Specijalne mere tajnog prikupljanja podataka u Srbiji
<s>Specijalne mere tajnog prikupljanja podataka u Republici Srbiji označavaju sve one načini prikupljanja podataka koji omogućavaju da se bez znanja osoba, grupa i/ili organizacija koji su predmet istrage prikupljaju podaci o njima.</s><s>Specijalne mere tajnog prikupljanja podataka u stvari predstavljaju specijalna ovlašćenja bezbednosnih organa i organa krivičnog gonjenja kojima se izuzetno, na određeno vreme i bez znanja građana, a na osnovu odluke suda i pod uslovima propisanim zakonom, odstupa od pojedinih ustavom zajemčenih individualnih prava.</s>

<s>U pravnom sistemu Srbije koriste se različiti izrazi za specijalne mere, poput na primer – posebne dokazne radnje, mere ciljane potrage, posebne mere i postupci kojima se odstupa od nepovredivosti tajnosti pisama, a u stručnoj literaturi zastupljeni su i izrazi: posebne istražne metode, tehnike i sredstva, mere tajnog nadzora.</s>

<s>Postoje dve glavne svrhe radi kojih državni organi tajno prikupljaju podatke.</s><s>Prva je zaštita nacionalne bezbednosti, odnosno predupređivanje rizika i pretnji po bezbednost građana, društva i državnih institucija, kao i najvažnijih ekonomskih i drugih vitalnih interesa društva i države.</s><s>Druga svrha je procesuiranje raznovrsnih krivičnih dela (uglavnom težih) pred sudovima.</s>

<s>Vrste specijalnih mera</s>

<s>Primenom specijalnih mera tajnog prikupljanja se odstupa od pojedinih Ustavom zajemčenih ljudskih prava.</s><s>Postoje mere koje predstavljaju manji stepen zadiranja u ljudska prava, ali i one kojima se značajnije ograničavaju ljudska prava.</s>

<s>Mere čijim se korišćenjem manje ili neznatno zadire u ljudska prava i slobode</s>

<s>Ovu grupu mera čine tradicionalne operativne mere, kao što su razgovori sa licima, infiltracija u grupe i organizacije, pribavljanje dokumentacije, uvid u javne evidencije i druge zbirke podataka javnih vlasti.</s><s>Sa širenjem svih vidova komunikacija, došlo je i do porasta značaja javnih izvora prikupljanja podataka, pa bezbednosno-obaveštajne službe i policija prikupljaju i analiziraju podatke i iz medija, sa televizije i preko interneta.</s><s>U ove mere spadaju i tajni pregled prostora, stvari i predmeta, tajna saradnja i tajno nadziranje i osmatranje.</s>

<s>Mere čijom se upotrebom značajno ograničavaju ljudska prava</s>

<s>Ovim merama se zadire u neka osnovna građanska prava, a to su nepovredivost tajnosti pisama i drugih sredstava opštenja, kao i podaci o ličnosti.</s><s>Ove mere su pobrojane u Zakoniku o krivičnom postupku kao posebne dokazne radnje, u koje spadaju: tajni nadzor komunikacije, tajno praćenje i snimanje, zaključivanje simulovanih poslova, računarsko pretraživanje podataka, korišćenje kontrolisane isporuke i prikrivenog islednika.</s><s>Pojedine mere predviđene su i u matičnim zakonima službi bezbednosti.</s>

<s>Tajni nadzor komunikacije obuhvata nadzor komunikacije koja se obavlja telefonom ili drugim tehničkim sredstvima, nadzor elektronske i obične pošte i zaplenu pisama i drugih pošiljki, kao i pribavljanje listinga telefonskih razgovora.</s><s>Osim presretanja komunikacije, odnosno prisluškivanja, nadzor se u nekim slučajevima svodi na pristup zadržanim podacima o elektronskoj komunikaciji – između koga se komunikacija vodila, kada i koliko dugo, sa koje lokacije i kog uređaja, ali bez uvida u njen sadržaj.</s>

<s>Tajno praćenje i snimanje primenjuje se radi otkrivanja kontakata ili komunikacije osumnjičenog na javnim mestima i mestima na kojima je pristup ograničen ili u prostorijama, osim u stanu; i utvrđivanja istovetnosti lica ili lociranja lica ili stvari.</s><s>Tajno praćenje i snimanje uključuju korišćenje tehničkih sredstava za fotodokumentovanje i snimanje razgovora, odnosno komunikacije na javnim mestima i mestima kojima je pristup ograničen, kao i postavljanje tehničkih sredstava za snimanje u prevoznim sredstvima i prostorijama.</s><s>Ova mera se razlikuje od tajnog nadziranja i osmatranja, koja se takođe sprovodi na javnim mestima, ali se time ne zadire u pravo na privatnost bilo kog lica.</s>

<s>Simulovani poslovi odnose se na simulovanu kupovinu, prodaju ili pružanje poslovnih usluga, kao i na simulovano davanje i primanje mita.</s><s>Simulovanom radnjom ovlašćeno lice nadležnog organa koji sprovodi ovu meru, ostvaruje formalna obeležja krivičnog dela (npr. kupuje drogu), ali pošto nije reč o stvarnom, nego o simulovanom učestvovanju, isključuje se protivpravnost ovog dela.</s>

<s>Računarsko pretraživanje podataka obuhvata kompjutersko pretraživanje već obrađenih ličnih i drugih podataka sadržanih u evidencijama koje vode različiti organi i ustanove, te njihovo upoređivanje s podacima koji se već nalaze u bazama podataka nadležnog organa, a odnose se na vrstu krivičnog dela, karakteristike njegovog izvršenja ili na određena osumnjičena lica.</s><s>To mogu biti podaci o prelasku granice, osiguranju života i imovine, prihodima, plaćenom porezu, kretanju novca na bankovnim računima, dozvolama za držanje oružja, obavljanju službe u posebnim vojnim i policijskim jedinicama, dobijenim dozvolama za upravljanje prevoznim sredstvima i slični podaci.</s>

<s>Kontrolisana isporuka je mera kojom se dozvoljava da, uz znanje i pod nadzorom nadležnih organa, nezakonite ili sumnjive pošiljke budu isporučene u okviru teritorije Republike Srbije, kao i da uđu, pređu ili izađu sa teritorije Republike Srbije.</s><s>Ova specijalna mera je nezamenljiva kad je reč o otkrivanju [[[ilegalna trgovina drogom|ilegalnog transporta opojnih droga]], ali je veoma pogodna i za otkrivanje krijumčarenja svih drugih roba.</s><s>Pravi se  razlika između nezakonite i sumnjive pošiljke.</s><s>Nezakonita pošiljka sadrži stvari čiji je promet zabranjen (npr. drogu) ili se nalaze pod posebnim režimom (npr. oružje).</s><s>Sumnjiva pošiljka je ona za koju postoje osnovi sumnje da se nezakonita isporuka skriva i prikazuje kao zakonita.</s>

<s>Angažovanje prikrivenog islednika je mera koja se primenjuje za otkrivanje i dokazivanje krivičnih dela organizovanog kriminala tako što se posebno obučeni službenik nadležnog organa, sa lažnim identitetom i ispravama, ubacuje u kriminalnu organizaciju radi otkrivanja njenih vođa, članova i kriminalne delatnosti kojom se organizacija bavi.</s><s>Licu koje je u ulozi prikrivenog islednika mogu se izdati lične isprave sa izmenjenim podacima i mogu se izmeniti podaci o njemu u bazama podataka radi zaštite njegovog identiteta.</s><s>On ne sme da podstrekava druga lica na izvršenje krivičnih dela (tj. naći se u ulozi tzv. agenta-provokatora).</s>

<s>Akteri koji primenjuju specijalne mere</s>

<s>Nadležni organi koji primenjuju specijalne mere tajnog prikupljanja podataka jesu Bezbednosno-informativna agencija (BIA), Vojnobezbednosna agencija (VBA) i policija.</s><s>Pojedine specijalne mere primenjuju i Vojnoobaveštajna agencija (VOA) i Uprava za sprečavanje pranja novca, koja deluje u sastavu Ministarstva finansija.</s>

<s>Primena specijalnih mera predviđena je u Zakoniku o krivičnom postupku, kao i matičnim zakonima nadležnih organa.</s><s>U svrhu procesuiranja težih krivičnih dela specijalne mere primenjuju policija, BIA i VBA, s tim da je nadležnost VBA ograničena na pripadnike Vojske Srbije i zaposlene u Ministarstvu odbrane.</s><s>Policija ih, takođe, primenjuje i kao mere ciljane potrage za licima koja su osumnjičena za teža krivična dela radi njihovog hapšenja i sprovođenja nadležnim organima, ali prikupljene podatke ne sme koristiti kao dokaze u krivičnom postupku.</s><s>Nekoliko organizacionih celina srpske policije mogu tajno da istražuju: Uprava kriminalističke policije, Sektor unutrašnje kontrole policije i Odeljenje za poslove bezbednosti u Kabinetu ministra unutrašnjih poslova.</s><s>U svrhu zaštite nacionalne bezbednosti specijalne mere primenjuju samo službe bezbednosti BIA i VBA.</s>

<s>Postupak primene specijalnih mera</s>

<s>U krivičnom postupku primenu posebnih dokaznih radnji predlaže javni tužilac, a odobrava sudija za prethodni postupak.</s><s>Njihova primena traje najviše 3 meseca, ali može jednom da se produži, s tim da za najteža krivična dela može ukupno da traje do 12 meseci.</s>

<s>Primenu mera ciljane potrage, kojima policija namerava da uhapsi osumnjičeno lice, predlaže direktor policije, a odobrava predsednik Vrhovnog kasacionog suda.</s><s>U ovom slučaju, primena mere traje maksimalno 6 meseci, ali može jedanput da se produži na isti period.</s>

<s>Kada je reč o specijalnim merama koje službe bezbednosti primenjuju radi zaštite nacionalne bezbednosti, mere kojima se neznatno ograničavaju ljudska prava odobravaju direktori VBA i VOA, dok mere kojima se bitno zadire u privatnost odobravaju nadležni sudovi na predlog direktora službi.</s>

<s>Po odobrenju direktora BIA, ova služba primenjuje posebne mere poput tajnog pregleda prostora, stvari i predmeta, tajne saradnje i tajnog nadziranja i osmatranja.</s><s>Sa druge strane, kada se radi o merama poput tajnog nadzora i snimanja komunikacije, računarskog pretraživanja podataka, kao i tajnog nadzora i snimanja mesta, prostorija i predmeta, neophodno je odobrenje Predsednika Višeg suda u Beogradu.</s><s>Predlog za odobrenje podnosi direktor BIA.</s><s>BIA primenjuje ove mere najduže 3 meseca, ali se primena može produžiti još tri puta na isti period, ukupno 12 meseci.</s>

<s>Slično važi i za VBA, gde o pojedinim postupcima i merama odlučuje isključivo direktor VBA, kao što su operativni prodor u organizacije, grupe i institucije, tajno pribavljanje i otkup dokumenata i predmeta, tajni uvid u evidencije podataka.</s><s>Pristup zadržanim podacima o elektronskoj komunikaciji odobrava Viši sud u sedištu Apelacionog suda na čijoj teritoriji će mera biti primenjena, dok je za tajno snimanje razgovora, tajni nadzor sadržine pisama i tajni nadzor i snimanje unutrašnjosti objekata nadležan Vrhovni kasacioni sud.</s><s>Predloge za odobrenje primene specijalnih mera podnosi direktor VBA, a primena traje najviše 6 meseci, uz mogućnost obnavljanja ovog perioda jedanput.</s>

<s>Ostali akteri koji tajno prikupljaju podatke</s>

<s>Vojnoobaveštajna agencija (VOA) ima pravo da primenjuje posebne mere poput tajne saradnje sa fizičkim i pravnim licima radi prikupljanja podataka, tajno pribavljanje i otkup dokumenata i predmeta, operativni prodor u organizacije, institucije i grupe, preduzimanje mera na prikrivanju identiteta i svojine i slično.</s><s>Sve te radnje obavlja po nalogu direktora VOA u cilju zaštite Ministarstva odbrane i Vojske Republike Srbije.</s>

<s>Uprava za sprečavanje pranja novca prati sumnjive transakcije i lica u vezi sa pranjem novca i finansiranjem terorizma.</s><s>Uprava prati sumnjive transakcije ili lica prikupljajući podatke od obveznika, što je zakonski termin za aktere finansijskog i nefinansijskog sektora koji na različite načine obavljaju promet novca (banke, ovlašćeni menjači, preduzeća za reviziju itd.).</s><s>Osim obveznika, i advokati su po zakonu dužni da primenjuju mere za sprečavanje i otkrivanje pranja novca i finansiranje terorizma, odnosno dužni su da obaveštavaju Upravu o sumnjivim licima i transakcijama.</s><s>Obveznici i advokati ne smeju da upozore svoje klijente da Uprava prikuplja podatke o njima.</s><s>Stoga, moguće je zaključiti da Uprava primenjuje posebne mere tajnog prikupljanja podataka, iako to nije izričito prepoznato zakonom.</s>

<s>Privatnim detektivima (fizičkim i pravnim licima koja obavljaju detektivsku delatnost) zakonom je izričito zabranjeno da primenjuju „operativne metode i sredstva, odnosno operativno-tehnička sredstva i metode koje nadležni organi vrše, odnosno primenjuju na osnovu posebnih propisa”.</s><s>Postoje, međutim, sumnje da detektivi koriste ovakve metode (na primer, tajni nadzor nad komunikacijama, odnosno prisluškivanje) uprkos zakonskoj zabrani.</s><s>Ministarstvo unutrašnjih poslova bi po zakonu trebalo da vrši inspekcijski nadzor rada detektiva, a za neovlašćenu primenu operativnih metoda i sredstava iz nadležnosti državnih organa predviđena je novčana kazna u iznosu od 100.000 do 1.000.000 dinara.</s><s>S druge strane, detektivi mogu prikupljati i obrađivati podatke o licima ako je to u skladu sa propisima kojima se uređuje zaštita podataka o ličnosti.</s>

<s>Kontrola i nadzor nad primenom specijalnih mera</s>

<s>Rad policije, VBA i BIA pod nadzorom je unutrašnjih i spoljnih nadzirača.</s><s>Unutrašnji nadzirači su: Sektor unutrašnje kontrole policije, Unutrašnja kontrola VBA i Unutrašnja i budžetska kontrola BIA.</s><s>Izričito ovlašćenje da nadzire zakonitost primene posebnih mera od strane VBA ima i Generalni inspektor vojnih službi bezbednosti u Ministarstvu odbrane.</s><s>U spoljne nadzirače spadaju sudovi, Narodna skupština i nezavisni državni organi.</s>

<s>Sudska kontrola</s>

<s>Sudska kontrola i nadzor odvija se u skladu sa dva pravna režima koja regulišu primenu posebnih mera – sa Zakonikom o krivičnom postupku (ZKP) ili sa matičnim zakonima službi bezbednosti (Zakon o BIA, Zakon o VBA i VOA) i policije.</s><s>Sudska kontrola i nadzor mogu se vršiti u tri faze: pre primene mera (ex ante kontrola), u toku njihove primene i nakon okončanja njihove primene (post festum).</s><s>Kontrola primene mera u skladu sa zakonima službi bezbednosti i Zakonom o policiji skoro je potpuno ograničena na prvu fazu (kontrola pre primene).</s><s>Prethodna kontrola sprovodi se odobravanjem početka i produžetka primene specijalnih mera.</s>

<s>S druge strane, kontrola mera koje se sprovode u skladu sa ZKP jeste sveobuhvatnija, jer po pravilu obuhvata sve tri faze.</s><s>Nakon što se završi primena posebne dokazne radnje, državni organ koji je bio određen da je sprovodi dostavlja sudiji izveštaj o primeni i prikupljeni materijal (snimke, dokumentaciju), koji prosleđuje taj izveštaj i javnom tužiocu.</s><s>Po pravilu, izveštaji bi trebalo da sadrže podatke o vremenu primene posebne dokazne radnje, podatke o službenom licu koje ju je sprovelo, opis primenjenih tehničkih sredstava, podatke o obuhvaćenim licima i podatke o rezultatima primenjene radnje.</s><s>U izveštaju o tajnom nadzoru komunikacije i tajnom praćenju i snimanju neophodno je dostaviti i ocenu o svrsishodnosti primene posebne dokazne radnje.</s>

<s>Parlamentarni nadzor</s>

<s>Nadzor koji Narodna skupština vrši uvek je post festum, odnosno obavlja se naknadno.</s><s>Skupština nadzire primenu posebnih mera prvenstveno posredstvom nadležnih odbora.</s>

<s>Odbor za kontrolu službi bezbednosti nadzire rad BIA, VOA  i VBA.</s><s>Direktori službi bezbednosti u obavezi su da Odboru podnose redovne izveštaje, i to najmanje jednom u toku redovnog zasedanja.</s><s>Osim redovnih izveštaja, Odbor od direktora službi može zahtevati da podnesu i vanredni izveštaj.</s><s>Vanredni izveštaji predstavljaju koristan instrument za rasvetljavanje pojedinih problema ili, eventualno, konkretnih afera u vezi sa primenom posebnih mera.</s>

<s>Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nadzire rad Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno rad Direkcije policije.</s><s>Ovaj Odbor nema eksplicitnu nadležnost da nadzire upotrebu posebnih mera tokom rada policije.</s><s>Ima, međutim, nadležnost da razmatra sva pitanja iz oblasti unutrašnjih poslova, što svakako uključuje i primenu posebnih radnji.</s><s>Ministarstvo unutrašnjih poslova podnosi redovne izveštaje o radu Ministarstva i o stanju bezbednosti.</s><s>Odbor, takođe, može od ministra unutrašnjih poslova tražiti (vanredne) izveštaje o „pitanjima iz njegovog delokruga”.</s>

<s>Nadzor koji vrše nezavisni državni organi</s>

<s>Nezavisni državni organi koji u okviru svojih nadležnosti nadziru primenu posebnih mera jesu Zaštitnik građana i Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti (Poverenik).</s>

<s>Zaštitnik građana kontroliše rad organa državne uprave radi zaštite i unapređenja ljudskih prava.</s><s>Postupak kontrole pokreće po pritužbi građana ili na sopstvenu inicijativu.</s><s>Tokom kontrole ima pravo da ostvari pristup prostorijama službi bezbednosti – i da dobije sve podatke značajne za kontrolu, koji uključuju i podatke označene najvišim stepenom tajnosti (državna tajna).</s><s>S obzirom na svoja široka ovlašćenja, Zaštitnik građana je jedini kontrolni organ koji može da nadzire primenu mera koje su u toku.</s>

<s>Budući da se primenom posebnih mera prikupljaju podaci o ličnosti, ovaj aspekt rada institucija bezbednosti podleže nadzoru Poverenika.</s><s>Poverenik može da pokrene nadzor na osnovu saznanja do kojih je došao po službenoj dužnosti, od podnosioca žalbe ili od trećeg lica.</s><s>Nadzor vrše ovlašćena lica – inspektori.</s><s>Poverenik ukazuje na uočene zloupotrebe prilikom prikupljanja ili obrade ličnih podataka, i propisuje novčane kazne za prekršaje.</s>

<s>Pored zajedničkog nadzora primene specijalnih mera tajnog nadzora komunikacije, Zaštitnik građana i Poverenik uspešno su pokretali i ocene ustavnosti pojedinih zakona u vezi sa primenom posebnih mera, a sa manje uspeha predlagali su mere za unapređenje ovog aspekta rada bezbednosnih organa.</s><s>Takođe, Poverenik je značajno doprineo javnom nadzoru nad primenom specijalnih mera, tako što je, postupajući po žalbama na osnovu Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, više puta omogućio dostupnost informacija o broju primenjenih mera na godišnjem nivou., a sa manje uspeha predlagali su mere za unapređenje ovog aspekta rada bezbednosnih organa</s>

<s>Zaštita ljudskih prava</s>

<s>Zbog same prirode specijalnih mera za tajno prikupljanje podataka i načina na koji one zadiru u prava građana, njihova primena je ograničena kako domaćim, tako i međunarodnim propisima i standardima.</s>

<s>Ustav Republike Srbije propisuje da ljudska i manjinska prava zajemčena Ustavom mogu zakonom biti ograničena ako ograničenje dopušta Ustav, u svrhe radi kojih ga Ustav dopušta, u obimu neophodnom da se ustavna svrha ograničenja zadovolji u demokratskom društvu i bez zadiranja u suštinu zajemčenog prava.</s><s>Ustav propisuje da je tajnost pisama i drugih sredstava komuniciranja nepovrediva, a odstupanja su dozvoljena samo na određeno vreme i na osnovu odluke suda ako su neophodna radi vođenja krivičnog postupka ili zaštite bezbednosti Republike Srbije.</s><s>Tajnost pisama i drugih sredstava komuniciranja i zaštita ličnih podataka nisu apsolutna prava, jer Ustav dozvoljava odstupanja od njih, ali samo:
 na određeno vreme, 
 na osnovu odluke suda, 
 ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka ili zaštite bezbednosti Republike Srbije i 
 na način koji je uređen zakonom (a ne i aktom niže pravne snage).</s>

<s>Univerzalna deklaracija o pravima čoveka (1948) utvrđuje da se niko ne sme izložiti proizvoljnom mešanju u privatni život, porodicu, stan ili prepisku, niti napadima na čast i ugled, kao i da svako ima pravo na zaštitu zakona od ovakvog mešanja ili napada.</s>

<s>Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima (1966) utvrđuje da niko ne može biti predmet samovoljnih ili nezakonitih mešanja u njegov privatni život, u njegovu porodicu, u njegov stan ili njegovu prepisku, niti nezakonitih povreda nanesenih njegovoj časti ili njegovom ugledu.</s>

<s>Evropska konvencija o ljudskim pravima (1950) u članu 8. utvrđuje da svako ima pravo na poštovanje svog privatnog života, doma i prepiske.</s><s>Javne vlasti neće se mešati u vršenje ovog prava, sem ako to nije u skladu sa zakonom i neophodno u demokratskom društvu u interesu zaštite nacionalne bezbednosti, javne bezbednosti ili ekonomske dobrobiti zemlje radi sprečavanja nereda ili kriminala, zaštite zdravlja ili morala, ili radi zaštite prava i sloboda drugih.</s><s>Evropski sud za ljudska prava je, baveći se velikim brojem slučajeva povrede Člana 8 Evropske konvencije, izgradio određene pravne stavove koji se danas smatraju standardima o ovom pitanju.</s><s>Reč je o sledećim standardima:
 slučajevi mešanja u pravo na privatnost moraju biti zakonom regulisani dovoljno jasno da bi bili predvidivi;
 takvi slučajevi treba da se urede restriktivno i da budu prevashodno vezani za teška krivična dela i pretnje po bezbednost;
 procedura za primenu mera propisuje se zakonom, a o primeni mera treba da odlučuje sud ili drugi organ na osnovu postojanja osnova sumnje;
 početak i trajanje mere određuju se u odluci suda ili drugog organa, koji i nadziru primenu mere;
 postupak za zaštitu građana treba da bude propisan zakonom i da obuhvati mogućnost sudske zaštite, a građanin obavešten o meri na svoj zahtev kada to bude moguće i
 zakon treba da predvidi sankcije za kršenje pravila o primeni takvih mera.</s>

<s>Komitet ministara Saveta Evrope usvojio je nekoliko pravno neobavezujućih preporuka i smernica u vezi sa zaštitom ljudskih prava prilikom primene specijalnih mera, sa posebnim fokusom na borbu protiv terorizma.</s><s>U pogledu obrade ličnih podataka koju obavljaju nadležna tela za državnu bezbednost zahteva se da mešanja u pravo privatnosti budu dopuštena samo 
 ako su takvi postupci u skladu sa zakonom, 
 ako su primereni cilju zbog kojeg se preduzimaju i 
 ako ih može proveriti spoljašnje nezavisno ovlašćeno telo.</s><s>Za druge mere kojima se narušava pravo na privatnost (pretres lica i stana, prisluškivanje, uvid u prepisku i korišćenje tajnih agenata) traži se da budu propisane zakonom i nadzirane, kao i da postoji mogućnost ispitivanja zakonitosti mera pred sudom.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Milosavljević, Bogoljub.</s><s>Pravni okvir i praksa primene posebnih postupaka i mera za tajno prikupljanje podataka u Republici Srbiji.</s><s>Beograd, Beogradski centar za bezbednosnu politiku, 2015.</s><s>Ignjatović, Dušan.</s><s>Mere presretanja komunikacije i zadržavanja podataka iz perspektive Strazbura i propisa i prakse u Republici Srbiji.</s><s>Beograd, Beogradski centar za bezbednosnu politiku, 2015.</s><s>Goran Ilić, Marina Matić Bošković.</s><s>Posebne mere tajnog prikupljanja podataka u krivičnom postupku:pogled iz pravosuđa.</s><s>Beograd, Beogradski centar za bezbednosnu politiku, 2015.</s><s>Đokić, Katarina.</s><s>Parlamentarni nadzor nad primenom posebnih mera za tajno prikupljanje podataka u Srbiji.</s><s>Beograd, Beogradski centar za bezbednosnu politiku, 2014.</s><s>P. Petrović, S. Đorđević, K. Đokić, J. Pejić.</s><s>Posebne mere tajnog prikupljanja podataka:vodič za nadzor.</s><s>Beograd, Beogradski centar za bezbednosnu politiku, 2015.</s>

<s>Spoljni linkovi</s>

<s>Zvaničan sajt Beogradskog centra za bezbednosnu politiku  (na jeziku: srpski) (na jeziku: engleski)
 Zvaničan sajt Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti (na jeziku: srpski) (na jeziku: engleski)</s>

<s>Srbija</s>

