Dragutin Wolf
<s>Dragutin Wolf (rođen: Karl Wolf) (Vukovar, 1866 - Bjelovar, 1927), bjelovarski industrijalac poznat kao osnivač i vlasnik "Tvornice keksa, dvopeka, biskvita i finih poslastica Dragutina Wolfa i sinova" (današnji "Koestlin").</s>

<s>Biografija 
Dragutin Wolf je rođen 1866 godine u vukovarsko-židovskoj porodici Benjamina i Matilde Wolf.</s><s>Odrastao je uz braću Slavka i Leopolda.</s><s>Dragutin je bio oženjen za Irmu Wolf sa kojom je imao dvojicu sinova Slavka i Otta, i kćer Matildu.</s><s>11. 11. 1892 u Bjelovaru je osnovao "Pekarnu Dragutina Wolfa" koja je proizvodila kruh i kekse.</s><s>1902 godine počeo se fokusirati na proizvode sa produljenim vijekom trajanja.</s><s>1905 Dragutin je, u tadašnjoj Šenoinoj ulici, osnovao "Tvornicu keksa, dvopeka, biskvita i finih poslastica Dragutina Wolfa i sinova".</s><s>1921 godine tvornica je započela proizvodnju keksa i vafla.</s><s>Dragutin je sa sinovima Slavkom i Ottom vodio tvornicu, te je ubrzo postao jedan od najbogatijih Bjelovarčana.</s><s>Prvi je imao vlastiti automobil, a vila u Šenoinoj ulici, gdje je ujedno bila i tvornica, bila je među najljepše uređenim kućama u Bjelovaru, puna perzijskih tepiha i ostalih skupocjenih-lijepih stvari.</s><s>Dragutin Wolf je umro 1927 godine u Bjelovaru i pokopan je na židovskom groblju u Bjelovaru.</s><s>Nakon njegove smrti, poslovanje su preuzeli Slavko i Otto koji su otputovali u mađarski Gyor i tamo dogovorili suradnju s Koestlinom, tada iznimno poznatim i uspješnim mađarskim brendom kojega je osnovao Lajos Koestlin potkraj 19. stoljeća.</s><s>U vrijeme njihova posjeta mađarski "Koestlin" je zapošljavao 500-injak radnika, a svoje proizvode je izvozio u 14 zemalja.</s><s>Wolfovi su kupili Koestlinova postrojenja i pravo na korištenje licence, a zauzvrat, među ostalim, Mađarima su ponudili tri vlastita recepta za kekse.</s>

<s>Dragutinova supruga Irma je tijekom Drugog svjetskog rata počinila samoubojstvo.</s><s>Ne mogavši podnijeti progon i masovna smaknuća Židova popila je tablete, a umjesto oproštajne poruke, na komad papira je samo zapisala "ne spašavati".</s><s>Jednostavno nije mogla živjeti sa spoznajom o Holokaustu i tolikom mržnjom prema Židovima.</s><s>Vilu Wolfovih su tijekom okupacije prvo opljačkali Nijemci, a potom ju je kao i tvornicu konfiscirao ustaški režim tijekom Nezavisne Države Hrvatske (NDH).</s><s>Iako su rat završili na pobjedničkoj strani kao pripadnici NOVJ-a, komunistička vlast FNR Jugoslavije je 1947 godine Slavku i Ottu oduzela i nacionalizirala tvornicu.</s><s>Otto Wolf je 1949 godine sa sinom Brankom napustio SR Hrvatsku i Jugoslaviju za Izrael.</s><s>Odmah po dolasku Otto i Branko su pronašali posao u konditorskom poduzeću.</s><s>Otto je preminuo od raka šest godina nakon odlaska u Izrael, dok je Branko nakon desetogodišnjeg iskustva u konditorskoj industriji otvorio trgovinu prehrambenih artikala.</s>

<s>2011 godine, Hrvatski fond za privatizaciju je unucima i naslijednicima Dragutina Wolfa, Borisu Bukaču–Wolfu i Miryam Wolkoon Wolf, isplatio 800 tisuća HRK (dio u dionicama "Koestlina") kao naknadu za oduzetu imovinu.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Biografije, Vukovar
Jugoslavenski Jevreji
Austrougarski Jevreji
Jugoslavenski poslovni ljudi
Austrougarski poslovni ljudi</s>

