Pastirski križarski rat (1320)
<s>Pastirski križarski rat 1320. bio je narodni pokret u sjevernoj Francuskoj sa ciljem pružanja pomoći rekonkvisti na Pirinejskom poluotoku.</s>

<s>Uzroci 
Uzroci su složeni: u to vrijeme došlo je do gladi zbog klimatskih promjena ("malo ledeno doba"), a ekonomsko stanje za siromašne stanovnike ruralnih područja se pogoršalo.</s><s>Također, bilo je proročanstava i priča o novom križarskom ratu, a čini se da je zaduženost jevrejskim zajmodavcima uklonjena njihovim iseljenjem od strane Philippea IV Lijepog 1306. godine; međutim, njegov sin, Louis X, doveo ih je nazad i postao partner u vraćanju njihovih dugova.</s>

<s>Počeci 
Križarski rat počeo je u maju 1320. u Normandiji, kada je mladi pastir izjavio da ga je posjetio Sveti Duh i rekao mu da se bori protiv Maura na Pirinejskom poluotoku.</s><s>Slično križarskom ratu iz 1251. godine, tom pokretu priključili su se uglavnom mladi muškarci, žene i djeca.</s><s>Otišli su u Pariz da zatraže od Philippea V da ih vodi, ali je on odbio da se uopće sastane sa njima.</s><s>Za vrijeme ostanka u Parizu oslobodili su zarobljenike u Grand Châteletu.</s>

<s>Napredak 
Umjesto toga krenuli su južno prema Akvitaniji, usput napadajući zamkove, kraljevske službenike, sveštenike i gubavce.</s><s>Međutim, njihove uobičajene mete bili su Jevreji, koje su napali u Saintesu, Verdunu na Garonni, Cahorsu, Albiju i Toulouseu, u koji su došli 12. juna.</s><s>Papa Ivan XXII. u Avignonu izdao je naredbu da ih se zaustavi.</s><s>Kada su napokon prešli u Španiju, glas o njihovim napadima na Jevreje već se bio proširio i Jaime II od Aragona zakleo se da će zaštiti građane svoje države.</s><s>Isprva im je potpuno zabranjen ulazak u kraljevstvo, ali kada su stupili na njegovo tlo u junu, Jaime je upozorio sve svoje plemiće da zaštite Jevreje.</s>

<s>Kao što je i za očekivati, pastiri jesu napali neke Jevreje, naročito u utvrdi Montclus, gdje je ubijeno preko 300 Jevreja.</s><s>Jaimeov sin Alfonso poslan je da ih stavi pod kontrolu.</s><s>Odgovorni za masakr u Montclusu su pohapšeni i pogubljeni.</s><s>Nije bilo daljnjih incidenata i križari su se razišli.</s>

<s>Posljedice 
Taj "križarski rat" posmatra se kao pobuna protiv francuske monarhije, slično kao u slučaju prvog pastirskog križarskog rata.</s><s>Jevreji su smatrani simbolom kraljevske moći, budući da su više nego bilo koja druga populacija ovisili o ličnoj zaštiti kraljeva Francuske i Aragona, a često su bili i simbol kraljevske ekonomije, omraženi među siromašnim i jako oporezivanim seljacima.</s><s>Samo nekoliko godina ranije Jevrejima je dopušten povratak u Francusku, iz koje su bili protjerani 1306. godine.</s><s>Monarhija je prikupila sve dugove prema Jevrejima nakon protjerivanja, što je vjerojatno doprinijelo vezi koju su seljaci vidjeli između kralja i Jevreja.</s>

<s>Kralj Philippe je 1321. novčano kaznio zajednice u kojima su Jevreji ubijeni.</s><s>To je dovelo do drugog ustanka, ovaj put među gradskom populacijom, iako su kasniji hroničari izmislili ideju "stočarskog križarskog rata" kao drugog vala Pastirskog križarskog rata.</s><s>Iako do njega nikad nije došlo, novčane kazne izazvale su još napada na Jevreje.</s>

<s>Reference</s>

<s>Izvori 
David Nirenberg, Communities of Violence: Persecution of Minorities in the Middle Ages.</s><s>Princeton, 1996.</s><s>Malcolm Barber, "The Pastoureaux of 1320," u Journal of Ecclesiastical History 20.</s>

<s>Rekonkvista
Križarski ratovi</s>

