Luigi Federico Menabrea
<s>Luigi Federico Menabrea, kasnije grof Menabrea i Markiz od Valdora (Chambéry, 4. rujna 1809. – Saint-Cassin, 24. svibnja 1896.), bio je talijanski političar i general, državnik, matematičar i diplomat.</s>

<s>Životopis 
Menabrea je rođen u Chambéryju, tada dijelu Kraljevine Sardinije.</s><s>Pohađao je sveučilište u Torinu, gdje se obrazovao za inženjera, i gdje je doktorirao matematiku.</s>

<s>Političku karijeru započinje 1848., kada je izabran za poslanika u pijemontskom parlamentu, kasnije je bio ministar obrane i ministar vanjskih poslova.</s>

<s>Menabrea je sudjelovao u 2. talijanskom ratu za neovisnost; postao je general pukovnik i sudjelovao je u opsadi Gaete: poslije ove bitke imenovan je senatorom i dobio je naziv grofa.</s><s>Bio je član stranke "Povjesna desnica", u kraljevini Italiji bio je ministar mornarice od 12. lipnja 1861. do 3. ožujka 1862. i ministar javnih radova od 8. prosinca 1862. do 28. rujna 1864.</s>

<s>Postao je premijer kraljevine Italije 27. listopada 1867. i tu dužnost je obnašao do 14. prosinca 1869.</s><s>Njegova vlada upamćena je po tri stvari:
 Sukob s Garibaldijem, oko invazije na papinsku državu.</s><s>Povećanje poreza, posebice onih koji su pogodili i najsiromašnije stanovništvo.</s><s>Pokušaj okupacije, s dozvolom Argentine, oblasti u južnoj Patagoniji kada uhićuje talijanske pobunjenike.</s>

<s>Bio je strog u provođenju svojih zakona: naredio je generalu Raffaeleu Cadorni da u krvi uguši popularni ustanak.</s>

<s>Pad njegove vlade se desio kada su dva ministra odbila dati potporu.</s><s>Manabra je kasnije bio veleposlanik u Londonu i Parizu.</s><s>Umro je u Saint-Cassinu.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Premijeri Italije
Italijanski političari
Ambasadori Italije
Biografije, Chambéry
Biografije, Torino</s>

