Gospođa ministarka
<s>Gospođa ministarka je pozorišna predstava nastala prema komediji Branislava Nušića iz 1929. godine.</s><s>Predstava je prvi put izvedena u Narodnom pozorištu 25. maja 1929. godine, a glavni lik tumačila je Žanka Stokić.</s>

<s>Nastanak komedije 
Nušić je komediju Gospođa ministarka počeo da piše pred početak Prvog svetskog rata, dok je bio upravnik teatra u Skoplju.</s><s>Pred izbijanje rata napisao je prvi i drugi čin, a rukopis je, ostavši u Skoplju, izgubljen.</s><s>Godine 1929, počeo je da je piše ponovo, po sećanju.</s><s>Neki navodi tvrde da je Nušić, lik glavne junakinje, Živke Popović, pisao imajući u vidu glumicu koja se tih godina nalazila na vrhuncu slave - Žanku Stokić.</s>

<s>Radnja 
Radnja komedije smeštena je u Beogradu, krajem 19. i početkom 20. veka.</s><s>Komad se sastoji od četiri čina i prati društveni uspon i sunovrat žene ministra koja iz svakodnevnice jedne male sredine naglo dospeva u elitne društvene krugove i koja opijena vlašću donosi pregršt loših odluka.</s><s>U predgovoru komedije, o motivima da istakne Živku kao glavni lik, Nušić kaže:</s>

<s>Prvi čin</s>

<s>Komedija počinje scenom u kojoj Živka prekraja muževljeve pantalone za sina Raku i žali se tetka Savki kako nisu platili kiriju za prošli mesec, a ni služavku poslednja tri meseca i kako jedva sastavljaju kraj s krajem.</s><s>Traži od tetka Savke da joj pozajmi 200 dinara, a kako se ova na početku nećkala, Živka joj obećava da će naterati muža da uđe u neku Vladinu komisiju, te ona pristaje.</s><s>Na sceni se zatim pojavljuje gimnazijalac Raka sa krvavom rukom i pocepanom odećom.</s><s>Raka poriče da se tukao i tvrdi da je bio na demonstracijama protiv Vlade.</s><s>U narednoj sceni, pojavljuju se ćerka Dara i zet Čeda i žale se Živki kako ih „Ministarka“ opet nije primila.</s><s>Čeda želi da od nje isposluje višu klasu, a samim tim i veću platu.</s><s>Ljutito kaže Živki da mu je svega dosta jer se oženio bez miraza, a Živka mu odgovara da ga niko nije terao i da će dobiti miraz od 12.000 dinara.</s><s>Čeda je, međutim, i dalje nezadovoljan jer miraz neće dobiti pre Živkine i Simine smrti, a on nema toliko vremena.</s><s>Na vrata zatim dolazi Pera pisar, koji javlja kako će „naši“ formirati novu Vladu i nekoliko puta naglašava da želi da se upamti da je on prvi preneo tu vest.</s><s>Živka, radosna ovom vešću, grli sve redom pa i zeta Čedu.</s><s>Potom stiže i momak iz ministarstva i traži cilindar za gospodina Simu.</s><s>Nastaje metež, pokušavaju da pronađu cilindar, a napetost se poveća kada saznaju od momka da je bilo slučajeva da cilindar stigne kasno pa su dotični ostajali bez ministarske fotelje.</s><s>Nakon što pronađu cilindar i momak ode, Živka se žali Dari kako nije zadovoljna što se ona udala za Čedu koji nema škole, ne zna jezike i ne može da napreduje i kako bi mogla bolje da se uda kada bi bila ćerka ministra.</s><s>Dara se ljuti i kaže kako je ona zadovoljna i kako oni ne treba ništa tu da se mešaju.</s><s>Stiže i Pera pisar koji kaže kako je video gospodina Simu da sa cilindrom na glavi ulazi u Dvor, što znači i u Vladu.</s><s>Dolazi ponovo Čeda koji umesto da Živki donese vesti o muževljevom ministrovanju, upućuje joj zahtev da mu otac izradi zajam kod Klasne lutrije na privredne ciljeve kako bi vratio dugove i da mu to bude umesto miraza, i daje na znanje Živki da očekuje i dodatni angažman.</s><s>Dok se Živka i Čeda prepiru upada Raka i donosi vest da je tata postao ministar jer njega već zovu ministarsko prase, pa čak mu i psuju majku ministarku.</s><s>Živka mu saopštava da se neće više družiti sa tim mangupima nego sa decom engleskog konzula.</s><s>Na kraju prvog čina, na scenu stupa gospodin Sima Popović, ministar.</s><s>Živka ga grli i dočekuje sa: „Ministre moj!“, Dara i Čeda mu čestitaju, dok Raka viče: „Dole Vlada!“.</s><s>Živka naređuje Peri pisaru da posle podne u četiri sata dođe ministarski fijaker kako bi se tri puta provozala od „Kalimegdana do Slavije“, pa makar umrla posle toga.</s>

<s>Drugi čin</s>

<s>Na početku drugog čina, Čeda sedi kraj telefona i prima pozive za „gospođu ministarku“.</s><s>Šegrt donosi i šest stotina vizit karti na kojima piše: „Živana Popović, ministarka“.</s><s>Živka je promenila ime jer novo ime bolje zvuči, a ugradila je i zlatnu navlaku na zdrav zub.</s><s>U međuvremenu, Čeda je molio ministra Simu da mu umesto miraza izradi zajam kod Klasne lutrije, ali ovaj odbija jer „neće da se prlja“ i hoće da ostane pošten čovek.</s><s>Živka mu saopštava i da više neće biti njen zet jer nije dovoljno dobar za njenu ćerku.</s><s>Ona kod zubara pronalazi bolju priliku u liku Riste Todorovića, kožarskog trgovca i počasnog konzula „Nikarague“.</s><s>Raka dobija mornarsko odelo i učiteljicu engleskog jezika kojoj, kada ga ova natera da deset puta kaže „rešons lajzejšn“, opsuje mater.</s><s>Nakon što izgrdi Raku i smiri učiteljicu, Živka poziva Daru da joj saopšti da je Čedu razrešila dužnosti muža i ispriča joj za počasnog konzula.</s><s>Dara joj kaže kako se sa time ne slaže i kako bi ona napustila Čedu jedino ako bi saznala da je vara.</s><s>Živki to da ideju i ona joj saopšti da je Čeda vara, a na pitanje kako ona to zna, Živka odgovara: „Pa, muško je, mora da vara ženu.</s><s>Tako je to od Boga.“.</s><s>Nakon što se Dara rasplače, stiže pisar Pera od koga Živka pokuša da sazna nešto loše o svom zetu.</s><s>Pera joj objašnjava da je Čeda do sada bio siromašni činovnik sa malom platom, a da žene koštaju.</s><s>Dodaje i da je moguće da se siromašni muškarci snalaze kada u kući ima mlade služavke što Živki daje ideju da iskoristi Anku u prevari.</s><s>Posle kraćeg ubeđivanja, i obećanja da će dobiti povišicu plate i iz Klasne lutrije hiljadu dinara na privredne ciljeve, Anka pristaje da namami Čedu u svoju sobu, a da ih Živka zatekne kada Čeda bude bez kaputa.</s><s>U sledećoj sceni na vrata dolazi ujka Vasa koji kaže kako svaki ministar prvo zbrine svoju familiju pa tek onda državu.</s><s>On čita spisak rođaka, njih devetnaest, koje Živka treba da primi.</s><s>Tetka Savka, pa prija Soja, tetka Daca i njena ćerka Hristina, Jova Pop Arsin, robijaš, i na kraju Petar Kalenić, za koga niko nije čuo, a koji tvrdi da je Živkin rod.</s><s>Živka pristaje da ih sve primi.</s><s>Nakon ujka Vasinog odlaska, na vratima se pojavljuje Dr Ninković, sekretar Ministarstva spoljnih poslova.</s><s>On dolazi sa zadatkom da Živku nauči otmenom ponašanju.</s><s>Obučen je kao kicoš, nalickan i sa belim rukavicama.</s><s>Ljubazno se ophodi, koristi francuske fraze.</s><s>Da bi bila otmena dama, savetuje joj da nauči da igra bridž, da počne da puši i najbitnije od svega, da obezbedi ljubavnika.</s><s>Živka se čudom čudi, bridž je u redu, dim cigarete joj smeta, a kako da ima ljubavnika, šta će svet reći.</s><s>Ninković je uverava da je u tome poenta otmenosti i posle kraćeg ubeđivanja Živka, nakon što se uveri da su i gospa Dara i gospa Nata imale ljubavnika, prihvata da se žrtvuje.</s><s>On je ubeđuje i da je potrebno da dama bude kompromitovana, tj. da svet počne da priča o tome kako je ona preotela gospodina Ninkovića od gospođe Natalije.</s><s>Pošto će biti i onih koji će je braniti, Ninković savetuje da im zapuši usta tako što će njemu izraditi novu klasu iako je pre dva meseca dobio novu klasu, ali to je bilo u vreme stare Vlade.</s><s>Živka prihvata i stavlja Ninkovića u dužnost ljubavnika.</s><s>Dolazi momak i donosi ružičasto i namirisano ljubavno pismo od Ninkovića.</s><s>Živka uz cigaretu seda da pročita pismo i nakon prvog dima počinje da se guši od kašlja.</s><s>Pritrčavaju Čeda, Dara i Anka da joj pomognu i pritom Čeda krišom čita pismo i smeši se.</s>

<s>Treći čin</s>

<s>Ujka Vasa pregovara u Živkino ime sa Čedom da se on odrekne Dare, a kao nagradu za to mu nudi klasu ili dve.</s><s>Čeda ne pristaje na to, a ujka Vasa mu preti da će ako ne pristane biti premešten u Ivanjicu.</s><s>Čeda uzvraća pretnjom da će njemu razbiti nos, zubaru polomiti zube, a počasnom konzulu odseći uši.</s><s>Ujka Vasa mu saopštava da će sa Živkom ubuduće moći da razgovara samo zvanično, kao i ostali svet.</s><s>Pošto se Čeda obukao za prijem kod gospođe Ministarke, Anka mu se nabacuje, a Živka pristaje da ga primi pošto joj je Anka rekla kako će posle tog razgovora Čeda doći u njenu sobu.</s><s>Živka prima Čedu i nastaje prepirka u kojoj joj on saopštava da joj je našao prosioca, Dr Ninkovića i priznaje da je pročitao njegovo ljubavno pismo.</s><s>Živka besno doziva Daru koja se slaže da se udate žene ne mogu preudavati.</s><s>Žandarm dovodi Raku koji je razbio nos sinu engleskog konzula jer mu je ovaj, navodno, opsovao oca, rekavši mu „olrajt“.</s><s>Živka poziva Ninkovića da joj reši ovaj problem sa konzulom pošto je njenom zaslugom već dobio klasu.</s><s>Dolazi i najavljena familija, sa ujka Vasom na čelu.</s><s>Svako od njih saopštava Živki svoju želju, a ujka Vasa zapisuje u spisak želja koje Živka treba da ispuni.</s><s>Među njima se najviše izdvaja Petar Kalinić za koga niko nije čuo do tada, a koji vodi glavnu reč i diktira ujka Vasi šta da zapisuje.</s><s>Sava ima zahtev da mu se izradi državna penzija, a na opasku da nikada nije bio činovnik u državnoj službi, odgovara da on da je služio državu ne bi ni dolazio da traži penziju od Živke nego bi je tražio od države.</s><s>Nakon što familija ode, Anka i Čeda se sretnu, on je poljubi u obraz i obeća da će doći u njenu sobu.</s><s>U narednoj sceni stiže počasni konzul Rista Todorović i zatiče samo Čedu.</s><s>Čeda, shvativši ko je u pitanju, predstavlja mu se kao ujka Vasa.</s><s>Ne sluteći da je obmanut, Rista započinje prijateljski razgovor i u poverenju, lažnom ujka Vasi kaže da je Čedi postavljena zamka i da čekaju da ga zateknu u Ankinoj sobi.</s><s>Čeda onda preplaši Ristu kako će Darin muž doći sa revolverom i pozove Anku i zamoli je da odvede Ristu u svoju sobu i zaključa.</s><s>Čeda pozove Raku i da mu dinar da nikome ne kaže da on sada ide u Ankinu sobu, a pogotovo da ne kaže Živki.</s><s>Raka odmah ode i kaže majci da je Čeda kod Anke, ali ne pre nego što od nje dobije dva dinara.</s><s>Živka se tome obraduje, pozove pisara, dva žandarma i dva svedoka.</s><s>Međutim, došavši u Ankinu sobu, tamo zateknu Ristu.</s><s>Živka saznaje da je spletku priredio Čeda i zaklinje se da će još večeras biti premešten u Ivanjicu.</s>

<s>Četvrti čin 
Na početku četvrtog čina Anka, Raka, ujka Vasa i Pera pisar se nadmeću ko će kupiti više brojeva novina u kojima je izašao članak o gospođi Ministarki.</s><s>Raka čita članak u kojem se govori o jednom čudnom starom običaju u jednom delu Kine u kojem, ako se nekome dopadne udata žena, on je prosi bez obzira na to što ona ima živog muža.</s><s>Takav slučaj se ovih dana desio u kući mandarina Si-po-po (aluzija na Simu Popovića), tako što se u njegovu ženu, jednu odvratnu babu, zaljubio Ni-ni-ko (aluzija na Dr Ninkovića).</s><s>Istovremeno, kako novine pišu, neki Ka-ra-gu (aluzija na Ristu Todorovića) dolazi da prosi njenu udatu ćerku.</s><s>Pominje se i sobarica A-ki-ka (aluzija na Anku).</s><s>U sledećoj sceni, Dara pakuje stvari pošto joj je muž razrešen dužnosti i premešten u Ivanjicu.</s><s>Čeda joj saopštava da je on autor članka i tokom kraće prepirke kaže joj da drugačije nije moglo jer je Živka napravila ludnicu od kuće i kako nju udaje pored živog muža, a sebi sređuje ljubavnika.</s><s>Dara odbija da poveruje u to, na šta joj Čeda kaže da izađe na ulicu i da čuje kako joj se ceo svet smeje.</s><s>U međuvremenu, Živka besni i hoće da ubije autora samo kada bi saznala ko je.</s><s>Stiže šegrt sa pismom od Riste koji joj saopštava da nije žalio novca da dozna ime pisca i da je to ujka Vasa.</s><s>Zabuna se razrešava, s obzirom na to da je Rista za Čedu mislio da je ujka Vasa, tako da se saznaje da je ipak Čeda pisac članka.</s><s>Živka preti kako će ga otrovati mišomorom kao pacova, a ujka Vasa je smiruje.</s><s>Ona zove telefonom muža koji je ljut zbog svih zbivanja, pa Živka daje slušalicu ujka Vasi.</s><s>Ujka Vasa joj prepričava razgovor i kaže kako je najavljena sednica Ministarstva unutrašnjih dela i da će tom prilikom biti reči o skandalu koji je ona uzrokovala.</s><s>Dolazi i gospa Nata, bivša ministarka.</s><s>Stiže pismo od Ninkovića u kojem on daje ostavku na dužnost ljubavnika što je Nati, iz iskustva, pouzdan znak da je ostavku dao i ministar.</s><s>Živka hoće da ide u ministarstvo, da upadne na sednicu vlade, da pocepa ostavku i da im kaže da prvo svaki počisti pred svojom kućom, pa neka onda brine o ugledu Vlade.</s><s>Pokušavaju da je odvrate, ali ona se oblači i na izlazu iz kuće sreće muža koji joj saopštava da je podneo ostavku zbog nje.</s><s>Ona ga grdi, Raka viče „Dole Vlada!“.</s><s>Živka na kraju predstave preti Čedi da će se nositi dok je sveta i veka i da neće više mirno ni oka sklopiti.</s><s>Dari kaže da se pakuje za Ivanjicu, ali da neće putovati salon-vagonom nego trećom klasom.</s><s>Ujka Vasi poručuje da ode i optrči familiju i da svima javi da nije više ministarka.</s><s>Živka naposletku prilazi publici i obraća se rečima:</s>

<s>Izvođenja</s>

<s>Narodno pozorište u Beogradu</s>

<s>Prvo izvođenje 
Prvo izvođenje komedije bilo je u Narodnom pozorištu U Beogradu.</s><s>Posle svega devet proba koje je vodio glumac i reditelj Vitomir Bogić, premijera je odigrana 25. maja 1929. godine, i doživela veliki uspeh kod publike.</s><s>Pozorišna kritika, sa druge strane, nije bila naklonjena komadu i zamerala je Nušiću na neinventivnosti, prizemnosti, korišćenju jeftinih i vulgarnih viceva u cilju pridobijanja popularnosti, slave i novca.</s><s>Predstava je u ovom izvođenju oborila sve do tada poznate rekorde: pedesetu predstavu Ministarka je proslavila pre prvog rođendana, a za trinaest sezona odigrana je 200 puta.</s><s>Od toga, preko 150 puta Živku je igrala Žanka Stokić, a uz nju, ovu ulogu je igrala i Jovanka Jovanović Dvorniković.</s>

<s>Drugo izvođenje 
Nakon oslobođenja Beograda u Drugom svetskom ratu, Gospođa ministarka je obnovljena na sceni Narodnog pozorišta, 10. oktobra 1945, sada u režiji Dragoljuba Gošića.</s><s>S obzirom na to da je Žanka Stokić u to vreme bila teško bolesna i u kućnoj izolaciji, oduzete građanske časti i prava da se bavi glumom, njenu ulogu preuzele su Nevenka Mikulić i Mileva Bošnjaković (u ranijoj podeli sluškinja Anka i Živkina ćerka Dara).</s><s>U ovoj podeli predstava je igrana tri godine nakon čega je ulogu Živke preuzela Ljubinka Bobić koja je u prethodnim podelama igrala Ministarkinog sina Raku.</s><s>Druga postavka Gospođe ministarke, uz jednu obnovu (1952), nalazila se na repertoaru osam godina, a odigrana je 70 puta.</s><s>Ostaće zabeleženo da je u naslovnoj ulozi jednom gostovala i Mila Dimitrijević, prvakinja Hrvatskog Narodnog Kazališta iz Zagreba, 17. februara 1948.</s>

<s>Treće izvođenje 
Nakon nekoliko godina pauze, godine 1955, režije se prihvata Dušan Vladisavljević.</s><s>Premijera je igrana 20. maja.</s><s>Ova postavka nije imala mnogo uspeha, doživela je tri sezone, odnosno 27 repriza.</s><s>Ulogu Živke Popović ravnopravno su delile Ljubinka Bobić i Dara Vukotić (Plaović).</s>

<s>Četvrto izvođenje 
Nov život Gospođa ministarka je započela u okviru proslave 100 godina od rođenja Nušića i 75 godina njegovog prisustva na sceni Narodnog pozorišta.</s><s>U režiji Braslava Borozana, sa Ljubinkom Bobić kao Živkom, ova predstava je igrana preko 200 puta, sve do dva meseca pred Ljubinkinu smrt 1978. godine.</s><s>Nakon 30 godina u ulozi Ministarke, pomenula je kako joj je jednom prilikom Nušić rekao da će naslediti Žanku, na šta se ona zaprepastila.</s><s>Pa ipak, kao nekad Žanku, i nju su prolaznici na ulici oslovljavali sa „Živka” ili „Ministarka”.</s><s>Na sceni, igrala je Ministarku preko 300 puta, u Beogradu i čitavoj zemlji, ali i u Sofiji, Bukureštu i Moskvi.</s><s>Za tu ulogu je dobila i veliko priznanje, Plaketu Narodnog pozorišta.</s>

<s>Peto izvođenje 
Peta postava na čelu sa Oliverom Marković u ulozi Živke i reditelja dr Milenka Misailovića opstala je na repertoaru samo dve sezone, od 22. novembra 1982. do juna 1984. i za to vreme predstava je odigrana 50 puta.</s>

<s>Šesto izvođenje 
Nakon dvadeset godina odsustvovanja sa scene Narodnog pozorišta, Gospođa ministarka je vraćena na Veliku scenu 10. marta 2004, u režiji Jagoša Markovića i sa Radmilom Živković u naslovnoj ulozi.</s><s>Predstava je tokom prva četiri meseca učestvovala na brojnim festivalima i osvojila vredne nagrade i druga priznanja, među kojima je najznačajnija Nagrada „Žanka Stokić", čiji je laureat Radmila Živković.</s>

<s>Pozorište „Boško Buha“</s>

<s>U režiji Tatjane Mandić Rigonat, na dan rođenja Branislava Nušića, 8. oktobra 2013. godine, premijerno je izvedena Gospođa ministarka u jednom novom ruhu.</s><s>Sve uloge u komadu glume muškarci, osim Živkinog sina Rake, čiju ulogu tumači žena i predstavlja opoziciju ostatku likova.</s><s>Lik Živke tumači Goran Jevtić, dok lik Rake tumači Katarina Marković.</s>

<s>Pozorišna travestija u adaptaciji komedije 
Presvlačenje glumaca u pozorišnim komadima datira od samog nastanka pozorišta i ne predstavlja nov koncept.</s><s>U doba Antičke Grčke i u vreme Šekspira, sve uloge u pozorišnim komadima glumili su muškarci jer se smatralo neprihvatljivim da žene glume u pozorištu.</s><s>Travestija - pojava preoblačenja, odnosno prerušavanja je umetnički postupak kojim se u pozorištu gledaocima skreće pažnja na važnost samog lika ili radnje, to je pokušaj da se gledaoci zainteresuju ili jednostavno zabave.</s><s>Međutim, osim ovog, primarnog cilja, u konkretnoj adaptaciji Gospođe ministarke u izvedbi Pozorišta Boško Buha, ovaj postupak ima i sekundarni cilj, a to je da se ukaže na opštu travestiju društva odnosno na prerušavanje na društvenoj i političkoj sceni u cilju borbe za vlast ili dobijanje neke vrste moći nad pojedincem ili društvom u celini i sticanje lične koristi.</s><s>On ukazuje na problem iskvarenosti društva, izvrnute realnosti, maskiranje stvarnog stanja i prikazivanje samo onih postupaka i stavova pojedinaca koji im idu u prilog.</s><s>Autorka predstave, o značaju i razlozima za korišćenje ovog umetničkog postupka, kaže:</s>

<s>Inspiraciju za upotrebu travestije u predstavi, režiserka pronalazi u vremenu u kom živi.</s><s>Glavnog lika, ministarku Živku Popović, u predstavi tumači muškarac.</s><s>Iako je u adaptaciji komada korišćen specifičan metod, on se trudi da pokaže da su i komad i njegovi likovi i danas vrlo aktuelni.</s><s>Predstava počinje pesmom Jovana Jovanovića Zmaja, „Srpska politika“.</s><s>Ceo glumački ansambl stoji na bini, neko maskiran, neko maskiran do pola, a neko bez maske, i pevaju:</s>

<s>Najpre na scenu, bez maske, izlazi Goran Jevtić, koji glumi Živku ministarku.</s><s>Pred publikom se izjašnjava kao muškarac, a potom se preoblači u žensku odeću i stavlja periku.</s><s>U prvom činu, Živka i porodica iščekuju vesti da li je Živkin muž Sima postao ministar.</s><s>Živka stavlja venac belog luka oko vrata, potom vadi kandilo i kadi pozornicu, i zajedno se sa ćerkom i služavkom koja drži Sveto pismo, moli ispred Simine i svoje slike sa venčanja.</s><s>U iščekivanju, Živka otvara i proročke karte, ne bi li predvidela budućnost.</s><s>To je i prvi nagoveštaj da želi da postane „ministarka“, pre svega da bi sadašnje ministarke izbacila iz fotelja.</s><s>Nušić je Živku predstavio kao neobrazovanu, dobroćudnu ženu iz predgrađa, kojoj se ukazala prilika da postane ministrova žena.</s><s>Kada se Sima pojavi, kao ministar, sa pratnjom trubača i sa srpskom zastavom koja se vijori, Živka kao omađijana gleda u cilindar na Siminoj glavi, simbol moći i vlasti, skida šešir sa njegove glave i stavlja ga na svoju, a muža baca na kanabet.</s><s>Potom sama kreće ka publici, i tako obučena u kućnu haljinu, sa belim lukom oko vrata i cilindrom na glavi, diže tri prsta u vis i euforično peva jedine dve reči himne koje zna „Bože pravde!“</s>

<s>Režiserka predstave, o aktuelnosti likova, kaže:</s>

<s>Lica i uloge</s>

<s>Nagrade 
 43.</s><s>Pozorišni festival najboljih komediografskih ostvarenja Srbije „Dani komedije“: U režiji Tajtane Mandić Rigonat i izvedbi pozorišta „Boško Buha“ nagrada „Mija Aleksić“ za najbolju predstavu po mišljenju žirija i nagrada „Miodrag Petrović - Čkalja“ za najbolju predstavu po mišljenju publike, statueta „Jovanča Micić“ i specijalna diploma dnevnog lista „Politika“
 Sterijino pozorje: Radmila Živković dobitnik nagrade publike za najbolje glumačko ostvarenje na 40.</s><s>Pozorju
 Glumačke svečanosti „Milivoje Živanović” u Požarevcu: Radmila Živković dobitnik nagrade stručnog žirija i nagrade publike za najbolju glumicu večeri - plaketa „Spomen na glumca”, kao i nagrade stručnog žirija za najbolju glumicu na Festivalu - statueta sa likom Milivoja Živanovića
 Festival Nušićevi dani u Smederevu: Radmila Živković dobitnik nagrade publike za najuspešnije glumačko ostvarenje na Festivalu - plaketa sa likom Branislava Nušića, a predstava Gospođa ministarka je proglašena za najbolju predstavu na Festivalu i osvojila statuetu Branislava Nušića
 Nagrada „Žanka Stokić", laureat Radmila Živković</s>

<s>Galerija</s>

<s>Reference</s>

<s>Drame 1929.</s><s>Srpska književnost</s>

