Jugoslavenska ekspedicija na Kavkaz 1974.
<s>Jugoslavenska ekspedicija na Kavkaz 1974 organizovana je nakon službenog dopisa u decembru 1973. iz Moskve.</s><s>Tom prilikom pozvano je petnaest alpinista iz tadašnje Jugoslavije da posjete alpinistički logor Elbrus na Kavkazu.</s><s>U martu sljedeće godine je sastavljena lista članova ekipe, a to su bili:</s>

<s>Iz Hrvatske: Vladimir Mesarić kao vođa ekspedicije, Ante Bedalov, Nenad Čulić, Urso Vrdoljak, Viktor Tabaković, Velimir Barišić, , 
 Iz Bosne i Hercegovine: Muhamed Šišić, Muhamed Gafić 
 Iz Slovenije: Ivan Kotnik, Jože Rožič, Stane Klemenc, Marjan Prelog, Silvester Jošt 
 Iz Srbije: Tomislav Vračević i Žarko Gostović</s>

<s>Troškovi su iznosili preko 7.000 dinara po osobi (oko 3 radničke plate), a sastojali su se od 4000 dinara pologa za boravak alpinista iz SSSR-u Jugoslaviji, te od 2360 dinara za povratnu avionsku kartu.</s><s>Članovi ekspedicije su dobili pomoć od svog matičnog plaininarskog društva, a opremu su sami obezbjeđivali</s>

<s>Po prvi put glavninu nisu činili alpinisti iz Slovenije, već je pružena prilika i alpinistima iz ostalih republika.</s>

<s>Usponi 
Ekspedicija je iz Ljubljane 10. jula 1974. odletjela prema Kijevu.</s><s>Tamo su se sastali sa pratiocem Ahmetom Sabaginovim, koji ih je sve do odlaska iz SSSR-a pratio i pomagao.</s><s>Dva dana poslije, stigli su u alpinistički logor Elbrus.</s><s>Nakon obaveznog ispunjavanja maršrutnog lista i liječničkog pregleda, na vrh su krenuli smo 14.</s><s>VII.</s><s>Do poznate »Kuće jedanaestorice« (Prjut 11) na 4100 m imali su vodiča.</s><s>Do samog vrha išli su sami.</s><s>Od petnaest penjača, trinaest se popelo na zapadni vrh (5633 m).</s><s>U logor su se vratili 17.</s><s>Vll.</s>

<s>Nakon ovog prvog uspona podijelili su se u tri grupe od kojih je svaka imala svoj cilj.</s><s>Jedna grupa (Kotnik, Prelog, Klemenc, Rožić, Jošt) krenuli su pod Čatin Tau.</s><s>U stijenu su ušli 21.</s><s>VII, ali su se istog dana vratili zbog toga što je kamenje pogodilo Klemenca u nogu i Rožiča u ruku.</s><s>Slijedećeg dana su se spustili u logor.</s><s>Ostala trojica neozlijeđenih su 24.</s><s>VII ispenjali u jednom danu smjer u sjevernoj stijeni Pika Sčurovskog (Vb) i 25.</s><s>VII se vratili u logor Elbrus.</s>

<s>Druga grupa (Gostović, Vračević, Šišić, Gafić, Barišić, Mesarić) izabrala je Centralni smjer u sjevernoj stijeni Ullu Tau-Cana (Vb).</s><s>U stijenu su ušli 21, na vrhu bili 23, a u alpinističkom logoru Ullu Tau 24.</s><s>VII poslije podne.</s><s>Narednog jutra autobusom su se prebacili do alpinističkog logora Elbrus.</s>

<s>Tragedija 
Treća grupa (Vrdoljak, Bedalov, Tabaković, Čulić) prema Ušbi krenula je 20. jula preko Šeldinskog ledenjaka do Šeldinskog bivaka.</s><s>Dan poslije su se popeli preko Ušbinskog ledopada na Ušbinski plato gdje su drugi put bivakovali, što je utvrđeno iz naknadno razvijenih fotografija.</s><s>Sljedeći bivak imali su pod samom stijenom Ušbe, tako da su uspon započeli 23. jula.</s>

<s>Tokom uspona su primijećeni od strane sovjetskih alpinista s obližnje Šelde.</s><s>Uveče 24. jula prva grupa, kao znak za pomoć, vidjela je crvene rakete ispaljene s Križa Ušbe.</s><s>Sutradan je poslijepodne dvaput uzletio helikopter u smjeru Ušbe, ali zbog slabe vidljivosti nije bilo rezultata.</s><s>U novom naletu helikoptera ugledana su dva penjača kako vise navezana užetom na snježnoj padini.</s><s>To su bili Bedalov i Vrdoljak.</s><s>Čulića i Tabakovića nažalost nisu mogli pronaći.</s><s>Zbog opasnosti od novih lavina i nestabilnog vremena spasioci su se 28. jula vratili natrag u logor.</s>

<s>Nakon punih 38 godina češki alpinist na ledenjaku ispod Ušbe pronašao je posmrtne ostatke jednog od nastradalih i dio opreme jugoslovenske proizvodnje, među ostalim i čuturicu s natpisom GRZS-a (Gorska reševalna zveza Slovenije).</s><s>Fotografiju nalaza poslao je Planinarskom savezu Slovenije, koji je informaciju proslijedio Hrvatskom planinarskom savezu.</s><s>Na Kavkaz je otišla četvoročlana ekspedicija iskusnih gorskih spasilaca.</s><s>Pronađena su tijela dvojice nastradalih alpinista i sahranjeni na alpinističkom groblju u Mestiji u Gruziji.</s>

<s>Sva četvorica poginulih hrvatskih alpinista, iako mladi, bili su u to doba među vodećim snagama jugoslovenskog alpinizma.</s><s>Splićanin Nenad Čulić (rođ.</s><s>1949.), bio je načelnik alpinističkog odsjeka HPD Mosor.</s><s>Izveo je između ostalog, odličan prvenstveni uspon u južnoj stijeni, do tada neosvojenog vrha Ingosfijelda i vodio je vrlo uspješnu 1. splitsku alpinističku ekspediciju na Spitzbergen.</s><s>Vitkor Tabaković (1948.) u to je doba bio načelnik zagrebačkog alpinističkog odsjeka u Planinarskom društvu Velebit i jedan od najboljih hrvatskih penjača u ledu.</s><s>Ispenjao je veliki broj zahtjevnih alpinističkih smjerova u Hrvatskoj, slovenskim alpama i centralnim Alpama, baš kao i najmlađi u ekipi, talentovani alpinist Ante Bedalov (rođ.</s><s>1952. u Šibeniku).</s><s>Urso Vrdoljak (1942.) rođen je u Mostaru odakle se preselio u Zagreb gdje se školovao i zaposlio.</s><s>Neko je vrijeme obavljao dužnost načelnika Komisije za alpinizam PSH.</s><s>Sva četvorica su bili članovi GSS-a.</s>

<s>Reference</s>

<s>Planinarstvo u Jugoslaviji
Planinarstvo u Bosni i Hercegovini
Planinarstvo u Hrvatskoj
Planinarske ekspedicije</s>

