Kontinentalni keltski jezici
<s>Kontinentalni keltski jezici (engleski: Continental Celtic languages) je kolektivni  izraz za sve keltske jezike koji su govorili na evropskom kontinentu u željezno doba.</s><s>Svi oni su izumrli u prvim vijekovima nove ere, tako da se ni danas ne zna njihov točan broj, ni razlike među njima.</s>

<s>Zna se da su se razlikovali su se od Otočkih keltskih jezika koji su se govorili po Britaniji i Irskoj.</s>

<s>Karakteristike i geografska rasprostranjenost</s>

<s>Sa sigurnošću se mogu identificirati samo tri različita jezika; 
 Keltiberski (Španjolska), 
 Lepontski (Sjeverna Italija) i 
 Galski (Francuska, Sjeverna Italija).</s>

<s>Postoje arheološki i nešto malo onomastičkih dokaza da se keltski govorio na puno širem prostoru, od Britanskih otoka.</s><s>Negdje nakon 500. pne. govornici keltskog živjeli su u današnjoj Španjolskoj i Portugalu, Francuskoj, Belgiji, južnim dijelovima Nizozemske i Njemačke, južnoj Poljskoj, Švicarskoj, Austriji, Sjevernoj Italiji, Češkoj, Mađarskoj, sjevernoj Hrvatskoj i Srbiji, Balkanu i sjevernoj Grčkoj.</s>

<s>Za cisalpinski galski, koji se govorio po Sjevernoj Italiji, danas se misli da je bio samo dijalekt galskog koji se govorio u Galiji.</s><s>Isto vrijedi i za norijski  koji se govorio po Centralnoj i istočnoj Evropi.</s>

<s>U Keltskoj enklavi Galatiji u Maloj Aziji - se razvio i govorio galatski, za kog se nemože precizno odrediti dali je bio jezik ili dijalekt.</s>

<s>Preživjeli arheološki ostaci sastoje se od natpisa na kamenu, olovu i keramici, ispisani su latinicom ili grčkim alfabetom.</s><s>Neki su posvećeni bogovima i boginjama, drugi ljubavnim izjavama, a ima i magijskih.</s><s>Oni su pronađeni samo po Galiji i u Sjevernoj Italiji, ali je njihovo tumačenje u većini slučajeva upitno.</s><s>Tako da se najveći dio dokaza za postojanje kontinentalnih keltskih jezika sastoji se od imena ličnosti, plemena i naselja zabilježenih od grčkih i latinskih pisaca.</s>

<s>Kontinentalni keltski je vrlo brzo izumro u istočnoj Evropi, ali ne i najudaljenijoj enklavi u Maloj Aziji - Galatiji.</s><s>Dokaz za to je je Pavlova Poslanica Galaćanima upućena ljudima, čija kultura već bila pod utjecajem Grčke, ali koji su još i tad vjerojatno zadržali nešto od svoje kulture.</s><s>O tome svjedoče klasični autori, koji su dokumentirali mnoštvo imena toponima, čiji su keltski izvori jasni.</s><s>Tako znamo da su svoje najveće sveto mjesto zvali - Drunemeton, što je značilo dru=hrast, nemeton=svetište.</s>

<s>U svojim komentarima na Pavlovu Poslanicu sv. Jeronim (umro 419./420.) navodi da Galati i dalje govore gotovo istim jezikom kao i Kelti kod Triera.</s><s>Kako se zna da je on boravio u oba kraja, njegov se komentar ne može odbaciti, ali ni uzeti kao apsolutni dokaz, jer on zapravo nije poznavao keltski.</s><s>Po svemu sudeći historija kontinentalnog keltskog završila je kad je počeo razvoj Otočkih keltskih jezika.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Continental Celtic</s>

<s>Keltski jezici
Indoevropski jezici
Jezici po abecedi</s>

