Cronica et gesta ducum sive principum Polonorum
<s>Cronica et gesta ducum sive principum Polonorum (Kronika i djela poljskih vojvoda ili knezova prevedeno sa latinskog) je srednjovjekovna kronika o vladavini i akcijama poljskog vojvode Boleslava III Krivoustog i njegovih predhodnika.</s>

<s>Historija i karakteristike</s>

<s>Manuskript je napisan negdje između 1112. - 1118.</s><s>Kako orginal nije sačuvan - njegov današnji tekst postoji u tri faksimila - manuskripta, prepisanih u dvije različite tradicije.</s><s>Njen anonomni autor, kog od 16. vijeka po tradiciji zovu Gallus Anonymus, vjerojatno nije bio Poljak, već benediktinski redovnik iz Opatije Saint-Gilles (ili nekog drugog u Zapadnoj Evropi) koji je kao kapelan radio na dvoru Boleslava III Krivoustog.</s>

<s>Kronika je podjeljena u tri knjige; I. knjiga nosi naslov Cronica Polonorum (tek u predgovoru Cronica et gesta ducum sive principum Polonorum), II. knjiga Liber Tertii Bolezlaui (Knjiga Boleslavova III) a III. knjiga Liber de Gestis Boleslaui (Knjiga Boleslavovih djela).</s>

<s>U kronici je obrađen period od stvaranja prvih poljskih vojvodstava do 1113., ona je danas jedan od glavnih izvora za ranu poljsku i njemačku historiju.</s>

<s>Posljednji događaj opisan u kronici je hodočašće Boleslava III Krivoustog do Székesfehérvára u Ugarskoj, koji se odvio 1112. (ili 1113.).</s><s>Gotovo je sigurno da je kronika napisana prije Skarbimirove pobune (1117.-18.), kao i da su neki djelovi dodani naknadno, kao potomci pomeranijskog vojvode Świętobora.</s>

<s>Tri danas postojeća manuskripta su Zamošćki i Czartoryski prepisani u starijoj, a Heilsbergov manuskript u novijoj tradiciji.</s>

<s>Kao i sve slične kronike onog vremena one nisu sasvim pouzdane, jer su rađene po želji ranih feudalnih vladara, koji su njima željeli dokazati kontinuitet i legitimitet svojih dinastija.</s>

<s>Zamošćki manuskript</s>

<s>Taj manuskript nastao je vjerojatno krajem 14. vijeka u Krakovu (1380. - 1392. ?).</s><s>Sve do 15. vijeka nalazio se u biblioteci ljekara i alkemičara Michała Sędziwója, a nakon tog u katedrali u Gnieznu.</s><s>Na kraju je završio u biblioteci zamošćkih grofova.</s><s>Danas se čuva u varšavskoj Nacionalnoj biblioteci.</s>

<s>Czartoryski manuskript</s>

<s>Zvan i Sędziwójev maunuskript je drugi faksimil kronike nastao između 1434.-1439. po narudžbi Michała Sędziwója.</s><s>Kako se radi o direktnom faksimilu Zamošćkog manuskripta, koristi se za rekonstrukciju orginalnog teksta.</s><s>Danas se čuva krakovskom Muzeju kneževa Czartoryski.</s>

<s>Heilsbergov manuskript</s>

<s>Taj faksimil je nastao između 1469. - 1471., na bazi ranijih verzija.</s><s>Nakon čuvanja po samostanskim bibliotekama, između 1579. - 1589. bio je vlasništvo varmijskog biskupa Marcina Kromera.</s>

<s>Ime je dobio po pruskom gradu Heilsbergu (današnji Lidzbark Warmiński) u kom se čuvao od sredine 16. do 18. vijeka.</s><s>Danas se čuva u varšavskoj Nacionalnoj biblioteci.</s>

<s>U Heilsberškom manuskriptu nema velikih dijelova teksta koji se nalaze u prva dva (poglavlja 27. i 28. u I. knjizi).</s>

<s>Štampana izdanja</s>

<s>Kronika je prvi je put štampana 1749., na bazi Heilsbergovova manuskripta u izdanju Gottfrieda Lengnicha, a nakon dvije dekade u izdanju Lorenza Mizlera, od tada je odštampana u mnogo izdanja.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Karol MALECZYNSKI.</s><s>Galii anonymi Cronica et gesta ducum sive principum Polonorum</s>

<s>Hronika
Historija Poljske
Historija Zapadnih Slavena
Historija Njemačke</s>

