Peggy Guggenheim
<s>Peggy Guggenheim (New York, 26. avgust 1898 – Padova, 23.decembar 1979) je bila kolekcionarka umjetnosti iz Sjedinjenih Američkih Država i treća supruga nadrealističkog slikara, Maksa Ernsta.</s>

<s>Djetinjstvo i mladost</s>

<s>Marguerite Peggy Guggenheim rodila se u bogatoj i utjecajnoj porodici Guggenheim.</s><s>Solomon R.Guggenheim, tvorac Fondacije Guggenheim, bio joj je stric.</s>

<s>Otac Peggy Guggenheim je bio Benjamin Guggenheim, biznismen i Jevrejin švicarsko-njemačkog porijekla koji je nastradao na Titaniku.</s><s>Majka, Florette Seligman, bila je Jevrejka holandskog i njemačkog podrijetla.</s><s>Roditelji Peggy Guggenheim bili su podrijetlom od jevrejskih obitelji koje su emigrirale iz Europe i već dvije generacije u Sjedinjenim Državama su uspješno poslovali i bogatili se.</s>

<s>U svojim memoarima, Peggy se sjeća da su mnogi članovi njene obitelji bili ekscentrici.</s><s>Jedan od njenih ujaka, Washington, je “imao naviku da žvaće ugalj, koji mu je ostavljao crne zube.</s><s>U džepovima sakoa je držao ugalj i led, koji je isto žvakao.</s><s>Ubio se u četrdesetšestoj godini metkom u čelo.” Njena majka Florette imala je svoje ekscentrične trenutke; između ostalog, ponavljala je tri puta sve što je govorila.</s><s>U dvadesetprvoj godini Peggy Guggenheim je naslijedila relativno malo bogatstvo (u usporedbi sa bogatstvom njenih rođaka) od 2,5 miliona dolara (otprilike 20 miliona dolara danas).</s><s>Francuska</s>

<s>Brak sa Laurence Vailom</s>

<s>Po završetku studija Peggy Guggenheim je pronašla posao u avangardističkoj knjižari, gdje se zahvaljujući kolegama prvi put susrela sa evropskom avangardnom umjetnošću.</s><s>Preselila se u Pariz, Francusku 1920.</s><s>Ubrzo se sprijateljila sa slikarima i piscima, od kojih su mnogi živjeli u siromaštvu u četvrti Montparnasse.</s><s>Peggy je obišla muzeje i ulice u Parizu i ostala zadivljena.</s><s>Putuje u Njujork  na vjenčanje svog brata 1921. i upoznaje Laurence Vaila, svog prvog supruga, u kući Helen y Leon Fleischmana.</s><s>Peggy je kasnije opisala kakav dojam na nju je ostavio taj susret:</s>

<s>“Njegova lijepa, valovita i zlatasta kosa vijorila je na vjetru.</s><s>Bila sam šokirana njegovom slobodom i nesumnjivo očarana.</s><s>On je u Francuskoj živio cijeli svoj život i kotrljao slova “r”.</s><s>Bio je kao neko divlje stvorenje, Činilo se da ga ne zanima što ljudi misle o njemu.</s><s>Osjećala sam, dok sam hodala ulicom sa njim, da bi mogao svakog trenutka da ode, ponašao se potpuno drukčije od onoga kako se ljudi obično ponašaju.”</s>

<s>Peggy Guggenheim i Laurence Vail vjenčali su se 10. marta 1922. i provjeli medeni mjesec u Rimu i na Kapriju.</s>

<s>Preko Laurencea Peggy upoznaje Mary Reynolds (sa kojom je Laurence prethodno bio u vezi) koja ubrzo postaje saputnica Marcel Duchampa, kao i poznatu sjevernoameričku književnicu Djunu Barnes (sa kojom je Laurence isto ranije bio u vezi).</s><s>Peggy je upoznala i Tristana Tzaru i druge dadaiste za vrijeme svojih prvih godina u Parizu.</s>

<s>Nije dugo potrajalo, a Peggy i Laurence su već imali probleme u vezi.</s><s>Peggy je shvatila da je Laurence agresivan, tukao ju je u javnosti i jednom ju je davio u kadi toliko dugo da je Peggy mislila da će je i udaviti.</s><s>Njen biograf, Mary Dearborn, tvrdi da je Peggy Guggenheim nažalost imala jak kompleks niže vrijednosti i to prije svega zbog svog nosa i svojih židovskih korijena.</s><s>Nerijetko se dešavalo da je Peggy bila zlostavljana fizički ili psihički, a da sama nije ništa učinila da to spriječi.</s>

<s>Ubrzo nakon vjenčanja, Peggy je saznala da je trudna.</s><s>Provodila je dane u selu Le Travas i kupila svoj prvi luksuzni automobil, Gaubron, kojim je Laurence naučio da upravlja.</s><s>Dječak se rodio 15. maja 1923 i na krštenju je dobio ime Michael Cedric Sindbad Vail.</s><s>Nakon rođenja par odlazi u Normandiju gdje Peggy upoznaje Džems Džojsa i Noru Džojs i Man Raya.</s>

<s>Nakon putovanja odlaze na Kapri, a odatle za Amalfi i Egipat.</s><s>Po povratku iz Egipta, pripremaju zabave u kući na Monmartru.</s><s>U tom vrijeme su nastale poznate fotografije Man Raya na kojima Peggy pozira u širokoj, dugoj haljini.</s><s>Par zatim ponovo ide na put, sada u Veneciju i Rapallo, gdje su posjetili pjesnika Ezru Pounda.</s><s>Peggy ostaje u drugom stanju i putuje u Njujork.</s><s>Po povratku se zadržala u Švicarskoj, gdje je rodila djevojčicu, koja je na krštenju dobila ime Pegeen Vail Guggenheim.</s>

<s>Dok je 1927. bila u Parizu, Peggy Guggenheim je upoznala Isadoru Duncan, koja je prolazila kroz teške trenutke krize.</s><s>Vjerojatno je Dankan uzaludno očekivala da će joj Peggy pomoći financijski i sigurno se na kraju veoma razočarala.</s><s>Uprkos tome, Peggy je pripremila zabavu Isadori u čast.</s><s>Toj zabavi prisustvuju Cocteau, Hemingway, Pound, Gide, Natalie Barney i Jules Pascin.</s><s>Posjetili su je Marcel Duchamp i Mary Reynolds.</s>

<s>Prve mjesece 1928. obitelj Vail provodi na jugu Francuske sa Emom Goldman.</s><s>U to vrijeme Laurence postaje sve agresivniji.</s><s>U svojim memoarima Peggy se prisjeća kako ju je natjerao da uđe u vodu i da u morkoj odjeći ide u kino.</s><s>Drugom prilikom iste godine, ponovio se jedan nasilan izljev bijesa i krajem decembra 1928.</s><s>Peggy ostavlja svog supruga i dobija starateljstvo nad kćerkom Pegeen, dok Laurence ostaje sa sinom, Sindbadom.</s>

<s>Engleska</s>

<s>Engleski slikar John Holms pomogao je Peggy da pobjegne od prvog supruga.</s><s>Kada je najzad ostavila Laurence Vaila, Peggy se zaljubljuje u Holmsa.</s><s>Godinu dana par iznajmljuje Hayford Hall u Devonu, koji su njihovi prijatelji u šali preimenovali u Hangover Hall (Salon mamurluka).</s><s>Za to vrijeme književnica Djuna Barnes stanuje sa njima i završava svoj roman, Noć u šumi.</s><s>Nakon toga se par seli za London, ali Holmsova iznenadna smrt 1934. prekida idilu.</s><s>To je bio snažan udarac za Peggy.</s>

<s>Sa nepunih četrdeset godina, njen privilegirani život dobio je novi zaokret.</s><s>Njena majka, Florette Seligman, umire 1937. ostavljajući joj na raspolaganju 450.000 dolara.</s><s>Peggy po savjetu prijatelja otvara galeriju.</s><s>Prema njenim riječima: "Neko je predložio da pokrenem galeriju ili izdavačku kuću i ja sam pomislila da je galerija povoljnija.</s><s>Naravno, nisam ni mislila na ogromne količine novca koje ću zahvaljujući tome moći da trošim.”</s>

<s>Duchamp i Beckett</s>

<s>Peggy nije znala gotovo ništa o modernoj umjetnosti ("moja znanja o umjetnosti su dosezala do impresionizma”) ali je brzo učila od Duchampa, koji joj je ukazao na razlike između apstraktne umjetnosti i surrealizma.</s><s>Kasnije je Peggy govorila da je Duchamp “osoba koja je izvršila najveći uticaj na njen život” kao i “slušala sam savjete boljih od sebe … slušala sam, kako sam samo slušala!</s><s>Tako sam se na kraju i sama pretvorila u stručnjaka.”</s>

<s>Peggy je otputovala u Pariz da bi potražila umjetnike koji bi izlagali u njenog galeriji.</s><s>U to vrijeme je imala vezu sa Samuel Beckettom (budućim Nobelovcem) kojeg opisuje: “Njegovi dolasci i odlasci bili su potpuno nepredvidivi, što mi se činilo vrlo uzbudljivim, pojavio bi se usred noći sa četiri boce šampanjca i ne bi mi dozvolio da dva dana izađem iz kreveta”, bez sumnje “Beckett je prolazio kroz trenutke krize, kada se osjećao kao da se guši” što je bilo u vezi “sa njegovim groznim životnim sjećanjima na krilo svoje majke.”</s>

<s>U galeriji Peggy Guggenheim u Londonu, na adresi Cork Street br. 30, upriličena je 1938. izložba Jean Cocteaua.</s><s>Apstraktna i surrealistička umjetnost Koktoa nije do tad bila poznata u Velikoj Britaniji i mali broj slika se prodao.</s><s>Kako bi poboljšala prodaju i utješila umjetnike, Peggy je sama počela tajno kupovati njihove slike. “Tako sam počela sa skupljanjem djela za zbirku”, kasnije će govoriti.</s>

<s>Uslijedile su izložbe Wassily Kandinskog (prvi put je izlagao u Velikoj Britaniji), Yves Tanguya, Wolfgang Paalena i drugih autora.</s><s>Na izložbama su bili kipovi i kolaži, a povrh toga na njima su učestvovali umjetnici poput Antoine Pevsnera, Henry Mura, Alexander Caldera, Raymond Duchamp-Villona, Constantina Brancusija, Jean Arpa, Max Ernsta, Pabla Picassa, Georges Braka i Kurta Schwittersa.</s><s>Peggy se divila radu John Tunnarda i smatra se da ga je Peggy Guggenheim otkrila.</s>

<s>Francuska</s>

<s>Slaba recepcija i nerazumijevanje moderne umjetnosti engleske publike primorale su Peggy da zatvori svoju galeriju u Londonu 1939. i da se vrati u Pariz, sakupljajući ovoga puta radove za Muzej moderne umjetnosti koji je mislila otvoriti u Parizu.</s><s>Nosila je sa sobom listu kipara, fotografa i slikara, koju je sastavio filozof Herbert Read, direktor galerije koju je imala u Londonu.</s>

<s>Namjesto da se povukla na sigurno u Njujork, Peggy se na samom početku Drugog svjetskog rata nalazi u Francuskoj i počinje sa velikom kupovinom umjetničkih djela.</s><s>Kupuje “jednu sliku dnevno”.</s><s>Budući da je njemačka vojska već na putu ka Parizu, ne fali joj ni trgovaca. “Svi su znali da sam na tržištu i da kupujem bilo što.“ Peggy je potrošila 40.000 dolara na slike i skulpture, kupujući ih direktno od umjetnika po sniženim cijenama.“ Peggy se razljutila kada je muzej Louvre odbio da pričuva njenu zbirku, navodno zato što je previše moderna i zato je ostavlja u središnjoj Francuskoj kod prijatelja kako bi je spasila od krađe.</s>

<s>Max Ernst</s>

<s>Peggy odlazi u Grenoble na jug Francuske 12. juna 1940. - dva dana prije nego što je njemačka vojska okupirala Pariz.</s><s>Na jugu francuske upoznaje grupu slikara i započinje vezu sa Max Ernstom, koji je bio jedan od članova te grupe.</s><s>Poslije par mjeseci u Marseju, svi emigriraju za Sjedinjene Države u julu 1941.</s>

<s>Njujork</s>

<s>Stigavši u Njujork, Peggy i Max se vjenčavaju u decembru 1941.</s><s>Ona otvara na Menhetnu galeriju The Art of This Century (Umjetnost ovog stoljeća) u oktobru 1942.</s><s>Galerija je bila podijeljena na različite sale i svaka je imala svoju temu, surrealizam, kubizam itd.</s>

<s>Otkriće Jackson Pollocka</s>

<s>Peggy Guggenheim je 1943. tražila nove talente za Spring Salon for Young Artists (Proljetni salon) u svojoj galeriji i objavila je oglas u magazinu Art Digest, u kome je stajalo da svaki umjetnik mlađi od tridesetipet godina može da izloži svoja djela.</s><s>Finaliste je birao žiri koji su činili Peggy Guggenheim, Piet Mondrian, Marcel Duchamp, James Joseph Sweeney i James Thrall Soby.</s>

<s>Jedan od mladih umjetnika je bio Jackson Pollock.</s><s>Sekretar i savjetnik Peggy Guggenheim, Howard Putzel, nazvao ga je „genijem“.</s><s>Roberto Matta je takođe preporučio Pollocka.</s><s>Ali izgledalo je da Peggy nije odmah shvatila Pollockov genij.</s><s>Putzel je bio uporan da Peggy uzme Pollocka u obzir za Spring Salon for Young Artists i Putzel zbog toga odlazi u njegov atelje iz kojeg se vraća u galeriju The Art of This Century noseći izbor Pollockovih radova za žiri.</s>

<s>Dok je Mondrian gledao Pollockov rad Stenographic Figure (1942) Peggy je izjavila: “Prilično ružna, zar ne?</s><s>Ovo nije slika.</s><s>Ili jest?” Nakon što je Mondrian nekoliko trenutaka promatrao sliku, Peggy je nastavila kritizirati “U ovome nema ni malo discipline,” smatrajući i dalje da Pollocka ne treba uzeti u obzir za izložbu.</s><s>Mondrian joj je na to odgovorio, “Peggy, ne znam.</s><s>Imam osjećaj da je ovo najdirljivija slika koju sam vidio poslije puno vremena, ovdje i u Europi.” Peggy je dodala da nije znala da takve stvari mogu odgovarati Mondrianovom ukusu, a Mondrian je odgovorio da može da mu se svidi i nešto što je drukčije od njegovog djela, dodavši, “ne znam dovoljno o ovom autoru da bih ga mogao nazvati velikim, ali znam da me je obavezao da zastanem i da promatram.</s><s>Tu gdje ti vidiš nedostatak discipline, ja stičem dojam da se nalazi silna energija.”</s>

<s>Na inauguraciji izložbe prikazana je Pollockova Stenographic Figure (1942) što je razveselilo kritičare i Mondriana.</s><s>Izložba je dobila dobre kritike i prošla zapaženo u medijima.</s><s>Naročitu je pažnju privukao članak Jean Conolly (Peggy i Jean su bile prijateljice) objavljen 29. maja za Nation u kome Jean kaže da “budućnost prvi put otkriva tračak nade”, komentira djela poput Motherwella, Matte i “drugih slika koje bi bilo zadovoljstvo posjedovati", a onda dodaje “postoji izvjesni veliki Jackson Pollack (sic) zbog kojeg je, rekli su mi, žiri zažmirio.”</s>

<s>Max Ernst i Peggy Guggenheim rastali su se 1943.</s><s>Max Ernst je 1942. upoznao Dorotheu Tanning i njih su se dvoje vremenom zaljubili i najzad 1947. vjenčali.</s>

<s>Peggy je 1947. zatvorila galeriju Art of This Century i odlučila vratiti se u Europu.</s>

<s>Venecija</s>

<s>Peggy se preselila u Veneciju, jedan od njenih omiljenih gradova i u njemu je živjela do kraja života.</s>

<s>Za vrijeme XXIV Bijenala u Veneciji, 30. septembra 1948, u paviljonu zbirke Peggy Guggenheim našlo se, između ostalih djela, i šest radova Jackson Pollocka (Eyes in the Heat, The Moon Woman i Two).</s><s>Izložba je bila prikazana u Firenci (februar, 1949) i Rimu (jun, 1949).</s><s>Dok je njena zbirka izlagana po Italiji, Peggy Guggenheim je kupila el Palazzo Venier dei Leoni  i prilagodila je svom načinu života.</s><s>Dvor je otvoren za javnost 1951. i tri dana nedjeljno posjetitelji su mogli vidjeti veličanstvenu zbirku umjetničih djela.</s><s>Podrum je pretvoren u slikarski atelje za one koji su tamo htjeli da rade.</s><s>Peggy je nastavila da organizuje zabave i u njenoj kući su se sretale ličnosti poput Yoko Ono i Trumana Capotija.</s>

<s>Početkom šezdesetih Peggy je prestala da sakuplja djela, ali je svoju zbirku nastavila iznajmljivati za izložbe.</s>

<s>Njena ćerka, Pegeen se bavila slikarstvom i bila je udata za engleskog umetnika Ralph Rumneya.</s><s>Imala je problema sa alkoholom i bila je zavisna od valijuma i pilula za spavanje.</s><s>Preminula je u martu, 1967. pod misterioznim okolnostima.</s><s>Peggy, koja je tada bila na putovanju u Meksiku, telegramom je obaveštena o njenoj smrti.</s><s>Od gubitka Pegeen, Peggy Guggenheim se nikad nije oporavila.</s>

<s>Marguerite „Peggy“ Guggenheim umrla je od srčanog udara 23. decembra 1979. u Padovi.</s>

<s>Proglašena je počasnom građankom Venecije 1962.</s>

<s>Svoju el Palazzo Venier dei Leoni  i nevjerojatnu zbirku umjetničkih djela ostavila je Fondaciji Gugenhajm, pod uslovom da se jedinstvo zbirke poštuje i da ona bude izložena u Veneciji.</s><s>Osim za privremene izložbe zbirka nije premještena te se i danas nalazi u Veneciji.</s>

<s>Reference</s>

<s>Biografije, SAD
Američki Jevreji</s>

