Burhan Sönmez
<s>Burhan Sönmez (Haymana, 1965) je turski romanopisac.</s>

<s>Život 
Burhan Sönmez je u Şeyhhani kod Haymane, polunomadskom selu 100 km južno od Ankare.</s><s>Osnovno i srednje obrazovanje završio je u Polatlıju, gdje je naučio turski i od 7. do 15. godine paralelno sa školskim obrazovanjem pratio vjerska predavanja.</s><s>Odrastao je u kurdskoj porodici uz turski i kurdski jezik, te je kasnije se preselio u Istanbul.</s>

<s>Diplomirao je na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Istanbulu, pa je počevši 1991. neko vrijeme radio kao odvjetnik.</s><s>Aktivno se politički angažirao, pisao članke o kulturi i politici u raznim novinama i časopisima.</s><s>Bio je član Udruge za ljudska prava i osnivač TAKSAV-a, udruge za društvena istraživanja, kulturu i umjetnost.</s><s>Bio je jedan od osnivača oporbenog dnevnika BirGün.</s>

<s>Sönmez je teško ozlijeđen prilikom napada na policiju 1996. godine u Turskoj, te se dugo liječio u Velikoj Britaniji, uz potporu medicinske zaklade Freedom from Torture.</s><s>U Tursku se vratio 1999. godine.</s><s>Vratio je se u London kada je se ponovno razbolio 2000.</s><s>U inozemstvu je ostao do 2010. što zbog političkih razloga, što zbog zdravstvenih problema.</s><s>Dok je živio u Engleskoj, školovao se za prevoditelja.</s><s>Pohađao je jednogodišnji program studija romana na Univerzitetu u Cambridgeu.</s>

<s>Iako ga je zanimala poezija i osvojio je dvije nagrade na dva državna natjecanja u Turskoj, okrenuo se pisanju romana.</s><s>Njegovo zanimanje za pisanje, pripovijedanje i modernu književnost ukorijenjeno je u tradicionalnim pričama i legendama uz koje je odrastao.</s><s>Njegovo jedinstveno iskustvo odrastanja u zabačenom selu bez struje s majkom koja je bila talentirana za prepričavanje priča bilo je inspiracija i materijal za stvaranje njegovih djela.</s><s>Prvi roman Burhana Sonmeza – «Sjever» (Kuzey, 2009) – govori o mladiću kojeg je otac napustio kada je imao samo dvije godine, a vratio se dvadeset godina kasnije kao leš.</s><s>U pokušaju da riješi misterij očeve smrti, naš junak kreće na putovanje na sjever kako bi otkrio očev identitet, koji je s vremenom postao njegov.</s><s>Roman ima osobine filozofske bajke jer na realan način govori o mitovima i legendama Istoka, a temelji se na filozofskoj raspravi o postojanju i ljubavi koji igraju ključnu ulogu u rješavanju priče.</s>

<s>Njegov drugi roman «Grijesi i nevinost» (Masumlar) objavljen je 2011. godine i nagrađen je iste godine jednom od najistaknutijih nagrada za književnost u Turskoj «Sedat Simavi».</s><s>Priča u romanu govori o dvoje ljudi čiji su se putevi ukrstili u stranoj zemlji: žena koja nosi knjigu i vjeruje u poeziju; čovjek koji pati od nesanice i kroz grobove se bori za opstanak.</s><s>Svaki od njih ima jednu tajnu i grijeh.</s><s>Na dan kada se sretnu, žena mu proriče sudbinu u knjizi, a on pjeva pjesmu o pustinji.</s>

<s>Treći Sonmezov roman Istanbul Istanbul objavljen je 2015.</s><s>Priča govori o četiri zatvorenika u podzemnim ćelijama u Istanbulu.</s><s>Iako ih ne muče, njih četvero pričaju jedni drugima priče o Istanbulu kako bi im prekratili vrijeme, tako da se narativ pod zemljom pretvara u narativ onoga što se događa iznad njih.</s><s>U početku fokusiran na ljude, roman se zatim fokusira na grad Istanbul, što daje dojam da u Istanbulu ima isto toliko patnje i nade koliko iu ćelijama ispod njega.</s><s>Roman ima deset poglavlja, a u svakom od njih pripovjedač je jedan od stanara ćelije.</s><s>Istanbul je bio grad od milijun ćelija, a svaka od njih predstavljala jedan Istanbul za sebe.</s><s>U svakom djelu, osobi i događaju, roman predstavlja Istanbul kao cjeloviti grad.</s><s>U romanu pojavljuje se i politika, ali zapravo vezana uz ljubav.</s><s>Fokus pripovijedanja je na pričama pojedinaca, ali u stvarnosti on ostaje na gradu Istanbulu.</s><s>Mjesto kapitalne proizvodnje, pažnja ide na prostornu i duhovnu reprodukciju grada.</s><s>U načinima razmišljanja koje predlažu Althusser i Manuel Castells, grad Istanbul je mjesto reprodukcije boli, patnje, melankolije i nade.</s><s>Postoje dva Istanbula, jedan ispod, a drugi iznad zemlje.</s><s>Sada su u stvarnosti oboje jedno te isto.</s><s>Roman Istanbul Istanbul je 2018. nagrađen književnim priznanjem EBRD-a.</s>

<s>Burhan Sönmez je 2017. nagrađen nagradom «Disturbing the Peace» koju mu je dodijelila Vaclav Havel Library Foundation iz New Yorka.</s>

<s>24. septembra 2021. je izglasan za predsjednika Međunarodnog PEN centra.</s>

<s>Pisao za razne novine i časopise, u Turskoj i u inozemstvu.</s><s>Bio je član žirija za nekoliko književnih nagrada.</s><s>Njegovi romani objavljeni su u izdavačkim kućama u trideset i šest zemalja.</s><s>Trenutno živi između Cambridgea i Istanbula.</s>

<s>Djela 
 Kuzey (2009)
 Masumlar (2011)
 Istanbul Istanbul (2015)
 Labirent (2018)
 Tas ve Gölge (2021)</s>

<s>Prijevodi
 William Blake, Cennet ile Cehennemin Evliliği (2016), iz: W. B., The Marriage of Heaven and Hell (1793)</s>

<s>Književne nagrade i priznanja 
 2011 – Nagrada Sedat Simavi (Sedat Simavi Ödülü) za roman Masumlar
 2017 – Nagrada Disturbing the Peace (Vaclav Havel Library Foundation)
 2018 – Nagrada EBRD-a zajedno sa prevoditeljom Ümitom Husseinom za roman Istanbul Istanbul
 2022 – Nagrada Orhan Kemal (Orhan Kemal Roman Armağanı) za roman Tas ve Gölge</s>

<s>Spoljašne veze 
 Zvanična stranica književnika
 Stranica zaklade TASKAV</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Turski pisci</s>

