Radomir Šaranović
<s>Radomir Bajo Šaranović (Kosić, Kosovi Lug kod Danilovgrada, 4. decembar 1937 — Beograd, 9. septembar 2001) je bio crnogorski, srpski i jugoslovenski pozorišni, televizijski i filmski reditelj, scenarista, profesor Fakulteta dramskih umetnosti u Beogradu.</s>

<s>Biografija 
Maturirao je u Nikšiću 1955. godine.</s><s>Studirao je na Filozofskom fakultetu u Beogradu engleski jezik i književnost, gde je apsolvirao 1959. godine.</s><s>Iste godine upisao je smer za režiju na Akademiji dramskih umetnosti u Beogradu, studirao je kod profesora Huga Klajna i Radoša Novakovića.</s><s>Diplomirao je 1963. predstavom „Đavolov učenik“ u Kragujevcu.</s>

<s>Šezdesetih godina u sradanji sa profesorom Dušanom Kosovićem preveo je knjigu Karen Horney „Neurotična ličnost našeg doba“ ("The Neurotic Personality of Our Time").</s>

<s>U Teatru nacionalne drame (Pozorište dvorište) režirao je predstave „Jel je moguće drugovi da smo svi mi volovi“, „Tajna večera kod složne braće“, „Prepelica u fenjeru“, u Beogradskom dramskom pozorištu „Don Kihot“, „Vagon G“, „Pramen tame“ i druge predstave.</s><s>Režirao je i u Crnogorskom narodnom pozorištu - Nušićeve male scene (vlastita adaptacija 1965), Arsenik i stare čipke (1965), Opasne vode (1965), Hvalisavi vojnik (1966), Ratna sreća (1976).</s>

<s>U njegovom stvaralaštvu izdavajaju se kratki filmovi „Jedan dan ljubavi“, „Putevi hrabrosti“, „Sam“, „Bataljon je odlučio“, Ostrog (1996).</s><s>Među najveća ostvarenja ubraja se film „Svadba“ (1973. godine) po romanu Mihaila Lalića (specijalna nagrada na festivalu u Karlovim Varima).</s><s>Režirao je film i TV seriju „13. jul“ (1982. godine).</s><s>Profesor Šaranović je napravio preko dvadeset filmskih scenarija za kratke i igrane filmove: Čovek i šešir, Strah, Uzbuna je data, Jednog dana ljubav, Oružje, Putevi hrabrosti, San, Prvi garnizon...</s><s>Scenarija za igrane filmove: Oseka (zajedno sa Vladom Pavlovićem i Ratkom Đurovićem), Svadba, Hajduk (sa Dankom Popovićem), Trinaesti jul, Krivice, Ženidba i udadba, Kako se život nasmejao (celovečernji film sa Milovanom Vitezovićem), Nikoljdan 1901.</s>

<s>U značajnije radove Radomira Baja Šaranovića spadaju i njegovi radovi na radio-televiziji od čega je značajno izdvojiti: TV dramu Moje srce je visoko u brdima (Vilijema Sarojana - 1969), Dnevnik julskih dana - jednočasovni dokumentarna emisija na TV Titograd - 1977, Nečiste sile - radio-drama - Beograd III (1968), Madagaskarci - radio-drama (1968).</s>

<s>Pored ovoga realizovao je niz scensko-muzičkih programa, radio-drama, kulturnih manifestacija, prigodnih filmskih i scenskih ostvarenja.</s><s>Značajan doprinos profesora Šaranovića je i u filmskoj esejistici i kritici.</s><s>Objavio je niz tekstova u kulturnom dodatku „Politike“ (najviše u periodu 1960-1963), objavljivao je i tekstove u „Filmskoj kulturi“, „NIN"-u, „Narodnoj armiji“</s>

<s>Dobitnik je: Trinaestojulske nagrade Crne Gore, Srebrne arene u Puli, Srberna medalja, Beograd - 1970, Srebrna medalja, Beograd - 1972, Prva nagrada generalštaba JNA (film: Prva pomoć - 1966), Prva nagrada generalštaba JNA (film: Uzbuna je data - 1967), Prva nagrada publike za film San (Skoplje - 1971) i drugih nagrada.</s>

<s>1969. je postao asistent za predmet filmska režija na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu.</s><s>Kao asistent radio je sa profesorima Slijepčevićem i Novakovićem i vrlo brzo je započeo da samostalno vodio ovaj predmet.</s><s>Sedamdesetih godina započinje modernizacija Filmske škole koju su inicirali profesori Novaković i Slijepčević, a profesor Šaranović s punim poverenjem svojih profesora počinje da uvodi nove metode u nastavu, da spaja iskustva domaće i svetske kinematografije, stvara nove nastavne programe spajajući škole Istoka i Zapada.</s><s>Na njegovu inicijativu stvaraju se prvi kontakti sa Britanskom filmskom školom u Londonu (NFTS), sa školom filma u Lođu, FEMIS u Parizu, VGIK u Moskvi...</s><s>Profesor Šaranović, kao i mnogi drugi profesori Fakulteta dramskih umetnosti, odlazi kao predavač na svetske filmske škole, a na naš fakultet dolaze profesori iz sveta.</s><s>Kasnije je predavao kao profesor na istom fakultetu.</s><s>U periodu 1989-1991 bio je prorektor Univerziteta umetnosti.</s>

<s>Još od njegove prve generacije studenata, generacije 1974, od Miloša Radovića, Miroslava Lekića, Mike Aleksića započinjala je budućnost jugoslovenskog filma.</s><s>Šaranovićevi studenti svojim prvim filmovima dobijaju priznanja u zemlji i svetu: Tarami Seljaku, Darko Bajić, Predrag Antonijević, Miloš Pavlović, Dragan Nikolić, Goran Gajić, Vlada Slavica, Janko Baljak, Srđan Dragojević, Slobodan Skerlić, Marko Marinković, Oleg Novković, Srdan Golubović, Ivan Stefanović, Dejan Zečević...</s>

<s>Profesor Šaranović je, kao prorektor Univerziteta umetnosti (1989-91), član fonda, a onda i kao ministar za kulturu Republike Srbije (1990-91) otvorio mogućnost da studenti ravnopravno sa profesionalnim rediteljima konkurišu sa svojim debitantskim projektima i dobijaju sredstva iz fonda za kinematografiju.</s>

<s>Bio je ministar kulture u vladi Republike Srbije (februar 1991. - decembar 1991).</s>

<s>Asocijacija visokih filmskih škola CILECT i evropska komisija za film pri Savetu Evrope u Strazburu dodelili su Fakultetu dramskih umetnosti vođenje Evropske filmske letnje škole čiji je tvorac i direktor od 1989. godine bio profesor Radomir Šaranović.</s><s>Evropska letnja filmska škola imala je svake godine petnaest najboljih studenata u Evropi i profesore poznate filmske reditelje (Ištvan Sabo, Kšištof Zanusi, Dušan Makavejev).</s><s>Ova škola postala je tokom godina među najpoznatijim i najcenjenijim ove vrste u Evropi, a profesor Radomir Šaranović je dobio priznanje od CILECT za uspešno vođenje ovog jedinstvenog projekta.</s>

<s>Penzionisan je 1997. godine ali je i dalje nastavio da stvara, napisao je scenario i režirao tv drame „Ljubav, ženidba i udadba“ (1997) i „Nikoljdan 1901. godine“ (1998).</s>

<s>Pred smrt je objavio monografiju o manastiru Ostrog i autor je filma o Ostrogu.</s><s>A poslednje godine života preveo je knjigu Lija Strazberga (Lee Strasberg) - „San o strasti“ ("A Dream of Fame").</s><s>Svečana promocija knjige „San o strasti“ napravljena je 17. marta 2005. godine u galeriji O3One, izdavač knjige je Fakultet dramskih umetnosti u Beogradu.</s>

<s>Preminuo je u Beogradu u nedelju 9. septembra 2001, ispraćen je u utorak 11. septembra iz kapele na Novom groblju, sahranjen je u sredu 12. septembra na groblju u Danilovgradu.</s>

<s>Bio je oženjen Dragojlom Šaranović, profesorkom srpskog jezika i bibliotekarkom Matematičke gimnazije u Beogradu.</s><s>Imaju jednu ćerku - Aleksandru Šaranović, (profesor na dizajnerskoj školi u Beogradu).</s>

<s>Spoljašnje veze 
 
 Radomir Šaranović (www.filmovi.com)
 Poslednji filmski romantik Radomir-Bajo Šaranović (1937-2001) („NIN“, 13. septembar 2001)
 Preminuo Bajo Šaranović
 Kulturna politika i politika u kulturi („Vreme“, br. 827, 9. novembar 2006.)
 Predstavljanje knjige „San o strasti")
 Kratkometražni film - Sačuvati od zaborava)</s>

<s>Srpski filmski režiseri
Srpski scenaristi
Jugoslavenski filmski režiseri
Jugoslavenski scenaristi
Srpski političari
Biografije, Danilovgrad</s>

