Henrik IV Pravični
<s>Henrik IV Pravični (poljski: Henryk IV Prawy) (oko 1257. / 1258 - 1290.) bio je član Dinastije Pjastovića koji je vladao Poljskom kao Seniorski vojvoda Poljske od 1288. do 1290.</s>

<s>Biografija 
Henrik je rođen kao sin wrocławskog vojvode Henrika III Bijelog
Nakon očeve smrti 1266. o njemu se brinuo njegov stric salzburgški nadbiskup - Vładisłav, a kad je on umro 1270. brigu o njemu preuzeo je daljnji rođak češki kralj Otakar II.</s>

<s>Život na otakarom praškom dvoru, izvršio je velik utjecaj na Henrika, koji je prihvatio manire tadašnjeg dvorskog života, od organiziranja (i sudjelovanja) na Viteškim turnirima, do pisanja poezije na njemačkom.</s>

<s>Od oca i strica Boleslava II Rogatog, nasljedio je wrocławsko vojvodstvo, najveći i najbogatiji dio Šleske.</s><s>Domenu je proširio (1274.-1277.) otkupivši od Brandenburžana - Krosno (1274.</s>

<s>Prevrtljivi stric iz Legnice oteo je Henrika 1277. iz lovačke kuće u Jelczu i prisilio da se odrekne Środe Śląske sa okolicom.</s><s>Kako se češki kralj nije previše angažirao da oslobodi, vjerojatno je to bio razlog da se ni on godinu dana kasnije, nije odazvao njegovom pozivu da mu se pridruži u ratu protiv njegova rivala njemačkog kralja Rudolfa Habsburškog.</s>

<s>Nakon Otakarove pogibije u Bitci na Moravskom polju 1278., Henrik je pokušao preuzeti vlast u Češkoj kraljevini kao regent maloljetnog Vaclav II, ali mu pobjednik Rudolf Habsburški to nije dopustio, ali mu je dozvolio da proširi svoju domenu na Kłodzko, koje je dotad pripadalo Češkoj.</s><s>Pretpostavlja se da je to zbog tog što je Henrik 1280. priznao Rudolfa kao svog suverena.</s>

<s>Kao vladar i gospodar najbogatijeg feuda, Henrik je smatrao da mu pripada i pravo na položaj Seniorskog vojvode Poljske u Krakovu.</s><s>Zbog tog je vršio pritisak na ostale šleske vojvode, da ga priznaju za suverena.</s><s>Neke je uspio privoliti mirnim putem, ali se nije libio ni sile, pa čak ni provjerene metode otmice, pa je 1281. zarobio njih petoricu, a velikopoljskog vojvodu Przemyśla Il tako što mu je 1284. zauzeo Kalisz.</s>

<s>Veći dio Henrikove vladavine protekao je u žestokim svađama sa wrocławskim biskupom Tomaszem II, koji je od vojvode tražio iste privilegije, koje je dotad imala crkva za vladavine predhodnih pjastovskih vojvoda.</s><s>Srž sukoba se svodio na Tomaszev stav da krakovski (vojvodski) sud nema 
jurisdikciju nad biskupskim domenama.</s><s>Vojvoda je sa svoje strane glatko odbio raditi bilo kakve ustupke, pa čak i zaplijenio nekoliko desetaka biskupskih sela, koja si biskupija prisvojila kao pogranične feude bez njegova odobrenja.</s>

<s>Taj sukob počeo je još 1273. i rastegao se skoro do kraja Henrikove vladavine u wrocławskom vojvodstvu, uz povremene neuspješne pokušaje pomirenja.</s><s>Biskup ga je nekoliko puta 
ekskomunicirao, ali je 1284. bio prisiljen pobjeći iz Wrocława i skloniti se u zamak u Racibórzu, kog je okružila Henrikova vojska.</s>

<s>Sukob je rješen kompromisom 1287., tako što je biskup priznao Henriku vladarske prerogative, a Henrik je 1290. dao podići crkvu sv. Križa u Wrocławu.</s>

<s>Kad je umro Seniorski vojvoda Poljske - Lešek II Crni, Henrik je uz pomoć lokalnih stanovnika zauzeo Krakov.</s>

<s>Kao vladar nije bio osobito popularan u malopoljskom društvu, podržavali su ga samo rijetki stanovnici gradova, kojima je dodjeljivao brojne privilegije.</s><s>Za svoje kratke vladavine osnovao je Wieliczku, i želio se okruniti za kralja, uz pomoć Rudolfa Habsburškog i pape, ali nije dočekao rezultat.</s>

<s>Na samrti je wrocławskom biskupu dodijelio privilegije, koje mu je prije tog uskratio.</s><s>Kako nije imao djece oporukom je svoje wrocławsko vojvodstvo dao Henriku I od Głogówa, a krakovsko Przemyślu Il.</s>

<s>Pokopan je u crkvi sv. Križa u Wrocławu.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Henryk IV Prawy (książę wrocławski 1270–1290 i krakowski 1290–1290)</s>

<s>Pjastovići
Poljski vladari</s>

