Martín Tovar y Tovar
<s>Martín Tovar y Tovar (Caracas, 10. veljače 1827. – Caracas, 17. prosinca 1902.) bio je venezuelanski slikar, najpoznatiji po seriji portreta velikana borbe za nezavisnost Venezuele i historijskih slika s motivima iz istog perioda.</s>

<s>Rođen je u Caracasu kao sin Antonija Maríje Tovara, umirovljenog španjolskog kolonijalnog časnika koji je teško ranjen u ratu za nezavisnost, i Damiane Tovar Liendo, porijeklom iz Caracasa.</s><s>Obitelj je živjela u egzilu na Portoriku, ali se vratila u Venezuelu netom prije Martínova rođenja.</s><s>Inicijalno likovno obrazovanje stekao je u rodnoj zemlji, prije nego je 1850. godine otišao u Madrid, gdje upisuje Kraljevsku akademiju lijepih umjetnosti; tu su mu, među ostalima, predavali José de Madrazo y Agudo i njegov sin, Federico de Madrazo.</s><s>Naredne godine otvorio je fotografsku radnju i postao jedan od prvih profesionalnih fotografa u Španjolskoj.</s><s>Godine 1852. seli u Pariz, gdje pronalazi posao u ateljeu Léona Cognieta.</s>

<s>Nakon tri godine se vraća u Venezuelu, ali ostaje samo godinu dana prije nego se vratio u Pariz kako bi kopirao djela tamošnjih majstora s ciljem utemeljenja nacionalnog muzeja u Caracasu; iako je potonja ideja naišla na podršku, nedostatak financijskih sredstava obustavio je njezinu realizaciju.</s><s>Ubrzo se Tovar fokusirao na portrete, a sudjelovao je i na nekoliko izložbi, među kojima je bila i Svjetska izložba 1867. godine.</s><s>Dvije godine kasnije, imenovan je ravnateljem Akademije lijepih umjetnosti u Caracasu te je ubrzo organizirao prvu godišnju izložbu venezuelanske umjetnosti.</s>

<s>Godine 1873., Tovar je dobio narudžbu koja će se pokazati njegovom najvećom i najvažnijom, a sastojala se od izrade 30 portreta velikana i junaka venezuelanske borbe za nezavisnost, koji su trebali biti izloženi u zgradi parlamenta.</s><s>Tovar je dvije godine radio na toj seriji portreta, a ista će mu donijeti toliku popularnost da je ubrzo stekao neformalni status "državnog slikara".</s><s>Tokom 1881. godine, predsjednik Antonio Guzmán Blanco je od njega naručio veliko platno koje je trebalo prikazivati potpisivanje venezuelanske Deklaracije nezavisnosti, a koje je također izloženo u parlamentu.</s><s>Djelo je javnosti prezentirano na godišnjoj izložbi 1883. godine, gdje je nagrađeno zlatnom medaljom.</s><s>Taj uspjeh donio mu je nove narudžbe, ovoga puta za prikaze značajnih bitki rata za nezavisnost, koje je izrađivao od 1887. godine do kraja 1890-ih, u kojem je periodu redovito putovao na relaciji Caracas–Pariz, gdje je otvorio atelje.</s>

<s>Od ukupno četiri naručena platna, Tovar je uspio dovršiti tri, prije nego je preminuo 17. prosinca 1902. godine.</s><s>Njegovo nedovršeno platno, Bitku kod Ayacucha, dovršio je, prema njegovim studijama, Antonio Herrera Toro.</s>

<s>Venezuelanski slikari
Venezuelanski fotografi
Slikari akademizma
Biografije, Caracas</s>

