Treći maj 1808.
<s>Treći maj 1808., slika Francisca Goye; jedna od najpoznatijih i posebno utjecajnih svjetskih slika, koja je kasnije bila nadahnuće Manetu i Picassu za slike s ratnom tematikom.</s>

<s>Historija</s>

<s>Platno prikazuje smaknuće strijeljanjem nekolicine ustanika, sudionika u pobuni protiv Josépha Bonapartea, kojega je na špansko prijestolje postavio njegov brat Napoleon.</s><s>Taj narodni ustanak naveo je Goyu da o tim događajima svjedoči na realističan i alegoričan način dvjema slikama: 2. maj 1808., i 3. maj 1808. koje je naslikao šest godina kasnije, kada je Napoleon protjeran iz Španjolske, za španjolsku oslobodilačku vladu.</s>

<s>Ova slika je kasnije bila nadahnuće za druge slike s ratnom tematikom, kao npr. Edouardu Manetu za sliku „Smaknuće cara Maximilijana“ iz 1868. godine, ali i Pablu Picassu za njegovu sliku „Masakr u Koreji“ iz 1951. godine.</s>

<s>Odlike</s>

<s>Dramatični prizor se događa noću, na osamljenom mjestu, na brežuljku u blizini kuće Pija, u blizini madridske kraljevske palače s crkvom koja je simbolički prikazana kao veliki tamni obris u pozadini.</s><s>Goya slavi ustaničku hrabrost, ali objektivno prikazuje suvremenu metodu ubijanja: u prednjem planu na desnoj strani poredan je bezlični streljački vod, dok s lijeve strane, stoje mučenici za nezavisnost, okupljeni oko lika u bijeloj košulji, osvijetljena žutim svjetlom svjetiljke položene na zemlju.</s>

<s>Kompozicija slike se zasniva na dvije međusobno suprotstavljene skupine: Desna strana je organizirana prema ravnim linijama vojnika i njihovih musketa u perspektivi, dok je lijeva ispunjena žrtvama raspoređenim duž zakrivljenih linija oko čovjeka u bijeloj košulji.</s><s>Pravilan ritam tamne mase "slijepog" streljačkog voda u kontrastu je s osvijetljenim i dinamičnim "životnim" žrtvama.</s><s>Izvor svjetla je svjetiljka na tlu ispred vojnika, ali također i odbijajući se od brežuljka i odjeće središnjeg lika.</s><s>Svjetlost kroz tamu širi blistave zrake koje ističu pojedinosti na licima likova i njihovim položajima tijela, ali i u krvi koja natapa tlo.</s>

<s>Emocionalne poze i geste su naglašene jakim potezima kista, a podignute ruke glavnog lika se alegorijski povezuju s žrtvovanjem Isusa Krista na križu.</s><s>Jasne boje njegove odjeće u kontrastu naspram prigušene boje okoline pojačavaju dramatičnost i vjersku simboliku prikaza.</s><s>Njegova prkosna poza raširenih ruku ponavlja se u pozi leša u prvom planu.</s><s>Goya kao da želi reći kako još nismo naučili pouku Isusovog raspeća.</s><s>Goya također, miješajući jaku crvenu i smeđu, stvara iluziju kako krv žrtava teče direktno u zemlju.</s>

<s>Vojnici su poredani u vrstu s vojničkom krutošću, svaki u istom položaju raširenih nogu kako bi ukrotili puščani trzaj.</s><s>Oni tvore nejasni niz sivoga i smeđega u kojemu se mijenja tek boja njihovih naprtnjača.</s><s>Slikareva namjera je bila da gledalac streljački vod zamijeti tek pošto promotri osuđenike i poistovjeti se s njima.</s>

<s>Lica Španaca u sredini prikazana su krajnje karakterni, kao maske koje ilustriraju očaj, strah i užas.</s><s>Svako lice ima vlastiti identitet, bjeloočnice im odaju užas, a lica im se grče od straha.</s><s>Lica su prikazana odlučnim potezima kista sa samo natruhama crne boje i zamagljenim crvenilom u boji njihove kože koje pridonosi snažnom efektu kjaroskura.</s><s>Način na koji se Goya koristi bojom pokazuje okretanje suvremenoj umjetnosti slobode boje i kompozicije u nadolazećem romantizmu.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Vanjske veze
Izložba slika  "Guernica (Picasso)", "Masakr u Koreji" (Picasso) i "Smaknuće Maximilliana" (Edouard Manet) sa slikom "Treći maj 1808." u muzeju Reina Sofía i Prado u Madridu 2006. god.</s>

<s>Romantičarske slike
Slike 1814.</s><s>Authority control 2</s>

