Firdevsî
<s>Firdevsî (fl.</s><s>15. vijek) bio je pjesnik, turkolog i historičar koji je živio u Osmanskom Carstvu i pripadao svestranom alevitsko-bektaškom redu.</s>

<s>Život 
Puno važnih podataka o njegovom životu i djelima se nalazi u uvodu na arapskom u knjizi Süleymannâme, koji je Fuat Köprülü vidio u jednoj od istanbulskih knjižara.</s><s>Rođen je 1453. godine u Edinciku, kao sin Hadži Genek-bega.</s><s>Njegov pradjed Gazi Genek-beg je bio u službi rumskog sultana Alaedina (rexit 1220–1237) i pridružio mu se kada je Osman Gazi zauzeo Bilecik (1299.).</s><s>Firdevsijevo djetinjstvo je prošlo u Edinciku.</s><s>Obrazovao se u Bursi i u mladosti je pokazao interes za mnoge predmete poput vjerskih narativa, filozofije, poezije i medicine.</s><s>Književno obrazovanje dobio je od pjesnika Melihîja, a sufističko obrazovanje od Abdullaha İlahija.</s><s>Prema podacima koje smo dobili iz njegovih raznih djela, Firdevsi je proveo svoj život u Edinciku, Bursi, Manisi i okolini, a jedno vrijeme je živio u Istanbulu.</s><s>Godine 1472. je preveo Šahname perzijskog pjesnika Firdusija na turski jezik i poklonio je djelo Mehmedu Osvajaču.</s><s>Rekavši da je Šahname dobro poznato djelo, sultan je predložio pjesniku da napiše knjigu o Solomonu ().</s><s>Firdevsi je pripremio Süleyman-nâme istražujući pisane izvore u Osmanskom Carstvu i Anadoliji.</s><s>Poklonio je prvih šest tomova sultanu Mehmedu, koji mu je obećao nagradu na kraju djela, ali je Firdevsi nakon toga nastavio pisati djelo dok je sultan 1481. umro.</s><s>Sultan Bajazid II je također tražio primjerak djela i zamolio ga da nastavi s radom.</s><s>Stoga je Firdevsi posvetio 40 godina svog života pisanju Süleymannamea, a dugo vrijeme je proveo u Balıkesiru.</s><s>Na kraju je svoje najvažnije djelo Süleymanname je poklonio sultanu Bajezidu, ali se knjiga nije svidjela sultanu.</s><s>Zatim je Firdevsi pobjegao Horasan zbog satire (Şatrançnâme, napisano 1503. u Balıkesiru) o sultanu, mada po istragama, ispada da je bio u Istanbulu i nešto poslije 1512.</s><s>Ne zna se gdje i kada je točno umro, najvjerovatnije u safavidskoj Perziji.</s>

<s>Ime
Njegovo pravo ime je Şerafeddin b. Hızır ili Şerafeddin Musa, ali je najpoznatiji po svom pseudonimima Firdevsî-i Rumi, Firdevsî-i Tavîl i Uzun Firdevsi (, dugi).</s><s>Također se spominje nadimcima İlyas Firdevsî Çelebi ili Firdevsî-i Horasanî ili čak samo İlyas.</s>

<s>Djela 
Napisao je oko 40 djela, uglavnom iz povijesti i književnosti.</s><s>Najpoznatije je Süleymanname, ali je također sastavljač knjige Velâyetnâme-i Hacı Bektâş-ı Velî, koja sadrži legende o životu hadži-Bektaš Velija.</s><s>Prema njegovom razdoblju, koristio se vrlo jednostavnim jezikom.</s><s>Iako je vrlo dobro poznavao arapski i perzijski jezik, u svojim je djelima je se rađe služio turskim jezikom.</s><s>Pazio je na točnost izvora koje je koristio pri pisanju svojih djela.</s><s>Prema vlastitim riječima, smatra da su njegove priče autentične, njegovi članci jasni, a njegova kazivanja valjana.</s><s>Više puta ističe da se u svojim spisima služi pouzdanim izvorima.</s><s>Kupovao je sve knjige koje je mogao pronaći i stvorio bogatu knjižnicu.</s><s>Tijekom dugih putovanja dao je neke od tih knjiga nositi konjima i angažirao je privatne službenike iz palače da ih sažmu kako bi lakše koristio izvore koje je koristio.</s><s>Njegova glavna djela:
 Süleymân-nâme-i Kebîr (Süleymannâme)
 Da’vet-nâme
 Firâset-nâme
 Münazâra-i Seyf ü Kalem
 Pend-nâme-i Eflâtun
 Silâhşôr-nâme (Müsellah-nâme)
 Satranç-nâme-i Kebîr
 Hayât-nâme
 Hakâyık-nâme
 Kutb-nâme
 Süleymân-nâme
 Teşhîsü’l-İnsân
 Vilâyet-nâme
 Hadîs-i Ahsen
 Tecnîsât-ı Süleymân
 Tâli’-i Mevlûd-ı Kebîr
 Kur’ân-ı Kerîm’den Tefe’üle Dâir Risâle
 Terceme-i Câmeşûy-nâme
 Terceme-i Hadîs-i Erbaîn</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija 
   s. v. Orhan F. Köprülü, Firdevsî, Uzun</s>

<s>Turski pjesnici
Turski pisci</s>

