Vojni pohod na Baleare 1113–1115
<s>1114. godine, vojni pohod na Baleare, tada muslimansku taifu, pokrenut je u obliku križarskog rata.</s><s>Zasnovana na sporazumu iz 1113. između Republike Pise i Ramona Berenguera III, grofa Barcelone, pohod su podržali papa Paskal II, a sudjelovali su i mnogi lordovi Katalonije i Oksitanije, kao i kontingenti iz sjeverne i centralne Italije, Sardinije i Korzike.</s><s>Križare je možda nadahnuo napad norveškog kralja Sigurda I na Formenteru 1108. ili 1109. godine, tokom Norveškog križarskog rata.</s><s>Pohod je završio 1115. osvajanjem Baleara, ali samo do iduće godine.</s><s>Glavni izvor za taj događaj je pisanski Liber maiolichinus, završen 1125. godine.</s>

<s>Sporazum i pripreme 
Papa Grgur VII je 1085. dodijelio suzerenitet nad Balearima Pisi.</s><s>U septembru 1113. godine, pisanska flota na pohodu za Majorku skrenula je s puta zbog oluje i završila u blizini Blanesa na obali Katalonije, kojeg su isprva pomiješali sa Balearima.</s><s>Pisanci su se susreli sa grofom Barcelone u luci grada Sant Feliu de Guíxols, gdje su 7. septembra potpisali sporazum causa corroborandae societatis et amicitiae ("u svrhu društvene saradnje i prijateljstva").</s><s>Pisanci su bili isključeni iz usagiuma i jus naufragii na svim teritorijama, tadašnjim i budućim, grofa Barcelone, iako su Arles i Saint-Gilles, u nedavno stečenoj Provansi, izdvojeni i posebno navedeni (tri puta).</s>

<s>Jedina sačuvana kopija sporazuma između Pise i Barcelone nalazi se u povelji koju je Jakov I dodijelio Pisi 1233. godine.</s><s>Ona potvrđuje da susret nije bio planiran i da ga je upriličio Bog.</s><s>Neki učenjaci izrazili su sumnju o nedostatku prethodnih priprema, navevši brz odgovor Katalonaca na prisustvo Pisanaca kao dokaz određenog prethodnog kontakta.</s><s>Pripisivanje susreta samoj providnosti možda je osmišljeno kako bi se dodala "aura svetosti" savezu i križarskom ratu.</s>

<s>Taj sporazum, ili ono što je ostalo od njega, ne navodi vojni sukob ili pohod na Majorku; taj sporazum možda je bio usmeni ili je njegova pisana forma izgubljena, ali je križarski rat isplaniran za 1114. godinu- Glavni cilj bilo je oslobađanje kršćanskih zarobljenika i gušenje muslimanskog piratstva.</s><s>Većina pisanske flote vratila se u Pisu, ali su neki brodovi oštećeni u oluji ostali radi popravke, a neki ljudi su ostali radi izgradnje opsadnih sprava.</s><s>U proljeće 1114. nova flota od osamdeset brodova dospjela je iz Pise, slijedeći francusku obalu, nakratko se zadržavši u Marseilleu.</s>

<s>Flota je povela i kardinala Bosonea, izaslanika Paskala II, koji je snažno podržavao pohod, odobrivši ga u buli već 1113. godine.</s><s>Pskal je također dodijelio Pisancima Romana signa, sedis apostolicae vexillum ("rimski znak, zastavu Apostolske stolice") i njegovi pozivi na pohod urodili su plodom.</s><s>Pored 300 brodova pisanskog kontingenta, bili su i 120 katalonskih i oksitanskih plovila (zajedno sa velikom vojskom), kontingenti iz talijanskih gradova Firence, Lucce, Pistoie, Rima, Siene i Volterre, kao i sa Sardinije i Korzike pod Saltarom, sinom Konstantinom I od Logudora.</s><s>Među katalonskim prinčevima bili su Ramon Berenguer, Hug II od Empúriesa i Ramon Folc II od Cardone.</s><s>Sudjelovali su najvažniji lordovi Oksitanije, sa izuzetkom grofa Toulousea, Alphonsea Jourdaina: William V od Montpelliera, sa dvadeset brodova; Aimeric II od Narbonne, sa dvadeset brodova; i Raymond I od Bauxa, sa sedam brodova.</s><s>Bernard Ato IV, glava porodice Trencavel, također je sudjelovao.</s><s>Ramon Berenguer i njegova žena, Douce, posudili su 100 morabatina od Ramona Guillema, biskupa Barcelone, za financiranje pohoda.</s>

<s>Osvajanje i gubitak 
Ujedinjena križarska flota opljačkala je Ibizu u junu i uništila njenu obranu, budući da se Ibiza nalazila između Majorke i kopna, zbog čega bi predstavljala stalnu prijetnju tokom opsade.</s><s>Liber maiolichinus također spominje zarobljavanje osoba koje su se pokušale sakriti u careae (vjerojatno pećinama) na Formenteri.</s><s>Ibiza je bila pod križarskom kontrolom do augusta.</s><s>Križari su opkolili Palma de Majorku u augustu 1114. godine.</s><s>Kako je opsada napredovala grofovi Barcelone i Empúriesa stupili su u mirovne pregovore sa muslimanskim vladarom Majorke, ali su se kardinal i Pietro Moriconi, arhiepiskop Pise, umiješali i zaustavili ih.</s><s>Katalonski vladari, čije su zemlje bile najbliže Balearima, vjerojatno su očekivali godišnju plaćanje pariasa (danka) od strane muslimana i prekidanje piratskih pljački u zamjenu za prekid opsade.</s>

<s>Muslimansko pojačanje, Almoravidi iz pirinejske luke Dénia, iznenadilo je pisansku flotu od šest brodova u vodama Ibize; samo su dva broda dospjeli na sigurno - utvrdu koju je kralj Norveške spalio deceniju prije toga.</s><s>U aprilu 1115. grad se predao i njegova je čitava populacija odvedena u ropstvo.</s><s>Nakon te pobjede uslijedilo je zauzimanje većine glavnih naselja na Balearima i oslobađanje većine zarobljenih kršćana na ostrvima.</s><s>Neovisni muslimanski vladar taife odveden je nazad u Pisu kao zarobljenik.</s><s>Međutim, najveća pobjeda bilo je uništenje majorkanskog piratstva.</s>

<s>Osvajanje Baleara nije trajalo duže od nekoliko mjeseci.</s><s>Almoravidi sa Pirinejskog poluotoka su ih ponovo osvojili 1116. godine.</s>

<s>Reference</s>

<s>Dodatna literatura</s>

<s>Križarski ratovi</s>

