Slobodan Marković (pesnik)
<s>Slobodan Marković (Skoplje, 26. oktobar 1928 — Beograd, 30. januar 1990) je bio srpski pesnik.</s><s>Poznat je i pod nadimkom „Libero“ ili „Libero Markoni“.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 1928. u Skoplju gde mu je otac Dimitrije bio na službi kao oficir vojske.</s><s>Detinjstvo je proveo u Peći i u Beogradu, gde je maturirao u Drugoj beogradskoj gimnaziji.</s><s>1943. je bio zatočen u logoru u Smederevskoj Palanci.</s>

<s>Neke od njegovih knjiga pesama su „Sedam ponoćnih kazivanja kroz ključaonicu“, „Jednom u gradu ko zna kom“ (1980).</s><s>Objavio je 62 knjige a još dve su štampane posle njegove smrti: „Južni bulevar“ i „Zapiši to, Libero“ koje je priredila njegova supruga Ksenija Šukuljević-Marković.</s><s>Bavio se i prevođenjem, bio je novinar u „Borbi“, slikar i boem.</s>

<s>Za knjigu „Luka“ dobio je 1975.</s><s>Zmajevu nagradu.</s><s>Napisao je scenario za film Bokseri idu u raj.</s>

<s>Umro je 30. januara 1990. i sahranjen u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.</s>

<s>Književni rad i zbirke pesama 
Od velikog broja objavljenih knjiga Libera Markonija, trideset i dve su zbirke pesama.</s><s>Pisao je i prepeve, putopise, reportaže, kraću prozu, drame, scenarija, priređivao antologije...</s><s>Slobodan je posebno uživao u poeziji Jesenjina, a o tome svedoče njegovi prepevi pesama velikog ruskog pesnika u knjigama Ko je ljubio taj ne ljubi više i Rastaćemo se uz smešak nas dvoje.</s><s>Evo nekih naslova Liberovih knjiga poezije:
 Posle snegova 
 Svirač u lišću
 Mornar na konju
 Pijanci idu dijagonalno
 Sedam ponoćnih kazivanja u ključaonicu
 Vedri utopljenik
 Tri čokota stihova
 Crni cvet
 Ikra
 Umiljati apostol
 Posetilac tamnog čela
 Tamni banket
 Ukleta pesnikova noćna knjiga
 Eleonora žena Kilimandžaro
 Jednom u gradu ko zna kom (štampana povodom 50 godina od pesnikovog rođenja i 35 godina književnog rada) 
 Čubura među golubovima (Liberova poezija i crteži)
 Južni bulevar (objavljena posle pesnikove smrti, priredila ju je Liberova supruga i verni pratilac Ksenija).</s>

<s>Libero o sebi 
Slobodan Marković je sâm napisao uvod u knjigu izabrane poezije "Jednom u gradu ko zna kom", u kojem se ovako izjasnio: "Umetnost je moj život.</s><s>Nisam se trudio da u svemiru nađem sličnost sa sobom.</s><s>Znam da sam unikat i da nemam dvojnika.</s><s>Po svoj prilici, neću ni imati potrebe da ga angažujem."</s>

<s>Isticao je da je prošao putem od internacionaliste i kosmopolite ka bezgraničnom univerzalizmu: "Regionalne klovnove naduvane nacionalizmom, žalim.</s><s>Moja sestra zaista spava na Polarnom Krugu u spavaćici od fokine kože.</s><s>Noge perem u Njujorškoj luci.</s><s>U Azerbejdžanu imam unuka...</s><s>U Istanbulu dedu koji nosi crkvicu na dlanu.</s><s>Izvor kisele vode u Carskoj Lavri Visokim Dečanima, moja je klinika, i moje oporavilište."</s>

<s>Spoljašnje veze 
 
 „Živeti s Liberom“, intervju sa Ksenijom Šukuljević-Marković 
 „Bard malih stvari“, Politika, 2008.</s><s>„Život Libera Markonija u knjizi“, Večernje novosti, 2011.</s>

<s>Reference</s>

<s>Srpski pesnici
Srpski novinari
Biografije, Skoplje
Sahranjeni u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu
Dobitnici Zmajeve nagrade
Srpski pisci fantastike
Authority control</s>

