Magas (Kraljevina Alanija)
<s>Magas je bio glavni grad Alanije, srednjovjekovnog kraljevstva na Kavkazu.</s><s>Grad je postojao negdje od 9. vijeka do 1239. kada je osvojen i razoren od Mongola.</s><s>Njegov točan položaj je još predmet rasprave.</s>

<s>Položaj
Pored brojnih izvora, naročito islamshih i kineskih, koji spominju naselje, njegova točna lokacija ostaje neizvjesna.</s><s>Istraživač Ibn Rusta arapski autor iz 10. vijeka, nas upućuje na lokaciju glavnog grada Alanije:</s>

<s>Neki autori daju prednost Sjevernoj Osetiji, a drugi ukazuju na Arhiz (ru.</s><s>Архыз) u današnjoj Karačajevo-Čerkeziji, gdje još uvijek stoje tri crkve iz 10. stoljeća.</s><s>Povjesničar John Latham Sprinkle poistovjetio je Magas s arheološkim nalazištem poznatim kao Iljičevsko gorodište u Otradnjenskom rajonu, Krasnodarski kraj.</s>

<s>Toponim 
Ime se u arapskim izvorima navodi kao Maghas ili Ma'as, na perzijskom kao Magas ili Makas, a na kineskom kao Muzašan (木栅山).</s><s>Ime Magas je homonim perzijske riječi magas, što znači «letjeti», a srednjovjekovni pisci al-Mas'udi i Juvayni igrali su se riječima oko imena grada.</s><s>Kineska transkripcija Muzašan koristi znakove za planinu (mu, 木) i šumu (shan, 山) , što Latham-Sprinkle tumači kao moguću referencu na položaj grada na neravnom terenu.</s>

<s>Glavni grad Ruske Republike Ingušetije, Magas, nazvan je pri osnivanju u 1995. godini po alanskom povjesnom gradu Magasu.</s>

<s>Povijest
Mjesto Magas se prvi put spominje 943. godine.</s>

<s>Godine 1235. u Karakorumu, glavnom gradu Mongolskog Carstva, na Kurultaju je donesena odluka o potrebi veličanstven osvajačkog pohoda na istočnu Europu.</s><s>Od svih gradova istočne Europe predviđenih za osvajanje, samo se Kijev i Magas spominju u mongolskim i kineskim kronikama.</s>

<s>Grad je u zimi između 1239. i 1240. godine mongolska vojska koju je predvodio Möngke-kan opsjednula i nakon žestoe borbe osvojila i potpuno uništila.</s>

<s>O primarnim izvorima
Glavni povijesni izvori za grad Magas su al-Mas'udijev Murūj al-Dhahab napisan negdje oko 940-ih, Žuinijev Tārīkh-i Jahāngushāy  iz 1250-ih, Hamadanijev Jāmi' al-Tawārīkh napisan oko 1310. i službena kineska povijest Yuán Šǐ (oko 1369) sastavljen u Carstvu dinastije Ming oko 1369.</s>

<s>Al-Masʿūdī, koji je putovao Kavkazom 930-ih, napisao je da je Magas bio glavni grad Alana – koje zove al-Lān – iako je njihov neimenovani kralj povremeno putovao iz jedne rezidencije do druge.</s><s>Žuinijev izvještaj, napisan tri stoljeća kasnije, je najraniji koji spominje mongolsko osvajanje Magasa, mada autor ne daje točan datum za ovaj događaj.</s><s>Njegov izvještaj je u općem smislu prilično neprecizan i očito je krivo informiran o lokaciji Magasa, jer je pretpostavljao da se nalazi u Rusiji, a ne na sjevernom Kavkazu.</s><s>U opisu mongolskog osvajanja Magasa, Žuini piše da je grad bio dobro utvrđen i smješten u gustom šumovitom području, tako da su Mongoli morali krčiti staze kroz šumu za svoju tešku opsadnu opremu, te da su Mongoli, nakon ulaska u grad, masakrirali su stanovništvo tako da od grada nije ostalo ništa osim muha.</s><s>Yuán Šǐ sadrži životopise zapovjednika koji su služili dinastiji Juan i pruža najdetaljniji prikaz opsade Magasa.</s><s>Konkretno, u životopisu Širi-Gambua, etničkog tangutskog zapovjednika koji se borio na strani Mongola, navodi se da je opsada započela u 11. lunarnom mjesecu 1239. godine, tj. od 27. novembra do 26. decembra, i završila se u 2. lunarnom mjesecu 1240. godine, tj. 6. do 24. februara.</s><s>Konačni napad na grad «izveli su nekoliko malih odreda» koji su očito bili sastavljeni od etnički raznolikih savezničkih trupa, a ne od samih Mongola — osim tangutskog Širi-Gambua, a Yuán Šǐ također spominje da su u opsadi bile prisutne kipčačke trupe, kao i jedna grupa Alana koji su bili saveznici Mongola.</s><s>Životopis Širi-Gambua također opisuje grad Magas kao «okružen visokim zidom i na snažnom prirodnom položaju».</s>

<s>Vladimir Minorski je tvrdio da se još jedna, iskrivljena referenca grada može naći u Hudud al-Alamu, anonimnom perzijskom zemljopisnom tekstu iz 10. stoljeća.</s><s>Iako ne spominje izravno Magas, tekst sadrži jedan odlomak u kojem se tvrdi da su ljudi iz Sarira, istočnog susjeda Alanije, ostavljali hranu kako bi izbjegli da ih izjedu divovske muhe od veličine jarebice.</s><s>Minorski je to protumačio kao moguću i pomalo zbunjenu referencu na sarirske danke gradu Magasu, na temelju imena koje je homofon za riječ «muha» na perzijskom.</s>

<s>Drugi povijesni izvori koji spominju Magas, ili jednostavno prepisuju podatke iz ranijih djela, kao Hamavijev Mu'jam al-Buldān, ili samo usputno spominju grad, kao Tajna povijest Mongola iz 13. stoljeća.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Primarna literatura
 al-Masʿūdī, Murūj al-Dhahab (940-e)
 Žuini, Tārīkh-i Jahāngushāy (1250-e)
 Hamadānī, Jāmi' al-Tawārīkh (oko 1310) 
 Yuán Šǐ (oko 1369)</s>

<s>Sekundarna literatura</s>

<s>Alani
Drevni gradovi
Kavkaz</s>

