Leonardo Bruni
<s>Leonardo Bruni (ili Leonardo Aretino) (oko 1370. – 9. marta 1444.) bio je italijanski humanist, historičar i državnik, često se smatra najvažnijim humanističkim historičarem rane renesanse.</s><s>Mnogi ga nazivaju prvim modernim historičarem.</s><s>Bio je prva osoba koja je podijelila historiju na tri perioda: antiku, srednji vijek i novi vijek.</s><s>Godine koje Bruni koristi za definiciju ovih perioda ne podudaraju se točno s onima modernih historičara u savremenoj upotrebi, ali njegov je rad uspostavio konceptualne temelje za tripartitnu podjelu historije.</s>

<s>Biografija
Leonardo Bruni je rođen u Arezzu u Toskani oko 1370.</s><s>Bio je miljenik političkog i kulturnog lidera Coluccia Salutatija, kojega je naslijedio kao kancelar Firenza i pod njegovom zaštitom razvio je ideju građanskog humanizma.</s><s>Služio je i kao apostolski sekretar četirima papama (1405.-1414.).</s><s>Brunijeve godine na poziciji kancelara od 1410. do 1411. i od 1427. do godine njegove smrti 1444. bile su obilježene ratovanjem.</s><s>Mada je držao jednu od najviših političkih pozicija, Bruni je imao relativno malu moć u odnosu na familije Albizzi i Medici.</s><s>Historčar Arthur Field identificirao je Brunija kao vjerojatnog zavjerenika protiv Cosima de' Medici 1437. (vidi dolje).</s><s>Bruni umire 1444. u Firenci i naslijeđuje ga na poziciji kancelara Carlo Marsuppini.</s>

<s>Značaj</s>

<s>Brunijevo najznačajnije historiografsko djelo je Historiarum Florentini populi libri XII (Historija firentinskog naroda, 12 knjiga), koje se smatra prvom modernom historijskom knjigom.</s><s>Premda vjerojatno nije bila Brunijeva namjera sekularizirati historiju, nazor o historiji podijeljen na tri perioda bio je nedvojbeno sekularan i upravo zbog toga se Brunija smatra prvim modernim historičarem.</s><s>Temelji Brunijeve koncepcije mogu se naći i kod Petrarce, pošto je on razlikovao klasični period od kasnijeg kulturalnog propadanja ili kako ga je on nazivao tenebrae (doslovno "mrak, tmina").</s><s>Bruni tumači da je Italija oživjela zadnjih nekoliko vjekova i da se stoga ta tendencija može opisati kao ulaz u novo doba ("novi vijek").</s>

<s>Jedan od Brunijevih najpoznatijih djela je Novi Ciceron, biografija rimskog državnika Cicerona.</s><s>Bio je također i autor biografija Dantea Alighierija i Petrarce na italijanskom.</s><s>Bruni je bio prvi  koji je koristio izraz studia humanitatis, mislivši na studije čovjekovih pothvata odvojene od studija teologije i metafizike, iz kojeg potječe današnji termin humanizam.</s>

<s>Kao humanist Bruni je bio vrlo značajan u prijevodu mnogih djela grčeke filozofije i historije na latinski, kao npr. djela Aristotela i Prokopija.</s><s>Brunijevi prijevodi Aristotelove Politike i Nikomahove etike, kao i pseudoaristotelovske Ekonomije, bili su jako rašireni i kao rukopisi i kao štampana djela.</s><s>Njegovo korištenje djela Elija Aristida za podupiranje republikanskih teza u djelu Laudatio florentinae urbis (oko 1401.) bilo je važno za skretanje pažnje renesansnih političkih filozofa na ovog grčkog historičara (za detalje vidi Kriza rane italijanske renesanse Hansa Barona).</s><s>Također je napisao kratki traktat o firentinskom ustavu na grčom jeziku.</s>

<s>Bruni umire u Firenci 1444. i sahranjen je u zidnoj grobnici koju je izradio Bernardo Rossellino u Bazilici sv. Križa u Firenci.</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Latinski tekst s engleskim prijevodom:</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Reference 
Field, Arthur: "Leonardi Bruni, Florentine traitor?</s><s>Bruni, the Medici, and an Aretine conspiracy of 1437", Renaissance Quarterly  51 (1998.): 1109.-1150.</s><s>Hankins, James: Repertorium Brunianum : a critical guide to the writings of Leonardo Bruni,  Rome: Istituto Storico Italiano per il Medio Evo 1997.</s><s>Ianziti, Gary.</s><s>"Writing History in Renaissance Italy: Leonardo Bruni and the Uses of the Past" (2010.)
"Leonardo Bruni".</s><s>In Encyclopædia Britannica Online.</s><s>McManus, Stuart M., 'Byzantines in the Florentine polis: Ideology, Statecraft and ritual during the Council of Florence', The Journal of the Oxford University History Society, 6 (Michaelmas 2008/Hilary 2009), str. 1.-23.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Tekstovi na latinskom online
An vulgus et literati eodem modo per Terentii Tullique tempora Romae locuti sint 
Calphurnia et Gurgulia
''De Bello Gallico Adversus Gothos
 Digititalizirano iz kopije u John Adams Library.</s><s>De studijs et litteris ad illustem dominam baptistam de malatesta tractatulus.</s><s>Leipzig 1496.</s><s>Epistola ad Baptistam de Malatestis.</s><s>De interpretatione recta na Wikisource</s>

<s>Tekstovi na njemačkom online
De duobus amantibus Guiscardo et Sigismunda.</s><s>Ulm, Johann Zainer, ca.</s><s>1476-1477.</s><s>Iz Rare Book and Special Collections Division u biblioteci Američkog kongresa</s>

<s>Italijanski historičari
Renesansni književnici</s>

