Andon Zako Çajupi
<s>Andon Zako Čajupi (, Skadar 27. marta 1866. – Heliopolis, 11. jula 1930.) bio je albanski pravnik, dramaturg, pjesnik i sudionik Albanskog narodnog preporoda.</s>

<s>Život
Čajupi je rođen 1866. u selu Šeperu, Gornja Zagorija, u Albaniji, tada dio Osmanskog Carstva.</s><s>Njegov otac, Harito Zako, je trgovao duhanom i poslovao je po cijelom tadašnjem Osmanskom Carstvu, a također u Italiji i u drugim krajevevima zapadne Europe.</s>

<s>Čajupi je osnovno obrazovanje stekao u obližnjoj grčkoj osnovnoj školi.</s><s>Godine 1882. preselio se u Aleksandriju, gdje je pet godina učio francuski jezik u Sainte Catherine des Lazaristes.</s><s>U Aleksandriji je upoznao nekoliko zapadnoeuropskih odvjetnika koji su zastupali tvrtke u Egiptu.</s><s>Ti su ga sastanci uvjerili da studira pravo u Švicarskoj,, stoga je 1887. godine stigao u Ženevu, gdje je proveo pet godina na studijama.</s><s>U to vrijeme je upoznao svoju buduću suprugu Eugeniju, s kojom će imati sina Stefana.</s>

<s>Nakon završetka studija, Čajupi je se tri godine bavio pravom u Ženevi.</s><s>Eugenija je umrla 1892. godine, a ova tragedija je natjerala Čajupija da napusti Švicarsku i vrati se u Albaniju.</s><s>Nakon povratka 1894. godine, zaposlio je se kao zastupnik jedne njemačke tvrtke u Kairu.</s>

<s>Veći dio svog života je proveo u Egiptu.</s><s>Tijekom svoje egipatske karijere, Čajupi je branio francusku tvrtku protiv interesa egipatske vlade i protiv njemačke odvjetničke tvrtke koja ga zapošljava, što je dovelo do prekida radnog odnosa u toj tvrtki, ali na kraju se Čajupijev postupak pokazao besplodnim jer je izgubio taj slučaj.</s><s>Zbog bogatstva njegove obitelji to mu, međutim, nije izazvalo ozbiljne poteškoće, pa se povukao u svoju vilu u Heliopolisu blizu Kaira.</s>

<s>U to vrijeme, Čajupi je upoznao brojne albanske poslovne ljude i pridružio se albanskom nacionalističkom pokretu u Egiptu, u kojem je igrao aktivnu ulogu agitirajući za albansku neovisnost od Osmanskog Carstva.</s><s>Podaci iz 1902. pokazuju da je bio aktivni član Albanskog egipatskog bratstva, ().</s><s>Čajupijeva financijska podrška i profesionalna stručnost dali su značajan doprinos u promicanju neovisnosti Albanije.</s><s>Nakon proglašenja albanske neovisnosti, Čajupi je organizirao zabavu u svom domu.</s>

<s>Književno djelo</s>

<s>Sudjelujući u albanskom nacionalističkom pokretu (posebno između 1898. i 1912. godine), Čajupi je svoja rodoljubiva uvjerenja izrazio u obliku poezije i proze, pri čemu je njegova poezija uglavnom pisana na toskijskom dijalektu albanskog jezika.</s><s>Nacionalističke i rodoljubive poruke njegovih pjesama učinile su ih izuzetno popularnima među albanskim odraslima i djecom te dovele do toga da je Čajupi bio poštovan kao najvažniji albanski pjesnik nakon Naima Frashërija, a taj ugled uživa i danas u modernoj albanskoj državi.</s><s>Čajupi se 1898. uključio i u pitanje albanskog pisma i napisao je niz članaka u časopisu Albanija, gdje se zalagao za usvajanje latiničnog pisma i prigovarao upotrebi grčkog ili osmanskog turskog pisma za pisanje na albanskom.</s>

<s>Čajupi je 1902. godine u Kairu objavio svoje remek-djelo, zbornik Otac Tomori (), zbirka pjesama nazvana po planini na jugu grada Berata; u zbirci, pored patriotskih, nalazimo psihološke i ljubavne teme, kao i satirički intonirane povijesne sadržaje (pjesme Junak Albanije, Plač, Poslovi boga, Sultan i dr.), a nalazimo ga i kako napada muškarce koji ljenčare dok im žene rade teške poslove.</s><s>Zbirka je podijeljena u tri tematska odjeljka: "Domovina", "Ljubav" i "Istinite i lažne priče".</s><s>Čajupi je pisao i drame i romane, a njegovo djelo o Skenderbegu pod naslovom Zemaljski heroj () objavljeno je 1907. godine.</s>

<s>Uz to, Čajupi je napisao komediju pod naslovom Poslije smrti () 1910. godine.</s><s>Najpopularnija je Čajupijeva komedija posthumno objavljena pod naslovom Mladoženja od četrnaest godina ().</s><s>Ova komedija u četiri čina napad je na tradicionalni običaj dogovorenih brakova.</s>

<s>Čajupijeve drame i komedije dobro su poznate u Albaniji i često se izvode.</s><s>Pjesnik je umro u svom domu u Heliopolisu u Egiptu, 11. jula 1930. godine.</s><s>Njegovi posmrtni ostaci preneseni su u Albaniju 1958. godine.</s>

<s>Nasljeđe
Po Čajupiju su nazvane jedna škola na Kosovu i srednja škola u Tirani.</s><s>Njegovo ime nosi i gradsko kazalište u Korči.</s>

<s>U književnosti
Agim Shehu, poznati albanski književnik, u kratkoj se priči prisjeća Čajupijeve ljubavi prema švicarskoj mladoj djevojci Eugeniji, koja će kasnije postati njegova supruga.</s>

<s>Vidi još
 Albanska književnost
 Albanci u Egiptu</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>Albanski pisci
Albanski romanopisci</s>

