Hidronefroza
<s>Hidronefroza je bolest urogenitalnog sistema koja se karakteriše proširenjem kanalnog sistema bubrega.</s><s>Nastaje kao posledica povratnog pritiska na bubreg izazvanog nakupljanja mokraće u mokraćnim kanalima, kada mokraća ne može normalno oticati zbog mehaničkog začepljenja.</s><s>Ako se hidronefroza ne leči, pravovremeno i adekvatno, u terminalnoj fazi bolesti nastaje teško oštećenje bubrega koje može dovesti do trajnog otkazivanja njegovih funkcija.</s>

<s>Anatomija i funkcije bubrega</s>

<s>Broj i veličina
Bubreg je parni organ koji izlučuje mokraću.</s><s>Kod odraslih osoba, njegova težina iznosi oko 120–200 grama, dužine je oko 11, širine oko 5, a debljine oko 3 cm.</s><s>Položaj
Bubreg je smešten iza trbušne maramice.</s><s>Njegova gornja trećina leži na prečagi, na granici gornje i srednje trećine trbušne duplje, ukoso u odnosu na XII rebro, dok je hilus ili udubljenje bubrega, kada je osoba u ležećem položaju, u visini II lumbalnog ili slabinskog pršljena.</s><s>Uzdužna (vertikalna) osovina bubrega položena je koso tako da su gornji polovi bliže od donjih, a desni bubreg u trbušnoj duplji leži nešto niže od levog.</s><s>Građa
Na poprečom preseku bubreg od vrha do dna, makroskopski se mogu uočiti dve karakteristične zone: spoljašnja zona ili kora () i unutrašnja zona ili srž ().</s><s>Kora je tamnije boje i ima zrnastu strukturu, srž je prugasta i svetlija.</s>

<s>Srž gradi bubrežne ili Malpigijeve piramide, čija baza je okrenuta prema gore, a vrh prema hilusu (udubljenju bubrega).</s><s>Izdanci kortikalne materije spuštaju se do hilusa u vidu prugastih struktura ili medularnih zranaca (Ferajnove piramide).</s><s>Bubrežna piramida, sa delom kortikalne materije koji je iznad nje, čini lobus (režanj) ili renulus.</s><s>U bubregu odrasle osobe nalazi se 10–20 renula.</s><s>Vrhovi piramida (papile) sadrže tzv. rešetkasto polje sa 10–20 papilarnih otvora, putem kojim se mokraća iz srži izliva u male bubrežne čašice ().</s><s>Spajanjem dve-tri male čašice nastaju velike bubrežne čašice (), a one se otvaraju u bubrežnu karlicu i mokraćovod.</s>

<s>Kora se deli na dve zone, od kojih se radijalna deo () nastavlja na bazu piramide i sadrži ravne kanaliće, koji dolaze iz piramida, a preostali gornji deo kore je konvulta (), koja sadrži glomerule (Malpighijeva telešca) i zavijene kanaliće.</s><s>Od suprotnog pola glomerula (urinarni pol) odlaze bubrežni kanalići, koji se dele; na zavijene kanaliće I reda (proksimalne kanaliće), Henleove petlje; zavijene kanaliće II reda (distalne kanaliće) i odvodne kanaliće.</s><s>Ti kanalići zajedno s glomerulima čine nefron.</s>

<s>Nefron () je osnovna morfološka i funkcionalna jedinica bubrega.</s><s>Svaki bubreg se sastoji od preko milion nefrona i svaki od njih može potpuno samostalno da stvara mokraću.</s><s>Čovek može da živi dok mu je funkcionalna barem 1/3 nefrona.</s>

<s>Bubreg se sastoji od 1–4.000.000 nefrona, koji anatomsko histološki gledano čine:
 Bubrežno telašce, korpuskul ili početni deo nefrona.</s><s>To je formacija loptastog oblika, dijametra oko 200μm koja se sastoji od glomerula i Boumanove kapsule).</s><s>Boumanova kapsula izgrađena od dva lista.</s><s>Spoljašnji ili parijetalni list kapsule ograničava bubrežni korpuskul i odvaja ga od okolnog parenhima, a na vaskularnom polu prelazi u unutrašnji ili visceralni list.</s><s>Interkapsularni prostor nalazi se između dva lista Baumanove kapsule, u koji se filtrira primarna mokraća (ultrafiltrat krvi).</s><s>Kapilari glomerula su fenestriranog tipa, bez dijafragme i 500 puta su propustljiviji od običnih somatskih kapilara.</s><s>Kanalići nefrona ili kapsularni proksimalni zavijeni kanalić i distalni zavijeni kanalić, čija je funkcija aktivna resorpcija natrijum hlorida (kuhinjske soli).</s><s>Proksimalni kanalići se nastavljaju na tanki i debeli krak Henleove petlje, koja ima važnu ulogu u koncentrisanju mokraće Proksimalni kanalići su odgovorni za reapsorpciju oko 60% glomerularnog ultrafiltrata mokraće .</s><s>Henleova petlja (ansa nephronii) koja ima oblik latiničnog slova U sastoji se od 4 kraka: 2 tanka i 2 debela koja takođe ulaze u građu nefrona - osnovne jedinice bubrega.</s><s>Henleova se petlja se sastoji od tankog silaznog segmenta, tankog uzlaznog segmenta i debelog uzlaznog segmenta.</s><s>Tanki silazni i uzlazni segment građeni su od tankog, metabolički slabo aktivnog epitela bez četkastih prevlaka.</s><s>Debeli uzlazni segment počinje ne sredini uzlaznog toka i ima visoki epitel, vrlo metabolički aktivan u smislu reapsorpcije natrijuma, hlorida i kalijuma (25% ukupnog filtriranog).</s><s>Zadržavajući natrijum Henleova petlja učestvuje u zadržavanju vode u organizmu.</s><s>Odvodni kanalići (tubuli renalis colligens), koji odvode mokraću do papila a odatle u mokraćovod.</s><s>Funkcija
Mehanizam stvaranja mokraće obuhvata tri fundamentalna procesa: filtraciju, reapsorpciju i sekreciju.</s><s>Stvaranje primarne mokraće počinje filtracijom velike količine tečnosti (krvi) iz glomerulskih kapilara, kroz krvno-mokraćnu membranu, u Boumanovu kapsulu.</s><s>Ovaj ultrafiltrat krvi zatim ulazi u sistem tubula, gde se odvija reapsorpcija (vraćanje određenih supstanci iz filtrata u krvotok) i sekrecija-izlučivanje (transport jona i drugih supstanci iz krvotoka u bubrežne tubule).</s><s>Kao rezultat nastaje konačna mokraća, koja se preko mokraćovoda (ureter) odvodi iz bubrega u mokraćnu bešiku.</s>

<s>Epidemiologija 
Morbiditet/mortalitet
Nakon autopsije 59.064 osoba, u SAD, koja je uključivala ispitanike uzrasta od novorođenčadi do starijih osoba hidronefroza je ustanovljena u 3,1% slučajeva.</s><s>U navedenoj studiji, razlike zasnovane na polu nisu evidentne do starosti od 20 godina.</s><s>U dobi od 20-60 godina, hidronefroze je češći kod žena, najverovatnij zbog trudnoće i ginekološkog maligniteta.</s><s>Kod muškaraca, bolesti prostate označeni su kao uzrok porasta prevalence hidronefroze nakon 60 godina starosti.</s><s>Autopsija u ovoj studije takođe je ukazala da hidronefroze je prisutna u 2-2,5% dece, koja je dominantno neznatno povećana kod dečaka, od kojih je većina u studiju bila mlađa od 1 godine.</s>

<s>Hidronefroza se najčešće javlja na levom bubregu, a u 35-40% slučajeva na desnom bubrega.</s><s>Obostrana hidronefroza je jako retka, i po pravilu, prisutna u oko 5% slučajeva.</s>

<s>Polne razlike
Kod žena, trudnoća i ginekološki oblici raka najčešći su uzroci hidronefroze.</s><s>U životnoj dobi od 20-60 godina, učestalost hidronefrozom je veća kod žena nego kod muškaraca.</s>

<s>Kod muškaraca, sekundarna opstrukcija makraćnih puteva izazvana hipertrofijom prostate i rakom prostate glavni su uzroci hidronefroze.</s><s>Shodno tome, kod starijih pacijenata (> 60 godina), učestalost hidronefrozom je veća kod muškaraca nego kod žena.</s>

<s>Starosne razlike
Kod mladih odraslih osoba, kamen u mokraćnim putevima najčešći je uzrok hidrouretera i hidronefroze.</s>

<s>Kod dece i novorođenčadi, relativna učestalost uzroka antenatalnog hidronefrezo je posledica:
 Prtolazne opstrukcije - 48%
 Fizioloških poremećaja -15%
 Opstrukcije ureteropelvičnog suženja - 11%
 Vezikoureteralnog refluks - 9%
 Megauretera - 4%
 Multicistične displasplazije bubrega - 2%
 Ureterokele - 2%
 Zadnjeg uretralnog valvule - 1%</s>

<s>Etiologija 
Kao mogući etiološki faktori hidronefroze navode se brojni i unutrašnji i spoljašnji činioci:</s>

<s>Unutrašnjih uzroci hidronefroze</s>

<s>Spoljašnji uzroci hidronefroze</s>

<s>Patogeneza 
Kod zdrave osobe mokraća se kreće kroz mokraćne kanale i iz bubrega izlazi pod vrlo niskim pritiskom.</s><s>Ukoliko je normalan protok mokraće narušen, mokraća se retrogradno od mesta začepljenja nakuplja u malim tubulima bubrega i njegovom centralnom delu, dovodeći do sve većeg proširenjai bubreg i uništenja nažnog bubrežnog parenhima.</s><s>Kao posledica porasta pritisak mokraće, usled dugotrajne i jake hidronefroze, u terminalnoj fazi bolesti nastaje postepeno smanjenje i gubljenje brojnih bubrežnih funkcije.</s>

<s>Zastoj u protoku i izlučivanju mokraće može dovesti do infekcije, stvaranja ožiljaka u bubregu, kamenaca i sepse i pojave hipertenzije.</s><s>Mehanizam odgovoran za elevaciju krvnog pritiska varira sa dužinom trajanja i vrstom opstrukcije.</s><s>Ono što, međutim, ostaje i danje nejasno je, zašto faktori opisani u daljem tekstu rezultuju hipertenzijom u samo manjem broju pacijenata sa opstrukcijom:
 Akutne, jednostrane opstrukcije mogu izazvati hipertenziju preko aktivacije renin-angiotenzin sistema.</s><s>Sekrecija renina je obično normalan kod pacijenata sa bilateralnom opstrukcijom urinarnog trakta ili kod izolovanih funkcionalnih smetnji bubrega.</s><s>U tom stanju, bubrežne insuficijencije tipična je uzrok ekspanzije volumena; visokog krvnog pritiska, najverovatnije kao jedan od razloga za uspostavljanje diureze izazvane opstrukcijom.</s><s>Aktivnost plazma renina je takođe obično normalna u hroničnoj jednostranoj opstrukciji, jer prisustvo drugog zdravog bubrega sprečava da bubrezi zadržavaju tečnost u organizmu.</s><s>Osim toga, opstrukciju u bubrežnim kanalima ne može ispraviti hipertenzije.</s><s>Ova zapažanja sugerišu da su možda neka druga trajna oštećenje kod kamena u mokraćnom sistemu uzrok porasta krvnog pritiska, tako da hidronefroza nema direktne veze sa oboljenjem bubrega.</s>

<s>Faze u razvoju hidronefroze 
Bolest se u načelu razvija kroz sledeće tri faze:
Prva faza
U ovoj fazi, uprkos činjenici da postoji zastoj u protoku mokraće bubrežne čašice i karlica nisu povećane.</s><s>Bubreg i dalje normalno funkcioniše, ili je funkcija lakše narušena.</s><s>Druga faza
U ovoj fazi hidronefroze uočava se rast veličine bubrega za 15-20%, od normalne, i značajno proširenje bubrežnih karlica, koje nastaje kao rezultat, smanjenja debljine bubrežnog parenhima.</s><s>Ovu fazu prati pad bubrežnih funkcija za 20-40% 
Treća faza
U ovoj fazi veličine bubrega je za 1,5-2 puta veća nego obično.</s><s>Ona je posledica značajnog proširenje bubrežne karlice i pojave brojnih šupljina ispunjenih mokraćom.</s><s>U ovoj fazi bubreg praktično ne funkcioniše.</s>

<s>Klinička slika</s>

<s>Klinička slika i njeni znaci i simptomi zavise o uzroku začepljenja, njegovoj lokalizaciji i dužini trajanja.</s><s>Akutna hidronefroza
Kada je začepljenje nastalo iznenada (akutna hidronefroza), ona obično dovodi do pojave intermitentnih bubrežnih kolika u slabini (području između rebara i kuka) na zahvaćenoj strani.</s><s>Hronična hidronefroza
Kada bolest napreduje sporo (hronična hidronefroza ), simptomi mogu izostati ili se manifestuju u vidu tupih napada bolne nelagodnosti u slabini zahvaćene strane.</s><s>Hidronefroza može biti i povremena i razdiruće bolna zbog povremenog prepunjavanja bubrežne karlice ili trenutnog začepljenja mokraćovoda uzrokovanog spuštanjem bubrega prema dole.</s>

<s>Glavni simptomi 
Glavni simptomi bubrežne hidronefroze su
 Bubrežne kolike 
 Pojava krvi u mokraći (kod oko 10% bolesnika sa hidronefrozom),
 Infekcije mokraćnog sistema sa piurijom u mokraći, praćena groznicom i povišenom temperaturom 
 Neugodost u području mokraćne bešike ili bubrega
 Simptomi bubrežnog kamenca, koji nastaju nakon prekida protoka mokraće.</s><s>Visok nivo ureje i drugih nusprodukata metabolizma u krvi, koji pokazuje da bubrezi ne odstranjuju dovoljnu količinu otpadnih materija iz krvi.</s><s>Crevne tegobe,najćešće su izazvane neodređenim crevnim simptomima i mogu biti: mučnine, povraćanja i bol u stomaku.</s><s>Oovi simptomi ponekad se javljaju u dece sa hidronefrozom nastalom kao posledica urođenog poremećaja bubrega.</s>

<s>Dijagnoza 
Dugogodišnja hidronefroza može biti povezana sa opstruktivnom nefropatijom i bubrežnom insuficijencijom.</s><s>Pacijenti sa potpunom ili teškom delimičnom obostranom opstrukcijom takođe mogu razviti akutne ili hroničnu bubrežnu insuficijenciju.</s><s>U drugim uslovima, pacijent je često bez simptoma i rezultati analize mokraće mogu biti relativno normalan ili otkrivaju prtisustvo samo nekoliko belih ili crvenih krvnih zrnaca.</s><s>Zato, u dijagnostici hidronefroze obavezno treba razmotriti opstrukciju mokraćnog sistema sa nedokazanom ili neobjašnjivom bubrežnom insuficijencijom.</s><s>Istorija bolesti
Istorija bolesti može biti korisno u nekim slučajevima, jer možda otkriva simptome uvećanjaprostate ili prethodnog maligniteta ili kamena u bubregu.</s><s>Hidronefroza kao i kamen u bubregu često se prvo manifestuje epizodama akutnih bubrežnih kolika ili grčeva.</s><s>Bolest obično počinje; karakterističnim slabinskim bolom tipične lokalizacije (vidi sliku), koji mogu da prate simptomi mučnine, povraćanja i blago povišene telesne temperature.</s><s>Kako je klinička slika često atipična (i dugi niz godina asimptomatska), dijagoze treba da bude podržana mnogim kliničkim ispitivanjima, laboratorijskim i drugim testovima i odgovarajućim imidžing (radiološkim) metodama, koja će omogućiti brzo postavvljanje dijagnoze i donošenje odluke o konzervativnom pristupu lečenju ili razmatranju primene drugih minimalno invazivnih ili invazivnih metoda lečenja .</s>

<s>Osnovna ispitivanja 
Istorija bolesti 
Ispitivanje uvek treba započeti anamnezom, i u njoj utvrditi prisustvo karakterističnih simptoma za ovu bolest (bubrežne kolike, promene u mokrenju osobine mokraće, promene u izgledu bolesnika).</s>

<s>Fizikalni pregled
U fizikalnom pregledu posebna pažnja se obraća:
 Izgledu bolesnika
 Znacima hemoragijskog sindroma (zbog moguće rupture-pucanja infrarenalne aneurizme aorte)
 Pojava otoka i visoke temperature
 Bolna osetljivost slabinskog predela na perkusiju
 Palpatorni znaci uvećanja bubrega, (hidronefroza)
 Stanje polnih organa</s>

<s>Dopunska ispitivanja</s>

<s>Laboratorijska ispitivanja 
Ispitivanja mokraće</s>

<s>|}
 
Minimalan program ispitivanja mokraće obuhvata:
 Određivanje pH  Vrednosti pH mokraće veće od 5,8 ukazuju na mogućnost postojanja bubrežne tubularne acidoze a vrednosti pH preko 7,0 na mokraćnu infekciju.</s><s>Određivanje eritrocita, leukocita, nitrita (test trakama).</s><s>Pozitivan nalaz na test trakama za leukocite i nitrite ukazuje takođe na prisustvo infekcije.</s><s>Ukoliko pregled sedimenta urina pokaže povećan broj eritrocita, moguća je mehanička lezija mukoze urinarnih puteva usled prisustva kamena, infekcije ili glomerulonefritisa.</s><s>Povećan broj lekukocita (više od 5) u sedimentu urina takođe ukazuje na infekciju.</s><s>Određivanje specifične težine (test trakama/urometarom)
 Pregled sedimenta urina (kristalurija)</s>

<s>Ispitivanje koncentracione sposobnosti bubrega
Vrednosti kalcijuma i mokraćne kiseline u serumu iznad gornjih granica referentnih vrednosti postavljaju sumnju na hiperparatireoidizam i hiperurikemiju i zahtevaju dalja metabolička ispitivanja</s>

<s>Koncentracija azotnih supstanci u krvi i elektrolita u plazmi i mokraći</s>

<s>Vrednosti kalcijuma i mokraćne kiseline u serumu iznad gornjih granica referentnih vrednosti postavljaju sumnju na hiperparatireoidizam i hiperurikemiju i zahtevaju dalja metabolička ispitivanja.</s>

<s>Klirens testovi</s>

<s>Bubrežni klirens predstavlja količinu krvi koja se očisti od neke supstance, tj predstavlja broj mililitara plazme koji se očisti od neke supstance u jedinici vremena pri prolasku kroz bubrege.</s><s>Jako je dobar pokazatelj za izračunavanje veličine glomerularne filtracije, bubrežnog protoka krvi, sekrecijske funkcije bubrega, itd  .</s>

<s>Kada napred navedene laboratorijske analize krvi i mokraće ukažu na mogući poremećaj u morfološkom prikazu bubrega, treba posumljati na akutnu ili hroničnu bolest bubrega koja se definiše na osnovu prisustva ili odsustva oštećenja bubrega i nivoa bubrežne funkcije, nezavisno od tipa bolesti bubrega</s>

<s>Smanjena funkcija bubrega se definiše kao nivo kreatinina u serumu ≥ 140 μmol/L ili jačina glomerulske filtracija (JGF) ≤ 70 mL/min.</s><s>Progresivno i nepovratno smanjenje jačine glomerulske filtracije (JGF) odlika je hronične slabosti bubrega, koja može nastati i u hroničnoj oprstukciji bubrežnih kanala kamencima.</s><s>Kada se JGF smanji ispod 30 mL/min, a koncentracija kreatinina u serumu poraste iznad 220 μmol/L, hronična bubrežna slabost ubrzano napreduje i dovodi do nepovratnih promena bubrežnog parenhima .</s><s>Formule za izračunavanje jačina glomerulske filtracije (JGF) i telesne površine 
Analiza sastava kamena</s>

<s>Analiza kamena se radi posle njegove spontane eliminacije ili posle primenjene terapije (dezintegracije ili operacije).</s><s>Prema preporukama Komiteta za zdravstvenu zaštitu (EAU), referentne metode za ispitivanje sastava kamena su infracrvena spektroskopija ili difrakcija x-zracima.</s><s>Ovaj program ispitivanja se sprovodi kod svih kategorija bolesnika sa kalkulozom mokraćnog sistema, a na osnovu analize parametara indikuju se dalja ispitivanja.</s>

<s>Radiološka ispitivanja 
Radiološka ispitivanja bubrega i mokraćnog sistema naziva se urografija.</s><s>Ova ispitivanja mogu biti bez ubrizgavanja kontrastnog sredstava (nativni snimak) ili uz ubrizgavanje kontrastnog sredstava na različite načine (intravenska urografija, pijelografija, retrogradna urografija, infuziona urografija).</s><s>Radiološka ispitivanja uz primenu kontrastnih sredstava ne treba raditi kod bolesnika: sa alergijom na kontrastna sredstva, serumskim kreatininom >200 µmol/l, mijelomatoze i lečenja metforminom.</s>

<s>Rutinske radiološka ispitivanja podrazumevaju:</s>

<s>Nativna rendgenografija
Nativni rendgenski pregled bubrega, mokraćovoda i mokraćne bešike treba uvek započeti nativnom rendgenografijom mokraćnog sistema.</s><s>To je najčešće primenjivana i najjednostavnija metod pregleda.</s><s>Kod većine bolesnika sa kamenom u bubregu, ona je i dovoljna metoda pregleda, a ujedno je i obavezni i sastavni deo urografije.</s>

<s>Osim uvida u prisustvo, veličinu, oblik, konture, često i položaja bubrega, metoda pruža podatke o evetualnim patološkim senkama, kao što su bubrežni kamenovi i druge promene u projekciji mokraćnog sistema, koje bi primenom jodnog kontrastnog sredstva mogle ostati neuočene.</s>

<s>Ultrazvučni pregled 
Ultrazvučni pregled bubrega je neinvazivna metoda pregleda koji se zasniva na zvučnim talasima visoke frekvence koji prolaze kroz tkivo bubrega i mokraćne puteve različitim brzinama, a potom vraćaju ka sondi i vizuelizuju na ekranu monitora.</s>

<s>Iako se kamenje male veličine i kamenje u uretri može prevideti, što ne isključuje primenu nativne rendgenografija, ultrazvuk bubrega se smatra najboljim oblik snimanja za osobe kod kojih se izbegava radijaciono zračenje, na primer trudnice i deca.</s>

<s>Ekskretorna pijelografija (urografija)
Ekskretorna urografija ili intravenska pijelografija (IVP) pokazuje anatomsko i funkcionalno stanje oba bubrega.</s><s>Lučenje kontrasta na strani kamena može biti normalno, usporeno ili potpuno odsutno.</s><s>Odsutno lučenje kontrasta kod kalkulozne opstrukcije ne znači neminovno gubitak funkcije bubrega.</s>

<s>Kompjutericovana retrogradna i anterigradna pijelografija
Skeniranje kompjuterskom tomografijom omogućava snimanje bubrežnih struktura u trodimenzionalnoj projekciji, pa se preporučuje kod sumnja na kamen u bubregu ili kod osoba kod kojih se ne mogu primeniti jodna kontrastna sredstva.</s>

<s>Scintigrafija</s>

<s>Radiološka ispitivanja bubrega omogućavaju otkrivanje patoanatomskih promena, prisustvo kamena njihovog oblika veličine, tumefakcija, itd.</s>

<s>Diferencijalna dijagnoza 
U diferencijalnoj dijagnostici, hidronefrozu i opstrukciju kamenom u mokraćnom sistemu treba razlikovati od sledećih srodnih ili po kliničkoj slici sličnih poremećaja:</s>

<s>Terapija 
Nakon svestranog sagledavanja prirode i uzroka hidronefrozom, lekari će se za terapiju odlučiti između sledećih metoda lečenja:</s>

<s>Terapija hidronefreoze kod fetusa i novorošenčeta 
U veoma retkim slučajevima, prenatalna hidronefroze je toliko ozbiljna da dovodi dalji opstanak fetus u opasnost.</s><s>Obično se radi o opstrukciji uretre, praćene oligohidramnionom, zbog blokiranje odvođenje mokraće iz bešike i oba bubrega.</s>

<s>Ako se posle porođaja da novorošenče ima blagu do umerenu hidronefrozu, lečenje se može započeti primenom malih doza antibiotika u cilju sprečavanja infekcije.</s><s>Ponavljanjem ultrazvulnih pregleda povremeno se proverava stanje i utvrđuje eventualno poboljšanje ili pogoršanje hidronefroze.</s><s>Ako funkcija bubrega nije ozbiljno narušena i oni dobro rastu, izostaje potreba za neki od invazivnih oblika lečenja.</s>

<s>Hirurško lešenje 
Samo u težim slučajevima neophodan je operativni tretman, koji ima za cilj da smanji otok i pritisak u bubregu spreći vraćanje i slobodan protok mokraće.</s>

<s>Najčešći hirurška procedura je pijeloplastika.</s><s>Pijeloplastikom se uklanja sužen ili opstruiran deo uretera.</s><s>Stopa uspeh ove metode je 95 procenata.</s>

<s>Napomene</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura 
 Rose BD, Black RM.</s><s>Manual of Clinical Problems in Nephrology.</s><s>Boston, Mass: Little, Brown & Co; 1988. 337-343.</s><s>Lameire N, Van Biesen W, Vanholder R. Acute renal failure.</s><s>Lancet.</s><s>2005 Jan 29-Feb 4. 365(9457):417-30.</s><s>Pain VM, Strandhoy JW, Assimis, DG.</s><s>Pathophysiology of urinary tract obstruction.</s><s>Kavoussi LR, Novick AC, Partin AW, Peters CA, Wein AJ, eds.</s><s>Campbell-Walsh Urology.</s><s>9th ed.</s><s>Philadelphia, Pa: Saunders Elsevier; 2007.</s><s>Vol 2: 1227-73.</s><s>Josephson S. Antenatally detected pelvi-ureteric junction obstruction: concerns about conservative management.</s><s>BJU Int.</s><s>2000 May.</s><s>85(7):973.</s><s>Platt JF, Rubin JM, Ellis JH.</s><s>Acute renal obstruction: evaluation with intrarenal duplex Doppler and conventional US.</s><s>Radiology.</s><s>1993 Mar.</s><s>186(3):685-8. 
 Demko TM, Diamond JR, Groff J. Obstructive nephropathy as a result of retroperitoneal fibrosis: a review of its pathogenesis and associations.</s><s>J Am Soc Nephrol.</s><s>1997 Apr. 8(4):684-8. 
 Klahr S. Pathophysiology of obstructive nephropathy.</s><s>Kidney Int.</s><s>1983 Feb. 23(2):414-26. [Medline].</s><s>Sternberg KM, Pais VM Jr, Larson T, Han J, Hernandez N, Eisner B. Is hydronephrosis on ultrasound predictive of ureterolithiasis in patients with renal colic?.</s><s>J Urol.</s><s>2016 May 3. 
 Webb JA.</s><s>Ultrasonography in the diagnosis of renal obstruction.</s><s>BMJ.</s><s>1990 Oct 27. 301(6758):944-6. [Medline]. [Full Text].</s><s>Thoeny HC, Binser T, Roth B, Kessler TM, Vermathen P. Noninvasive assessment of acute ureteral obstruction with diffusion-weighted MR imaging: a prospective study.</s><s>Radiology.</s><s>2009 Sep. 252(3):721-8. 
 Lupton EW, Testa HJ.</s><s>The obstructive diuresis renogram: an appraisal of the significance.</s><s>J Urol.</s><s>1992 Apr. 147(4):981-3. 
 Persutte WH, Hussey M, Chyu J, Hobbins JC.</s><s>Striking findings concerning the variability in the measurement of the fetal renal collecting system.</s><s>Ultrasound Obstet Gynecol.</s><s>2000 Mar.</s><s>15(3):186-90.</s><s>Robinson JN, Tice K, Kolm P, Abuhamad AZ.</s><s>Effect of maternal hydration on fetal renal pyelectasis.</s><s>Obstet Gynecol.</s><s>1998 Jul. 92(1):137-41.</s><s>Woodward M, Frank D. Postnatal management of antenatal hydronephrosis.</s><s>BJU Int.</s><s>2002 Jan. 89(2):149-56. [Medline].</s><s>Chung S, Majd M, Rushton HG, Belman AB.</s><s>Diuretic renography in the evaluation of neonatal hydronephrosis: is it reliable?.</s><s>J Urol.</s><s>1993 Aug.</s><s>150(2 Pt 2):765-8. 
 Taylor A Jr, Clark S, Ball T. Comparison of Tc-99m MAG3 and Tc-99m DTPA scintigraphy in neonates.</s><s>Clin Nucl Med.</s><s>1994 Jul. 19(7):575-80.</s><s>Gordon I. Diuretic renography in infants with prenatal unilateral hydronephrosis: an explanation for the controversy about poor drainage.</s><s>BJU Int.</s><s>2001 Apr. 87(6):551-5. 
 Koff SA.</s><s>Postnatal management of antenatal hydronephrosis using an observational approach.</s><s>Urology.</s><s>2000 May.</s><s>55(5):609-11.</s><s>Gordon I, Dhillon HK, Gatanash H, Peters AM.</s><s>Antenatal diagnosis of pelvic hydronephrosis: assessment of renal function and drainage as a guide to management.</s><s>J Nucl Med.</s><s>1991 Sep. 32(9):1649-54.</s><s>Acker MR, Clark R, Anderson P. Gravity-assisted drainage imaging in the assessment of pediatric hydronephrosis.</s><s>Can Urol Assoc J. 2016 Mar-Apr.</s><s>10 (3-4):96-100. [Medline]. [Full Text].</s><s>Kim DY, Mickelson JJ, Helfand BT, Maizels M, Kaplan WE, Yerkes EB.</s><s>Fetal pyelectasis as predictor of decreased differential renal function.</s><s>J Urol.</s><s>2009 Oct.</s><s>182(4 Suppl):1849-53. 
 de Bruyn R, Marks SD.</s><s>Postnatal investigation of fetal renal disease.</s><s>Semin Fetal Neonatal Med.</s><s>2008 Jun. 13(3):133-41.</s><s>Grattan-Smith JD, Little SB, Jones RA.</s><s>MR urography evaluation of obstructive uropathy.</s><s>Pediatr Radiol.</s><s>2008 Jan. 38 Suppl 1:S49-69.</s><s>Mamì C, Paolata A, Palmara A, et al. Outcome and management of isolated moderate renal pelvis dilatation detected at postnatal screening.</s><s>Pediatr Nephrol.</s><s>2009 Oct.</s><s>24(10):2005-8. 
 Dacher JN, Mandell J, Lebowitz RL.</s><s>Urinary tract infection in infants in spite of prenatal diagnosis of hydronephrosis.</s><s>Pediatr Radiol.</s><s>1992. 22(6):401-4; discussion 404-5. 
 Walsh TJ, Hsieh S, Grady R, Mueller BA.</s><s>Antenatal hydronephrosis and the risk of pyelonephritis hospitalization during the first year of life.</s><s>Urology.</s><s>2007 May.</s><s>69(5):970-4. 
 Coelho GM, Bouzada MC, Lemos GS, Pereira AK, Lima BP, Oliveira EA.</s><s>Risk factors for urinary tract infection in children with prenatal renal pelvic dilatation.</s><s>J Urol.</s><s>2008 Jan. 179(1):284-9. 
 Estrada CR, Peters CA, Retik AB, Nguyen HT.</s><s>Vesicoureteral reflux and urinary tract infection in children with a history of prenatal hydronephrosis—should voiding cystourethrography be performed in cases of postnatally persistent grade II hydronephrosis?.</s><s>J Urol.</s><s>2009 Feb. 181(2):801-6; discussion 806-7. 
 Lidefelt KJ, Herthelius M. Antenatal hydronephrosis: infants with minor postnatal dilatation do not need prophylaxis.</s><s>Pediatr Nephrol.</s><s>2008 Nov. 23(11):2021-4. 
 Zareba P, Lorenzo AJ, Braga LH.</s><s>Risk factors for febrile urinary tract infection in infants with prenatal hydronephrosis: comprehensive single center analysis.</s><s>J Urol.</s><s>2014 May.</s><s>191(5 Suppl):1614-8. 
 Braga LH, Mijovic H, Farrokhyar F, Pemberton J, DeMaria J, Lorenzo AJ.</s><s>Antibiotic prophylaxis for urinary tract infections in antenatal hydronephrosis.</s><s>Pediatrics.</s><s>2013 Jan. 131(1):e251-61.</s><s>Herz D, Merguerian P, McQuiston L. Continuous antibiotic prophylaxis reduces the risk of febrile UTI in children with asymptomatic antenatal hydronephrosis with either ureteral dilation, high-grade vesicoureteral reflux, or ureterovesical junction obstruction.</s><s>J Pediatr Urol.</s><s>2014 Jul 22.</s><s>Coplen DE.</s><s>Prenatal intervention for hydronephrosis.</s><s>J Urol.</s><s>1997 Jun. 157(6):2270-7. 
 Morris RK, Malin GL, Quinlan-Jones E, Middleton LJ, Hemming K, Burke D, et al. Percutaneous vesicoamniotic shunting versus conservative management for fetal lower urinary tract obstruction (PLUTO): a randomised trial.</s><s>Lancet.</s><s>2013 Nov 2. 382(9903):1496-506. [Full Text].</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Hydronephrosis and Hydroureter - Medscape</s>

<s>Nefrologija
Urologija</s>

