Zgrada Crvenog krsta
<s>Zgrada Crvenog krsta nalazi se u ulici Kranjčevićeva, općina Centar, u Sarajevu, Bosna i Hercegovina.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 10. do 16. marta 2009. godine, donijela je odluku da se zgrada proglasi za  nacionalni spomenik BiH.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo.</s>

<s>Historija 
Crveni krst u BiH postoji već 105 godina.</s><s>Zgrada Crvenog krsta u ulici Kranjčevićeva broj 2 u Sarajevu izvedena je prema prvonagrađenom konkursnom rješenju iz 1928. godine, a gradnja je završena 1929. godine.</s><s>Projektant objekta je arhitekta Helen Baldasar, koji stvara u Sarajevu između dva svjetska rata u punom duhu moderne.</s><s>Ovo je jedini objekat ovakve vrste u BiH.</s><s>Imao je funkciju zdravstvene i prosvjetne ustanove, ali se u njemu nalazila i bioskopska dvorana, pa je moguće govoriti i o kulturnoj funkciji.</s>

<s>Zgrada je podignuta u sklopu akcije izgradnje većeg broja objekata Društva Crvenog krsta Kraljevine Jugoslavije krajem dvadesetih i tridesetih godina XX vijeka.</s><s>U tom periodu podignuta je zgrada Glavnog odbora Društva Crvenog krsta  u Beogradu (1935. godina), kao i domovi u Novom Sadu, Užicu, Kragujevcu, Tetovu, Čačku, Čapljini, a bili su pripremljeni i projekti domova Crvenog krsta u Zagrebu i Splitu.</s>

<s>U arhitekturi zdravstvenih ustanova, principi moderne mogli su da imaju svoju potpuno dosljednu primjenu, pošto su tu direktno odgovarali određenim socijalnim, humanim, ekonomskim i funkcionalnim potrebama društva.</s>

<s>Ova istorijska građevina je podignuta sredstvima Glavnog odbora Crvenog krsta, uz određene dobrovoljne priloge samih građana.</s>

<s>Tokom Drugog svjetskog rata, zgrada postaje sjedište „Župskog odbora Hrvatskog Crvenog križa“, koji je bio odgovoran Središnjem odboru Hrvatskog Crvenog križa u Zagrebu.</s><s>Pored toga, u njemu je sa  radom počela Hitna pomoć.</s>

<s>Nakon Drugog svjetskog rata, do šezdesetih godina XX vijeka, u bioskopskoj dvorani su uglavnom prikazivani zdravstveno-vaspitni filmovi namijenjeni zdravstvenom prosvjećivanju naroda.</s><s>U suterenu je i dalje u upotrebi bilo javno kupatilo, a na spratu su bile smještene prostorije društva Crvenog krsta, kao i javna kuhinja.</s>

<s>Sredinom šezdesetih godina XX vijeka, objekat je izdat pod zakup filmskoj producentskoj kući „Forum“ iz Sarajeva, koja je uspostavila komercijalni bioskop pod imenom „Sutjeska“, s tim da su prostorije na spratu i dalje korišćene od strane društva Crvenog krsta.</s><s>U tom periodu, u objektu je ukinuta upotreba javnog kupatila i javne kuhinje.</s><s>U prizemlju je nekoliko poslovnih prostora dato pod zakup sarajevskim advokatima.</s><s>Ovakvo stanje se održalo sve do početka rata u BiH.</s>

<s>Osamdesetih godina XX vijeka došlo je do izgradnje savremenog stambenog kompleksa   koji se sa zapadne strane naslanja na zgradu Crvenog krsta.</s><s>Do tada se u unutrašnjem dvorištu nalazio raskošan arboretum, a fontanama i rijetkom florom, koja je sađena u svečanim prilikama.</s><s>Izgradnjom ovog kompleksa, arboretum je u potpunosti uništen.</s>

<s>Opis 
Zgrada ima poligonalnu tlocrtnu osnovu ukupnih dimenzija 26,30 m x 25,50 m. Spratnost objekta iznosi P+1.</s><s>U svom sastavu ima i podrum.</s><s>Obnovljena je 2017. godine.</s>

<s>Literatura 
 Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva.</s><s>Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. godine
 Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.</s><s>Predrag Milošević -Arhitektura u kraljevini Jugoslaviji (Sarajevo 1918 -1941).</s><s>Emir Kadić - Arhitekt Reuf Kadić i počeci moderne arhitekture u Bosni i Hercegovini.</s><s>Sarajevo, 2010.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjski linkovi</s>

<s>Građevine u Sarajevu
S
Nacionalni spomenici u Sarajevu</s>

