Hiperkapnija
<s>Hiperkapnija () je stanje povišenog parcijalnog pritiska ugljen-dioksida (PaCo2) u arterijskoj krvi i ostalim telesnim tečnostima, praćeno viškom ugljen-dioksida u telesnim tečnostima.</s><s>Manji stepen hiperkapnije nema bitnog uticaja na organizam obolelog, jer na to utiče snabdevanje tkiva kiseonikom, hemoglobinski kapacitet krvi i minutni volumen srca.</s>

<s>Nivo hiperkapnije na kome nastaju ozbiljni metabolički i klinički poremećaji nije jasno određen (na šta umnogome utiče brzina razvoja gasnih promena i kompenzatorna moć organizma).</s><s>Vrednosti PaCO2 od 8 kPa (oko 60 mmHg) smatraju se graničnim parametrima zato što je na tim vrednostima kompenzacijska moć bubrega ograničena i dalji porast (RaSO2) dovodi do respiratorne acidoze, koja progredira u depresiju ventilacije, anestetičkim efektom (SO2) na centralni nervni sistem sa posledičnom pojavom kome.</s>

<s>Definicije 
Hiperkapnija ()
Višak ugljen-dioksida u krvi, izazvan povišenim parcijalnim pritiskom ugljen-dioksida (>PaCo2) u arterijskoj krvi i telesnim tečnostima.</s><s>Hipokapnija ()
Smanjena količina ugljen-dioksida u krvi, izazvana sniženjem parcijalnim pritiskom ugljen-dioksida.</s><s>Akapnija ()
Akapnija se često koristi kao termin da označi hipokapniju, međutim stanje potpune akapnije (tj potpunog manjak ugljen-dioksida u telesnim tečnostima) ne postoji za života kao i anoksija (pa je bolji termin za anoksiju anoksemija).</s>

<s>Patofiziološki uzroci hiperkapnije 
Glavni uzrok hiperkapnija je respiratorna insuficijencija koja se manifestuje kao:
 Alveolarna hipoventilacija pluća : koju karakteriše smanjena, (nedovoljna), ventilacija alveola pluća.</s><s>Nesposobnost pluća da obavi dovoljnu razmenu kiseonika ili kiseonika i ugljen-dioksida dovodi do hipoksemije ili hipoksemije i hiperkapnije.</s><s>Poremećaj difuzije gasova u plućima: nastaje zbog otežane razmene gasova na nivou aleolo-kapilarne membrane.</s><s>Tako nastaje hipoksemički oblik respiracijski insuficijencije koji se javlja u poremećajima difuzije gasova, jer kiseonik 20 puta sporije difunduje od ugljen-dioksida i u parcijalnoj hipoventilaciji kompenzaciona hiperventilacija održava normokapniju ili čak hipokapniju.</s><s>Hiperkapkapnički oblik respiratorne insuficijencije: javlja se u hipoventilaciji kad je alveolarna ventilacija toliko smanjena da ne može dovoljno izlučiti ugljen-dioksid.</s><s>Tada dolazi do hipoksemije, hiperkapnije i respiratorne acidoze
 Hipoksemiji uzrokuje hipoksične hipoenergozu, poremećaj svesti i slabost srčanog mišića (miokarda), a terapija kiseonikom može pogoršati stanje (dejstvom na karotidni čvor).</s>

<s>Učinak hiperkapnije na organizam 
Kada se u alveolama PaCO2 poveća iznad približno 8 do 10 kPa, dispneja najčešće postaje teška, a kad poraste do nivoa od 11 do 13 kPa, čovek postaje latergičan, a ponekad i polukomatozan.</s><s>Anestezija i smrt mogu nastupiti kad se PaCO2 uveća na 13 do 20 kPa.</s>

<s>Znaci (simptomi) hiperkapnije:</s>

<s>Podbulost, otečenost 				 
 Smirenje dispneje
 Inverzia sna					 
 Prestanak kašlja 
 Konfuznost, 
 Somnolencija 
 Znojenje
 Zaboravnost 
 Tremor
 Poremećaji srčanog ritma
 Poremećaj krvnog pritiska
 Periferna vazodilatacija 
 Poremećaj sluha 
 Koma</s>

<s>Dijagnoza hiperkapnije: 
Postavlja se merenjem koncentracije ugljen-dioksida u ekspirisanom (izdahnutom) vazduhu na kraju ekspirijuma posebnim uređajem kapnometrom, što uvek ne isključuje prisustvo hiperkapnije ako su nađenje normalne ili čak snižene vrednosti ugljen-dioksida u izdahnutom vazduhu.</s><s>Zato se obavezno mora pristupiti laboratorijskom određivanju (PaC02) u arterijskoj krvi.</s><s>Nivoi gasnih promena nađenih u krvi koji se označavaju sa kao' Lakši gasni poremećaj — RaO2 >60 mmHg
 Ozbiljni gasni poremećaj — RaO2 40-50 mmHg 
 Opasni gasni poremećaj — RaO2 <40 mmHg</s>

<s>Terapija hiperkapnije 
Sastoji se u snižavanju povišenih vrednosti ugljen-dioksida, poboljšanjem alveolarne ventilacije i otklanjanjem hipoksije primenom sledećih mera:</s>

<s>Uklanjanje hipoksije
Jeda od najzačajnijih mera koja se koristi u lečenju hiperkapnije je oksigenoterapija kiseonikom na normalnom ili povišenom pritisku.</s><s>Primena kiseonika je neodložna ako je parcijalni pritisak kiseonika niži (< RaO2) od 50 do 55 mmHg.</s>

<s>Poboljšanje alveolne hipoventilacije
Primenom venepunkcije, antibiotika, bronhodilatatora, mukolitika, glikokortikoida, analeptika, može se postići poboljšanje alveolarne hipoventilacije.</s>

<s>Korekcija srčane insuficijencije
Primenom diuretika, kardiotonika, antiaritmika, vazodilatatora medicinskog kiseonika vrši se korekcija srčane insuficijencije.</s>

<s>Suzbijanje komplikacija 
Ako je poznat uzrok koji je doveo do razvoja hiperkapnije terapija se prvenstveno usmerava prema tom uzroku.</s><s>U slučaju da primenjene mere ne daju zadovoljavajuće rezultate pristupa se endotrahealnoj intubaciji i mehaničkoj ventilaciji uz upotrebu specijalnih uređaja (respiratora).<ref>Hess DR (2011).</s><s>Approaches to conventional mechanical ventilation of the patient with acute respiratory distress syndrome"'.</s><s>Respir Care 56 (10): 1555–72. </ref></s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura 
 Prof. dr V. M. Varagić i prof. dr. M. Stevanović, Farmakoterapija u pulmologiji, Medicinska knjiga Beograd-Zagreb 1990 
 
 
 Arthur C. Guyton Medicinska fiziologija, Medicinska knjiga-Beograd-Zagreb 1990</s>

<s>Plućne bolesti</s>

