Raspršenje svjetlosti
<s>Raspršenje svjetlosti, difuzna refleksija ili difuzija svjetlosti je raspršivanje svjetlosti na razne strane.</s>

<s>Pada li svjetlost na hrapavu površinu, nastat će nepravilna refleksija.</s><s>Svjetlost tu udara na svaki dio plohe pod drugim kutom, pa se odbija u različitim pravcima.</s><s>Takva je hrapava površina jednako osvijetljena i ne bliješti u očima.</s><s>Svjetlost koja dolazi kroz prozor u sobu raspršava se na zidovima, pa je cijela soba rasvijetljena, a ne samo dio nasuprot prozoru.</s><s>Sunčeva se svjetlost raspršava na kapljicama oblaka i magle, pa za oblačnih i maglovitih dana svjetlost dolazi sa svih strana, i predmeti ne bacaju oštre sjene.</s><s>Uopće, predmeti na koje pada difuzna svjetlost nema oštrih sjena.</s>

<s>Refleksija</s>

<s>Refleksija (kasnolat. reflexio: odbijanje) ili refleksija valova (odbijanje valova), u fizici, je odbijanje ravnih valova na graničnoj površini dvaju sredstava (medija).</s><s>Ako je granična ploha glatka, to jest neravnine su prema valnoj duljini λ zanemarive, nastaje takozvana regularna refleksija, kod koje je upadni kut valova jednak kutu refleksije; u suprotnom slučaju nastaje difuzna refleksija: valovi se reflektiraju u svim smjerovima.</s><s>Omjer reflektirane i upadne energije naziva se koeficijentom refleksije.</s><s>Ako je taj koeficijent ovisan o valnoj duljini upadnih valova, nastaje selektivna refleksija.</s><s>Kada ravni val prelazi iz gušćega sredstva u rjeđe, reflektirani je val u fazi s upadnim valom.</s><s>U obrnutom slučaju reflektirani je val za π/2 (λ/4) pomaknut u fazi prema upadnomu valu.</s><s>Upadni i reflektirani val daju interferencijom stojni val.</s><s>Refleksijom elastičnoga transverzalnoga vala dobiva se transverzalni i longitudinalni reflektirani val.</s><s>Longitudinalnoga reflektiranog vala nema ako je titranje upadnoga transverzalnog vala okomito na ravninu upada.</s>

<s>Raspršenje</s>

<s>Raspršenje, u fizici, je promjena kretanja, odnosno širenja snopa čestica ili zrakâ kada naiđu na neku zapreku.</s><s>Promjena se sastoji u tome što se jedan dio upadnoga snopa čestica ili zrakâ zaustavi, dok se drugi dio nastavi kretati u istom ili u promijenjenom smjeru.</s>

<s>Rayleighovo raspršenje</s>

<s>Rayleighovo raspršenje je raspršenje elektromagnetskoga zračenja na česticama kojima je promjer manji od 1/10 valne duljine zračenja.</s><s>Raspršenje nastaje kad se elektromagnetski val sudari s česticama u atmosferi.</s><s>Ako su te čestice manje od valne duljine vala, tada se radi o Rayleighovom raspršenju.</s><s>Čestice reflektiraju nešto energije, ovisno o veličini i dielektričnosti.</s><s>Te čestice mogu biti prašina ili molekule dušika ili kisika.</s><s>Rayleighovo raspršenje uzrokuje plavu nijansu neba u toku dana, i crvenu boju Sunca kod zalaska.</s><s>Dobilo je naziv prema engleskom fizičaru Johnu Rayleighu, koji je objasnio tu pojavu.</s>

<s>Mie raspršenje 
Mie raspršenje nastaje kad su čestice u atmosferi otprilike veličine valne duljine.</s><s>Te čestice su prašina, pelud, vodena para i dim, a uvijek su prisutne u nižim slojevima atmosfere, posebice ako ima oblaka.</s><s>Postoji i neselektivno raspršenje koje nastaje kad su čestice mnogo veće od valne duljine (kišne kapi).</s>

<s>Tyndallovo raspršenje</s>

<s>Tyndallov učinak, Tyndallov efekt ili Tyndallovo raspršenje je raspršenje svjetlosti na vrlo sitnim lebdećim česticama disperznih sustava kakvi su na primjer koloidi.</s><s>Uzak snop svjetlosti koji u nekom određenom smjeru ulazi u disperzijski sustav vidjet će se zbog raspršenja svjetlosti ako se sustav promatra i bočno, sa strane, kao što se na primjer vide Sunčeve zrake u magli ili noću snop svjetlosti iz reflektora na oblacima.</s><s>Kako se svjetlost kraćih valnih duljina jače raspršuje, ona je često, s obzirom na upadnu svjetlost, plavičasta (na primjer ispušni plinovi motornih vozila, cigaretni dim).</s><s>To je i uzrok plave boje neba te crvene boje Sunca na izlasku ili zalasku.</s><s>Tyndallovo raspršenje primjenjuje se u optičkim dojavljivačima dima (požara), u okulističkoj dijagnostici, u određivanju veličine koloidnih čestica i drugdje.</s><s>Učinak je zapazio John Tyndall 1868., a teorijski ga je objasnio John William Strutt Rayleigh 1871.</s>

<s>Ramanovo raspršenje</s>

<s>Ramanov učinak, Ramanov efekt ili Ramanovo raspršenje (po indijskom fizičaru Čandrasekaru Venkatu Ramanu) je u osnovi neelastično, nekoherentno raspršenje svjetlosti na nekome materijalu.</s><s>Ako na materijal pada snop vidljive monokromatske svjetlosti, u raspršenoj se svjetlosti, osim upadne frekvencije (za elastično raspršenje), opaža niz novih spektralnih linija (takozvane Ramanove linije).</s><s>Promjene frekvencija upadne svjetlosti tih linija jednake su frekvencijama apsorpcijskih vrpca u infracrvenom spektru toga materijala i odgovaraju, dakle, energetskim stanjima promatrane molekule, odnosno kristala.</s><s>Tu je pojavu teorijski predvidio austrijski fizičar Adolf Smekal (1923.), a pokusima potvrdio indijski fizičar Ch.</s><s>V. Raman.</s>

<s>Zodijačka svjetlost</s>

<s>Zodijačka svjetlost je slabo osvijetljeni dio neba trokutasta oblika koji se u povoljnim vremenskim prilikama i kad nema mjesečine zapaža na nebeskoj sferi u području ekliptike, odnosno zodijaka.</s><s>Najlakše ju je uočiti iz tropskoga pojasa; u umjerenim sjevernim širinama vidi se u ožujku neposredno nakon zalaska i u rujnu neposredno prije izlaska Sunca.</s><s>Sjajem je jednaka sjaju Mliječne staze.</s><s>Spektar joj je jednak spektru Sunca.</s><s>Zodijačka svjetlost nastaje zbog raspršenja Sunčeve svjetlosti na međuplanetarnoj prašini u ravnini ekliptike.</s><s>Ovu je pojavu vrlo teško uočiti.</s><s>Najbolji uvjeti za njeno opažanje su kada je ekliptika položena okomito na obzor i kada je Sunce oko 20° ispod obzora.</s><s>Posebna se prilika javlja za vrijeme pomrčine Sunca.</s><s>Pojavu je najbolje je promatrati s planina.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Optika atmosfere
Svetlost</s>

