Carska opatija Corvey
<s>Carska opatija Corvey (latinski: Corbeia Nova, njemački: Stift Corvey ili Fürstabtei Corvey), danas dvorac Corvey, je bivši srednjovjekovni samostanski kompleks benediktinaca iz razdoblja Karolinškog carstva.</s><s>Nalazi se uz rijeku Weser, 2 km sjeveroistočno od grada Höxtera, u Njemačkoj pokrajini Sjeverna Rajna-Vestfalija.</s><s>Karolinški westwork i civitas opatije Corvey u uglavnom seoskom okolišu, podignuti su od 822. do 885. god. i kao izniman primjer najvažnijih karolinških arhitektonskih odlika upisani su na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 2014. god.</s>

<s>Westwork (zapadno pročelje) je jedina izvorna građevina iz tog razdoblja Karolinškog carstva, dok je kompleks carske opatije (civitas) sačuvan kao arheološka iskopina, djelomice iskopana.</s><s>Corveyski westwork je u svoje vrijeme bila originalna i jedinstvena građevina, a njezin oblik i uresi svjedoče o ulozi Franačkog carstva u osnivanju carskih samostana i osiguravanju njihovog opstanka darivanjem im teritorija, njegovoj upravi i promidžbi kršćanstva i karolinške kulture i politike diljem Evrope.</s>

<s>Historija</s>

<s>Opatiju je 815. godine, na području netom pokrštenih Sasa, osnovali rođaci Karla Velikog, Wala i Adelard, zajedno s monasima iz opatije Corbie u Picardyju, što je podrćao tadašnji franački car, Ljudevit I. Pobožni.</s><s>U 9. i 10. vijeka postaje kulturno, duhovno i gospodarsko središte Saske.</s><s>Bio prvi samostan kojemu je Oton I. Veliki dodijelio bannus, feudalne ovlasti nad okolnim seoskim stanovništvom.</s><s>Corvey je bio jedan od najvažnijih karolinških samostana i do danas jedna od najvrjednijih knjižnica u zemlji.</s><s>Brojni biskupi su ponikli upravo iz ove opatije.</s>

<s>Nakon razdoblja krize (Borba za investituru) Corvey je u 11. vijeku obnovljen kao "ključan neovisan i visoko kneževska dioceza Corvey" zatvorena teritorija, ali je u kasnom srednjem vijeku izgubio na važnosti.</s><s>Corvey je u ranom modernom razdoblju u Donjoj rajnskom-Vestfalije kruga.</s><s>Opat je imao Virilstimme u Imperial.</s>

<s>Posljedice Tridesetogodišnjeg rata bile pogubne za opatiju koja se našla na granici između protestantskog Brunswicka i Hesse-Kassela.</s><s>Od kraja 17. vijeka obnovljene su crkva i samostan u baroknom stilu.</s><s>U narednom periodu opatija opet gubi na važnosti i privlačnosti, ali monasi 1792. god. uspjevaju samostan pretvoriti u biskupiju.</s><s>No, već 1803. god. njezinu teritorijalnu autonomiju poništila je Napoleonova administracija (Reichsdeputationshauptschluss), nakon čega je bila dijelom Kraljevine Westphalije (1807.), potom Prusije (1815.).</s><s>Biskupija je postojala sve do 1825. god.</s><s>Nekoliko godina kasnije, u privatnom je vlasništvu plemićke obitelji Hohenlohe, koja ju obnavlja kao svoj dvorac.</s><s>Njezin sadašnji vlasnik je vojvoda Viktor V. od Ratibora, princ Corveya i Hohenlohe-Schillingsfürst-Metternich-Sándora (r. 1964.).</s>

<s>Dvorac je danas ne samo arhitektonski spomenik i muzej, nego i kulturno mjesto za koncerte, izložbe, predavanja i obrazovne programe.</s>

<s>Karakteristike</s>

<s>Arhitektonski, westwork sa svojim freskama iz 9. vijeka od izuzetne je važnosti kao jedinstven primjer karolinške umjetnosti.</s><s>Bivša opatijska crkva je također spomenik barokne umjetnosti, a u groblju pored crkve je grob pjesnika njemačke himne, Hoffmann von Fallera.</s><s>Unutar dvorca nalazi se Carska dvorana, kneževski saloni i kneževska biblioteka (Fürstliche Bibliothek) s oko 74.000 svezaka.</s>

<s>Bilješke i izvori</s>

<s>Poeschke, Joachim (2002), Sinopien und Stuck im Westwerk der karolingischen Klosterkirche von Corvey (Sinopija and štuko uresi westworka karolinške samostanske crkve Corvey]  Münster: Rhema-Verlag.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Službene stranice opatije Corvey</s>

<s>Benediktinski samostani
Predromanika
Barokna arhitektura
Corvey</s>

