Françesk Anton Santori
<s>Françesk Anton Santori (, 16. septembar 1819 – 7. septembar 1894) bio je bio je arbereški i talijanski pisac, pjesnik i dramaturg.</s><s>Njegova drama Emira smatra prvom originalnom albanskom dramom.</s>

<s>Život
Santori je rođen 16. septembra 1819. u Santa Caterini Albanese, arbereškom gradu u provinciji Cosenzi u južnoj Italiji.</s><s>Godine 1835, u dobi od šesnaest godina, odlučio je postati svećenik i započeo je svoju obuku za svećeništvo.</s><s>Godine 1843. ušao je u franjevački samostan Reformiranog reda u San Marco Argentanu.</s><s>Godine 1858. neuspješno je pokušao osnovati samostan u Lattaricu, a 1860. napustio je samostanski život.</s>

<s>Nastavio je živjeti u Santa Caterini Albanese, gdje je radio kao učitelj i prodavač tekstilnih strojeva.</s><s>Godine 1885. postavljen je za svećenika u San Giacomo di Cerzeto, selu u Cerzetu, i na tom je položaju ostao do svoje smrti 7. septembra 1894.</s>

<s>Djelo
Tijekom svog života Santori je pisao poeziju, romane, drame i kratke priče.</s><s>Također je adaptirao 112 Ezopovih basni i napisao albansku gramatiku.</s><s>Santori je tijekom 1830-ih napisao i dovršio svoju prvu poeziju pod naslovom Canzoniere albanese (), koju je objavio 1846. godine.</s><s>Canzoniere albanese duga je lirska pjesma posvećena ljubavi i prirodi.</s><s>Na pjesmu su utjecale Pjesme o Milosau () Jeronima de Rade.</s><s>Godine 1848. sastavio je himnu na albanskom jeziku pod naslovom Ples velike radosti (), objavljenu 23. februara 1848. u De Radinom časopisu L'Albanese d'Italia ("Albanski u Italiji").</s>

<s>Godine 1848. u Napulju je objavljena njegova dvojezična politička pjesma Il prigionero politico (), napisana na albanskom i talijanskom jeziku.</s><s>Pjesma govori o promjenama života progonjene obitelji tijekom revolucija 1848. u talijanskim državama.</s><s>Tijekom godina boravka u samostanu Reformiranog reda u Cerzetu napisao je dva vjerska djela.</s><s>Prvo je djelo religiozna pjesma pod naslovom Krunica Djevice Marije (), napisana na albanskom jeziku i objavljena 1849. u Cosenzi.</s><s>Drugo je djelo zbirka molitvi, vjerskih tekstova i prijevoda vjerskih knjiga na 230 stranica. pjesme pod naslovom Posvećeni kršćanin () objavljene su 1855. u Napulju.</s><s>Posvećeni kršćanin sadrži dijelove Družine proroka () objavljene 1685. godine, koju je napisao Petar Bogdani, jedan od najvažnijih pisaca ranoalbanske književnosti; Santori je u svoje djelo uvrstio dijelove Družine proroka, čime simbolizira kontinuitet albanske vjerske književnosti.</s>

<s>Santori je napisao mnoge drame, uključujući melodramske komedije i tragedije, od kojih neke ostaju nepotpune.</s><s>Među njegovim su dramama Jeroboam, tragedija biblijskog sadržaja, i Alessio Dukagino, melodrama napisana između 1855. i 1860. godine, koja govori o životu Leke Dukađinija, albanskog princa koji se borio protiv Osmanskog Carstva.</s><s>Njegova je najpoznatija Emira, nazvana po imenu njezine središnje figure, i smatra se prvom originalnom albanskom dramom.</s><s>Drama govori o pustolovinama Emire, Kaline, Albencija i Mirjanija tijekom socijalne pobune u Kalabriji i o životu u arbereškoj zajednici u Italiji.</s><s>Neki dijelovi drame objavljeni su izvorno u časopisu Albanska zastava (), a kasnije u Albanskoj antologiji Jeronima de Rade.</s><s>U modernim godinama pronađeno je 1.845 redaka satiričnih stihova koje je napisao Santori.</s>

<s>Većina Santorijevih romana i pripovijedaka objavljeni su nakon njegove smrti 1894. godine.</s><s>Među njegovim su romanima Sofia Kominiate, nedovršeni roman napisan u dvije verzije.</s><s>Prva verzija sadrži 282 stranice i napisana je na albanskom, dok druga verzija, napisana na talijanskom, sadrži 714 stranica.</s><s>Nije sačuvan nijedan primjerak njegovog romana Prokleta kći () napisanog na albanskom jeziku.</s><s>Također je napisao roman Albanski vojnik () na talijanskom jeziku.</s><s>Santori je napisao mnoge kratke priče poznate pod imenima njihovih središnjih ličnosti.</s><s>Njegove kratke priče napisane na albanskom jeziku uključuju: Brisandi Lletixja e Ulladheni, Emilja, Fëmija Pushtjerote, Filaredo, Gnidhja e Kusari, Kolluqi e Sorofina, Miloshini, Neomenia, Panaini e Dellja, Rosarja i Virgjinia.</s>

<s>Utjecaj i stil
Santorijeva djela napisana su u arhaičnom obliku toskijskog albanskog jezika i općenito su pristupačnija publici unatoč njegovom pravopisnom stilu.</s><s>U svojim djelima koristi vlastiti pravopisni sustav bez ikakve fonetske točnosti.</s><s>Uobičajene teme u Santorijevim djelima uključuju ruralni život, razdoblje Lješke lige u albanskoj povijesti te običaje arbereških zajednica.</s><s>Njegove političke pjesme sadrže moralističke motive koji opisuju središnje ideje i osjećaje likova svake pjesme.</s><s>U nekoliko pjesama, kao što je Ples velike radosti'', Santori opisuje folklorne elemente albanske kulture poput narodnih pjesama i plesova.</s>

<s>Vidi još
Albanska književnost
Albanski narodni preporod
Jeronim de Rada</s>

<s>Reference</s>

<s>Albanski pisci
Albanski romanopisci</s>

