Demokratura
<s>U savremenom političkom žargonu, demokratura je državni sustav koji naizgled poštuje sve demokratske procedure i/ili predstavlja se kao demokratska republika, dok u stvari ispunjava osobine autoritarnog režima pa čak u nekim slučajevima graniči sa diktaturom ili totalitarizmom.</s>

<s>Osobine 
Izraz je 1987. skovao urugvajski pisac i novinar Eduardo Galeano kako bi opisao koegzistenciju demokratskih i autoritarnih elemenata unutar modela koji bismo mogli definirati kao «ustavna diktatura».</s><s>Danas se termin opširno koristi u publicistici, među akademicima, politolozima i geopolitičarima, a popularizirao ga je (i skovao) književnik Predrag Matvejević isto opisujući neke skorašnje oblike iskrivljenog spajanja demokracije i diktature.</s>

<s>Odnosi se prvenstveno na vladavine u nekim postkomunističkim zemljama, gdje su se tokom 1990-ih u obliku demokracije nastavila neka ograničenja sloboda tipična za diktature.</s><s>Pak, postoji nekoliko slučajeva demokratura na Zapadu ili u drugim državama izvan Europe u kojima se problematika ne svodi izravno na komunizam.</s><s>Jedna (neiscrpna) lista nekih od zemalja koje su prošle kroz manje-više duge faze demokrature:
 Republika Italija pod vladom Silvija Berlusconija;
 Ruska Federacija pod vladom Vladimira Putina;
 Republika Mađarska pod vladom Viktora Orbána;
 Federativna republika Brazil pod vladom Jaira Bolsonara;
 Demokratska narodna republika Alžir pod vladom Abdelaziza Bouteflike;
 Republika Bjelorusija pod vladom Aleksandra Lukašenka;
 Republika Kazahstan pod vladom Nursultana Nazarbajeva;
 Republika Paragvaj pod vladama partida Colorada;
 Kolumbija poslije 1991.;
 Republika Turska pod vladom Recep Erdoğana.</s><s>Iako se odnosi na poslijeberlinsko doba, pojam zapravo zadire u neka duboka pitanja demokratskog i republičkog sustava.</s><s>Demokracija se naime veže sa urođenom bolešću pluralističkih sustava vlasti, odnosno sa sklonošću nekih interesnih grupa da iznutra manipuliraju državnim sustavom i da radikalno izmjene njegovu prirodu, a da istovremeno suštinske strukture sa kojima su došli na vlast ostanu gotovo netaknute.</s><s>Klasičan primjer ovog fenomena u suvremenoj historiji je činjenica da je u Njemačkoj teško zahvaćenoj krizom Adolf Hitler došao na vlast sa redovitim izborima održanim 5. marta 1933. i pobijedio sa 43,9% glasova.</s>

<s>Kod takozvanih demokratura radi se tipično o demokratskim republikama sa parlamentom, ustavom, sa nekim vidom povelje o ljudskim pravima i sa regularnom podjelom vlasti, ali koje zapravo koncentriraju svu moć oko jedne osobe, nerijetko najbogatijeg čovjeka u zemlji koji vodi državni aparat pomoć uskog kruga pristalica (ili oligarha).</s><s>U slučaju neposluha ti se oligarsi brzo isključuju iz vladajuće stranke i smjenjuju sa državnih pozicija, te postoji primjera gdje su nepoželjni uklonjeni putem sudskim postupcima ili nasiljem.</s><s>Među općim konstantama demokrature bilježe se snažna populistička vuča te temeljito i ​​svestrano upravljanje medijima.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s></s>

<s>Politika</s>

