Scardona
<s>Skardona je naziv naselja iz rimskog perioda (latinski jezik - Scardona)), na mjestu nekadašnjeg liburnskog naselja gradinskog tipa iz željeznog doba, na desnoj obali Krke (Titius) u blizini njenog ušća, na kojem se danas nalazi savremeno naselje Skradin, Hrvatska.</s>

<s>Arheologija 
Plinije Stariji (23.-79. g. posl.</s><s>Kr.) i Strabon (geograf 1. st. pr.</s><s>Kr.), nabrajajući gradove Liburnije, opisuju Skardonu kao jedan od njezinih važnijih gradova.</s><s>Brojni nalazi iz ilirskog, a kasnije rimskog vremena pronađeni su u bogatim arheološkim nalazištima na lokalitetima: 
 Rokovača, lučko postrojenje Horea s ornamentikom kamenog mozaika, što govori da je Scardona u rimsko doba bila značajna trgovačka luka, rimski sarkofag 
 Đardin, zlatni ukrasi, narukvice, ogrlice, prstenje od jantara, stakleni predmeti, medicinski i kozmetički pribor,
 Maraguša,</s>

<s>Istorija 
Prilikom Rimske diobe provincija radi upravljanja, 27. g. p.n.e., senatu je pripao Ilirik.</s><s>Zbog  još  uvijek  nesigurne situacije, Oktavijan August je 11. g. p.n.e. u svojstvu vrhovnog zapovjednika vojske  od  senata  preuzeo  cijeli  Ilirik  u  zamjenu  za  Kipar  i  Narbonsku  Galiju, koje su bile mirne provincije.</s><s>I sve što je u toku svoje vladavine (umro  je  14.  g.  η.e.)  zauzeo  na  istočnoj  obali  Jadrana, priključio je provinciji  Iliriku.</s>

<s>Istovremeno, Ilirik je bio  podijeljen  u  tri  sudbena  konventa  (conventus  iuridicus),  u  kojima  su  Iliri  pred rimskim sudom iznosili razne domaće sporove: 
 sjeverni konvent sa središtem u Skardoni, kojem su pripadali Japodi i 14 liburnskih civitates (conventus Scardonitanus), 
 srednji  u  Saloni,  u  kojem  su  živjeli  Dalmati,  Dicioni,  Mezeji  i  druga (manja) plemena (conventus Salonitanus),   
 južni  u  Naroni  (conventus Naronitanus), s  brojnim  plemenima  u  Bosni istočno  od  doline  Vrbasa  i  u  cijeloj  Hercegovini,  Crnoj  Gori  i  dijelu  Albanije.</s><s>Južni konvent je podijejen u 13 civitates peregrinae (među kojima su: Ardijejci, Desidijati, Deretini, Deremisti, Dindari, Dokleati, Glindicioni, Merkumani, Naresi, Sikuloti)  i 540 dekurija.</s><s>Plemenima (civitates peregrine), nakon početnih strogih mjera pacifikacije, formalno je vraćena i priznata njihova unutrašnja autonomija.</s><s>Na njihovom čelu stajali su plemenski prvaci.</s>

<s>Kada je 9. g. n. e, nakon Batonovog ustanka, bio okupiran i smiren, Ilirik je bio podijeljen na dvije samostalne provincije, Dalmaciju (Dalmatia), od rijeke Raše u Istri pa do naselja Lješa u Albaniji (Lissus oppidum civium Romanorum ab Epidauro), te na Panoniju (Pannonia), od  sjevernih  padina  Dinarida  do  Dunava  na  sjeveru  i  sjeveroistoku.</s><s>Kada je kasnije (46. g. n. e.) bila formirana i provincija Mezija, koja  je  pokrivala  područje  od  Dunava  na  sjeveru pa do granica Makedonije i Trakije,  Dalmaciji  je  pripadao  i  dio  historijske  Srbije  sa  svim  desnim  pritokama  Drine.</s><s>Od 9. god. pa do cezara Gaja Flavija Valerija Konstancija (281—283/4. g.), kasnijeg  cara  (293—305),  Dalmacijom  su  kao  guverneri  upravljali  carski  legati  konzularnog ranga (legatus Augusti pro praetorè), ujedno vojni i civilni namjesnici, sa središtem u Saloni.</s>

<s>Sudbeni konvent  
Mjesto je poznato kao središte Skardonitanskog sudbenog konventa iz vremena rimske dominacije.</s><s>Konvent je arheološki potvrđen ulomkom skradinskog natpisa koji spominje konvent u Skardoni.</s><s>Pronađen je u Trogiru, više od 60 km udaljenom od Skradina.</s><s>Spajanjem dvaju ulomaka nadopunjena su dosadašnja saznanja i pretpostavlja ponešto proširena restitucija te je potvrđen prvi epigrafski spomen juridičkog konventa u Dalmaciji.</s><s>Interpretacijom tog ključnog mjesta natpisa u kojem se spominje konvent u Skardoni, pretpostavljeno je da je ime ovog konventa glasilo conventus Liburnorum.</s>

<s>Već od početka okupacije Rimljani su nastojali da zemlju povežu s Rimom i Italijom ne samo vojnom okupacijom nego i duhovnim vezama.</s><s>Jedna od najjačih spona  bio  je  kult  cara  Avgusta  i  božice  Rome  (ara  Augusti  provinciae  Delmatiae).</s><s>Smatra se da je u 1. st. sjedište službenog provincijalnog kulta bilo u Epidauru, a  da  je  kasnije  preneseno  u  Dokleju.</s><s>Carski  kult  je  njegovao  posebni  kolegij  (col-legium  Seviri  Augustales, skraćeno  Seviri ili Augustales) iz  redova  uglednih  i  bogatih  oslobođenika (liberti) ili njihovih potomaka.</s><s>Kolegij  sevira  je potvrđen  u svim primorskim  kolonijama,  ali  i  u  nekim  (susjednim)  municipijama (Senia, Aenona, Iader, Salona, Narona, Epidaurum, Rhizinium).</s><s>I Liburnija je u to doba imala svoju Ara Augusti Liburniae u Skardoni (potvrđen arheološkim nalazom CIL III 2810.</s>

<s>Pomenuti natpis pronađen u Trogiru, je vrlo vjerojatno stajao na hramu sagrađenom u vrijeme cara Tita, za propagandu kulta flavijske dinastije, koji je ujedno postao i mjestom počasti pokrajinskoga carskog kulta za liburnske peregrinske zajednice.</s>

<s>Rani srednji vijek 
Potkraj 5. i početkom 6. stoljeća rimsku Scardonu pustoše prodori Gota.</s><s>Međutim i prije dolaska Slavena (Hrvata), Skradin postaje grad kršćanske vjere jer je početkom 6. stoljeća Skradin postao biskupsko središte.</s><s>Skradinski biskup Konstantin (Constantinus) sudjeluje na zasjedanju Prvog koncila u Saloni 530. godine.</s><s>Biskupsko središte Skradin se zadržaloo, uz prekide u srednjem vijeku, sve do 1830. godine, kada je bulom pape Leona XII.</s><s>Locum beati Petri ukinuta skradinska biskupija.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Liburni 
Rimski gradovi na tlu Hrvatske
Ilirski arheološki lokaliteti u Hrvatskoj</s>

