Gigantski molekulski oblaci
<s>Gigantski molekulski oblaci (GMO) su oblaci molekulskog vodonika (H2).</s><s>Nazivaju se i "zvezdana porodilišta", zato što u njima nastaju nove mlade zvezde.</s><s>Molekulski oblaci se razlikuju od drugih međuzvezdanih oblasti koje većinski sadrže jonizovan gas.</s>

<s>Da bio se molekulski oblak zvao gigantski, njegova masa mora prelaziti masu od 100.000 Sunčevih masa, a širina im može biti i 300 svetlosnih godina.</s>

<s>U našoj galaksiji, polovina celokupnog međuzvezdanog gasa se nalazi u GMO oblacima.</s><s>Oblaci su raspoređeni u galaktičkoj ravni u obliku prstena na debljini od 4 do 8 kpc od centra galaksije.</s>

<s>Evolucija</s>

<s>Nastajanje oblaka</s>

<s>Molekulski oblaci se u svakom trenutku konstantno ponovo grade i ponovo nestaju iz razređenijeg gasa.</s><s>Brzina na kojoj međuzvezdani gas počinje da se skuplja u zvezdoformirajuće zvezdane oblake u našoj galaksiji je povezana sa brzinom nastajanja zvezda.</s><s>Ta brzina se empirijski okvirno može pretpostaviti preko dva podatka:</s>

<s>prosečne brzine nastajanja zvezda koje možemo posmatrati
 i efikasnosti formiranja zvezda u molekulskim oblacima.</s>

<s>U našoj galaksiji je brzina nastajanja zvezda je reda veličine tri sunčevih masa na godinu dana.</s><s>Poznato je da se samo do 2% mase prosečnog molekulskog oblaka iskoristi za nastajanje zvezde, što znači da se količina oblaka mase od 150 sunčevih oblaka godišnje pretvori u gas iz kog nastaju nove zvezde.</s><s>Pretpostavlja se da je ukupna količina gasa u našoj galaksiji 5 milijardi sunčevih masa, tako da je potrebno vreme da nastane jedan gigantski molekulski oblak 30 miliona godina.</s>

<s>Slična procena za okolinu Sunca da je da ovde gigantski molekulski oblaci nastaju za oko 50 milijardi godina.</s><s>Procenjeno vreme formiranja oblaka je samo nešto duže od životnog veka oblaka, tako da se pretpostavlja da ili je proces formiranja vrlo dinamičan, ili mora biti u neprekidnoj povezanosti sa rasformiravanjem oblaka.</s>

<s>Mehanizmi formacije</s>

<s>Odavde se dobijaju 2 moguća mehanizma formacije:</s>

<s>Oblak raste slučajnim sudarima i spajanjem
U ovom slučaju veliki oblaci nastaju od manjih i procenjeno vreme nastajanja GMO je najmanje 100 milijardi godina.</s><s>S obzirom da je empirijski procenjeno kraće vreme, ovaj mehanizam najverovatnije nije primarni i pretpostavlja se da između najvećeg broja sudara između manjih oblaka dolazi do destruktivnih sudara.</s><s>Gravitaciona nestabilnost u galaktičkom rasnom sloju
Ovaj mehanizam opisuje gravitacionu nestabilnost na velikoj skali.</s><s>Pretpostavlja se da je ovaj mehanizam za formiranje zvezda važniji od prethodnog zato što bi se gas na ovaj način mogao skupiti u velike komplekse za oko 40 milijardi godina, što je u skladu sa empirijskim pretpostavkama.</s>

<s>Oba ova mehanizma su proučavali Larson i Elmegrin 1980ih i 1990ih godina.</s>

<s>Kolaps oblaka i fragmentacija</s>

<s>Na osnovu procenjenih vremena očekuje se da GMO mora da počne da formira zvezde od trenutka formiranja oblaka, međutim zbog retkosti formiranja gasa, dobilo bi se zakašnjenje.</s><s>Kako je aktivnost nastajanja samih zvezda reda veličine 10 milijardi godina, zaključuje se da zvezde počinju da nastaju odmah nakon formiranja oblaka.</s>

<s>Kolaps i formacija zvezda se mogu desiti samo u najgušćim delovima oblaka.</s><s>Tako se najčeše i dešava da samo deo GMO doživljava kolaps, što kao i uzrok malo utiče na ostale delove oblaka.</s>

<s>Prema klasičnoj teoriji, formiranje zvezda uključuje kolaps delova ili celog oblaka, kao posledicu dejstva gravitacije.</s><s>Taj postupak je povezan sa fragmentacijom oblaka u manje komponente.</s>

<s>Fizičke i hemijske osobine</s>

<s>GMO oblaci se većinski sastoje od molekulskog vodonika i molekulskog helijuma, sa malim doprinosom težih gasova.</s><s>Moleksulskih i atomskih vrsta gasova ima podjednako.</s><s>Temeratura im je niska i iznosi između 10 i 50 K. Iako je srednja gustina molekulskih oblaka samo reda 100 čestica po cm3, ovi oblaci su vrlo nehomogeni i imaju oblasti sa mnogo većom gustinom, tzv. grudvice ili jezgra molekulskog gasa.</s><s>U takvim hladnim i gustim okruženjima atomi se kombinuju u molekule.</s><s>GMO oblaci sadrže dovoljno gustog gasa i međuzvezdane prašine za formiranje stotina ili hiljada zvezda Sunčeve veličine.</s><s>Zvezde nastaju u najgušćim delovima ovih oblaka.</s>

<s>GMO oblaci ne zrače vidljivu svetlost i optičkim teleskopima se vide kao tamna područja.</s><s>Njihovo vreme života traje između 10 i 100 miliona godina pre nego što se raspadnu usled toplote i zvezdanih vetrova sa novorođenih zvezda u njima.</s><s>Prosečna spiralna galaksija poput naše, sadrži između jedne ili dve hiljade Gigantskih molekulskih oblaka pored manjih.</s>

<s>Otkriće</s>

<s>Galaktički prsten ispunjen gigantskim molekulskim oblacima je otkriven tek 1970-ih godina kada se tehnologija razvila, jer molekulski vodonik emituje zračenje na 110 nm, a međuzvezdana apsorpcija na toj talasnoj dužini je velika.</s><s>Iako ovi oblaci blokiraju vidljivu svetlost, propuštaju infracrvenu svetlost.</s>

<s>Drugi vrlo zastupljen način detektovanja GMO oblaka podrazumeva detekciju ugljen-monoksida (CO).</s><s>CO se lakše detektuje, a poznat je konstantan odnos između količina molekulskog vodonika i ugljen-monoksida u GMO oblacima.</s><s>Solomon Skovil Sanders i drugi su kao ključni korak elementarne interpretacije posmatranja količine i rasporeda CO u GMO iskoristili Virijalnu teoremu.</s><s>Ona tvrdi da se GMO gravitaciono ograničavaju u virijalnoj ravnoteži.</s><s>Iz merenja širine (R) i brzine disperzije (σ), može se proceniti masa GMO po formuli, str 12-13; pristupljeno: 5. januar 2015.</ref>:</s>

<s>Danas se temperatura i gustina molekulskih oblaka meri vasionskim teleskopom Spitzer, a preko njih se skupljaju podaci o fizičkim i hemijskim kompozijama od kojih nastaju protozvezde.</s>

<s>Reference</s>

<s>Astronomija</s>

