Augustov forum
<s>Augustov forum drugi je po starosti među carskim forumima u Rimu.</s><s>Podignut je između 42. pne. i 2. pne., kao reprezentativno gradsko okupljalište, kojim je dominirao monumentalni Hram Marsa Ultora.</s>

<s>Historija gradnje
Tokom bitke kod Filipa protiv Bruta i Kasija, ubojica njegova adoptivna oca Julija Cezara, Oktavijan, budući car August, zavjetovao se da će ako pobijedi, u Rimu podići hram bogu Marsu Osvetniku (Mars Ultor).</s><s>To je i učinio, podigavši oko hrama forum koji se na sjeveru nastavlja na Cezarov forum, prvi u nizu rimskih carskih foruma, kojima je – zbog skučenosti i pretrpanosti rimskog Foruma - osim osiguranja nužnih novih reprezentativnih prostora za javno okupljanje, jednako važna funkcija bila politička propaganda tj. ovjekovječenje naručiteljeve slave.</s>

<s></s>

<s>Kako bi naglasio svoju vezu s Cezarom, ključnim čovjekom rimske države u vrijeme njegove mladosti, koji je i u narodu bio vrlo popularan, August je odlučio svoj forum podići u nastavku Cezarova foruma, s njegove istočne strane.</s><s>Premda je u početku planirao još monumentalniji sklop, zbog velikih teškoća oko otkupa zemljišta sredstvima iz ratnog plijena, prvotni je plan morao biti donekle izmijenjen.</s><s>To se prije svega vjerojatno odnosi na jugoistočni ugao, na kojem je očita tlocrtna asimetrija vješto prikrivena kolonadama portika.</s><s>Forum je zauzimao prostor veličine 125*118 metara.</s><s>Na njega se ulazilo kroz tri ulaza, s Cezarovog foruma.</s><s>Sa dužih strana bio je omeđen kolonadama, a na istočnom kraju nalazio se Hram Marsa Ultora.</s><s>U centru foruma nalazio se carev trijumfalni brončani četveropreg.</s><s>U dnu foruma, uz začelje Hrama, postojala su i dva sekundarna ulaza, kojima se prolazilo kroz 36 metara visok zid, izvorno obložen mramorom i štukom koji je Forum ograđivao od bučne četvrti Subure, štiteći ga također od požara koji su često pustošili taj dio grada.</s><s>Južni ulaz, tzv. Arco dei Pantani dobro je očuvan, kao i dva kratka stepeništa koja su vodila do njega.</s>

<s>Hram Marsa Ultora
Hram je bio izgrađen na visokom podiju, sagrađenom u suho tehnikom opus quadratum, obloženome mramorom.</s>

<s>Do hrama se uspinjalo stubištem sa 17 stuba, koje je u svojem središtu imalo žrtvenik, dok je sa strana bilo omeđeno dvjema fontanama.</s>

<s>Na pročelju se nalazilo 8 korintskih stupova od kararskog mramora, visokih preko 17 metara, te još po 8 s dviju bočnih strana.</s>

<s>Sa začelne strane koja se oslanjala na visoki ogradni zid nije bilo stupova, te je hram po tipu dakle bio peripteros sine postico.</s>

<s>U svojoj unutrašnjosti hram je u stanovitoj mjeri ponavljao raspored foruma.</s>

<s>Kipovi božanstava Marsa Ultora, Venere i božanskog Julija (Divus Iulius) nalazili su se u proširenju cele sličnom apsidi, koje se pristupalo širokim stubištem.</s>

<s>Sačuvani primjer s majstorski oblikovanim Pegazovim protomama pokazuje da su kapiteli pilastara cele bili vrlo bogato kiparski oblikovani, te da su slijedili suvremene atičke uzore.</s>

<s>Detalji entablature vanjskog trijema kao što je kukasti meandar slijedili su pak suvremene maloazijske uzore, pa je očito da su među projektantima i izvođačima hrama morali biti i Grci.</s>

<s>U hramu se, kao svojevrsna relikvija, čuvao Cezarov mač.</s>

<s>Portici s egzedrama 
Dvije duže strane foruma bile su zaklonjene mramornim porticima korintskoga reda koji su na vrhu bili ukrašeni karijatidama i glavama božanstava na štitovima, no ostaje dvojbeno da li se iznad prizemnog portika nalazila atika ili još jedna etaža (kat) s portikom.</s>

<s>Oba portika su završavala egzedrama.</s><s>Iza kolonade, na zidu portika i na zidovima egzedri nalazile su se, poredane u dvije etaže, niše za statue istaknutih građana, uokvirene povezanim stupovima, koji su držali mramornu entablaturu.</s><s>Baza statue sadržavala je natpis s imenom i funkcijom prikazanog zaslužnika, dok su na ploči ispod statue bila navedena njegova djela.</s>

<s>U središtu sjeverne egzedre bio je kip Eneje kraj kojeg su bili manji kipovi Anhiza, Askanija, Jula, te kraljeva Albe Longe.</s>

<s>Slično tome, u središtu južne egzedre bio je kip Romula kojeg su okruživali sumi viri – najznačajnije osobe iz rimske historije, čiji su se kipovi nalazili i u nišama oba portika.</s><s>To su bili, na primjer, trijumfatori iz vremena republike, ali i preci najstarijih rimskih porodica čiji su se članovi u redovima pompejanaca borili protiv Cezara: u svjetlu carske propagande bio je to prikaz nacionalnog izmirenja i povratka Sloge (Concordia).</s>

<s>Augustova propaganda htjela je time prikazati da se mitske predaje (Eneja) i republikanska historija Rima (Romul) susreću u osobi Oktavijana – Augusta.</s>

<s>Eneja je prethodnik osnivača Rima ali i roda Julijevaca, preko Jula, kralja Albe Longe.</s><s>Osobito je znakovita podudarnost između ovog niza statua i Vergilijeva popisa Augustovih predaka u IV. knjizi Eneide, očito navedenog s istom ideološkom intencijom.</s>

<s>U egzedrama se i danas vide ostaci bogatog popločanja raznobojnim vrstama mramora iz Numidije, Frigije, s Teosa, Hiosa, Eubeje, da spomenemo samo one čiji se ostaci i danas nalaze na izvornome mjestu.</s>

<s>To nije bio prvi slučaj da su bojeni mramori korišteni u Rimu, ali je bio prvi slučaj da su korišteni u ovako velikoj mjeri.</s>

<s>Očiti kontrast između bjeline kararskoga mramora Hrama Marsa Ultora i slikovitih raznobojnih mramora korištenih u porticima i egzedrama bio je svakako novost, pa i ne čudi da je Plinije Stariji Augustov forum, skupa s Bazilikom Emilijom (koja je također bila bogata opremljena mramorom) i Vespazijanov Hram Mira (Templum Pacis) navede kao tri najljepša zdanja na svijetu.</s>

<s>Funkcije arhitektonskoga sklopa
Hram Marsa Ultora je, kao što je to bio običaj kod Rimljana, osim vjerske imao i javnu funkciju.</s><s>U njemu se sastajao Senat da donosi odluke o ratu i miru.</s><s>Tu su vojskovođe nakon trijumfa predavali znake svog dostojanstva.</s><s>Tu su se izlagala i čuvala zaplijenjena vojnička znamenja neprijatelja, a rimski dječaci tu su prvi put bivali odijevani u muške toge.</s><s>Egzedre u dnu portika su vjerojatno služile kao sudnice a portici kao šetnice i okupljališta.</s>

<s>Promjene i dogradnje
U velikoj prostoriji u dnu sjevernog portika, car Klaudije je dao postaviti 14 m visoku statuu cara Augusta, a tu su se nalazile i dvije Apelove slike.</s>

<s>U osi dvaju pomoćnih ulaza, u dnu foruma, sagrađeni su slavoluci Druzu Mlađem i Germaniku, koji su komemorirali njihove pobjede u Panoniji (Druz) i Germaniji (Germanik).</s><s>Prema nekim mišljenjima ti su se slavoluci nalazili u ravni cele Hrama Marsa Ultora, dok ih drugi smještaju nešto pliće, u ravan hramskih vrata.</s>

<s>Augustov klasicizam: Rim i Pula</s>

<s>Premda je faktično bio vladar rimske države, što mu je omogućavalo upravljanje u ono doba enormnim prihodima, August je prezirao raskoš, što pokazuje i činjenica da je ljetnikovac koji je njegova unuka Julija podigla rasipnički rastrošno, po njegovom naređenju bio srušen.</s><s>Sam je živio u skromnoj kući Hortenzija na Palatinu, koja se nije isticala ni veličinom ni sjajem, te nije bila ukrašena mramorom niti podnim mozaicima, utjelovljujući tako glavno geslo Augustove vladavine – auctoritas: dostojanstvo, vrijednost, primjerenost.</s>

<s>Takav strog, dostojanstven duh obilježavao je i svu arhitekturu Augustova vremena.</s><s>„Barokne“ težnje kasnorepublikanske arhitekture odjednom su iščezle, zadržavajući se tek u sporednim elementima tlocrta i detaljima skulpturalnih ukrasa.</s><s>Glavna odlika augustovske arhitekture specifični je klasicizam koji se ogleda u jasnom i strogom skladu stupova i gređa, nosača i tereta.</s><s>Dominiraju čiste vertikale i horizontale, dok se lukovi i bačvasti svodovi tipični za prethodno vrijeme, naprasno izbjegavaju.</s>

<s>Zorni primjeri takvog klasicizma upravo su Augustov forum u Rimu i Augustov hram u Puli.</s>

<s>Na čitavom Augustovom forumu, izuzev vrata zvanih Arco dei Pantani, ne nalazimo niti jedan luk.</s><s>Štoviše, čak ni niše za statue uglednika u porticima nisu bile presvođene lučno, niti su polukružnog, već pravokutnog tlocrta.</s>

<s>Sličnu strogost vertikala i horizontala, uz upadljivu čednost ornamenta zapažamo i na poznatom Augustovom hramu u Puli, sagrađenom još za careva života, koji na još rigidniji i čišći način utjelovljuje sve osnovne odlike klasicizma augustove epohe.</s>

<s>Povezano 
 Umjetnost starog Rima
 Rimski hram</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura</s>

<s>Ancient Rome 1988 - All of Ancient Rome, Firenca, 1988., str. 26, 68-69
 Eyewitness 1999 - Eyewitness Travel Guides, Rome, Millennuim Edition, London – New York – Sydney, 1999., str. 90
 Grimal 1968 - Pierre Grimal: Rimska civilizacija, preveo Milutin Garašanin, Beograd, 1968., str. 268
 Keller 1970 - Hajnc Keler: Rimsko Carstvo, preveo Milutin Garašanin, Novi Sad, 1970., str. 47-50
 Milić 1994 – Milić, Bruno: Razvoj grada kroz stoljeća, I, Prapovijest – antika, Zagreb, 1994., str. 226
 Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999., str. 158-159
 Nahmad 1982 - Ezra Nahmad: The archaeological Center of Rome, Firenca, 1982., str. 47
 Platner/Ashby 1929 - Platner, Samuel Ball; Ashby, Thomas: A Topographical Dictionary of Ancient Rome, Oxford - London, 1929., str. 220-223
 Ward-Perkins 1994 - Ward-Perkins, J. B.: Roman Imperial Architecture, London / New Heaven, 1994., str. 28-33</s>

<s>Rimski forumi
Građevine u antičkom Rimu</s>

