Polumutant
<s>Polumutant  je  mutant – u kompleku heterozigota koji su nastali ukršranjem  vrsta Oenothera lamarckiana  i  O.  rubrinervis,  koje rtezultira u pojavi modificiranog neletalnog  genoma, skupa sa nemodificiranim  genomom i muških i ženskih gameta.</s><s>Svaka generacija takvih jedinki  generira  tzv. Potpune mutante mutanate koji sadrže modificirani nesmrtonosni genom u dvostrukoj dozi.</s>

<s>Pregled 
Polumutanti proizvode dvije genetički različite vrste spolnih ćelija, što  rezultira u pojavi i letalnih i neletalnih zigota.</s><s>Imaju stoga neuravnotežen letalni genom.</s><s>Kao rezultat toga, polumutanti, kada se razmnožavaju samooplodnjom, proizvode potomstvo koje se sastoji od 2/3 polumutanata i 1/3 čistih homozigotnih jedinki, sa nesmrtonosnim kompleksom u duploj dozi.</s><s>To je primjer kako polumutant O. lamarckiana može biti formiran s djelomičnom razmjenom između krajeva uparenih hromosomskih kompleksa.</s><s>Tokom dijakineze dolazi do djelimične razmjene segmenata ne-letalnog i polumutantnog kompleksa, tako da ne može nastati isti hromosomski sadržaj u dijakinezi koji sadrži oba kompleksa roditeljskih vrsta.</s>

<s>Ako se primjeni  ciklus (krug) ukrštanja polumutanata, od njih 6 sa prvim iz prve generacije, daje ciklus od 8, kao i sa drugim; također, ako se uzme iz 4. ciklusa sa jednim hibridnim kompleksom, dobije se ciklus od 10 sa drugim; ako daje kompleksnih 7 parova sa jednim, dat će ciklus od 12 sa drugim.</s><s>Od kada je taj rad poslan za publikovanje, pojavio se rad na S. emersonii, Emersona (1930), u kom je istaknuto da neletalni kompleks O. rubricalixa, u kombinaciji sa dva kompleksa O. lamarckiana, O velans i O. gaudens, daje ciklus od 8 i 3 para svojstava od obje.</s><s>Pod pretpostavkom da su Emersonovi podaci tačni, neophodno je razjasniti ovo ponašanje O. rubricalyx na osnovu razmjena hromosomskih segmenata, ako se teorija još uvijek smatra mogućom osnovom polumutantnog nastanka Oenothera.</s><s>Ovo zadovoljavajuće objašnjenje je indicirano slijedećim podacima.</s>

<s>Ukoliko je kompleks O lamarckiana hipotetično uređen na takoav način da se uparuju slični krajevi hromosoma, ciklus od 12 ukrštanja sa jednim  parom postaje karakteristika ove vrste, ostvarena kako slijedi: 
Hromosomi O. gaudens  koji pripadaju ciklusu napisani su boldirano: O. velans = 1-2 39. 5-6 7-8 9.10 11-12 13-14; O. gaudens = 1 4 3-6 5-8 7-10 9-12 11-2 13-1.</s>

<s>Prema  Darlingtonu (1331),  polumutanti nastaju  nakon rijetkih  krosing-overa između homolognih sekvenci  sparenog nehomolognog  hromosoma, koji rezultiraju u pojavi efektivne razmjene  između dva novoformirana „kompleksa“.</s>

<s>Vidi još
Mutant</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>http://www.journals.uchicago.edu/doi/abs/10.1086/332396.</s>

<s>Citogenetika
Klasična genetika</s>

