Plamen (časopis)
<s>Plamen je bio revolucionarni komunistički časopis koji je pokrenuo i uređivao Miroslav Krleža, zajedno s Augustom Cesarcem.</s><s>Izlazio je tijekom 1919. godine.</s>

<s>Kronologija</s>

<s>“Polumjesečnik za sve kulturne probleme”, su 1919. u Zagrebu pokrenuli Miroslav Krleža i August Cesarec, uz likovnu opremu Ljube Babića.</s><s>Od 1. siječnja do 1. kolovoza 1919. ukupno je izašlo 15 brojeva (svaki 1. i 15. u mjesecu).</s><s>Nakladnik je bio "Jug", a tiskala ga je tiskara "Hermes".</s><s>U umjetnosti je zastupao avangardističku poetiku.</s><s>Urednici su okupili istaknute lijeve intelektualce i umjetnike kao što su bili Antun Branko Šimić, Julije Benešić, Gustav Krklec, Tin Ujević, Tito Strozzi i drugi.</s><s>Bio je to prvi list koji je, uz kritiku hrvatske nacionalističke retorike, razotkrivao srpsku vidovdansku mitomaniju i represiju beogradskog režima.</s>

<s>Priprema revolucije</s>

<s>U sklopu priprema za podizanje sovjetske revolucije u Kraljevini SHS 1919. godine, vlada Mađarske Sovjetske Republike na čelu sa Belom Kunom je ilegalno slala novčanu pomoć za izdavanje lijevih glasila Plamen i Istina.</s><s>Uhićeni kurir iz Budimpešte Alfred Diamantstein je u istrazi policiji rekao da je A. Cesarcu u prisutnosti Đ. Cvijića predao 10 000 kruna kao pripomoć za izdavanje lijevih glasila Plamen i Istina.</s><s>Miroslav Krleža u memoarima piše da je prevrat doista pripreman te da je Simo Miljuš u njegovu sobu sakrio nekoliko pušaka i mnogo municije.</s><s>Krleža također navodi da se doista susretao s kurirom Diamantsteinom.</s><s>Kasnije je i bivši vođa Hrvatsko-slavonske socijaldemokratske stranke Vitomir Korać tvrdio da je Mađarska Sovjetska Republika uputila novčanu pomoć (čak 20 000 kruna) jugoslovenskom revolucionarnom časopisu Plamen.</s>

<s>Zabrana</s>

<s>Časopis Plamen je zabranjen iste godine (1919.) nakon izlaska 15 brojeva.</s><s>Zabranjen je banskom naredbom na prijedlog cenzure, pozivajući se na austro-ugarski propis iz 1914. "o iznimnim mjerama u slučaju rata".</s><s>Vlasti su ga smatrale diskretnijim glasom komunističke Istine, što nije čudno, budući da je i Istina o Plamenu imala isto mišljenje.</s>

<s>Urednička politika</s>

<s>Časopis je čitateljstvu afirmirao mladog Krležu kao ne samo pjesnika, kako je dotad uglavnom viđen, nego i kao esejista, dramaturga, novelista.</s><s>Ovdje je prvi put objavljen njegov esej Hrvatska književna laž.</s><s>"Ostvarenje novog u svim njegovim izrazima" program je časopisa koji sebe vidi kao "trn u oku svih jugoslavenskih nazadnjaka", a "skinuti svu tamu laži i tradicije" znači kretati se prema "novoj duši, umjetnosti i životu".</s><s>Sam naziv časopisa najčešće se veže uz Lenjingradsku Plamju Anatolija Lunačarskog.</s>

<s>Iako je uredništvo prihvatilo ekavicu, svi tekstovi izlazili su u napisanoj inačici.</s>

<s>Grafička oprema</s>

<s>Kao i mnoga druga Krležina izdanja, Plamen je grafički opremio Ljubo Babić.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vidi još 
 Miroslav Krleža
 Afera Diamantstein</s>

<s>Hrvatski književni časopisi
Revolucionarna štampa u Kraljevini Jugoslaviji
1919
Afera Diamantstein</s>

