Trilateralna komisija
<s>Trilateralna komisija () je privatno udruženje osnovano 1973. godine sa svrhom promoviranja bliskih odnosa između SAD, Еurope i Japana.</s><s>U Aziji ima danas članova iz NR Kine, Indije i drugih zemalja.</s>

<s>Inicijator osnivanja bio je David Rockefeller, jedan od vodećih članova iznimno bogate obitelji Rockefeller.</s><s>Danas ima nešto manje od 400 članova, koji dolaze iz reda najviđenijih osoba iz poslovnog i političkog života.</s>

<s>Izdaje razne izvještaje ("Trilateral papers") kojima se želi utjecati na globalna kretanja; tako na samom početku djelovanja Trilateralne komisije nalazimo izvještaj "Kriza demokracije" ("The Crisis of Democracy: On the Governability of Democracies") iz 1975., od znamenitog Samuela P. Huntingtona; autor se u tom radu zalaže za demokraciju s manje sudionika i procedura, ali više autoriteta vlasti.</s>

<s>Među utjecajnim pripadnicima Trilateralne komisije nalazimo primjere Henrya A. Kissingera, bivšeg državnog tajnika SAD-a i dobitnika Nobelove nagrade za mir 1973.; Madeleine K. Albright, američke državne tajnice (tj. ministrice vanjskih poslova) za vrijeme predsjedništva Billa Clintona; Susan E. Rice, savjetnice predsjednika SAD za nacionalnu sigurnost (2013.-); Marija Montija, bivšeg člana Europske komisije (1995.-2004.) i premijera Italije (2012.-2013.); također Enrica Lettu, bivšeg premijera Italije (2013.-2014.); Federicu Guidi, ministricu gospodarstva Italije (2014.-); Alana Greenspana, dugogodišnjeg (1987.-2006.) šefa Sustava federalnih rezervi (FED); Paula Volckera, koji je bio šef FED-a 2009.-2011. (inače je Volcker bio rukovodilac u tvrtkama iz konglomerata Rockefellerovih, poput Chase Manhattan Bank i Rockefeller Group, Inc.); Jeana-Claudea Trichettea, bivšeg šefa Europske središnje banke (2003.-2011.); Jeana Lemierrea, predsjednika banke BNP Paribas i bivšeg predsjednik EBRD; Lucasa Papademosa, bivšeg guvernera Nacionalne banke Grčke (1994.-2002.), viceguvernera Europske središnje banke (2002.-2010.) i bivšeg premijera Grčke (2011.-2012.); Györgyja Surányija, bivšeg guvernera Nacionalne banke Mađarske (1990.-1991. i 1995.-2001.); Mugura Isarescua, bivšeg premijera Rumunjske (1999.-2000.) i guvernera Nacionalne banke Rumunjske (1990.-1999. i 2000.-); Mareka Belku, bivšeg premijera Poljske (2004.-2005.) i guvernera Nacionalne banke Poljske (2010.-); Hermana Van Rompuya, bivšeg premijera Belgije (2008.-2009.) i predsjednika Europskog vijeća (2009.-2014.); Margrethe Vestager, europsku povjerenicu za konkurenciju (2014.-); Elsbeth Tronstad, državnu tajnicu u ministarstvu vanjskih poslova Norveške (2001.-2002. i 2015.-); Sylviju Mathews Burwell, ministricu zdravstva i socijalne skrbi SAD (2014.-); Yasuhisu Shiozakija, ministra zdravstva i socijalne skrbi Japana (2014.-); Georgea Vassilioua, bivšeg predsjednika Cipra (1988.-1993.); Johna Brutona, bivšeg premijera Irske (1994.-1997.); Lee Hong-kooa, bivšeg premijera Republike Koreje (1994.-1995.); Mikea Moorea, bivšeg premijera Novog Zelanda (1990.) i generalnog direktora Svjetske trgovinske organizacije (1999.-2002.), Eska Ahoa, bivšeg premijera Finske (1991.-1995); Carla Bildta, bivšeg premijera (1991.-1994.) i potom ministra vanjskih poslova Švedske (2006.-2014.), svojedobno Visokog predstavnika za BiH (1995.-1997.); Toomasa Hendrik Ilvesa, predsjednika Estonije (2006.-).</s>

<s>Iz Hrvatske su u članstvo Trilateralne komisije primljeni Kolinda Grabar-Kitarović, bivša ministrica vanjskih poslova i europskih integracija RH, potom pomoćnica glavnog tajnika NATO-a, a od 2015. četvrta Hrvatska predsjednica; Franjo Luković, predsjednik uprave Zagrebačke banke d.d. i predsjednika Nadzornog odbora Europapress Holdinga; te odvjetnik Marijan Hanžeković (predsjednik Europapress Holdinga, 2015.).</s><s>Nakon što je Kolinda Grabar-Kitarović stupila na dužnost Predsjednice Republike Hrvatske ona je odstupila iz mjesta u toj komisiji - kako je i uobičajeno za članove koji stupaju na javne dužnosti; ubrzo potom je u Trilateralnu komisiju iz Hrvatske izabran poslovni čovjek Emil Tedeschi.</s>

<s>Trilateralna komisija se zalaže za globalnu dominaciju načina organizacija gospodarstva i društva kakvi postoje u vodećim zemljama Zapada (tj. kapitalizma i demokracije).</s><s>Neki od članovima pripadnici su umjereno lijevih, a neki umjereno desnih političkih stranaka.</s>

<s>Brojni kritičari smatraju Trilateralnu komisiju opasnom koncentracijom moći, i smatraju da doseg njihovih dogovora mora nadilaziti ono što su voljni podijeliti s javnošću.</s><s>Na razini teorije urote, pokušavaju se dokumentirati njihovi potencijali da utječu na svjetska kretanja mimo demokratskih izbora i drugih načina formiranja legitimne vlasti, te veze s tajnim društvima.</s>

<s>Trilateralna komisija je usko povezana s Bilderberg grupom.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske poveznice 
 Službene stranice Trilateralne komisije</s>

<s>Teorije zavjere
Tajna društva
Globalizacija</s>

