Hubert Maga
<s>Coutoucou Hubert Maga (Parakou, 10. kolovoza 1916. – Cotonou, 8. svibnja 2000.) bio je beninski političar i državnik, aktivan tokom perioda kada je Benin bio znan kao Republika Dahomej.</s><s>Maga je bio jedan od tri politička moćnika koji su se isprofilirali nakon nezavisnosti Dahomeja 1960. godine te je bio prvi predsjednik Dahomeja po sticanju nezavisnosti.</s><s>Ranije je bio premijer, a od 1970. do 1972. godine je ponovo bio predsjednik u sklopu rotirajućeg tročlanog predsjedništva.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Rani život i ulazak u politiku</s>

<s>Rodio se 1916. godine u obitelji seljaka.</s><s>Školovao se diljem Zapadne Afrike, a od 1936. do 1945. godine je radio kao ravnatelj i učitelj, što mu je donijelo veliku popularnost i utjecaj među neobrazovanim stanovništvom na sjeveru Dahomeja.</s><s>Regionalizam je već u tom periodu bio snažno izražen u Dahomeju, a to će se ubrzo preliti i na nacionalnu politiku, dio koje je Maga postao 1947. godine, nakon izbora u dahomejsku teritorijalnu skupštinu.</s><s>Nakon reformi u Francuskoj, Maga je 1951. godine prvi put izabran u Narodnu skupštinu, gdje je stekao status jednog od najmoćnijih dahomejskih političara.</s><s>Od 1959. do kraja 1960. godine bio je premijer Dahomeja, a nakon što je Republika Dahomej stekla nezavisnost 1. kolovoza 1960. godine, Maga je u prosincu postao prvi predsjednik.</s>

<s>Prvi predsjednički mandat</s>

<s>Regionalizam je dominirao dahomejskom politikom nakon nezavisnosti, a u sklopu "trijumvirata" koji je dominirao domaćom politikom, Maga je bio predstavnik sjevera, dok su Sourou-Migan Apithy (jugoistok) i Justin Ahomadégbé-Tomêtin (jugozapad) držali ostatak zemlje.</s><s>Takva podjela onemogućila je ikakav jasan progres, tako da je Magin prvi mandat na čelu Dahomeja bio obilježen ekonomskim krahom, gotovo potpunim izostankom stranih investicija i visokom nezaposlenošću.</s><s>Kako bi poboljšao gospodarstvo, Maga je 1962. godine pokrenuo četverogodišnji plan, čiji je temelj bilo povećanje poljoprivredne proizvodnje prisilnim radom mladih u poljima.</s>

<s>Osim gospodarskih problema, Maga je stalno morao balansirati između regionalističkih tenzija i pretenzija svojih rivala na vlast.</s><s>I dok je s Apithyjem, koji je bio politički oportunist, uspio pronaći zajednički jezik, Ahomadégbé-Tomêtin je bio konstantna prijetnja; u svibnju 1961., Maga je spriječio pokušaj atentata što ga je organizirao upravo Ahomadégbé-Tomêtin.</s><s>Ta zavjera bila je posljedica Maginog gušenja političke opozicije u zemlji s početka te iste godine, što je uvelike ograničilo Ahomadégbé-Tomêtinovo djelovanje; u svibnju 1961. godine, Magin ministar Albert Tévoédjrè informirao je predsjednika o planu za atentat, nakon čega je Maga naredio hapšenje zavjerenika.</s><s>Isti su izvedeni pred sud u atipičnoj maniri za hladnoratovsku Afriku - suđenje je bilo javno, a optužene je branio odvjetnik iz Pariza.</s><s>Među optuženima je bio i Ahomadégbé-Tomêtin, koji je dobio pet godina, međutim svi su osuđenici pušteni već 1962. godine, nakon što ih je Maga pomilovao, tvrdeći da se želi pomiriti sa svojim bivšim protivnicima.</s><s>No, u međuvremenu je Maga potpuno dokinuo političku opoziciju i pretvorio Dahomej u de facto jednopartijsku državu, uz značajno ograničavanje medijskih sloboda i prava.</s>

<s>Kada je 1963. godine ubojica Christophe Bokhiri pušten na slobodu, diljem zemlje izbili su nemiri, koji su se ubrzo pretvorili u prosvjede protiv Magine politike.</s><s>Vidjevši da je situacija eskalirala, čelnik stožera Dahomejske vojske, Christophe Soglo, izveo je državni udar i svrgnuo Magu s vlasti, uspostavivši privremenu vojnu vlast u zemlji, a sve kako bi spriječio građanski rat koji je prijetio zemlji.</s><s>Soglo je privremeno preuzeo vlast u zemlji, dok su Maga, Apithy i Ahomadégbé-Tomêtin, "troglava neman" dahomejske politike, ostali u vladi kao ministri.</s>

<s>Gubitak moći i povratak u politiku</s>

<s>Nedugo nakon što je postao ministar, Maga se našao u središtu istrage za planiranje atentata na Sogloa, kao i za korupciju; naime, iako je Soglo cijenio Magu i bio je u dobrim odnosima s njim, svejedno je formirao komisiju koja je istraživala malverzacije tokom Maginog mandata.</s><s>U jeku istrage, Maga je podnio ostavku na ministarsku funkciju.</s><s>Iako su optužbe za pokušaj atentata odbačene, Maga je osuđen za korupciju te je odveden u kućni pritvor u nepoznato selo u Dahomeju.</s><s>Oslobođen je 1965. godine, ali bez ikakve političke moći, bivši čelnik je pobjegao iz zemlje, prvo u Togo, a onda u Pariz.</s>

<s>U Dahomej se vratio 1970. godine, kada je postao član trolčanog Predsjedničkog vijeća koje je vodilo zemlju; uz njega, u vijeću su sjedili Sourou-Migan Apithy i Justin Ahomadégbé-Tomêtin, čime je "troglava neman" dahomejske politike ponovo preuzela kontrolu na državom koja je od nezavisnosti patila od gospodarskog kolapsa i političke nestabilnosti, kojoj su dodatni doprinosili česti vojni udari.</s><s>Tročlano predsjedništvo funkcioniralo je po dvogodišnjem rotirajućem modelu, prema kojem su se članovi vijeća na mjestu predsjednika izmjenjivali svake dvije godine.</s><s>Maga je, od 1970. do 1972. godine, bio prvi predsjedavajući.</s><s>Predsjedničko vijeće imalo je snažne izvršne, ali i prilične zakonodavne ovlasti, s tim da je njegovu samovolju ograničavala, s jedne strane, vojska, koja je postala dominantni faktor u dahomejskoj politici nakon zbivanja sredinom 60-ih godina, a s druge strane kontinuirani interni sukobi u kojima je Maga profitirao jer je kao saveznika uspio pridobiti Apithyja.</s>

<s>Kérékouov puč i posljednje godine</s>

<s>Međutim, situacija u zemlji se nije pogoršavala tako da je 1972. godine, nedugo nakon što je Justin Ahomadégbé-Tomêtin preuzeo predsjedanje od Mage, Mathieu Kérékou organizirao puč u kojem je svrgnuo Predsjedničko vijeće i zasjeo na čelo zemlje; tri godine kasnije, Republika Dahomej postat će socijalistička Narodna Republika Benin.</s><s>Nakon što je konsolidirao vlast, Kérékou je dao uhapsiti i zatvoriti Magu i ostale članove vijeća; na slobodu su pušteni tek 1981. godine, nakon što ih je Kérékou osobno pustio.</s>

<s>Politički se ponovo aktivirao 1989. godine, ali bez značajnijeg uspjeha, iako je sudjelovao u radu tijela koje je omogućilo amnestiju svim bivšim političkim zatvorenicima u Dahomeju.</s><s>Prije potpunog umirovljenja, bio je član Visokog vijeća Republike, a kasnije je postao član Ustavnog suda Republike Benin.</s><s>Preminuo je 2000. godine u Cotonouu od posljedica srčanog udara.</s>

<s>Nagrade i odlikovanja 
 Iran: Komemorativna medalja povodom proslave 2500. obljetnice osnivanja Perzijskog Carstva (14. listopada 1971.)</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.</s>

<s>Vanjske veze 
 1st page on the French National Assembly website
 2nd page on the French National Assembly website</s>

<s>Beninski političari
Predsjednici Benina
Premijeri Benina
Francuski političari</s>

