Robert Brown (botaničar)
<s>Robert Brown (Montrose, 21. prosinca 1773. – London, 10. srpnja 1858.), škotski botaničar.</s><s>Otkrio i imenovao staničnu jezgru u biljaka (1831.); opisao gibanje čestica u otopini, koje je po njemu nazvano Brownovo gibanje.</s><s>Unaprijedio prirodnu klasifikaciju biljaka utvrdivši i odredivši nove porodice i rodove.</s><s>Znatno je pridonio biljnom zemljopisu svojim izvornim djelom o flori Australije Preteča flore Nove Holandije (lat. Prodromus Florae Novae Hollandia, 1810.).</s>

<s>Brownovo gibanje</s>

<s>Brownovo gibanje je nasumično gibanje čestica koje su mnogo veće nego atomi i obične molekule, ali premalene da bi bile vidljive golim okom u nekom fluidu, kao primjerice gibanje čestica dima u zraku ili peludnih čestica u vodi.</s><s>Robert Brown otkrio je oko 1820. s pomoću mikroskopa da se čestice peluda raspršene u tekućini neprekidno nasumce gibaju amo-tamo.</s><s>Ta je pojava po njemu nazvana Brownovo gibanje.</s><s>Ona je izravan dokaz molekularno-kinetičke teorije.</s><s>Prema toj teoriji molekule fluida neprestano se nasumce gibaju, udaraju u čestice koje se vide mikroskopom i potiskuju ih amo-tamo.</s><s>Konačan rezultat sudara s molekulama fluida gibanje je čestice po izlomljenoj crti.</s><s>Što su veće te čestice, manja je razlika između broja molekula koje su se sudarile s česticama s pojedinih strana i to se manje ističe njihovo Brownovo gibanje.</s><s>Ono se i ne opaža za čestice dovoljno velike da se vide golim okom.</s><s>Promjer čestica koje pokazuju intenzivno Brownovo gibanje je oko 10–7 do 10–6 metara, što je približno tisuću puta više od promjera molekula.</s><s>Teoriju Brownova gibanja razvio je Albert Einstein 1905.</s><s>Godine 1908.</s><s>Jean Baptiste Perrin pokusom s pomoću Brownova gibanja odredio je vrijednost Avogadrovog broja i tim pokusima potvrdio atomsku građu tvari.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Botaničari
Britanski znanstvenici
Životopisi, Škotska</s>

