Nicola Pisano
<s>Nicola Pisano (negdje u Apuliji, između 1220. / 45. - Pisa, između 1278 / 84.), bio je skulptor, prvi veliki majstor talijanskog duecenta, koji je svojim skulpturama jasno demonstrirao prelaz iz romanike u gotiku.</s>

<s>Njegov rad na području skulpture odigrao je sličnu ulogu, kao i kasniji Giottov u slikarstvu.</s><s>Obrat je bio u prikazivanju čovjeka i realnosti njegova zemaljskog okruženja, kao tema dostojnih za umjetnost.</s><s>Stav koji je za tadašnju srednjovjekovnu religioznost bila gotovo bogohulna ideja.</s><s>Nicola je zajedno sa sinom Giovannijem i drugim umjetnicima zaposlenim u njegovoj bottegi stvorio novi skulptorski stil kraja 13 i početka 14. vijeka u Italiji.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Pisanovo porijeklo je nejasno, u dva dokumenta iz maja 1266. navodi se kao Nicola de Apulia (ali je nejasno jel mu je to prezime ili kraj iz kog potiče), dok se u druga dva iz 1258. i 1273. navodi kao Pisis ili Pisanus.</s>

<s>Danas se smatra da je bio iz Apulije i da se preselio u Pisu zbog veće mogućnosti za rad.</s><s>Blisko savezništvo Pise sa Fridrikom II i Svetim Rimskim Carstvom, čak i nakon Fridrikove smrti 1250., dalo bi dobre razloge 
za Nicolino preseljenje u taj grad i za iznenadnu pojavu antičkog stila propovjedaonice koju je isklesao.</s>

<s>Za skulptora se vjerovatno školovao, kakva je bila srednjovjekovna praksa, u nekoj od tadašnjih bottega u Pisi, ili u Apuliji kod nekog od 
zanatlija koje je hoenštaufovovski Svetorimski car Fridrik II angažirao da mu ukrase njegove goleme građevine.</s><s>Nicola Pisano je očigledno bio upoznat i inspiriran rimskom skulpturom, naročito reljefima sa sarkofaga, kao i sa bizantskom ikonografijom, na čijim tragovima izgradio svoj stil.</s>

<s>I o njegovim počecima se ništa nezna, ali se zna da je izradio propovjedaonice za Krstionicu u Pisi (dovršena 1259.-60.) i Siensku katedralu (1265.-69.).</s><s>U izradi te posljednje pomagali su članovi njegove bottege sin Giovanni Pisano, Arnolfo di Cambio i braća Lapo i Donato.</s><s>Za nju mu je u aprilu 1259. isplaćeno šest srebrnih solda.</s>

<s>U to vrijeme je izradio nacrt za sarkofag sv.Domenica za dominikansku crkvu u Bologni (izveden 1261.-1267.) i za fontanu na trgu u Perugi (dovršena 1278.), koju je zajedno sa sinom Giovannijem ukrasio skulpturama i reljefima.</s>

<s>Šesterokutnu propovjedaonicu u Pisi, nose stupovi sa gotičkim trolisnim lukovima, podijeljeni skulpturama postavljenim na kapitelima i likovima proroka u okvirima lukova.</s><s>Pet reljefa na parapetu, razdojeni snopovima stupova, prikazuju Rođenje, Poklonstvo mudraca, Prikazanje u Hramu, Raspeće i Posljednji sud.</s><s>Propovjedaonica u Pisi označava jedan od izvanrednih trenutaka u historiji zapadne umjetnosti kad se rodio novi stil.</s>

<s>Gotički elementi su još naglašeniji u konstrukciji osmerokutne propovjedaonice u Sieni, u kojoj ima i više reljefa.</s><s>Neugodni odnos između antike i gotike najizraženiji je na 25 kutnoj fontani iz Peruge, na čijim su reljefima izmešane priče o Romulu i Remu, Ezopove basne sa likovima njegovih suvremenika kao starozavjetnih ličnosti..</s>

<s>Nicola je 1273. dobio narudžbu da izradi oltar za Katedralu San Zeno u Pistoji, od kojeg danas nema traga.</s>

<s>Giorgio Vasari navodi da se Nicola okušao i kao arhitekt firentinske bazilike Santa Trinita, ali je ona vjerojatno sagrađena nakon njegove smrti.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Nicola Pisano 
 Nicola Pisano</s>

<s>Nicola Pisano
Nicola Pisano</s>

