O postojanosti mudraca (Seneka)
<s>O postojanosti mudraca () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima.</s><s>Djelo je napisano poslije 47. godine nove ere i proslavlja hladnokrvnost idealnog stoičkog mudraca, koji posjeduje unutarnju čvrstinu pa ga ozljede i nedaće samo mogu ojačati.</s>

<s>Datiranje i adresat
Spis je upućen Senekinom prijatelju Eneju Serenu i napisan je negdje između 47. i 62. godine.</s>

<s>O postojanosti mudraca jedan je od triju dijaloga upućenih Serenu, pri čemu su druga dva O spokojstvu duše (De tranquillitate animi) i O dokolici (De otio).</s><s>Superiorna pozicija koju mudrac zauzima, tj. pozicija odvojenosti od štetnih zemaljskih događaja, tema je koja prožima sva tri dijaloga.</s><s>Budući da je Seren u spisu O postojanosti mudraca prikazan kao čovjek koji još nije postao stoik, obično se smatra najranijim od tri dijaloga.</s>

<s>Sadržaj
U traktatu O postojanosti mudraca Seneka tvrdi da stoicizam nije tako strog kao što se na prvi pogled čini.</s><s>Prisjećajući se lika Katona Mlađeg, Seneka tvrdi da Katon kao mudra osoba nije pretrpio ni ozljede ni uvrede.</s><s>Iako se Seren protivi ovom paradoksu, Seneka daje daljnje analogije kako bi naglasio neprobojnu prirodu mudre osobe.</s><s>U 5. poglavlju Seneka pravi razliku između uvrede (contumelia) i ozljede (iniuria).</s><s>U ostatku spisa, do 19. poglavlja, rasppravlja se o prirodi oba ova predmeta te se pokazuje da je mudra osoba imuna i na uvrede i na ozljede.</s><s>Seneka zaključuje raspravu hvaleći ideju mudre osobe, nudeći praktične savjete za sve one koji nisu savršeni.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Seneka Mlađi
Djela 1. vijeka</s>

