Arhitektura historicizma u Bosni i Hercegovini
<s>Arhitektura historicizma u Bosni i Hercegovini pripada kraju XIX vijeka, kada se Bosna i Hercegovina našla pod protektoratom Austro-Ugarske.</s><s>Dominantna struja u evropskoj arhitekturi toga vremena je historicizam.</s>

<s>Ideja romantičarskog pokreta o povezanosti arhitekture sa istorijskim stilovima, koje arhitekt bira prema sklonosti, uz principe novonastalog urbanizma, našle su pristalice u svim evropskim zemljama.</s><s>U svojoj suštini ove ideje nisu bile kompatabilne sa onim što je ranije stvarano.</s><s>Sve što je tada bilo aktuelno u Evropi na umjetničkom i arhitektonskom planu primijenjivano je u Bosni i Hercegovini i prvenstveno u Sarajevu.</s><s>Dolaskom Austro-Ugarske, Sarajevo (zajedno sa ostalim gradovima) se počelo transformisati i postojati evropski grad, sa svim njegovim kvalitetima i manama.</s>

<s>U četrdeset godina vladavine, vlasti Habsburške monarhije nekoliko su puta mijenjale svoju politiku prema Bosni i Hercegovini ali Sarajevo je uvijek bio grad kojemu je Monarhija poklanjala neproporcionalno mnogo pažnje.</s><s>Iako su vlasti svoj pristup Sarajevu definirale prema širim politikama, uvijek su ga tretirale kao prvi grad u zemlji i željele su od njega napraviti blistavi primjer uspjeha habsburške uprave utemeljenog na zapadnjačkim modelima i bečkim uzorima.</s><s>Intenzivna gradnja imala je i svoj odgovarajući termin, Der Stadtebau – gradogradnja.</s><s>Najznačajniji dio bosanskohercegovačke arhitektonske produkcije izveden je u stilovima:
 neoromanizma
 neogotike, 
 neorenesanse, 
 neobaroka i 
 neoromantizma
 
Poseban naglasak bio je na neorenesansnoj stilskoj orijentaciji, koja je za novu državnu upravu značila oličenje vlastitih kulturno-političkih ambicija te će se u pravilu primjenjivati za javne objekte državnog značaja.</s>

<s>Javne zgrade 
Administrativne zgrade nacionalne vrijednosti, monumentalne su strukture u arhitekturi istoricizma.</s><s>Reprezentativni objekti:
 Zgrada Predsjedništva Bosne i Hercegovine, (Palata Zemaljske vlade 1), prema projektu Josipa Vancaša, sa tipičnim odlikama renesansne firentinske palate, 
 Zgrada željeznice u Sarajevu, (Palata Zemaljske vlade 2), prema projektu Josipa Vancaša
 Zgrada Kantona Sarajevo, Palata Zemaljske vlade 3, prema projektu Josipa Vancaša
 Stara željeznička stanica u Banjoj Luci, u stilu neorenesanse, nepoznatog autora
 Zgrada Narodnog pozorišta Sarajevo, Zgrada Društvenog doma, 
 Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine u Sarajevu iz 1911. godine, po projektu Karla Paržika
 Muzička škola u Travniku
 Školske zgrade u Gimnazijskoj ulici u Sarajevu
 Ženska gimnazija Sarajevo</s>

<s>Sakralni objekti 
Obzirom da joj po Berlinskom ugovoru, osim političke, pripalo pravo i na crkvenu vlast, Austro-ugarska već u prvim godinama svoje okupacije želi preurediti vjerske zajednice Bosne i Hercegovine, u prvom redu katoličku Crkvu, što se od nje, kao katoličke sile i očekivalo.</s><s>Time sakralno graditeljstvo u austrougarskom periodu u BiH dolazi do svog punog izražaja.</s><s>Objekti katoličke crkve imaju neogotičke, neobarokne, i prvenstveno neorenesansne oznake te kao takvi, smatraju se najreprezentativnijima u okviru historicizma, jer trebaju naglasiti novi, povlašteni položaj Crkve koji dobiva s novom upravom.</s>

<s>Sakralna austrougarska arhitektura u Bosni i Hercegovini najviše je vezana je uz ime i djelovanje Josipa Vancaša.</s><s>U svojim projektima iskazuje izuzetnu svestranost i razumijevanje za različite vjerske i kulturne tradicije kojima grad obiluje.</s><s>Kod njega se mogu susresti sve stilske pojave od historicizma, preko secesije sve do bosanskog sloga.</s><s>Vancaš je nastojao da se idejno i u praksi bosanski slog definira kao izraz posebnosti ovog podneblja.</s><s>Franjevačka crkva sv. Ante Padovanskog u Sarajevu, u neogotičkom stilu,, 
 Crkva Kraljice Sv. krunice u Sarajevu u neobaroknom stilu, 
 Crkva presvetog Trojstva u Sarajevu, u neoromaničkom stilu
 Crkva sv. Ćirila i Metoda u Sarajevu sa Nadbiskupskim sjemeništem, u neorenesansi
 Crkva Uznesenja Marijina na Stupu u Ilidži, u stili neoromanike
 Dvor Zvorničko-tuzlanske eparhije u Tuzli
 Crkva svetog Ilije (Zenica), izgrađena je u periodu 1908–1910. god, je u osnovnim masama zadržala karakter neoromaničke građevine, ali je Vancaš upotrebom dekoracija, fasadama dao secesijski iskaz
 Crkva sv. Mihovila u Varešu u stilu neoromanike
 Franjevački samostan u Kraljevoj Sutjesci u stilu neorenesanse
 Franjevački samostan u Konjicu, je građen u etapama u periodu 1895-1919. god, projektant Josip Vancaš
 Stara crkva svetog Franje Asiškog u Zoviku kod Brčkog</s>

<s>U periodu 1882. – 1921. godine, izgrađene su i crkve u slijedećim naseljima:</s>

<s>Brčkom (1884–1885); Brestovskom, Bijeljini i Gradačcu (1886); Modriči (1887.), Žepči (1889.), Tuzli (1893.), Domaljevcu (1892–1894.), Komušini (1893.); Gornjem Vakufu, Gučoj Gori i Podhumu (1894.); Šivši (1895.), Kiseljaku (1895.-1897.), Brajkovićima (1894.-1897.), Pećniku (1896–1899.), Banbrdu (1899.), Vitezu (1900.), Plehanu (1898–1902.), Lukavcu (1907.), Bosanskom Brodu i Doboju (1909.), Podmilačju i Tešnju (1910.); Svilaju, Vidovicama, Morančanima, Odžaku, i Olovu (1911.); Konjicu (1912.), Crkvici (1913.), Maglaju (1919.); Mećniku, Uzdolu i Novom Selu (1921.)</s>

<s>Stambeni objekti 
Neorenesansa je bila prikladna da označi reprezentativnost stambenih palača.</s><s>Zgrada Marijin Dvora je vrhunac ove arhitekture..</s><s>Kompleks vila iz austrougarskog perioda u Petrakijinoj ulici u Sarajevu
 Palata Danijela Saloma u Sarajevu.</s><s>Stambeno – poslovna palata u ulici Fra Grge Martića u Sarajevu, u stilu neobaroka
 Stambena palata u ulici Maršala Tita u Sarajevu, u stilu neorenesanse, projektant Josip Vancaš
 Stambena zgrada u Mis Irbinoj ulici u Sarajevu, u stilu neorenesanse, projektant Josip Vancaš
 Vila Stefanija u Sarajevu
 Neboder Željezničko-stambene zadruge u Sarajevu
 Ulice Kralja Petra I i Mladena Stojanovića u Banjoj Luci</s>

<s>Literatura  
 Jela Božić, -Arhitekt Josip pl. Vancaš, Značaj i doprinos arhitekturi Sarajeva u periodu austrougarske uprave, doktorska disertacija, Sarajevo, 1989.</s><s>N. Kurto, Sarajevo 1492-1992,  Oko, Sarajevo.</s><s>Branka Dimitrijević - Arhitekt Karl Paržik - doktorska disertacija.</s><s>Sarajevo: Arhitektonski fakultet sveučilišta u Zagrebu, 1989.</s>

<s>Reference</s>

<s>Arhitektura istoricizma u Bosni i Hercegovini
Bosna i Hercegovina u Austro-Ugarskoj</s>

