Zapadnopustinjska kampanja
<s>Rat u pustinji (1940–1943) () bio je glavno ratište severnoafričkog fronta, u pustinjama Libije i Egipta.</s><s>Rat je počeo u septembru 1940. italijanskom invazijom Egipta; operacija Kompas, britanska petodnevna ofanziva u decembru 1940. dovela je do uništenja italijanske 10. armije.</s><s>Benito Musolini zatražio je pomoć od Adolfa Hitlera, koji je odgovorio upućivanjem malog nemačkog odreda u Tripoli (11. januara 1941.) po Direktivi 22.</s><s>Nemački Afrički korpus pod generalom Ervinom Romelom bio je formalno pod italijanskom komandom, ali je italijanska zavisnost od Trećeg rajha učinila Nemačku dominantnim partnerom.</s>

<s>U proleće 1941. snage Osovine pod Romelovom komandom potisle su Britance nazad u Egipat, izuzev luke Tobruka koji je ostao pod opsadom sve dok nije oslobođen u operaciji Krstaš.</s><s>Snage osovine su do kraja godine potisnute na polazne položaje.</s><s>U 1942. snage Osovine ponovo su potisle Britance i zauzele Tobruk nakon bitke kod Gazale, ali nisu postigle odlučujuću pobedu.</s><s>U poslednjem prodoru Osovine u Egipat, Britanci su se povukli do El Alamejna, gde je u Drugoj bici kod El Alamejna britanska Osma armija potukla snage Osovine.</s><s>One su potisnute iz Libije u Tunis, gde su potučene tokom kampanje u Tunisu (1943).</s>

<s>Za Hitlera Istočni front protiv Sovjetskog Saveza bio je daleko važniji od Rata u pustinji, koji je bio diverzija sporednog značaja.</s><s>Sile Osovine nikad nisu imale dovoljno snaga, niti načina da ih dopreme, da pobede Britance.</s><s>Britanci su propustili više prilika da okončaju rat kada su preusmerili snage u Grčku i Levant 1941. i na Daleki istok 1942.</s>

<s>Pozadina</s>

<s>Libija</s>

<s>Kirenajka (Libija) bila je italijanska kolonija od Italijansko-turskog rata (1911–1912).</s><s>Sa Tunisom, delom Francuske Severne Afrike na zapadu i Egiptom na istoku, Italijani su se spremali da brane obe granice u Severnoafričkom Glavnom štabu, pod komandom guvernera Italijanske Libije, maršala vazduhoplovstva, Itala Balba.</s><s>Glavni štab imao je na raspolaganju italijansku 5. armiju (general Italo Gariboldi) i 10. armiju (general Mario Berti) koje su sredinom 1940. imale 9 divizija iz metropole sa po 13.000 ljudi, 3 divizije dobrovoljaca (Crnih Košulja) i dve libijske kolonijalne divizije sa po 8.000 ljudi.</s><s>Italijanske regularne divizije reorganizovane su krajem 30-ih godina, sa po 3 regimente na samo 2, a rezervisti su mobilisani 1939. uz uobičajeni poziv regruta.</s>

<s>Moral je smatran visokim i armija je imala sveže borbeno iskustvo.</s><s>Italijanska mornarica napredovala je pod fašističkim režimom, koji je dao novac za brze, kvalitetne i dobro naoružane brodove i veliku podmorničku flotu, ali mornarici je nedostajalo iskustvo i uvežbanost.</s><s>Vazduhoplovstvo je bilo spremno za rat još 1936, ali je do 1939. bilo u stagnaciji i od Britanaca nije smatrano sposobnim za veće operacije.</s><s>5. armija sa 8 divizija bila je smeštena u Tripolitaniji, zapadnoj polovini Libije prema Tunisu, a 10. armija sa 6 pešadijskih divizija držala je Kirenajku na istoku.</s><s>Kada je rat objavljen, 10. armija je rasporedila 1. libijsku diviziju Sibele na granicu od Jagbuba do Sidi Omara, i 21. korpus od Sidi omara do obale, Bardije i Tobruka.</s><s>22. korpus prebacio se jugozapadno od Tobruka, spremajući se za protivnapad.</s>

<s>Egipat 
Britanci su držali vojsku u Egiptu od 1882, ali ona je jako umanjena nakon Anglo-egipatskog sporazuma iz 1936.</s><s>Mala britanska posada držala je Suecki kanal i obalu Crvenog mora.</s><s>Kanal je bio vitalan za britanske komunikacije sa kolonijama na Dalekom istoku i u Indijskom okeanu.</s><s>Sredinom 1939. general Arčibald Vejvel postavljen je za vrhovnog komandanta nove komande za Srednji istok, koja je obuhvatila sredozemno, blisko-istočno i afričko ratište.</s><s>Do primirja Sila Osovine sa Francuskom 22. juna 1940, francuske divizije u Tunisu ugrožavale su italijansku 5. armiju na zapadnoj granici Libije.</s><s>Kraljevska italijanska vojska u Libiji imala je oko 215.000 ljudi, a u Egiptu Britanci su imali oko 36.000 boraca, sa još 27.500 neobučenih ljudi u Palestini.</s>

<s>Britanske snage obuhvatale su Egipatsku motorizovanu diviziju (general Persi Hobart), jednu od samo dve britanske oklopne jedinice u formiranju, koja je sredinom 1939. preimenovana u Egipatsku oklopnu diviziju (16. februara 1940. postala je 7. Oklopna divizija).</s><s>Egipatsko-libijsku granicu branio je Egipatski Granični odred, a u junu 1940. štab britanske 6. pešadijske divizije (general Ričard O'Konor) preuzeo je komandu u Zapadnoj pustinji, sa zadatkom da potisne Italijane sa graničnih položaja i prodre u unutrašnjost ako rat započne.</s><s>7. Oklopna divizija bez 7. oklopne brigade okupila se u Mersa Matruhu i uputila 7. oklopnu grupu prema granici kao zaštitu, gde je i RAF prebacio većinu svojih bombardera; Malta je takođe ojačana.</s>

<s>Štab 6. pešadijske divizije, bez kompletnih i potpuno obučenih jedinica, preimenovan je u Zapadno-pustinjski Odred (eng. West Desert Force) 17. juna.</s><s>U Tunisu, Francuzi su imali 8 divizija, sposobih samo za ograničene operacije, a u Siriji još 3 slabo naoružane i obučene divizije, sa oko 40.000 vojnika i graničara, na okupacionim dužnostima protiv civilnog stanovništva.</s><s>Italijanske kopnene i vazduhoplovne snage u Libiji daleko su premašale Britance u Egiptu, ali su patile od slabog morala i lošije opreme.</s><s>U Italijanskoj Istočnoj Africi bilo je još 130.000 italijanskih i afričkih trupa sa 400 topova, 200 lakih tenkova i 20.000 kamiona.</s><s>Italija je objavila rat 11. juna 1940.</s>

<s>Uvod</s>

<s>Zemljište</s>

<s>Rat se vodio uglavnom u oblasti poznatoj kao Zapadna Pustinja, koja je oko  široka, od Mersa Matruha u Egiptu do Gazale na libijskoj obali, duž jedinog čvrstog druma (ital.</s><s>Via Balbia).</s><s>Erg (More Peska),  prema unutrašnjosti, označava južnu granicu pustinje na najširim tačkama kod Jagbuba i Sive.</s><s>U Britanskom rečniku, pojam "Zapadna pustinja" označavao je deo Egipta zapadno od Nila, ali je počeo da označava celo područje ratišta, uključujući istočnu Kirenajku u Libiji.</s><s>Od obale prema unutrašnjosti leži izdignuta, ravna površina kamenite pustinje na oko 150 m nadmorske visine, koja se proteže na jug 200-300 km od obale do ivice Peščanog Mora.</s><s>Taj kraj obiluje škorpijama, zmijama otrovnicama i muvama, a naseljen je malim brojem nomada, Beduina.</s>

<s>Beduinske staze povezivale su bunare i prohodnije zemljište; upravljalo se po Suncu, zvezdama, kompasu i "pustinjskom čulu", veštini opažanja okoline stečenoj iskustvom.</s><s>Kada su italijanske trupe prodrle u Egipat u septembru 1940, odred Maleti se izgubio nakon odlaska iz Sidi Omara, nestao je i morao je da bude pronađen avionom.</s><s>U proleće i leto, dani su vreli, a noći vrlo hladne.</s><s>Siroko, vreli pustinjski vetar, nosi oblake sitnog peska, koji smanjuje vidljivost na nekoliko metara i ulazi u oči, pluća, mašine, hranu i opremu; motornim vozilima i avionima potrebni su specijalni filteri za ulje, a golo zemljište znači da zalihe za vojne operacije moraju da se uvoze.</s><s>Nemački motori bili su skloni pregrevanju i vek tenkovskog motora spao je sa 1.400-1.600 milja na 300-900 milja, što je još pogoršano nedostatkom rezervnih delova za nemačke i italijanske motore.</s>

<s>Snabdevanje</s>

<s>Sile Osovine</s>

<s>Normalan put italijanskog snabdevanja za Libiju išao je oko  zapadno oko Sicilije, a zatim uz obalu Tunisa do luke Tripoli, da bi se izbegli britanski brodovi, avioni i podmornice sa Malte.</s><s>U Africi, zalihe su se morale prenositi na ogromne udaljenosti putem, ili u malim tovarima duž obale.</s><s>Udaljenost od Tripolija do Bengazija bila je oko , a do El Alamejna 1.400 milja.</s><s>Trećina italijanske trgovačke mornarice bila je zarobljena nakon što je Italija objavila rat i do septembra 1942. polovina preostalih brodova bila je potopljena, iako je deo nadokknađen gradnjom, popravkom i prebacivanjem nemačkih brodova.</s><s>Od juna 1940. do maja 1943. 16% pošiljki je potopljeno.</s>

<s>Tobruk je stavljen u službu u junu 1942, ali velika udaljenost i savezničko bombardovanje doveli su do napuštanja u avgustu.</s><s>Nemačka vojska smatrala je da motorizovana armija može da operiše najviše  daleko od baze, ali u proseku oko trećine osovinskih kamiona bilo je u kvaru i 35-50% goriva trošilo se da bi se ostatak dopremio na front.</s><s>Nestašica goriva u Italiji, male luke u Libiji i potreba za snabdevanjem civilnog stanovništva, značila je neefikasno slanje velikog broja malih konvoja.</s><s>Nemačka vrhovna komanda (nem.</s><s>Oberkommando des Heeres), zaključila je da se nemačke snage u Libiji ne mogu snabdeti dovoljno za odlučujuću ofanzivu, ukoliko se italijanske snage ne povuku u Italiju, što je bio politički nemoguć uslov.</s>

<s>Egipat</s>

<s>Geografski položaj Italije omogućavao je da se Sredozemno more zatvori u slučaju rata, i britanska sredozemna flota u Egiptu učini zavisnom od Sueckog kanala.</s><s>U 1939.</s><s>Vejvel je počeo da planira bazu na Bliskom istoku, sa zalihama za oko 15 divizija (300.000 ljudi), 6 u Egiptu i 3 u Palestini, sa ostalima isturenim dalje.</s><s>Mnogo materijala je uvezeno iz kolonija, a ostatak je nabavljen stimulacijom lokalne proizvodnje.</s><s>Plan za posedanje Egipta i Palestine sa 9 divizija povećan je na 14 do juna 1941, a zatim na 23 do marta 1942.</s><s>Od italijanske objave rata 1940. do 1943. trgovački brodovi putovali su na istok iz Britanije oko Rta Dobre Nade, što je činilo udaljenost do Egipta istom kao do Australije i Novog Zelanda.</s><s>Centar Snabdevanja za Srednji istok (eng. The Middle East Supply Centre) stvoren je u Egiptu, Palestini i Siriji, da bi se uskladio uvoz i lokalna proizvodnja za civilne potrebe i unapredila poljoprivreda.</s><s>Do marta 1943.</s><s>MESC je zamenio uvoz u vrednosti oko 100 brodskih tovara povećanom lokalnom proizvodnjom krompira, jestivog ulja, mlečnih proizvoda i ribe; krda stoke iz Sudana smanjila su potrebu za brodskim prevozom u hladnjačama.</s>

<s>U 1940, britanska vojska bila je bazirana  zapadno od Aleksandrije, na završetku egipatske državne pruge i puta u luci Mersa Matruh.</s><s>Vodovod je započet duž pruge, kao i potraga za izvorima vode.</s><s>Iskopani su bunari, ali je većina bila slana, pa su u 1939. glavni izvori vode bili rimski akvadukti u Mersa Matruhu i Maten Bagušu.</s><s>Brodovi sa vodom iz Aleksandrije i destilerija u Mersa Matruhu povećavali su zalihe, ali je bila neophodna stroga štednja i mnogo vode moralo se prevoziti kopnom do isturenih postaja.</s><s>Broj raspoloživih vozila 1939. bio je nedovoljan i kamioni su odvajani da bi se Oklopnoj diviziji obezbedila bolja pozadina; samo su se specijalna vozila za pustinju smela kretati van puta, što je onemogućavalo tenkovima da odu daleko od Matruha.</s><s>Matruh je bio  istočno od granice sa Libijom.</s><s>Od granice, nije bilo vode kod Soluma, na  istočno od Soluma do Sidi Baranija, uz loš put, što je značilo da bi osvajač morao da ide kroz bezvodnu i besputnu pustinju do glavnih britanskih snaga.</s><s>U septembru 1940, novozelandski železnički bataljon i indijski radnici započeli su izgradnju priobalne pruge, koja je stigla do Sidi Baranija do oktobra 1941. i Tobruka u decembru 1942,  zapadno od El Alamejna, prevozeći do 4.200 tona materijala dnevno.</s>

<s>1940</s>

<s>Pogranični sukobi 
Neprijateljstva su otpočela 11. juna 1940 i Britancima je naređeno da zauzmu granicu i izoluju Jagbub.</s><s>Britanci su prešli u Libiju iste noći, razmenili vatru sa italijanskim trupama u Sidi Omaru i otkrili da neki Italijani još ne znaju za objavu rata.</s><s>14. juna, Britanci su zauzeli tvrđavu Kapuco i tvrđavu Madalena, privevši 220 zarobljenika.</s><s>Dva dana kasnije, Britanci su napali konvoj na drumu Tobruk-Bardija, ubivši 21 italijanskog vojnika i zarobivši 88, uključujući generala Romola Lastrucija, glavnog inžinjerca 10. armije.</s><s>U sukobu blizu žičane ograde na granici, kod Nezuet Girbe, italijanski odred od 17 lakih tenkova, 4 topa i 400 pešaka potučen je kombinovanim odredom britanskih tenkova, artiljerije i motorizovane pešadije.</s>

<s>Britanci su patrolirali pograničnom oblašću sve do Tobruka, pokazujući svoju nadmoć nad 10. armijom.</s><s>5. avgusta, 30 italijanskih tenkova i britanski 8. husarski puk vodili su nerešenu bitku i Vejvel je zaključio da kvarenje vozila čini nepraktičnim nastavak operacija u vreme preteće italijanske ofanzive.</s><s>Pesak je brzo kvario opremu, skraćujući vek gusenica, rezervni delovi su se istrošili i samo polovina tenkova mogla se održati u ispravnom stanju.</s><s>Zatišje je trajalo od avgusta do početka septembra, dok je pomorska operacija "Šeširi" (eng. Operation Hats) ojačala Sredozemnu flotu i sprovela vojni konvoj tenkova sa posadama oko Afrike.</s><s>Britanci su objavili da su naneli gubitke od 3.500 Italijana, izgubivši samo 150 ljudi od 11. juna do 9. septembra.</s><s>Osim toga, obe strane su koristile izviđačke odrede, Dalekometni Pustinjski odred ( eng. Long Range Desert Group-LRDG) i Auto-avio-saharsku četu (ita.</s><s>Compagnie Auto-Avio-Sahariane) koje su se kretale pustinjom, izviđale neprijateljski raspored i vršile prepade.</s>

<s>Italijanska operacija E</s>

<s>Benito Musolini nije planirao da napadne Egipat, nameravajući da brani Libiju ako dođe do rata.</s><s>Nakon pada Francuske 1940. 5. armija mogla je da pošalje pojačanja na istok i 7. avgusta Musolini je naredio napad, kako bi osvojio Egipat i uspostavio kopnenu vezu sa Italijanskom Istočnom Afrikom.</s><s>U avgustu je na granici zavladalo zatišje, većina britanskih oklopnih jedinica povučena je sa granice u Mersa Matruh, kako bi se sačuvale za odbranu luke, i 7. Grupa za podršku preuzela je njihovo mesto, sa zadatkom da postavi izviđačke položaje od Soluma do tvrđave Madalena i uspori italijansku ofanzivu; Husari su izviđali dublje u Libiju.</s><s>Libijskim divizijama nedostajala su vozila za operacije van puta sa Grupom Maleti, koja je imala jedan srednji, dva mešovita i 4 laka tenkovska bataljona, pa su raspoređene duž priobalnog druma.</s><s>9. septembra Grupa Maleti ze izgubila na putu za Sidi Omar i Gracijani je otkazao bočni napad i koncentrisao 5 divizija i Grupu Maleti na obalskom drumu; 4. divizija Crnih Košulja i 64. divizija Katancaro ostale su u rezervi u Tobruku.</s><s>5. vazduhoplovna eskadra sa oko 300 upotrebljivih aviona, opremom za aerodrome i vozilima stajao je u pripravnosti da podrži nastupanje i zauzima aerodrome.</s>

<s>Italijanska invazija Egipta (13-18. septembra) počela je kao ograničena taktička operacija prema Mersa Matruhu, umesto strategijskih ciljeva zacrtanih u Rimu, zbog hronične nestašice transportnih vozila, goriva i radio-opreme, čak i sa pojačanjima iz 5. armije.</s><s>Musijad je podvrgnut "spektakularnom" artiljerijskom bombardovanju u zoru i osvojen.</s><s>Solum i njegov aerodrom zauzela je 1. libijska divizija, i do večeri 2. libijska, 64. divizija (Kirena) i Grupa Maleti iz Musaida i 62. divizija (Marmarika) iz Sidi Omara probile su se kroz britanske zaprečne odrede i koncentrisale se na prolaz Halfaja.</s><s>Britanci su se povukli pored Buk Buka 14. septembra i nastavili da ometaju italijansko napredovanje, povlačeći se do Alam Hamida sutradan i Alam el Daba 16. septembra.</s><s>Italijanski odred od 50 tenkova pokušao je bočni udar, koji je naveo britansku zaštitnicu da se povuče istočno od Sidi Baranija, koji je zauzela 1. divizija Crnih Košulja i Gracijani je zaustavio dalje napredovanje.</s><s>Britanci su nastavili izviđanje i 7. oklopna divizija spremala se da se odupre napadu na Mersa Matruh.</s>

<s>Uprkos Musolinijevom podsticanju, Italijani su se ukopali oko Sidi Baranija i Sofafija, oko  zapadno od britanskih položaja kod Mersa Matruha.</s><s>Britanska zaprečavanja na putu su popravljena, bunari su očišćeni i počela je gradnja vodovoda od granice, kako bi se prikupile zalihe za nastavak napredovanja sredinom decembra.</s><s>Egipat je prekinuo diplomatske odnose sa Silama Osovine i italijanski avioni bombardovali su Kairo 19. oktobra.</s><s>Britanske pomorske i vazduhoplovne operacije za uznemiravanje italijanske vojske nastavljene su i naneta šteta, po izjavama zarobljenika, narušila je moral.</s><s>Patrole oklopnih kola vladale su ničijom zemljom, ali je gubitak isturenih uzletišta smanjio efikasnost RAF-a i Malta je ostala van dometa.</s>

<s>Operacija Kompas, britanski protivnapad na italijansko napredovanje na Matruh, planiran je radi uništenja italijanski snaga i većina Zapadno-pustinjskog Odreda privučena je do luke.</s><s>Još jedna četa oklopnih kola priključila se izviđačkim operacijama daleko iza fronta.</s><s>Zapadno-pustinjski odred ojačan je jednim novim tenkovskim pukom sa tenkovima Matilda II, i nakon mesec dana Britanci si počeli da pripremaju prepad na centralnu grupu italijanskih logora i Sofafi u trajanju od 4-5 dana, umesto da čekaju Italijane.</s>

<s>Operacija Kompas</s>

<s>U decembru 1940, italijanska 10. armija u Egiptu je ojačana 1. i 2. libijskom divizijom i 4. divizijom Crnih Košulja, u utvrđenim logorima od Sidi Baranija do Tumara i Maktile.</s><s>Grupa Maleti bila je u Nibeivi, 63. divizija (Kirena) kod Rabije i Sofafija, 62. (Marmarika) na grebenu od Sofafija do prolaza Halfaja, i 64. (Katancaro) bila je istočno od Buk Buka, iza prostora Nibeiva-Rabija, podržana od oko 500 aviona 5. eskadre (general Filip Poro).</s><s>RAF je napao aerodrome 7. decembra i uništio 39 aviona na zemlji.</s><s>Britanski prepad, Operacija Kompas (Bitka kod Marmarike/Bitka za logore), počela je kada je Odred Šelbi napredovao iz Matruha da izoluje Maktilu rano 9. decembra.</s><s>4. indijska divizija i 7. kraljevski tenkovski puk napali su Nibeivu u zoru i pregazili logor, a zatim krenuli na Zapadni Tumar, koji je pao posle podne.</s><s>Protivnapad iz Istočnog Tumara je odbijen i taj logor je osvojen sutradan.</s>

<s>Bitka kod Sidi Baranija</s>

<s>Napredovanje 7. oklopne divizije na zapad sprečilo je pojačanje Sidi Baranija i 10. decembra, Britanci su presekli obalski drum i 7. oklopna divizija počistila je okolinu Bak Baka, privevši mnoštvo zarobljenika.</s><s>11. decembra Italijani su bili potučeni kod Sidi Baranija; Rabija i Sofafi su napušteni i 7. oklopna divizija produžila je duž obale i grebena.</s><s>Uveče 14. decembra, 11. husarski puk presekao je drum (ita.</s><s>Via Balbia) između Tobruka i Bardije, osvojio Sidi Omar 16. decembra i prisilio Italijane da se povuku iz Soluma i tvrđave Kapuco u Bardiju, ostavljajući posade u oazi Siva i Jagbubu na jugu.</s><s>Od 9-11. decembra Britanci su zarobili 38.300 ljudi, 237 topova, 73 tenka i oko 1.000 vozila, izgubivši 624 vojnika.</s>

<s>Bitka kod Bardije</s>

<s>Bardija je opsedana između 14. decembra i 5. januara 1941; Britanci su izgubili 456 australijskih pešadinaca i 17 od 23 tenka, u zamenu za 40.000 poginulih i zarobljenih Italijana, više od 400 topova, 130 tenkova i više stotina kamiona.</s><s>U zoru 21. januara, australijska pešadija je provalila u Tobruk i otvorila put za 18 britanskih tenkova.</s><s>Australijanci su nastavili napad i do noći zauzeli polovinu odbrambenih položaja u Tobruku.</s><s>Australijanci su zarobili 25.000 ljudi, 208 topova i 87 tenkova, izgubivši 355 Australijanaca i 45 Britanaca.</s><s>7. oklopna divizija napredovala je  do Derne i Mehilija, gde se nalazila italijanska Specijalna Oklopna Brigada (general Valentino Babini) sa oko 300 tenkova.</s><s>Specijalna oklopna brigada je uspela da se izvuče i od 26-28. januara britanski tenkovi zaglibili su zbog jake kiše; Derna je napuštena sutradan.</s><s>7. oklopna divizija uputila je Odred Kombe, leteći odred u Beda Fom, presekavši povlačenje 10. armiji.</s>

<s>Bitka za Beda Fom</s>

<s>Krajem januara, Britanci su saznali da Italijani napuštaju Kirenajku duž druma Via Balbia od Bengazija.</s><s>7. oklopna divizija (general Majkl O'Mur Kreag) upućena je da presretne ostatke 10. armije krećući se kroz pustinju, južno od Džebel Akdara preko Msusa i Antelata, dok je 6. australijska divizija gonila Italijane duž obalskog druma severno od Džebel Akdara.</s><s>Zemljište je bilo neprohodno za britanske tenkove i odred generala Kombea, brza kolona oklopnih kola na točkovima, upućen je napred preko podnožja brda.</s>

<s>Uveče 5. februara, Kombeov odred stigao je na Via Balbia južno od Bengazija i postavio prepreke na drumu kod Sidi Saleha, oko 32 km severno od Adžedabije i 48 km jugozapadno od Antelata.</s><s>Prethodnica 10. armije stigla je 30 minuta kasnije i zatekla preprečen drum.</s><s>Sutradan su Italijani napali da se probiju kroz blokadu i nastavili su da napadaju i 7. februara.</s><s>Sa dolaskom britanskih pojačanja i pritiskom Australijanaca duž puta iz Bengazija, 10. armija se predala.</s><s>U oblasti Bengazi-Adžedabija Britanci su zarobili 25.000 ljudi, 107 tenkova i 93 topa, od ukupno 133.298 zarobljenika, 420 tenkova i 845 topova u čitavoj Operaciji Kompas.</s>

<s>Dana 9. februara, Čerčil je naredio prekid nastupanja i slanje trupa u Grčku, kako bi učestvovale u grčko-italijanskom ratu; smatralo se da odmah predstoji Operacija Marita, nemački napad kroz Makedoniju.</s><s>Britanci ionako nisu mogli da nastave dalje od El Agajle, zbog kvarova na vozilima, iscrpljenosti i prevelike udaljenosti od baza u Egiptu.</s><s>Nekoliko hiljada ljudi iz 10. armije izbeglo je propast u Kirenajki, ali je 5. armija u Tripolitaniji imala još 4 divizije.</s><s>Utvrđenja Sirta, Tmed Hasan i Buerat ojačani su iz Italije, što je podiglo snagu 5. i 10. armije na oko 150.000 ljudi.</s><s>Nemačka pojačanja poslata su u Libiju da formiraju zaprečni odred (nem.</s><s>Sperrverband) po Hitlerovoj Direktivi 22 (11. januara 1941.), prve jedinice Afričkog korpusa (nem.</s><s>Afrika Korps) (general Ervin Romel).</s>

<s>1941</s>

<s>Grčka</s>

<s>Nedelju dana nakon italijanske predaje kod Beda Foma, Komitet za odbranu u Londonu naredio je da se Kirenajka drži najmanjim mogućim snagama, a ostatak pošalje u Grčku.</s><s>U Zapadno-pustinjskom odredu (sada 13. korpusu), 6. australijska divizija bila je potpuno opremljena i sa neznatnim gubicima.</s><s>7. oklopna divizija borila se 8 meseci, istrošila je svoja vozila i povučena je na novo opremanje.</s><s>Dva puka 2. oklopne divizije u 13. korpusu takođe su bila istrošena, ostavljajući diviziju sa samo 4 tenkovska puka.</s><s>6. australijska divizija prebačena je u Grčku u martu, sa jednom oklopnom brigadnom grupom 2. oklopne divizije; ostatak divizije (bez dve brigade i većine transportnih vozila upućenih u Grčku, zamenjenih sa dve slabo opremljene brigade 7. australijske divizije) i nova 9. australijska divizija su preuzele Kirenajku, sa pretpostavkom da Italijani neće moći da preduzmu protivofanzivu pre maja, čak ni sa nemačkim pojačanjima.</s>

<s>Nemačka operacija Suncokret</s>

<s>Početkom 1941, nakon velikih britanskih pobeda u Kirenajki, vojna situacija se naglo preokrenula.</s><s>Najbolje opremljene jedinice iz 13. korpusa otišle su u Grčku kao deo Operacije Lustre u bici za Grčku.</s><s>Adolf Hitler odgovorio je na italijansku propast Direktivom 22 (11. januara 1941.) naređujući Operaciju Suncokret (nem.</s><s>Unternehmen Sonnenblume), prebacivanje nemačkog Afričkog korpusa (nem.</s><s>Afrika Korps) (AK) u Libiju, da posluži kao zaprečni odred (nem.</s><s>Sperrverband).</s><s>AK imao je sveže trupe sa boljim tenkovima, opremom i vazdušnom podrškom, i vodio ga je general Ervin Romel, koji je postigao velike pobede u bici za Francusku.</s>

<s>Snage Osovine su, na prepad, brzo potukle Britance kod El Agajle 24. marta i kod Mersa el Brega 31. marta, iskoristivši taj uspeh da do 15. aprila potisnu Britance do granice kod Soluma i opsednu Tobruk.</s><s>Novi zapovednik 13. korpusa (sada Komanda za Kirenajku-CIRCOM) general Filip Neme (Philip Neame), general O'Ќonor i general Majkl Gambijer-Peri (Michael Gambier-Parry), zapovednik 2. oklopne divizije, zarobljeni su.</s><s>Komandu je preuzeo štab Zapadno-pustinjskog Odreda pod generalom Noel Beresford-Pirsom (Noel Beresford-Peirse), koji je pozvan iz Istočne Afrike.</s><s>Osim brigadne grupe koja je upućena u Grčku, 2. oklopna divizija bila je uništena.</s><s>Pokušaji Osovine da zauzmu Tobruk propali su, i front se stabilizovao na granici Egipta.</s>

<s>Opsada Tobruka</s>

<s>Tobruk je branilo oko 25.000 vojnika Osme armije, dobro snabdevenih i povezanih sa Egiptom britanskom mornaricom.</s><s>Posada je imala oklopna kola i zarobljene italijanske tenkove, koji su ometali kovoje Osovine koji su prolazili Tobruk na putu do granice, što je onemogućavalo napad Osovine na Egipat.</s><s>Romel je odmah pokušao da zauzme luku, ali se 9. australijska divizija (general Lesli Morshed), odlučno branila.</s><s>Italijani su oklevali da predaju planove utvrđenja i više napada je odbijeno.</s><s>Nakon 3 nedelje Romel je obustavio napad i preduzeo opsadu.</s><s>Italijanske pešadijske divizije zauzele su položaje oko tvrđave, dok je većina Afričkog korpusa ostala u pokretnoj rezervi južno i istočno od luke.</s>

<s>Operacija Breviti</s>

<s>Operacija Breviti (15–16. maja) bila je ograničena ofanziva, sa ciljem da se oslabe snage Osovine i obezbede položaji za opšti napad prema Tobruku.</s><s>Britanci su napali sa malim tenkovsko-pešadijskim snagama u 3 kolone: Pustinja, Centar i Obala.</s><s>Kolona Pustinja, sa britanskim brzim tenkovima, imala je da napreduje i uništava tenkove koje sretne na putu za Sidi Aziz.</s><s>Centar je imao da zauzme vrh prolaza Halfaja, Bir Vair i Musaid, a zatim produži za tvrđavu Kapuco.</s><s>Obalna kolona imala je da osvoji Solum i podnožje prolaza Halfaja.</s><s>Solum, prolaz Halfaja i tvrđava Kapuco su zauzeti, ali je tvrđava izgubljena u protivnapadu.</s><s>Nemački protivnapad 16. maja ugrozio je britanske snage na vrhu prolaza i naređeno je povlačenje pod zaštitom pustinjske kolone.</s><s>Nemci su povratili Musaid i počelo je opšte britansko povlačenje do linije od Sidi Omara do Sidi Sulejmana i Soluma, što je ostavilo samo prolaz Halfaja u britanskim rukama.</s><s>Breviti nije ostvario svoje zadatke, samo nakratko osvojivši prolaz Halfaja.</s><s>Britanci su izgubili 206 vojnika, 5 tenkova je uništeno, a još 13 oštećeno.</s><s>Nemački gubici bili su 258 ljudi, 3 uništena tenka i nekoliko oštećenih.</s><s>Italijani su izgubili 395 ljudi, od toga 347 zarobljenih.</s><s>12. maja, konvoj Tigar je stigao u Aleksandriju izgubivši jedan brod, sa 238 tenkova za 7. oklopnu diviziju i 43 aviona; 28. maja počelo je planiranje Operacije Bojna Sekira.</s>

<s>Nemačka operacija Škorpion</s>

<s>Uveče 26. maja, oklopna grupa pukovnika fon Herfa od 3 oklopna bataljona okupila se na obali u podnožju prolaza Halfaja, i napala sledećeg jutra, u nameri da lažnim napadom natera Britance na povlačenje.</s><s>Prolaz je branio 3. bataljon garde (potpukovnik Mobri) i jedinice za podršku, ali nemački manevar prešao je u istinski napad i zauzeo glavni položaj, ostavivši Britance u opasnosti od opkoljavanja.</s><s>General Got je odobrio povlačenje i Mobri je izvukao svoj bataljon.</s><s>U blizini nije bilo pojačanja i Got je naredio povlačenje od prolaza, koji su zaposele snage Osovine.</s><s>Italijansko-nemački položaji na granici bili su utvrđeni bodljikavom žicom i minskim poljima, zaštićeni protivtenkovskim topovima od 50 mm i 88 mm.</s><s>Iza novih utvrđenja, snage Osovine počele su da prikupljaju zalihe i prihvatile su nemačku 15. oklopnu diviziju, koja je počela da stiže 20. maja.</s>

<s>Operacija Bojna Sekira</s>

<s>Operacija Bojna Sekira, 15–17. juna 1941, trebalo je da razbije opsadu Tobruka i ponovo zauzme istočnu Kirenajku.</s><s>Napad je poveren 7. oklopnoj diviziji i mešovitom pešadijskom odredu, čija je osnova bila 4. indijska divizija sa dve brigade.</s><s>Pešadija je imala da napadne oblast Bardije, Soluma, Halfaje i Kapuca, dok su tenkovi čuvali južni bok.</s><s>Prvi put u ratu, velika nemačka jedinica borila se defanzivno.</s><s>Napad na prolaz Halfaja nije uspeo, kota 206 je osvojena i samo jedan od 3 napada na greben Hafid imao je nekog uspeha.</s><s>16. juna, nemački protivnapad potisnuo je Britance na zapadnom boku, dok je odbijen na centru, ali Britancima je ostalo samo 21 brzi i 17 pešadijskih tenkova.</s><s>Uveče 16. juna, ostalo je samo 48 britanskih tenkova sposobnih za borbu.</s>

<s>Dana 17. juna, Britanci su za dlaku izbegli okruženje od dva nemačka oklopna puka i okončali su operaciju.</s><s>Uprkos britanskom rasipanju snaga, Nemci nisu uspeli da pretvore uspešnu odbranu u odlučujuću pobedu.</s><s>Obaveštajna služba je dobavila podatke o britanskim pokretima, ali je RAF opazio nemačke pokrete i usporio ih dovoljno da omogući kopnenim snagama da se izvuku.</s><s>Britanci su izgubili 969 ljudi , 27 brzih i 64 pešadijska tenka su uništena, izbačena iz stroja zbog kvarova ili ostavljena, a RAF je izgubio 36 aviona.</s><s>Nemci su izgubili 678 ljudi, 12 tenkova i 10 aviona (italijanski gubici nisu poznati).</s><s>Britanski poraz doveo je do smene generala Vejvela, generala Beresford-Pirsa (komadanta 13. korpusa) i Kreaha, zapovednika 7. oklopne divizije; general Klod Okinlek preuzeo je dužnost vrhovnog komandanta za Srednji istok.</s><s>U septembru, Zapadno-pustinjski odred preimenovan je u Osmu Armiju.</s>

<s>Operacija Krstaš</s>

<s>Osma armija (general Alan Kaningem) sprovela je operaciju Krstaš (18. novembar – 30. decembar), da oslobodi Tobruk i zauzme istočnu Kirenajku.</s><s>Osma armija je planirala da uništi oklopne snage Osovine pre pešadijskog napada, ali je potisnuta više puta, što je kulminiralo porazom 7. oklopne divizije od Afričkog korpusa kod Sidi Rezega.</s><s>Romel je poslao oklopne divizije da oslobode položaje Osovine na granici sa Egiptom, ali nije uspeo da pronađe glavninu savezničke pešadije, koja je mimoišla utvrđenja i išla na Tobruk.</s><s>Romel je povukao svoje oklopne jedinice sa granice do Tobruka i postigao više taktičkih pobeda, što je navelo Okinleka da zameni Kaningema generalom Nilom Ričijem. (eng. Neil Ritchie).</s><s>Snage Osovine su se zatim povukle zapadno od Tobruka od utvrđene linije kod Gazale, a zatim nazad do El Agajle; posade Osovine u Bardiji i Solumu su se predale.</s><s>Britanci su izgubili 17.700 ljudi, u poređenju sa 37.400 na strani Osovine, od kojih su mnogi zarobljeni kod Halfaje i Bardije.</s><s>Tobruk je oslobođen, Kirenajka ponovo osvojena i zauzeti su aerodromi za obezbeđenje konvoja za snabdevanje Malte.</s>

<s>1942</s>

<s>Nemačka operacija Tezej 
Napredovanje Osme armije 800 km do El Agajle prebacilo je teret predugačke linije snabdevanja na Britance.</s><s>U januaru 1942.</s><s>Britanci su povukli snage sa fronta kako bi olakšali snabdevanje, pripremajući se za Operaciju Akrobat, plan iz 1941. za osvajanje Tripolitanije. (Višijeve vlasti u Tunisu bile su pritisnute da puste britanske, a zatim anglo-američke trupe nakon decembra 1941, u Francusku Severnu Afriku sa mogućnošću invazije Sicilije.) Britanci su precenili gubitke Osovine tokom Operacije Krstaš i pretpostavili imaju posla sa samo 35.000 protivničkih trupa, umesto stvarnih 80.000, i potcenili su brzinu pojačanja Osovine iz Evrope.</s><s>Osma armija očekivala je da će biti spremna do februara, daleko pre napada Osovine.</s><s>Nova britanska 1. oklopna divizija držala je kraj oko El Agajle i od 28-29. decembra napadnuta je kod Adžedabije i izgubila oko 61 od 90 tenkova, u poređenju sa samo 7 nemačkih.</s>

<s>Nemačka Afrička oklopna armija započela je Operaciju Tezej 21. januara i pobedila britansku 2. oklopnu brigadu po delovima.</s><s>Do 23. januara brigada je spala sa 150 na 75 tenkova, dok su Nemci izgubili 29 od 100 tenkova; Bengazi je pao 28. januara, a Timimi 3. februara.</s><s>Do 6. februara Britanci su potisnuti do utvrđene linije kod Gazale, nekoliko milja zapadno od Tobruka, odakle se nemačka Oklopna armija povukla 7 nedelja ranije.</s><s>Britanci su od 21. januara izgubili 1.309 ljudi, 42 uništena i 30 ostavljenih tenkova i 40 poljskih topova.</s><s>General Alfred Godvin-Ostin (13. korpus) podneo je ostavku zbog nesuglasica sa zapovednikom Osme armije Nilom Ričijem.</s>

<s>Bitka kod Gazale</s>

<s>Do februara front je bio na utvrđenoj liniji kod Gazale, nedaleko na zapad od Tobruka, i tokom proleća obe strane su se pripremale za novu bitku.</s><s>Britanci su planirali Operaciju Sačma za jun kako bi uništili nemačku Oklopnu armiju i povratili Kirenajku, ali početkom maja prednost je data utvrđivanju granice Egipta, pošto se napad osovine očekivao.</s><s>Nemačka operacija Venecija (nem.</s><s>Unternehmen Venezia) (Bitka kod Gazale, 26. maja – 21. juna 1942.) počela je kada su Afrički korpus i italijanski tenkovi krenuli na jug, zaobilazeći Gazala liniju, gde su izolovani kod Bir Hakajma, od Slobodnih Francuza i savezničkih trupa koje su presrele osovinske konvoje za snabdevanje.</s>

<s>Romel se povukao na položaj oslonjen na britanska minska polja, i Riči je naredio protivnapad, Operaciju Aberdin, 5. juna.</s><s>Na severu, britanska 32. tenkovska brigada izgubila je 50 od 70 tenkova.</s><s>7. oklopna i 5. indijska divizija na istočnom krilu napale su u 2:50 ujutro i doživele krah kada je britansko artiljerijsko bombardovanje promašilo nemačku protivtenkovsku odbranu.</s><s>22. oklopna brigada izgubila je 60 od 156 tenkova i povukla se, ostavljajući 9. indijsku brigadu usamljenu.</s><s>Popodnevni napad italijanske divizije Arijete i nemačke 21. oklopne divizije, uz napad 15. nemačke oklopne divizije na utvrđenje -{Knightsbridge}- pregazio je štabove dve britanske divizije i 9. indijske pešadijske brigade.</s><s>10. indijska pešadijska brigada i manje jedinice bile su razbijene i bez zapovednika.</s><s>Izgubljene su 9. indijska pešadijska brigada, jedan izviđački puk i 4 artiljerijska puka, i Britanci su uzmakli sa Gazala Linije 13. juna sa samo 70 upotrebljivih tenkova.</s>

<s>Pad Tobruka</s>

<s>General Vilijem Got, zapovednik 13. korpusa, postavio je generala Hendrika Klopera, zapovednika 2. južnoafričke divizije, da brani Tobruk.</s><s>Sa dve južnoafričke brigade, bile su 22. gardijska brigada, 11. indijska pešadijska brigada, 32. tenkovska brigada i 14. protivavionska brigada.</s><s>Tobruk je izdržao 9 meseci opsade 1941., ali ovog puta britanska mornarica nije mogla da garantuje snabdevanje posade i Okinlek je smatrao da se Tobruk može napustiti, ali je očekivao da se može braniti 2 meseca.</s><s>21. juna, pod još nejasnim okolnostima, 35.000 vojnika Osme armije predalo se generalu Eneji Navariniju, zapovedniku italijanskog 21. korpusa.</s><s>Okinlek je smenio Ričija, preuzeo komandu Osmom armijom i zaustavio napredovanje Osovine kod El Alamejna,  od Aleksandrije; nakon Prve bitke kod El Alamejna i Okinlek je smenjen.</s>

<s>Nemačka operacija Herkules</s>

<s>Italijanski planovi za pomorski napad na Maltu počeli su tokom Drugog italijansko-abisinskog rata (3. oktobar 1935-maj 1936.</s><s>Prilika za zauzimanje Malte ukazala se u aprilu 1941, ali je prvo sprovedena invazija Krita (20. maj-1. jun 1941.), sa takvim gubicima padobranaca i transportnih aviona sa je još jedna operacija u 1941. bila nemoguća.</s><s>Jedinice nemačkog vazduhoplovstva, osim 10.</s><s>Letačkog korpusa (nem.</s><s>Fligerkorps X) otišle su na istok zbog Operacije Barbarosa i do juna 1941, ostrvska PVO se oporavila.</s><s>Jedinice nemačkog vazduhoplovstva vratile su se na Sredozemlje u proleće 1942. i uspele su da neutrališu ofanzivne sposobnosti ostrvske posade.</s><s>U aprilu, Hitler i Musolini odlučili su da preduzmu operaciju Herkules, Italijansko-nemački napad iz vazduha i sa mora.</s><s>Dva Letačka korpusa sa stotinama transportnih aviona -{Junkers Ju 52}-, jedrilica (uključujući 24 -{Messerschmitt Me 321}- Gigant) i oko 200 italijanskih transportnih aviona pripremljeni su za invaziju.</s>

<s>Italijanska mornarica okupila je armadu desantnih brodova, civilnih bodova i minopolagača i 74 manja čamca.</s><s>Nemački desantni brodovi, skele, inžinjerijski čamci, jurišni čamci, splavovi na naduvavanje, Morske zmije (pokretni mostovi za iskrcavanje), bili su doprinos nemačke mornarice.</s><s>Romel je hteo da napadne, opremivši vojsku u Libiji, da pretekne ofanzivu Osme armije, sa čime su se složili Hitler i Musolini, pod uslovom da da se napredovanje zaustavi u Tobruku, zbog priprema za invaziju Malte u avgustu.</s><s>Nakon uspeha Operacije Venecija ( (nem.</s><s>Unternehmen Venezia) i zauzeća Tobruka u junu, napredovanje nemačke Oklopne armije nastavilo se nakon pada Tobruka.</s><s>Gonjenje potučenog neprijatelja delovalo je privlačnije od rizika invazije na Maltu.</s><s>Herkules je otkazan, u korist Operacije Aida (nem.</s><s>Unternehmen Aïda), invazije Egipta radi zauzimanja Sueckog kanala.</s>

<s>Nemačka operacija Aida</s>

<s>Afrička oklopna armija napredovala je u Egipat nakon bitke kod Gazale, progoneći Osmu armiju, koja je zauzela odbrambeni položaj kod Mersa Matruha.</s><s>Brzina napredovanja nemačke oklopne armije omogućila joj je da prestigne britanski 13. i 10. korpus, ali su snage Osovine bile preslabe da spreče Britance da pobegnu.</s><s>13. korpus povukao se uveče 27. juna, ali je loša komunikacija ostavila 10. korpus sam u tvrđavi Mersa Martuh.</s><s>10. korpus probio se sledećeg jutra, ali je ostavio za sobom 6.000 ljudi i veliki deo opreme i zaliha.</s><s>Osma armija nastavila je da se povlači na istok, sukobljavajući se usput sa snagama Osovine više puta.</s><s>Pokušaj pregrupisanja kod Fuke je napušten i Okinlek je naredio povlačenje 160 km sve do El Alamejna, 100 km zapadno od Aleksandrije.</s><s>Povlačenje je dovelo Osmu armiju blizu njene baze, što je učinilo snabdevanje drumom mnogo efikasnijim, a geografska neprohodnost depresije Katara, 64 km na jug otežala je obilazne manevre Osovine.</s><s>Do 25. juna, Afrički korpus spao je na 60 tenkova, a italijanski 20. korpus imao je samo 14 ispravnih tenkova.</s><s>Koristeći zalihe zarobljene u Tobruku, na granici i u Mersa Matruhu, Oklopna armija je dosegla El Alamejn 30. juna.</s><s>Snabdevanje snaga Osovine tako daleko na istok od Gazale postalo je mnogo teže, pošto je većina njihovih zaliha i dalje dolazila iz Tripolija, udaljenog 1.400 milja.</s>

<s>Prva bitka kod El Alamejna 
Pokušaj odbacivanja Osme armije sa položaja kod Alamejna izvršen je u Prvoj bici kod El Alamejna (1-27. jula 1942).</s><s>Posle četiri dana, Romel je prekinuo napad zbog jačine britanske odbrane, iscrpljivanja zaliha i smanjenja nemačkih divizija na po 1.200-1.500 ljudi.</s><s>Do 5. jula, broj upotrebljivih nemačkih tenkova pao je na oko trideset.</s><s>Posle zatišja, nemačka Oklopna armija je ponovo planirala napad, sa oko pedeset nemačkih tenkova i oko 2.100 nemačke pešadije, uz 54 italijanska tenka i 1.600 ljudi, ali su Britanci napali prvi kod Tel el Eisa (10-14. jula), što je iscrpelo obe strane.</s><s>Britanci su počeli da napadaju italijanske jedinice, locirane koristeći informacije šifre Ultra, kod grebena Ruveisat (14-17. jula) i od 21. do 23. jula, ponovo kod Tel Eisa 22. jula i grebena Miteirja (22. i 26. jula), nakon čega je došlo do novog zatišja.</s><s>Nemački gubici iznosili su oko 10.000 ljudi.</s><s>Italijanski gubici su nepoznati, ali 7.000 osovinskih vojnika je zarobljeno, u zamenu za 13.250 izgubljenih vojnika Osme armije.</s>

<s>Bitka kod Alam el Halfe</s>

<s>General-pukovnik Bernard Montgomeri je sredinom avgusta preuzeo komandu Osme armije.</s><s>Romel je pokušao da uništi Britance i stigne u Kairo prije nego što saveznička pojačanja, očekivana u septembru, učine nemogućom pobedu Osovine u Africi.</s><s>Oklopna armija Afrika (PAA) je bila u lošem stanju, a zdravlje mnogih Nemaca je opalo zbog klime i ratnih napora; 19.000 nemačkih trupa je bilo u Africi od marta 1941. godine.</s><s>Pojačanja su ojačala četiri nemačke divizije na 90.000 ljudi (17.000 ljudi ispod pune snage) i 12.600 vozila, od kojih je samo 34.000 ljudi pripadalo borbenim jedinicama.</s><s>PAA je sakupila oko 200 nemačkih tenkova i 243 talijanska tenka protiv 700 britanskih tenkova.</s>

<s>U bici kod Alam el Halfe / Unternehmen Brandung (30. avgusta - 5. septembra), snage Osovine su pokušale da obuhvate Osmu armiju maršom oko njenog južnog krila.</s><s>Britance je upozorila Ultra (dekodirane nemačke radio poruke) i ostavili su samo patrole na jugu.</s><s>Najveći deo britanskih tenkova i topova koncentrisan je na grebenu Alam el Halfa, koji je blokirao napredovanje Osovine na 32 km iza fronta.</s><s>Tenkovi su ostali na grebenu i branili se u mestu, a ne u pokretu.</s><s>Saveznički avioni bombardovali su i mitraljirali trupe Osovine kontinuirano od 30. avgusta do 4. septembra, što je uništilo svega nekoliko tenkova, ali ih je prikovalo i omelo brz manevar i koncentraciju Oklopne armije.</s><s>Napadi Osovine na greben nisu uspeli, zalihe su potrošene i Romel je naredio povlačenje 2. septembra.</s><s>Uveče 3. septembra, jedna novozelandska i jedna britanska brigada su izvele kontranapad kako bi presekle povlačenje Osovine, ali operacija Beresford je bila skup neuspeh, a do 5. septembra je povlačenje Osovine uspešno završeno.</s><s>Osma armija izgubila je 1.750 ljudi i 68 tenkova; Osovina je izgubila 2.900 ljudi, 49 tenkova, 36 aviona, 60 topova i 400 kamiona.</s>

<s>Druga bitka kod El Alamejna 
Kada je ofanziva Osme armije započela 23. oktobra, Oklopna armija je imala 104.000 ljudi, od toga 50.000 Nemaca, od kojih je samo 24.173 bilo u borbenim jedinicama.</s><s>Bilo je 496 tenkova, od čega 290 italijanskih, 500 topova i 850 protivtenkovskih oruđa.</s><s>Osma armija imala je 195.000 ljudi, 1.029 tenkova i još 1.000 u radionicama, 908 topova i 1.451 protivtenkovsko oruđe.</s><s>Snage Saveznika bile su dobro uhranjene i u punoj formi, a trupe Osovine su bile pothranjene i iscrpljene bolestima.</s><s>Oklopna armija je imala samo 290 km goriva po vozilu.</s><s>Do 27. oktobra, Oklopna armija je spala na 114 nemačkih tenkova, a do 2. novembra Oklopna armija je istrošila municiju i imala je samo 32 nemačka i 120 italijanskih tenkova.</s><s>Nakon što je Romel odlučio da se povuče, Hitler je naredio Romelu i Oklopnoj armiji da drže položaj.</s><s>4. novembra, Osma armija se probila, i Romel je naredio povlačenje.</s>

<s>Romel je žrtvovao nemotorizovane jedinice, posebno italijanske formacije u centru i na jugu.</s><s>Oklopna armija Afrika je imala 37.000 žrtava, 30% armije, izgubila je 450 tenkova i 1.000 topova.</s><s>Osma armija je izgubila 13.500 ljudi, daleko manji procenat, i 500 tenkova (samo 150 je uništeno) i oko 110 topova (uglavnom protivtenkovskih).</s><s>Oklopna armija je spala na oko 5.000 ljudi, 20 tenkova, 20 protivtenkovskih topova i 50 poljskih topova.</s><s>Pokušaji okruženja snaga Osovine u Mersa Matruhu nisu uspeli, a najveći deo Korpusa Afrika je pobegao do 7. novembra.</s><s>Snage Osovine su se povukle duž obalnog puta, ali nedostatak tenkova i goriva za pokretnu odbranu otvorenog južnog boka, onemogućio je odbranu kod prolaza Halfija ili na bilo kojoj drugoj poziciji.</s><s>Tobruk je oslobođen 13. novembra i povlačenje Osovine se nastavilo; Bengazi je pao 20. novembra i zarobljene luke su brzo popravljene da bi snabdevale britansko napredovanje.</s>

<s>Bitka kod El Agajle</s>

<s>Oklopna armija Afrika se povukla na odbrambene položaje kod El Agajla (linija Mersa Brega), ali prioritet u snabdevanju i pojačanjima snaga dat je snagama Osovine u Tunisu, koje su se suprotstavile britanskoj Prvoj armiji (general-potpukovniku Kenetu Andersonu) i Operaciji Baklja, ostavljajući Italijane i Nemce u Libiji bez snage za protivnapad.</s><s>Hitler je naredio da linija Mersa Brega bude branjena po svaku cenu, ali je Romel favorizirao borbeno povlačenje do tesnaca Gabes u Tunisu, što bi povećalo liniju snabdevanja za Osmu armiju na 2.400 km.</s><s>24. novembra, Kavalero je pristao na povlačenje 320 km zapadno do Buerata, 80 km izvan Sirte, ako bi Oklopna armija bila napadnuta od strane nadmoćne sile.</s><s>Osma armija je stigla do El Agajla 15. decembra, a Novozelandska divizija je poslata da obiđe liniju Mersa Brega od 14. do 16. decembra, dok je 51. (Gorštačka) divizija napadala frontalno, a 7. oklopna divizija prema unutrašnjosti kod Bir el Auere.</s><s>Obuhvatni potez nije uspeo, kada se Oklopna armija povukla, izgubivši 18 tenkova, iza prepreke od dubokih minskih polja koja su usporila gonjenje.</s>

<s>1943</s>

<s>Buerat 
Romel je planirao da brani tesnac Gabes u Tunisu istočno od francuske predratne Maret linije zadržavajući luku Buerat, dok se Grupa armija Afrika (general Hans-Jurgen fon Arnim), već u Tunisu, suočila sa Britanskom Prvom armijom (koja je uključivala 2. američki korpus i francuske trupe).</s><s>Front je bio 640 km zapadno od Tobruka i sa takvim teškoćama snabdevanja Osma armija nije bila u mogućnosti da koristi sve svoje jedinice.</s><s>Buerat se nije snažno branio i uprkos obaveštajnim informacijama o stanju snaga Osovine, Montgomeri se zaustavio do 16. januara 1943. godine, kada je Osma armija imala nadmoć od 4: 1 u pešadiji i 7.5: 1 u tenkovima.</s><s>Bombardovanje je započelo 12. januara, a 30. korpus napao je 15. januara, krećući se duž obalnog puta kroz minska polja, rušenja i zamke.</s><s>2. novozelandska i 7. oklopna divizija krenule su u unutrašnjost preko Tarune, a snabdevanje je zavisilo od intendantskih korpusa Kraljevske i novozelandske vojske.</s><s>Osma armija trebalo je da brzo zauzme luku kako bi izbegla nedostatak zaliha.</s><s>Romel se 15. januara povukao iz Buerata, u noći 22. i 23. januara ujutro se povukao iz Tripolija, nakon što je uništio luku i potom pod borbom krenuo u Tunis.</s><s>7. oklopna divizija ušla je u Tripoli 23. januara; poslednji elementi Oklopne armije su 15. februara stigli do linije Maret, na 320 km zapadno, dok su britanske izviđačke patrole ispitivale odbranu.</s>

<s>Tripoli 
Glavni britanski napad izveden je na obalskom putu od strane 51. divizije i jedne oklopne brigade, dok je 7. oklopna divizija napredovala preko Tarune, Kastela Benita i Tripolija.</s><s>90. laka divizija se vodila borbe za usporavanje protivnika duž puta, što je pogoršalo nedostatak transporta kod Saveznika.</s><s>Od 20. do 21. januara, 90. laka divizija zastala je u Koradiniju, napravivši 109 kratera na putu od Buerata do Homsa.</s><s>Prethodnica 7. oklopne divizije stigla je u blizinu Aziza 21. januara, a sutradan je 51. divizija dostigla Kastel Verde.</s><s>Trka se razvila i Nemci su se povukli iz Tripolija tokom noći; 11.</s><s>Husari su prvi ušli u Tripoli, 1.086 km zapadno od Bengazija, ujutro 23. januara.</s><s>Pet sati kasnije, jedinica pomorske baze stigla je i ispitala ruševine luke.</s><s>Dana 26. januara, pet brodova je usidreno ispred luke i počelo se istovariti putem čamaca; 30. januara je iskrcano 3.000 tona (3.048 t) zaliha.</s><s>U martu je Osma armija ušla u Tunis, a 9. marta, Romel se vratio u Nemačku da upozna Hitleru sa stvarnim stanjem u Severnoj Africi.</s><s>Romel nije uspeo da ubedi Hitlera da dozvoli da se snage Osovine povuku, i nije mu bilo dozvoljeno da se vrati u Afriku, zvanično iz zdravstvenih razloga.</s>

<s>Posledice</s>

<s>Analiza 
Godine 1977.</s><s>Martin van Kreveld je napisao da su Romel i drugi tvrdili da bi, da su zalihe i oprema poslata u Tunis krajem 1942. i početkom 1943. godine poslati ranije, Osovina dobila Pustinjski rat.</s><s>Kreveld se nije složio, jer je okupacija južne Francuske učinila francuske trgovačke brodove i Tulon dostupnim za otpremanje, a Bizertu dostupnom za prijem zaliha, što nije važilo 1941. godine.</s><s>Dodatna udaljenost od Bizerte do egipatske granice takođe bi negirala koristi od korišćenja veće luke.</s><s>Snabdevanje snaga Osovine oduvek je određivala mala veličina luka u Libiji, ograničenje koje se ne može prevazići, dok su napadi na saobraćaj Osovine dodali hroničnim poteškoćama u snabdevanju.</s><s>Sa nemačkom armijom koja je zaglibila u Sovjetskom Savezu, nikada nije bilo dovoljno transportnih vozila za Afrika Korpus i Oklopnu armiju, uprkos relativno obilnom transportu u poređenju sa drugim frontovima.</s>

<s>Otkazivanje napada na Maltu u leto 1942. godine imalo je manje uticaja na događaje, nego mala veličina luke Tobruk i njena izloženost vazdušnom napadu.</s><s>Samo pruga, slična onoj koju su sagradili Britanci, mogla je ublažiti poteškoće Osovine u snabdevanju, ali nedostatak sredstava i vremena onemogućio je izgradnju.</s><s>Uticaj gubitaka brodova Osovine na poraze Oklopne armije krajem 1942. godine bio je precenjen, jer je nedostatak goriva nastao zbog stalnih poteškoća transporta robe preko kopna, a ne zbog nedostatka isporuka iz Evrope.</s><s>Tokom Druge bitke kod El Alamejna, 1/3 goriva namenjenog Oklopnoj armiji, ostala je u Bengaziju.</s><s>Romel je napisao da su teškoće snabdevanja snaga Osovine u odnosu na probleme snabdevanja Britanaca, odredile tok vojne kampanje, i bile ograničenje koje je bilo nepremostivo.</s>

<s>Snabdevanje Osovine: 1940–1941 
Snabdevanje Osovine iz Evrope u Libiju išlo je preko luka, i nakon Operacije Kompas (decembar 1940. - februar 1941. godine), ostao je samo Tripoli, sa maksimalnim kapacitetom od četiri broda za prevoz trupa ili pet teretnih brodova odjednom, oko 45.000 tona mesečno .</s><s>Od Tripolija do Bengazija bilo je 970 km duž obalnog puta, samo na pola puta do Aleksandrije.</s><s>Put su kvarile poplave, bio je osetljiv na britansku avijaciju (Desert Air Force-DAF), i alternativne pustinjske staze povećavale su habanje vozila.</s><s>Napredovanje Osovine od 480 km do egipatske granice početkom 1941. povećalo je udaljenost za putni transport na 1.800 km.</s><s>Bengazi je zauzet u aprilu, ali priobalni brodovi mogli su nositi samo 15.000 tona, a luka je bila u dometu DAF-a.</s><s>Tobruk bi mogao da prihvati oko 1.500 tona dnevno, ali nedostatak brodskih pošiljki učinio je njegovo osvajanje irelevantnim.</s>

<s>Nemačkoj motorizovanoj diviziji je bilo potrebno 350 tona dnevno, a njihovo pokretanje 480 km zahtevalo je 1.170 kamiona od 2 tone.</s><s>Sa sedam divizija Osovine, vazduhoplovnim i pomorskim jedinica, bilo je potrebno 70.000 tona robe mesečno.</s><s>Viši se složio sa korišćenjem Bizerte za isporuku zaliha, ali nikakve zalihe Osovine nisu stigle do kraja 1942. godine.</s><s>Od februara do maja 1941. godine isporučen je višak od 45.000 tona; napadi sa Malte imali su neki efekat, ali u maju, najgorem mesecu za gubitke brodova, 91% zaliha je stiglo.</s><s>Nedostatak transporta u Libiji, ostavio je nemačke zalihe u Tripoliju, a Italijani su imali samo 7.000 kamiona za snabdevanje svojih 225.000 ljudi.</s><s>Rekordna količina zaliha stigla je u junu, ali na frontu se nestašica pogoršala.</s>

<s>Bilo je manje napada Osovine na Maltu od juna, a potapanja su porasla sa 19% u julu na 25% u septembru, kada je Bengazi bombardovan i brodovi preusmereni u Tripoli; snabdevanje vazdušnim putem u oktobru bilo je neznatno.</s><s>Isporuke u proseku su iznosile 72.000 tona mesečno od jula do oktobra, ali je potrošnja 30-50% zaliha goriva na drumski transport i neupotrebljivost 35% kamiona smanjila isporuke na front.</s><s>U novembru je konvoj od pet brodova potopljen tokom operacije Krstaš, a kopneni napadi na konvoje na putevima su zaustavili putovanja po danu.</s><s>Nedostatak zaliha i ofanziva Osme armije izazvali su povlačenje do El Agajle od 4. decembra, zakrčivši Via Balbia, gde su britanske zasede uništile oko polovine preostalog transporta Osovine.</s>

<s>Konvoji u Tripoli su nastavljeni, a gubici su porasli, ali do 16. decembra situacija snabdevanja je olakšana, izuzev nedostatka goriva, a u decembru je Luftvafe bio ograničen na jedan let dnevno.</s><s>Višijevska Francuska prodala je 3.600 tona goriva, podmornice su upućene u Mediteran, a u decembru su iz Rusije upućena vazdušna pojačanja.</s><s>Italijanska mornarica je koristila ratne brodove za prenos goriva za Dernu i Bengazi i učinila maksimalne napore od 16. do 17. decembra.</s><s>Četiri bojna broda, tri lake krstarice i 20 razarača pratili su četiri broda do Libije.</s><s>Korišćenje armade za 20.000 tona teretnih brodova, iscrpljivalo je rezervu mornaričkog goriva i samo još jedan konvoj bojnih brodova bio je moguć.</s><s>Bizerta u Tunisu je bila angažovana kao skladište, ali ona je bila u dometu aviona RAF-a sa Malte i bila je još 800 km dalje na zapad od Tripolija.</s>

<s>Snabdevanje Osovine: 1942 
Povlačenje do El Agheila, smanjilo je udaljenost od Tripolija na 740 km, dolazak drugog konvoja bojnih brodova 6. januara 1942. godine i otkriće 13.000 tona goriva u Tripoliju, olakšala je krizu snabdevanja, uprkos isporuci samo 50.000 tona robe u januaru.</s><s>Oklopna armija je imala prostor za manevrisanje, mnogo kraću liniju snabdevanja protiv neprijatelja sa opterećenjem predugačke linije snabdevanja.</s><s>Dolazak nemačke 2. vazduhoplovne flote na Siciliju je takođe obnovio vazdušnu nadmoć u regionu.</s><s>Romel je zatražio još 8.000 kamiona, ali je taj utopijski zahtev odbijen, a Romel je upozoren da bi napredovanje izazvalo još jednu krizu snabdevanja.</s><s>Dana 29. januara, Oklopna armija je ponovo osvojila Bengazi, a sutradan snabdevanje municijom na liniji fronta nije uspelo.</s><s>Do 13. februara, Romel se složio da se zaustavi na Gazali, na udaljenosti od 1.400 km od Tripolija.</s>

<s>Do maja, mesečne isporuke u proseku iznosile su 60.000 tona, što je manje nego što je manja vojska Osovine primila od juna do oktobra 1941. godine, ali dovoljno za ofanzivu.</s><s>Napredovanje 1.400 km do Gazale uspelo je jer je Bengazi otvoren, smanjivši transportnu udaljenost za oko 33% zaliha Oklopne armije na 450 km.</s><s>Italijani su pokušali da uzdrže Romela zagovarajući osvajanje Malte, koja bi odložila još jednu ofanzivu u Africi do jeseni, ali su se složili sa napadom na Tobruk krajem maja.</s><s>Napredovanje bi se zaustavilo na egipatskoj granici, još oko 240 mi istočno, a Luftvafe bi se preusmerio na operaciju Herkules.</s><s>Osvajanje Malte ne bi promenilo ograničenja zbog kapaciteta luka i udaljenosti; zaštita konvoja i velika luka blizu fronta, i dalje bi bila neophodna za odlučnu pobedu.</s>

<s>Osvajanje Aleksandrije bi učinilo Maltu irelevantnom, ali je bila potrebna odbrambena strategija dok bi se Bengazi proširio, prikupile zalihe i značajna pojačanja bila dovedena u Libiju.</s><s>Više trupa povećalo bi potrošnju zaliha, što bi moglo da pređe kapacitete Tripolija i Bengazija i transporta koji je potreban za pomeranje dodatnih zaliha.</s><s>26. maja je Operacija Venecija počela, Tobruk je osvojen netaknut 22. juna, a gubici u transportu se nisu povećali.</s><s>Isporuke Libiji pale su sa 150.000 na 32.000 tona, zbog nedostatka goriva u Italiji i sve su istovarene u Tripoliju, čime je položaj Oklopne armije postao neodrživ.</s><s>Operacija Herkules je odložena.</s><s>Zarobljavanje 2.000 vozila, 5.000 tona zaliha i 1.400 tona goriva u Tobruku omogućilo je Oklopnoj armiji da do 4. jula napreduje još  (640 km), kada je nedostatak zaliha, iscrpljenost i prikupljanje Osme armije okončalo napredovanje.</s>

<s>Tobruk je mogao da primi samo 20.000 tona robe mesečno, bio je u dometu RAF bombardera, a železnica je nosila samo 300 tona dnevno.</s><s>Male isporuke mogle bi se napraviti u Tobruku, Bardiji i Mersa Matruhu ili biti iskrcane u Tripoli i Bengazi, udaljene od 1.300 i  (2.100 i 1.300 km).</s><s>Izgubljeni brodovi u avgustu porasli su 400% i isporuke su pale za pola, na 51.000 tona.</s><s>Isporuke su preusmerene natrag u Tripoli, a bitka za Alam Halfa je potrošila 10.000 tona goriva.</s><s>Hitler je zabranio povlačenje iz El Alamejna, a isporuke su pale jer je manje brodova poslato iz Italije. (Brodogradilišta, popravke i nemački zamenski brodovi ograničili su neto gubitak trgovačkih brodova na 23% od 1940. godine.) Uoči Druge bitke kod El Alameina, železnica iz Tobruka je poplavljena i 10.000 tona zaliha je zaostalo, ostavljajući Oklopnoj armiji samo 10% potrebnog goriva.</s>

<s>Osma armija 
Montgomeri je kritikovan zbog toga što nije uspeo da zaustavi vojsku Osovine i nametne im odlučujuću bitku u Libiji.</s><s>Njegova taktika je smatrana previše opreznom i sporom, pošto je znao o slabosti Oklopne armije i Romelovim namerama iz dešifriranja signala Osovine i drugih obaveštajnih podataka.</s><s>Izjavljeno je da bi odbrambena sposobnost Korpusa Afrika i britanski strah od novog poraza i penzionisanja, bila ograničenja na slobodu delovanja bilo kog komandanta.</s><s>Borba u pustinji opisana je kao "noćna mora intendanta", s obzirom na uslove ratovanja u pustinji i poteškoće snabdevanja.</s><s>Montgomeri je naglasio ravnotežu i odustao od napada sve dok vojska nije bila spremna; Moral Osme armije je znatno poboljšan pod njegovom komandom.</s><s>Snage Osovine povukle su se preko Libije u Tunis i borile se tokom Tuniške kampanje, da bi na kraju bile zarobljene između angloameričkih snaga Prve armije na zapadu i Osme armije koja je napredovala sa istoka.</s>

<s>Napomene</s>

<s>Reference</s>

<s>Litearatura</s>

<s>Knjige</s>

<s>Članci
 
 
  in 
  in 
  in</s>

<s>Izveštaji</s>

<s>Teze</s>

<s>Sajtovi</s>

<s>Dodatna literatura</s>

<s>Knjige</s>

<s>Izveštaji</s>

<s>Teze</s>

<s>Bojišta Drugog svetskog rata</s>

