Zati
<s>Zāti (Balıkesir, 1471 – Istanbul, 1546.) je bio turski pjesnik, odnosno jedan od utemeljitelja osmanske pjesničke umjetnosti i jedan od najplodnijih autora klasične turske književnosti (vidi: divanska književnost).</s>

<s>Život 
Zāti je svoj život proveo vrlo bijedno i sa vrlo malo slave.</s><s>Bio je podrijetlom iz Balıkesira, i nije mogao zbog svoje gluhoće obavljati zanat sudca u državnoj službi.</s><s>Ašik Čelebija, koji je osobno poznavao Zātija,  tvrdi da je mu pravo ime «Ivaz», ili da je se zvao «Satilmis» pa stoga nadimak «Satı».</s><s>Međutim historiografija ga poznaje pod imenom «Suleyman Zati Efendi».</s><s>Neki stari autori ga spominju pod imenom «Bahşi».</s><s>Kao mladić, nije prošao dobro godine obrazovanja u medresi, mada će njegova djela pokazati da je se dobro služio perzijskim i skladbom stihova, tako da će učenici pretpostavljati da je bio djelomice samouk.</s><s>Dolaskom u Istanbul, postao je postolar a zatim je počeo skladati pjesme.</s><s>Živio je od prodaje svojih djela i primao je donacije od sultana Bajazida II, Selima i Sulejmana Veličanstvenog.</s><s>Međutim taj novac nije bio dovoljan da ga izdržava pa je se zatim nastanio na javnim trgovima, posebno ispred Bajezidove džamije, kako bi prakticirao geomantiju.</s><s>Oko njega je se stvorio krug prijatelja i obožavatelja, uključujući Hayalīja i velikog Bākīja, koji su išli na mjesto da bi čuli njegove pjesme.</s><s>Zati je se pokazao kao strastveni lirski pjesnik, prepun mašte, koji je temeljito vladao jezikom.</s><s>Bio je osobito nadaren u sastavljanju anekdota.</s><s>Do kraja života živio je pišući pjesme po narudžbi.</s><s>Za sebe Zāti kaže da je sastavio 1.600 gazala i više od 400 qasida a pripisuje mu se još više gazala, stotine ruba'iyyāta i nekoliko dīwāna, gdje zapravo pjesnik ujedinjuje više do tada poznatih estetskih standarda da bi stvorio novu cijelinu.</s><s>Umro je 1546. i budući da je bio vrlo siromašan, njegov sprovod je obavljen samo uz novčanu pomoć nekih pjesnika koji su bili njegovi prijatelji (Ašik Čelebija, Seliki, Jahja–beg).</s><s>Pokopan je ispred Jedrenskih vrata.</s>

<s>Stil 
Zāti je učvrstio ideju visokog elitnog stila u turskom pjesništvu.</s><s>Prva kopija njegovog dīwāna je zbirka od 144 pjesama u tradicionalnom stilu gazala.</s><s>Prvi redovi podsjećaju na Bakija, Zatijevog suvremenijka i štićenika.</s><s>Zātijeva djela se odlikuju iskrenim i jednostavnim jezičnim stilom uz mističnim i alegorijskim zamasima.</s><s>U njegovoj pjesmi se ponavljaju teme religije, natprirodne moć u svijetu, pojmovi mira, zadovoljstva, ljudske sreće.</s><s>Neke su pjesme posvećene poznatim ličnostima, kao na primjer Rokselani.</s>

<s>Djela 
 Zâtî Dîvâni</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Fusnote</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Turski pjesnici</s>

