Zastava M49
<s>Oсвајање југословенског аутомата, базираног на cовјетском метку 7,62х25 ТТ, предвиђено је петогодишњим планом производње војне индустрије.</s><s>Планирано је да се Армији испоручи током 1949. 6000, 1950. - 2000, а 1951. - 48.000 аутомата.</s><s>Усљед поремећаја планова,изазваних резолуцјом ИБ, начелник одјељења Предузећа 44 (Црвена Застава), Ђурђе Матић, конструкцију новог оружја започео је 1948. а завршио 1949.</s><s>Прототип је усвојен 1950. а производња новог аутомата започета је 1951.</s><s>Током 1951. израђено је 9307 (91.802), 1952. - 24.946 (26183), а 1953. 6891 аутоматa, када је производња завршена.</s>

<s>Историја 
Матић је искористио низ елемената са совјетског Шпагин ППш-М41 и италијанске Берете М38/42.</s><s>Конструкција овог оружја била је технологична; тачну механичку обраду захтјевала је само цијев, затварач је израђиван на стругу са глодањем, а сви остали дијелови су израђивани штампањем; пресовањем лима.</s><s>Рад аутомата се заснивао на слободном трзању затварача.</s>

<s>Карактеристике 
Затварач је био кружног облика, са фиксном ударном иглом по узору на Берету М38.</s><s>Лимени сандук и облога цијеви са кружним отворима за хлађење били су израђени из једног дијела.</s><s>На устима облоге се налазио компензатор са закошеним челом и бочним отворима.</s><s>Сандук је са задње стране имао демонтажни који је омогућавао вађење повратне опруге и затварача.</s><s>Kao ублажавач трзања затварача, служио је пластични прстен, смјештен око чепа поклопца сандука.</s><s>Механизам за окидање био је сличан оном на совјетском ППШ-41, са клизним регулатором ватре испред обараче.</s><s>Помјерањем унапријед, регулатор је одвајао задњи крак раздвајача од испуста притскача запињаче, док се задњи крак раздвајача спуштао и искључивао из функције раздвајач, што је омогућавало рафалну паљбу.</s><s>Повлачењем регулатора уназад, коса површина задњег крака раздвајача долазила је испод испуста притискача запињаче, тако да је оружје дјеловало јединачном паљбом.</s><s>Кочница је била слична оној на Берети М38/49, састојала од ваљака различитих пречника који је пролазио кроз сандук испред браника обараче и имао дугме са обе стране.</s><s>Потискивањем десног дугмета, дебљи дио кочнице пролазио је под запињачу, спречавао њено спуштање и тако кочио аутомат.</s><s>Притиском на лијево дугме, полуга кочнице је клизила удесно, тањи дио је долазио испод запињаче и омогућавао њено спуштање и дејство оружјем.</s><s>Као ППШ-41 и М49 и М49/57 (модификација) у глави кундака има прибор за чишћење и подмазивање.</s><s>Mане Матићевог рјешења брзо су дошле до изражаја.</s><s>Масивни затварач је увећао масу оружја, често је долазило до нежељеног опаљења, пластични амортизер није довољно ублажавао трзаје затварача, па је дошло до избијања брадавица и чепа.</s><s>Домаћи стручњаци су покушавали да побољшају перформансе увођењем затварача олакшаног за 100 грама; али то се испоставило као грешка зато што је и то доносило многе мане.</s><s>Због смањене масе затварача, каденца је порасла до нивоа да је оружје било тешко контролисати при аутоматској ватри.</s><s>Опасност од самоопаљења није отклоњена, што је утицало да се М49 скине са производње.</s>

<s>Варијанта М49/57  
Током 1957. извршена је нова модификација М49.</s><s>Затварач је био отежан, уведен је Цветићев ублаживач трзања који се састојао од утврђивача поклопца сандука са гуменим амортизером и прстеном.</s><s>Оружје под називом Аутомат 7,62мм М49/57 у серијску производњу ушао је 1958.</s>

<s>Корисници 
Државе које користе ову пушку су:
 СФРЈ
 Ирак</s>

<s>Референце</s>

<s>Спољашње везе 
Застава оружје</s>

<s>Oružje</s>

