DNK-DNK hibridizacija
<s>DNK–DNK hbridizacija općenito se odnosi na molekulsko-genetičku tehniku kojom se mjeri stepen genetičke sličnosti između kompariranih fondova DNK sekvenci.</s><s>Pritom se običbi određuje međusobna genetička distanca organizama i/ili populacija.</s><s>Široko se primijenjuje u filogeniji i taksonomiji.</s>

<s>Metod 
Radioaktivno označena DNK jednog organizma se miješa  miješa s neoznačenom  DNK sa kojom seda se poredi.</s><s>Mješavina se inkubira kako bi se omogućilo da DNK disocira na polulance  i ponovo izduži, te formira hibridni,  dvosttruki (dvolančani)  niz nukleotida  hibridne DNK.</s><s>Hibridizirane sekvence sa visokim stepenom  sličnosti će se povezati čvršće, i zahtijevaju više  energije za  razdvajanje, tj.  one se razdvajaju kada se zagrijavaju na višoj temperaturi nego različitije sekvence.</s><s>To je proces poznat kao "DNK stapanje" (eng. DNK melting).</s><s>Za procjenu profila stopljenje hibridizirane  DNK, dvostruki DNK je potrebno  stavitti u kolonu i smešu grijati  u postupnim malim koracima.</s><s>Na svakom koraku, kolona spere; hibridne sekvence će se u jednom ciklusu spiralizirati i sprati sa  kolone.</s><s>Temperature na kojima označena DNK silazi sa kolone odražavaju  količinu sličnosti između sekvenci (a samohibridizirajući  uzorak služi kao kontrola).</s><s>Ovi rezultati se kombiniraju,  kako bi se utvrdio stupanj genetičke sličnosti između poređenih organizama.</s>

<s>Primjena u zoologiji 
Kada se nekoliko vrsta komparira na taj način, mjere sličnosti dozvoljavaju da se rekonstruira  filogenetsko stablo.</s><s>Zato je ovo jedan od mogućih pristupa istraživanju  molekulske biosistematike.</s><s>Charles Sibley i Jon Ahlquist, pioniri ove tehnike, koristili su  DNK-DNK hibridizaciju da ispitaju filogenetske odnose u  Sibley-Ahlquist taksonomiji ptica i Sibley-Ahlquist taksonomiji  primata.</s>

<s>Primjena u mikrobiologiji
DNK-DNK hibridizacije je zlatni standard za razlikovanje bakterijskih vrsta, kada  vrijednost sličnosti manja od 70%  ukazuje da poređeni sojevi pripadaju posebnim  vrstama.</s>

<s>U 2014. godini,  kao prag sličnosti od 79% je predložen za razdvajanje bakterijskih podvrsta  Escherichia coli ,  kao i prijedlog za razgraničavanje podvrsta ostalih mikroba.</s>

<s>Primjedbe i ograničenja
Kritičari tvrde da je ova  tehnika netačna za usporedbu blisko srodnih vrsta, kao i da je bilo koji pokušaj da se mjere razlike između ortologognih  sekvenci između organizama,  prekriven hibridizacijom  paralognih sekvenci unutar genoma organizma.</s><s>DNK sekvenciranja i računarske usporedbe sekvenci su sada uglavnom metodae za određivanje genetičke udaljenosti, iako se ova  tehnika u mikrobiologiji i danas koristi u identifikaciji bakterija.</s><s>Novi pristup DNK–DNK hibridizaciji  in silico upotrebljava  kompletno ili djelimično sekvenciranje genoma.</s><s>Među ostalim algoritamskim poboljšanjima, to rješava problem paralognih sekvenci pažljivim filtriranjem poklapanja („mečiranja“) između dvije  genomske sekvence.</s>

<s>Reference</s>

<s>Povezano 
Hibridizacija nukleinskih kiselina
Hibrid</s>

<s>Vanjski linkovi</s>

<s>Molekulska genetika
Nukleinske kiseline
DNK</s>

