Đorđe Puljevski
<s>Đorđija Puljevski (Galičnik, 1817. – Sofija, 1893.), makedonski pisac, leksikograf, povjesničar i vojskovođa.</s><s>Puljevski je autor prve pečaćene makedonske gramatike i autor jednog od prvih rječnika na makedonskom jeziku.</s>

<s>On je prvi autor koji je javno izrazio ideju o makedonskoj naciji odvojenoj od bugarske, kao i o zasebnom makedonskom jeziku.</s><s>U Bugarskoj ga se smatra Bugarinom i ranim pristašom makedonizma.</s>

<s>Život</s>

<s>Rane godine</s>

<s>Rođen je u selu Galičnik u mijačkom kraju, školovan za klesara, bio je zidar pečalbar – odnosno migrantski radnik – u Dunavskim kneževinama (današnoj Rumunjskoj).</s><s>Prema narodnim predajama, u mladosti je hajdukovao na području Golog Brda, počevši borbu za slobodu svoga naroda, te zatim sudjelujući u raznim oslobodilačkim ratovima i ustancima ostalih balkanskih naroda u drugoj polovici 19. stoljeća.</s><s>Kroz vrijeme postat će samouk pisac o temama koje se odnose na makedonski kulturu.</s>

<s>Dobrovoljac u borbama</s>

<s>Vjerujući da se bori za domovinu, Puljevski se najprije kao dragovoljac uključio u oslobodilačke akcije u događajima 1862-1863. kada se kao vodnik pontonske čete borio protiv turske posade u Beogradu.</s><s>Potom je nakon izbijanja srpsko-turskog rata u junu 1876. ponovno stupio u srpsku vojsku kao dobrovoljac.</s><s>Rusko-turski rat počeo je sljedeće godine i Puljevski je ponovno sa svojom četom bio u redovima prethodnice ruske vojske prilikom oslobađanja Bugarske.</s><s>Jedrenskim primirjem i Sanstefanskim predugovorom obustavljena je okupacija Makedonije.</s><s>Ali iduće godine (1878) Puljevski ponovno aktivno sudjeluje kao vojvoda u Kresnenskom ustanku, stavljajući se izravno u funkciju borbe za slobodu makedonskog naroda.</s>

<s>Borac za makedonski jezik</s>

<s>Ništa manje važno nije njegovo kulturno-nacionalno djelovanje kao leksikografa, gramatičara, pjesnika, folklorista, etnografa i povjesničara.</s><s>Njegovo prvo objavljeno djelo bio je Rječnik četiriju jezika, objavljen u Beogradu 1873.</s><s>Zapravo je dvojezični, jer u rubrici srpski jezik daje leksičku građu iz dva bliska, ali ipak različita jezika: makedonskog i srpskog.</s><s>Druga objavljena knjiga Pulevskog je Rječnik triju jezika, također objavljen u Beogradu 1875. godine.</s><s>Ovo djelo je posebno važno zbog jasne koncepcije i otvoreno iznesene ideje o domovini Makedoniji, makedonskom narodu i makedonskom jeziku kao posebnom u slavenskom svijetu.</s>

<s>U Bugarskoj</s>

<s>Nakon neuspjeha makedonskog Kresnskog ustanka i njegovog odlaska u Sofiju, Puljevski je 1879. zasebno objavio prvu makedonsku domoljubno-političku pjesmu Samovila Makedonska, u kojoj spominje Filipa Makedonskog i Aleksandra Makedonskog kao pretke današnjih Makedonaca, tristo godina prije Krista.</s><s>Odražava ideologiju makedonskih sudionika Makedonskog (Kresnenskog) ustanka.</s><s>Tada je objavio i prvu zasebnu zbirku pjesama na makedonskom jeziku u makedonskoj književnoj povijesti Makedonska pjesmarica u dvije knjižice.</s><s>Zbirka pjesama sadrži tri osobne i više narodnih pjesama.</s>

<s>Zbirka makedonskih narodnih pjesama bila je vrlo pozitivno prihvaćena među makedonskim emigrantima u Bugarskoj.</s><s>Konstantin Vezenkov bio je oduševljen domoljubljem svog poznanika Đorđija Pulevskog izraženim u njegovim izvornim pjesmama o Filipu i Aleksandru Makedonskom, pa je odlučio neke od njih objaviti u listu „Marica”.</s><s>Sljedeće 1880. godine izlazi Slognica rečovska, prva objavljena gramatika makedonskog jezika.</s><s>Puljevski je pokušao stvoriti temeljne norme u makedonskom književnom jeziku, spajajući srednjomakedonski dijalekt sa slavenskom pisanom tradicijom u Makedoniji, stvarajući vrlo zanimljiv leksikon i posuđujući riječi iz drugih slavenskih jezika, ali uvijek izrazito makedoniziranih.</s>

<s>Slavomakedonska literaturna družina</s>

<s>U sklopu djelovanja Pulevskog među makedonskim iseljenicima u Sofiji je i osnivanje Slavomakedonskog književnog društva 1888. pod njegovim predsjedanjem.</s><s>Ima poseban značaj kao prva makedonska književna udruga uopće i samo je još jedan dokaz njezina domoljubnog kulturnog djelovanja i nacionalno-političkog usmjerenja.</s>

<s>No, posebno mjesto u predstavljanju Pulevskoga djela zauzima njegova slavensko-makedonska opća povijest, koja je završila 1892. godine neposredno prije njegove smrti.</s><s>Ovo njegovo kapitalno djelo u cijelosti su objavili Makedonska akademija i Fondacija Trifun Kostovski 2003. godine, a dio, tj. Car Veliki Aleksandrov objavio je Institut za nacionalnu povijest 2005. godine. u Makedoniji pod naslovom Makedonska Aleksandrida, a oba izdanja uredili su akademik Blaže Ristovski i Biljana Josifovska.</s>

<s>Djelo koje je objavljeno na izvornom pisanom jeziku - mijačkom govoru iz Galičnika i pokriva život Aleksandra Velikog od njegova rođenja, pohode u Egipat i Indiju do njegove smrti.</s><s>Ne treba zanemariti ni njegov opsežni rukopis pod naslovom Jezik, dovršen također u Sofiji, koji je poseban priručnik za učenje makedonskog jezika.</s>

<s>Djela</s>

<s>Rječnik četiriju jezika (1872)
 Rječnik triju jezika (1875)
 Samovila Makedonska (1879)
 Makedonska pjesmarica (1879)
 Slognica rečovska (1880)
 Slavensko-makedonska opšta istorija (~1892)</s>

<s>Galerija</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s></s>

<s>Makedonski pisci
Makedonski historičari
Lingvisti</s>

