William Lamb, 2. vikont Melbourne
<s>William Lamb, 2. vikont Melbourne,  (15. mart 1779 – 24. novembar 1848) bio je britanski vigovski političar, koji je u dva navrata - 1834. te od 1835. do 1841. godine - služio kao premijer Ujedinjenog Kraljevstva, a koji je najpoznatiji kao mentor i politički savjetnik mlade kraljice Victorije.</s>

<s>Odrastao je u aristokratskoj porodici, a političku karijeru je započeo 1807. godine izborom u Dom komuna.</s><s>Karakteristika njegove političke aktivnosti bila je sklonost kompromisu i umjerenost, te je od 1827. služio kao ministar za Irsku u torijevskim vladama Georgea Canninga i Lorda Godericha.</s><s>Kada su vigovci 1830. godine došli na vlast, u vladi Lorda Greya je služio kao ministar unutrašnjih poslova; na tom se mjestu istakao izuzetnim taktom i odmjerenošću, odnosno zalaganjem za blago kažnjavanje sudionika u političkim demonstracijama i neredima koji su izbijali u Britaniji prije izglasavanja Reformskog zakona 1832. godine.</s>

<s>Premijerom je postao nakon što je Grey podnio ostavku 1834. godine; Melbourne je nakon nje prilično nevoljko prihvatio ponudu kralja William IV da sastavi novu vladu.</s><s>Ubrzo se ispostavilo da ona nema dovoljnu parlamentarnu većinu, ali ni kraljevu naklonost; kralj je Melbournea smijenio i na mjesto premijera postavio konzervativnog vođu Sir Roberta Peela.</s><s>Melbourne je tako postao posljednji premijer u britanskoj historiji koga je smijenio monarh.</s>

<s>Peel je, međutim, u Parlamentu imao još manju podršku nego Melbourne.</s><s>Nakon izbora 1835. godine vigovci su dobili većinu, te je Melbourne ponovno imenovan za premijera.</s><s>Nakon što je godine 1837. umro kralj William, Melbourne se brzo zbližio za mladom kraljicom, postavši njen savjetnik, osoba od povjerenja i prijatelj.</s><s>Njihov odnos je odnos bio predmetom zlonamjernih glasina sve do 1840. kada se udala za princa Alberta.</s>

<s>Melbourne je u posljednjim godinama u svojim stavovima postao konzervativan, pa čak i reakcionaran, te je iskazivao nezadovoljstvo liberalnim reformama svojih prethodnika kao što su Katolička emancipacija, širenje prava glasa i ukidanje ropstva.</s><s>Sa druge strane, njegovo je zakonodavstvo bilo relativno progresivno za svoje vrijeme - smanjen je broj kaznenih djela za koje se mogla izreći smrtna kazna, a uvedene su neke od prvih mjera radnog i socijalnog zakonodavstva, a što je, pak, koincidiralo sa pojavom čartističkog pokreta.</s><s>Pobune u Britanskoj Sjevernoj Americi 1837. i 1838. godine su, pak, dovele do donošenja zakona kojim je današnja Kanada uspostavljena kao jedinstvena admiistrativna i buduća državno-pravna cjelina.</s><s>Pod Melbourneom se nastavilo širenje Britanskog Imperija - pokrenut je Prvi anglo-afganistanski rat koji je, ispočetka krenuo dobro po Birtance, a također je sklopljen Sporazum iz Waitangija sa maorskim poglavicama, koji je omogućio relativno mirnu kolonizaciju Novog Zelanda.</s>

<s>Melbourne je već 1839. godine razmišljao o ostavci, ali je položaj napustio tek nakon što je izgubio podršku u Parlamentu, koji mu je izglasao nepovjerenje.</s><s>Nakon toga je na izborima većinu dobila Peelova Konzervativna stranka, a Melbourne neko vrijeme bio vođa opozicije, prije nego što je to mjesto prepustio Lordu Johnu Russellu.</s>

<s>Po Melbourneu je ime dobio današnji grad Melbourne u Australiji.</s>

<s>Premijeri Ujedinjenog Kraljevstva
Britanski političari</s>

