London u periodu Stuarta
<s>Ovaj članak obuhvata historiju Londona za vrijeme perioda Stuarta od 1603. do 1714. godine.</s>

<s>James I 
Pripreme za krunisanje kralja Jamesa I prekinute su zbog velike epidemije kuge, koja je možda ubila preko trideset hiljada ljudi, i prijetnji ubistvom; 1605. je došlo do zloglasne barutne zavjere, što je izazvalo zazor od katolika.</s>

<s>Gradonačelnikova parada, koja se nekoliko godina nije održavala, oživljena je naredbom kralja 1609. godine.</s><s>Raspuštene manastire od Kartuzijaca, koje su dvorjani kupovali i prodavali nekoliko puta, kupio je Thomas Sutton za £13,000.</s><s>Izgradnja nove bolnice, kapele i školske zgrade otpočela je 1611. godine.</s><s>Škola Charterhouse bila je jedna od ključnih javnih škola u Londonu dok nije premještena u Surrey u viktorijanskom dobu, a to mjesto se još uvijek koristi kao medicinska škola.</s>

<s>Charles I 
Charles I je stupio na prijesto 1625. godine.</s><s>Za vrijeme njegove vladavine aristokrati su počeli nastanjivati West End u velikim brojevima.</s><s>Uz one koji su imali određeni posao na dvoru, povećan broj seoskih zemljoposjednika i njihovih porodica živio je u Londonu jedan dio godine samo radi društvenog života.</s><s>To je također bio početak "londonske sezone".</s><s>Lincoln's Inn Fields izgrađen je oko 1629. godine.</s><s>Trg Covent Garden, kojeg je dizajnirao prvi engleski klasično trenirani arhitekta Inigo Jones, uslijedio je oko 1632. godine.</s><s>Susjedne ulice izgrađene su ubrzo potom, a nazivi Henrietta, Charles, James, King i York Streets dati su im prema imenima članova kraljevske porodice.</s>

<s>London i Građanski rat 
U januaru 1642. petorici članova parlamenta koje je kralj želio uhapsiti pruženo je sklonište u gradu.</s><s>U augustu iste godine kralj Charles I je pokrenuo sukob sa Nottinghamom i za vrijeme Engleskog građanskog rata London je stao na stranu parlamenta.</s><s>Kralj je isprva imao prednost u vojnom smislu i u novembru je pobijedio u Bitci za Brentford nekoliko milja zapadno od Londona.</s>

<s>Grad je organizirao novu improviziranu vojsku i Charles je oklijevao i povukao se.</s><s>Nakon toga je izgrađen ekstenzivan sistem utvrda radi obrane Londona od novih napada kraljevskih pristalica.</s><s>Taj se sistem sastojao od jakih zemljanih bedema, pojačanih bastijonima i redutama.</s><s>Nalazio se daleko od unutrašnjih zidina grada i obuhvatao je čitavo urbano područje, uključujući Westminster i Southwark.</s><s>London nije ponovo bio pod ozbiljnom prijetnjom kraljevih pristalica, a finansijski resursi grada bili su značajan prinos pobjedi parlamenta u ratu.</s>

<s>Cromwellov period 
Građanski rat završio je porazom rojalista.</s><s>Smaknuće kralja Charlesa 30. januara 1649. označilo je Oliver Cromwellov kratkotrajni Commonwealth.</s>

<s>U suprotnosti sa uobičajenim viđenjem tog perioda kao jednim puritanske represije, nešto muzike i opere procvjetalo je u Londonu pod Cromwellovim pokroviteljstvomOpsada Roda 1656. bila je prva prava engleska opera izvedena u Londonu.</s>

<s>Cromwell je 1655. dozvolio jevrejima povratak u London, prekinuvši njihovo progonstvo koje je trajalo 365 godina.</s><s>Izgradili su svoju prvu sinagogu 1657. u Creechurch Lane.</s>

<s>Nakon Cromwellove smrti 1658. njegov sin Richard je preuzeo vlast, ali nije bio u stanju pridobiti podršku parlamenta i vojske.</s><s>Commonwealth se ubrzo srušio, a monarhija je 1660. ponovo uspostavljena pod Charlesom II.</s>

<s>Kuga i požar 
Nesanitaran i pretrpan London kroz vijekove doživio je mnoge kuge, ali se u Britaniji njezino posljednje izbijanje pamti kao "Velika kuga".</s><s>Desilo se tokom 1665. i 1666. i ubilo je oko 60 000 osoba, što je bila petina populacije.</s><s>Samuel Pepys je pisao o toj epidemiji u svom dnevniku.</s><s>4. septembra 1665. napisao je "Ostao sam u gradu dok ih preko 7400 nije umrlo u jednoj sedmici, a od toga oko 6000 od kuga, i čitav dan i noć čulo se malo toga osim zvonjave zvona."</s>

<s>Odmah nakon Velike kuge uslijedila je još jedna katastrofa, mada jedna koja je pomogla u suzbijanju kuge.</s><s>U nedjelju, 2. septembra 1666.</s><s>Veliki požar u Londonu izbio je u jedan sat ujutro u kući u Pudding Lane, u južnom dijelu grada.</s><s>Raspršen istočnim vjetrom, požar se širio i pokušaji njegovog obuzdavanja rušenjem kuća bili su loše organizovani.</s><s>U utorak vjetar je nešto oslabio, a u srijedu su se plameni stišali.</s><s>Požar je ugašen u četvrtak, ali je u večer tog istog dana ponovo suknuo kod Hrama.</s><s>Neke kuće su odmah raznesene barutom pa je vatra napokon suzbijena.</s><s>Spomenik je izgrađen u spomen požara: preko jedan i pol vijek nosio je natpis koji ga je pripisao "papskoj pomami".</s>

<s>Požar je uništio oko 60% grada, uključujući Staru katedralu sv. Pavla, 87 parohijskih crkava, 44 kompanijskih dvorana i Kraljevsku burzu.</s><s>Međutim, broj izgubljenih života bio je iznenađujuće malen; smatra se da je poginulo najviše 16 osoba.</s><s>Moglo bi se reći da je vatra rezultirala boljom vizuelnom estetikom grada.</s><s>Nekoliko dana poslije požara kralju su predstavljena tri plana ponovne izgradnje grada, od strane Christophera Wrena, Johna Evelyna i Roberta Hookea.</s><s>Wren je predložio izgradnju glavnih prometnica sjeverno i južno, istočno i zapadno, odvajanje svih crkava na upadljive pozicije, pretvaranje većine javnih mjesta u velike trgove, ujedinjavanje dvorana 12 glavnih kompanija u jednu standardnu četvrt pridruženu Guildhallu, te izgradnju dobrog mola na obali rijeke od Blackfriarsa do londonskog Towera.</s><s>Wren je želio učiniti nove ulice pravima i u tri standardne širine od trideset, šezdeset i devedeset stopa.</s><s>Evelynov plan razlikovao se od Wrenovog prije svega u pogledu predlaganja ulice od crkve St Dunstan's in the East do Sv. Pavla i nepostojanja mola ili terase preko rijeke.</s><s>Ti planovi nisu provedeni i ponovo izgrađeni grad općenito je slijedio raspored ulica u starom, većina čega je preživjela do 21. vijeka.</s>

<s>Bez obzira na to, novi grad bio je drukčiji od starog.</s><s>Mnogi aristokratski građani nikada se nisu vratili, preferirajući preuzimanje novih kuća u West Endu, gdje su ugledni novi okruzi poput St.</s><s>James'sa izgrađeni u blizini glavne kraljevske rezidencije, koja je bila Palača Whitehall do njezinog uništenja u požaru 1690-ih, a potom Palača sv. Jamesa.</s><s>Duž ruralne ulice Piccadilly nikle su gospodske kuće kao što je Burlington House.</s><s>Tako je odvajanje između trgovačkog, buržujskog Grada Londona i aristokratskog svijeta dvora u Westminsteru postalo potpuno.</s><s>U samom Gradu došlo je do prelaza sa drvenih građevina na kamenu i ciglanu izgradnju kako bi došlo do smanjenog rizika od požara.</s><s>Akt parlamenta "za ponovnu izgradnju Londona" formulirao je da "građenje ciglama nije samo ljepće i dugotrajnije, već i sigurnije od budućih opasnosti od vatre".</s><s>Od tada je dozvoljena upotreba drveta u izgradnji samo okvira vrata i okvira kućnih i prodavničih prozora.</s>

<s>Plan Christophera Wrena za novi model Londona izjalovio se, ali je on izabran za obnovu uništenih parohijskih crkava i zamjenu Katedrale sv. Pavla u Londonu.</s><s>Njegova kupolasta barokna katedrala postala je primarni simbol Londona barem idući vijek i pol.</s><s>Kao gradski geometar, Robert Hooke je nadgledao izgradnju gradskih kuća.</s><s>East End, tj. područje odmah istočno od gradskih zidina, također je postalo gusto naseljeno u decenijama nakon Velikog požara.</s><s>Londonska pristaništa počela su se širiti nizvodno, privlačeći mnogobrojne radnike koji su radili u samim pristaništima i u trgovini prerade i raspodjele.</s><s>Ti su ljudi živjeli u Whitechapelu, Wappingu, Stepneyu i Limehouseu, obično u straćarama.</s>

<s>Razvoj, kultura i trgovina 
Širenje Londona izvan granica Grada definitivno je uspostavljeno u 17. vijeku.</s><s>U prvim godinama tog vijeka neposredna okolina Grada, sa glavnom iznimkom aristokratskih prebivališta u smjeru Westminstera, još uvijek se smatrala štetnom po zdravlja.</s><s>Na sjeveru se nalazio Moorfields, koji je nedavno bio isušen i uređen za šetnju, ali su ga posjećivali prosjaci pa su se stoga putnici koji su prolazili kroz njega pristižući u London pokušavali ne zadržavati u njemu.</s><s>Sa Moorfieldsom su graničili polja Finsburyja, omiljeno vježbalište strijelaca.</s><s>Mile End, tada otvoreni prostor na Velikoj istočnoj cesti, bio je poznat kao mjesto sastanka za trupe.</s>

<s>U zimu 1683–4 slavlje ledu rijeke Temze.</s><s>Ta zima, koja je počela oko sedam sedmica prije Božića i trajala šest sedmica nakon njega, najduža je zabilježena.</s><s>Opoziv Edikta iz Nantesa 1685. je doveo do velike migracije Hugenota u London.</s><s>Osnovali su industriju svile u Spitalfieldsu.</s>

<s>Generalno mjesto sastajanja stanovnika Londona za vrijeme dana bila je unutrašnjost Stare katedrale sv. Pavla.</s><s>Trgovci su vodili poslovanje u prolazima i koristili krstionicu kao brojač na kojem se plaćalo; advokati su primali klijente kod svojih vlastitih stupova; a nezaposleni su tražili posao.</s><s>Dvorište Crkve sv. Pavla bilo je centar trgovine knjigama, a Fleet Street je bila centar za javnu razonodu.</s><s>Pod vladavinom Jamesa I pozorište, koje se tako snažno ukorijenilo u kasnijim godinama vladavine kraljice Elizabete, nastavilo je rasti na popularnosti.</s><s>Izvedbe u javnim pozorištima bile su upotpunjene detaljno izrađenim maskama na kraljevskom dvoru i u gostionicama dvora.</s>

<s>U to vrijeme London je postajao vodeći svjetski finansijski centar, nadmašivši Amsterdam u prvenstvu.</s><s>Engleska banka je osnovana 1694, a Britanska istočnoindijska kompanija širila je svoj utjecaj.</s><s>Lloyd's of London također je počeo funkcionirati u kasnom 17. vijeku.</s><s>London je 1700. podržavao 80% engleskog uvoza, 69% izvoza i 86% ponovnog izvoza.</s><s>Mnoga dobra bila su raskošna, donesena iz Amerika i Azije, kao što su svila, šećer, čaj i duhan.</s><s>Posljednja brojka naglašava ulogu Londona kao entrepot: iako je imao mnoge zanatlije u 17. vijeku i kasnije pridobio neke velike tvornice, njegova ekonomska istaknutost nikada se nije primarno zasnivala na industriji.</s><s>Umjesto toga je bio velik centar trgovine i preraspodjele dobara, koja je u London donosila sve dominantnija engleska trgovačka mornarica, ne samo kako bi zadovoljila domaću potražnju, već i kako bi ponovo izvozila u Evropu i drugdje.</s>

<s>William III nije se brinuo za London, čiji mu je dim dao astmu, te je nakon prvog požara u Palači Whitehall (1691) kupio Nottingham House i preobratio ju u Palaču Kensington.</s><s>Kensington je tada bilo beznačajno selo, ali je dolazak dvora izazvao porast njegovog značaja.</s><s>Budući monarsi rijetko su preferirali tu palaču, ali njezina izgradnja bila je još jedan korak u širenju granica Londona.</s><s>Također za vrijeme njegove vladavine počela je izgradnja Bolnice Greenwich, tada daleko izvan granica Londona, ali danas unutar istih; ona je bila izgrađena kao dopuna za Bolnicu Chelsea za bivše vojnike, koja je osnovana 1681. godine.</s><s>Za vrijeme vladavine kraljice Anne donesen je akt kojim je dozvoljena izgradnja još 50 novih crkava koje bi služile znatno narasloj populaciji koja je živjela izvan Grada Londona.</s>

<s>Povezano 
 Historija Londona
 Vremenska linija Londona 17. vijeka</s>

<s>Reference 
 Inwood, Stephen.</s><s>A History of London (1998)</s>

<s>Dodatna literatura</s>

<s>Vanjske poveznice</s>

<s></s>

<s>Historija Londona
Stuarti</s>

