarderima, što je kulminiralo u pogubnom napadu na Švajnfurt 14. oktobra 1943. godine.</s><s>Galand je često leteo sa aerodroma na aerodrom za vreme ovih napada, da bi se i sam osvedočio kako se sprovode njegova naređenja.</s><s>Sa uvođenjem odličnih američkih lovaca velikog doleta P-51 „mastanga“, ratna sreća je opet napustila Nemce, a tako je i ostalo sve do kraja rata.</s><s>Mastanzi su nadvladali formacije Meseršmita i Foke Vulfa i saveznički teški bombarderi skoro su neometano napadali svoje ciljeve.</s>

<s>Jednog dana, početkom 1944. godine, Galand i pukovnik Hanes Trautloft (inspektor za dnevne lovce na Istoku), poleteli su u dva Foke Vulfa Fv-190 da bi izbliza osmotrili vazdušnu borbu blizu Magdenburga, između ogromne formacije bombardera B-17 u pratnji lovaca P-51, i oko 300 nemačkih lovaca.</s><s>I njih dvojica su uspeli da izdvoje jednu leteću tvrđavu i da je obore, a onda su ih napali mastanzi.</s><s>Trautloftovi topovi su otkazali i oba najviša oficira nemačkih lovaca morala su ubrzano da se povuku.</s><s>Kada su se saveznici iskrcavali u Normandiji, Luftvafe je bila skoro sasvim odsutna.</s><s>Galand je zbog novog shvatanja prioriteta morao sve svoje lovačke snage da povuče u takozvani „unutrašnji krug“ Nemačke.</s><s>Pre toga je doživeo još jedno jako razočaranje: izvanredni mlazni lovac meseršmit Me-262 koji je na izričit Hitlerov zahtev trebalo da se koristi kao lovac-bombarder, još uvek nije bio u tehničkom pa ni u taktičkom smislu dovoljno dorađen i spreman za upotrebu, tako da u presudnom trenutku američkih masovnih bombardovanja nemačkih gradova nije bio ni od kakve koristi.</s>

<s>Mlazni lovci prekasno u akciji</s>

<s>U kakvoj tajnosti je razvijan prototip novog nemačkog mlaznog lovca Meseršmit Me-262 svedoči podatak da je Galand, uprkos tome što je bio generalni inspektor lovačke avijacije, za njega saznao tek početkom 1942. godine.</s><s>Prvu priliku da leti na Me 262 imao je 22. maja 1943. godine kada je poleteo na četvrtom prototipu.</s><s>Posle ovog leta Galand je svoje iskustvo opisao na sledeći način: "Osećao sam kao da me anđeli nose...".</s><s>Bio je izuzetno oduševljen novim avionom i zalagao se za njegovo što brže uvođenje u jedinice lovačke avijacije.</s><s>Pod Galandovim uticajem Erhard Milh je samo 72 sata nakon ovog leta naredio da se otpočne sa serijskom proizvodnjom Meseršmita Me 262.</s><s>Međutim, Hitler je odlučio da se novi avion mora koristiti kao bombarder, a ne kao lovac.</s><s>Pod pritiskom Galanda i njegovih istomišljenika pristao je da se na svakih 20 proizvedenih bombardera Me 262 proizvede jedan lovački avion Me 262.</s><s>Tek 4. novembra 1944. godine Hitler je dao dozvolu da se započne puna proizvodnja lovačke verzije Meseršmita Me 262.</s>

<s>Na Galandovu inicijativu 9. decembra 1943. godine formirana je prva eksperimentalna mlazna lovačka jedinica pod nazivom Operativno test odeljenje 262, EKdo 262 (Erprobungskommando 262).</s><s>Jedinica je bila bazirana na aerodrom Lešfild, koji se nalazio južno od Meseršmitove fabrike u Augsburgu, u Bavarskoj.</s><s>Jedinica pod komandom hauptmana Vernera Tierfeldera imala je zadatak da vrši preobuku lovačkih pilota sa klipnih na mlazne lovce Me 262.</s><s>EKdo 262 će, nakon što je postala operativna, biti integrisana u jedinicu "Novotni".</s>

<s>Tek oktobra 1944. kada su se britanske, kanadske, američke i sovjetske armije već jako približile nemačkim granicama, Galand je konačno dobio odobrenje za formiranje nove lovačke jedinice koja bi letela mlaznim avioniina.</s><s>Komandu je poverio majoru Valteru Novotniju, poznatom pilotu, starom 23 godine.</s><s>Jedinica „Novotni“ uskoro je demonstrirala nesumnjivu superiornost mlaznih lovaca Me-262 u odnosu na neke druge savezničke ili nemačke lovce.</s><s>Galand je potom razrešen položaja lovačkog inspektora i na lični Hitlerov zahtev formirao je novu jedinicu lovaca Me-262, 44. lovački puk (Jagdverband 44).</s><s>Lično je njome komandovao i u njoj prikupio najbolje pilote što ih je bilo moguće naći.</s><s>Od ukupno 61 pilota koji je prošao kroz ovu jedinicu, njih osamnest su bili nosioci Viteškog krsta, a njih petnest je imalo preko 50 vazdušnih pobeda.</s><s>Ova jedinica ubrzo je postala poznata po nadimku "Galandov cirkus".</s><s>U poslednjih pet meseci rata, otpor nemačkih pilota lovaca bio je ogorčen no potpuno beznadežan.</s><s>Britanski i američki lovci stalno su krstarili po nemačkom nebu i obrušavali se na svakog neprijateljskog lovca koji bi ugledali i grupa JV-44 je i sama trpela gubitke.</s><s>Mnogi Galandovi piloti su oboreni, a mnogi jednostavno nisu više mogli da izdrže napore i da se nose sa još nepoznatim avionom i razbijali su se.</s><s>Tek ponekad bi se uspeli probiti kroz savezničke lovce i naneti razaranje među bombarderima.</s><s>U poslednjoj nedelji rata, preostali Me-262 iz JV-44 su ostali bez goriva na aerodromu kod Salcburga koji su uskoro zauzele savezničke jedinice.</s><s>Adolf Galand je svoj poslednji borbeni let obavio nedelju dana ranije, kada je predvodio šestorku mlaznih Me-262 protiv formacije bombardera B-26 „maroder“ iznad Nojburga.</s><s>Posle munjevitog napada na bombardere, Galand je bio uhvaćen u makaze od lovaca iz pratnje koji su oštetili njegov avion i prisilili ga da se prinudno spusti na aerodrom u Remsu, koji je upravo bio pod napadom američkih P-47 „tanderbolta“.</s><s>Galand se spustio brzinom od preko 240 kilometara na čas i uleteo u krater od eksplozije bombe.</s><s>Zbog lakše povrede kolena prebačen je u bolnicu gde je dočekao kraj rata.</s>

<s>Zarobljen je 14. maja 1945. godine i bio je u zarobljeništvu sve do 1947. godine.</s><s>Rat je završio sa 104 postignute vazdušne pobede, od kojih 7 na mlaznom lovcu Meseršmit Me 262, za šta je odlikovan Viteškim krstom sa hrastovim lišćem, mačevima i dijamantima.</s>

<s>Posle rata 
Posle oslobađanja je radio u RAF-u gde je obučavao engleske pilote taktici.</s><s>Od 1948. do 1955. godine radio je zajedno sa poznatim nemačkim konstruktorom aviona Kurtom Tankom i drugim veteranima Luftvafe kao savetnik u Argentinskom ratnom vazduhoplovstvu.</s><s>Nakon 1982. godine i Folklandskog rata između Argentine i Velike Britanije, više puta je izneo mišljenje da je za odlične rezultate dejstva Argentisnkog ratnog vazduhoplovstva možda zaslužna obuka koju su on i njegove kolege veterani vršili u Argentini.</s><s>U februaru 1954. godine oženio se Silviniom fon Donholf.</s><s>Potom se vratio u Nemačku gde je radio za više avijacijskih firmi.</s><s>Bio je predsednik Udruženja pilota lovaca (Gemeinschaft der Jagdflieger).</s><s>Umro je 9. februara 1996. godine, u svojoj kući u Obervinteru, u Nemačkoj.</s>

<s>Njegova biografija „Od prvog do poslednjeg“ objavljena je 1957. god.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Biografija A. Galanda</s>

<s>Njemački avijatičari
Njemački lovački asovi</s>

