Nikolaj Pirogov
<s>Nikolaj Ivanovič Pirogov (; 25. 11. 1810. – 5. 12. 1881), je bio veliki ruski hirurg, anatom, pedagog i jedan je od najvećih ratnih hirurga uopšte, a po nekima (N.N. Burdenko) i osnivač vojne hirurgije.</s>

<s>Anatomski eponimi po Pirogovu 
 Pirogovljev ugao: ugao između unutrašnje jugularne vene () i potključne vene () 
 Pirogovljev trougao: trougao između međutetive digastričnog mišića, zadnje ivice milohioidnog mišića i hipoglosalnog živca.</s><s>Pirogovljeva amputacija: osteoplastična amputacija stopala (osteoratoplastična egzartikulacija stopala kojom se mogla produžiti noga)</s>

<s>Životni put 
Nikolaj Ivanovič Pirogov je rođen 25. novembra 1810. u imućnoj porodici intendantskog majora Ivana Ivanoviča Pirogova (1772–1825), kao trinaesto i jedno od šestoro preživele dece u porodici.</s><s>Kao dečak Pirogov je odrastao u Moskvi u religioznoj porodici, u kući koja se nalazila u blizini crkve Svete Trojice u Siromijatnikovu.</s><s>Vrlo rano je naučio da čita, govori i piše više svetskih jezika.</s><s>Nakon iznenadne smrti oca 1824. porodica Pirogov je ostala bez sredstava za život, pa porodicu materijalno pomaže i brine o njoj (Efrem Muhin (1766–1850), porodični lekar i profesor anatomije i fiziologije na Univerzitetu u Moskvi.</s><s>Muhin je svesrdno pomogao Pirogovu, kome je prvobitno određeno da postane državni službenik, da promeni školu i upiše se na Medicinski fakultet u Moskvi 1825. koji je on u rekordnom roku završio tokom 1828.</s>

<s>Pirogov je nakon studija medicine bio odlično potkovan teoretskim znanjem, ali ujedno i razočaran svojim znanjem iz hirurgije, jer iako se opredelio za ovu oblast medicine, u toku studija nije izveo ni jednu operaciju, a prisustvovao je samo na dve.</s><s>Kako nije mogao da nastavi hirurško obrazovanje i praksu u Moskvi, ambiciozni Pirogov odlazi u nemački grad Dorpat (danas Tartu)  kod Johana Kristijana Morena (Johanna F. (Christian) Moiera 1786−1858), gde je diplomirao 1832, iz oblasti ligature aneurizme trbušne aorte ().</s>

<s>Dalje usavršavanje u struci Pirogov nastvalja u Berlinu i Getingenu, u oblasti hirurgije, anatomije i fiziologije.</s><s>Saznavši da se traži šef Hirurgije, vratio se u Moskvu, ali je to mesto već bio popunjeno, i 26 godišnji Pirogov se vraća u Dorpat preuzima mesto šefa hirurgije na kome se intenzivno bavio istraživanjem arterijskog sistema i fascija.</s><s>U Dorpatu je radio do 1840, kada je na poziv ministra Kleinmichela, prešao u St.</s><s>Petersburg i preuzeo Vojnu medikohiruršku (kasnije Vojnomedicinsku) akademiju i bolnicu sa 1.000 kreveta.</s>

<s>Pirogov 1842. stupa u brak sa svojom velikom ljubavi Katarinom Dimitrijevnom Berozinovom.</s><s>Godinu dana kasnij Katarina mu je rodila sina Nikolu a nakon tri godine i sina Vladimira.</s><s>Nažalost nije im bilo suđeno da njihova ljubav traje dugo.</s><s>U zimu 1846.</s><s>Katarina je umrla na rođenju svog drugogog deteta (sina Vladimira).</s><s>Posle njene smrti Pirogov je pao u depresiju u kojoj je bio oko pola godine, a zatim je ponovo počeo da aktivno radi.</s><s>U 1850.</s><s>Pirogov se oženi po drugi put sa 25 godina starom Aleksandrom Bistorm, bivšom suprugom Aleksandra Bistroma.</s>

<s>Pirogov se posebno istakao prilikom opsade Sevastopolja (1854), a učestvovao je u Francusko-pruskom ratu (1870) i u Rusko-turskom ratu (1877–1878).</s><s>Septembra 1854, posle ruske sanitetske katastrofe u Sevastopolju, Pirogov je dobio poziv i molbu da se priključi ruskoj vojsci.</s>

<s>Toko 1856.</s><s>Pirogov se ponovo vratio u Sankt Peterburg i razočaran stanjem koje je zatekao u Medikohirurškoj akademiji u Moskvi i potpuno prestaje sa nastavnim i hirurškim radom.</s><s>Posle smrti Nikolaja I, postavljen je za direktora poslovne škole na jugu Rusije, ali već 1858., posle konflikata sa guvernerom Odese, prešao je u Kijev.</s><s>U Ukrajini je radio kao dobrovoljac u mirovnim većima, a 1862. postavljen je za direktora kontrole školovanja ruskih studenata.</s><s>Avgusta 1862. boraveći u Italiji kao predstavnik ruskih učenika poslatih na usavršavanje u inostraanstvo, dobio je poziv da pomogne Garibaldiju posle njegoovog teškog ranjavanja u nogu, u bici kod Aspramonta.</s><s>Pirogov je primenio svoje metode i uspešno završio Garibaldijevo lečenje.</s>

<s>U Rusiju se vratio tokom 1866. i živeo povučeno na svom imanju retko ga napuštajući; jednom kao predstavnik ruskog Crvenog krsta kada je posetio poljske bolnice u Francusko-pruskom ratu 1870, i jednom kao hirurg u Rusko-turskom ratu kada se 1877. priključio vojsci za oslobođenje Bugarske.</s><s>Poslednji put se Pirogov pojavio u javnosti 24. maja 1881. u Moskvi, povodom njemu u čast organizovane svečane proslava obeležavanja 50. godišnjice početka njegovog naučnog rada.</s>

<s>Pirogov je umro 5. decembra 1881. u Vinici (Pokrajina Podoliji u Ruskom carstvu, danas Ukrajina ).</s><s>Njegovo telo je sačuvano i izloženo u mesnoj crkvi u Vinici, tahnikom balsamovanja koju je on osmislio i usavršio za života.</s><s>Za razliku od Lenjinovih posmrtnih ostataka u Moskvi, koji prolaze kroz redovno održavanje (dva puta nedeljno) u posebno za to napravljenoj podzemnoj klinici, telo pokojnog Pirogova je više od jednog veka, bez ikakvog održavanja (samo brisanjem prašine sa tela), na sobnoj temperaturi u kovčegu sa staklenim poklopcem ostalo potpuno nepromenjeno (dok se Lenjinovo telo stalno čuva na niskoj temperaturi).</s>

<s>Delo 
Nikolaj Pirogov je sa 15 godina započeo studije na Medicinskom fakultetu u Moskvi i iste završio u 18 godini.</s><s>Od 1833. do 1835. radio je i stručno se usavršavao kod isatknutih hirurga i patologa u Berlinu, Lajpcigu, Cirihu, Beču Getingenu. i 1937. nasledio svog učitelja Mojera na katedri hirurgije u Dorpatu. i u 26 godini postao je šef katedre za hirurgiju i profesor na nemačkom Fakultetu u Dorpatu (sada Tartu University, Estonija) gde je radio od 1836. do 1840.</s><s>Prelaskom u St.</s><s>Petersburg, 1840, kao čelni čovek Odeljenja za hirurgiju na Medicinsko-hirurškoj Akademije on je osnovao i vodio veoma složene operativne zahvate na kliničko bolničkom operacionom odeljenju.</s>

<s>Pirogov je predano radio u obučavanju vojnih hirurga, unapređenju metoda zbrinjavanja povređenih i obolelih na terenu, i na osnovu bogatog iskustva sačinio skup pravila koja lekar mora primenjivati u radu u poljskim (terenskim) uslovima.</s><s>Pirogov je razvio niz novih tehnika, tako da je mogao češće od ostalih hirurga izbegavao primenu amputacija.</s><s>Jedna od tih hirurških tehnika i sada nosi naziv "amputacija po Pirogovu".</s><s>Pirogov je takođe među prvima primenio eter kao anestetik u inhalacionoj, a nešto kasnije i rektalnoj anesteziji  1847, sproveo istraživanje kolere 1848.  i uveo trijažu bolesnika i ranjenika u pet kategorija.</s><s>Kao pedagog i nastavnik Pirogov je u svojim radovima ukazao na brojne probleme u pedagogiji, zalagao se za obrazovanje u Rusiji; siromašnih, nacionalih manjina i žena i za razvoj srednjih škola, i permanentnu edukaciju lekara.</s>

<s>Tokom 1847.</s><s>Pirogov je otišao na Kavkaz kako bi testirao svoje tehnike u ratu.</s><s>Na Kavkazu je prvi put primenio obradu povreda zavojima natopljenim u skrob.</s><s>Godine 1855, za vreme Krimskog rata, Pirogov je glavni hirurg u Sevastopolju, gradu koji su opsedale anglo-francuske trupe.</s><s>Ovde je on prvi put u svetu primenio gipsani zavoj.</s><s>Tokom opsade Sevastopolja, Pirogov organizovao korpus medicinskih sestara, da se brinule za ranjene i bolesne, od kojih su neke sa njima došle do samog Sankt Peterburga. i organizovao njihovu obuku.</s><s>To je takođe bila inovacija u jednom ratu, (jer pre toga žene nisu organizovano učestvovale u ratovima) koju je on sproveo zajedno sa Velikom kneginjom Jelenom Pavlovnom  („ruskom Florens Najtingejl“).</s>

<s>Nikolaj Ivanovič Pirogov je izuzetno uvažavao anatomiju, shvatajući njenu važnost u medicinskoj edukaciji lekara.</s><s>Tako je i postao osnivač topografske anatomije - koja mu je zauzvrat, omogućila razvoj novih operativnih tehnika.</s><s>U svojim proučavanjima anatomije, on koristi zamrznute leševe.</s><s>Nakon nekoliko godina neprekidnog rada Pirogov je stvorio „Atlas topografske anatomija“ - (), bogato ilustrovan obdukcionim nalazima u smrznutom ljudskom telu u tri dimenzije.</s><s>Na osnovu ovog rada, Pirogova smatraju osnivačem topografske, hirurške anatomije.</s>

<s>Priznanja 
 Laureat je Demidove nagrade  Akademije nauka Ruske imperije Pirogovu je dodeljana za njegov naučni rad 1844, 1851. i 1860.</s><s>„Sabrana dela“ Nikolaja Ivanoviča Pirogova na ruskom jeziku objavljena su u Moskvi 1957–1962.</s><s>Časopis „Hirurgija sa imenom N. I. Pirogova“ izlazi u Rusiji i danas.</s><s>Univerzitet u Viniciju (Ukrajina) nosi ime Pirogova,
 Jedan od pet sanitetskih vozova Ruskog ministarstva zdravlja naosi ime; 
 U Petersburgu postoji privatna hirurška klinika sa imenom N.I. Pirogova od 1999.</s><s>Najveći centar za urgentnu medicinu u Sofiji koji je ujedno i centar za poslediplomske studije nosi njegoovo ime.</s>

<s>Bibliografija Nikolaja Pirogova 
 Topographische Anatomie des menschlichen Körpers, mit Durchschnitten gefrorener Kadaver illustriert., Sankt Petersburg 1859.</s><s>Chirurgische Anatomie der Arterienstämme und Fascien., Lajpcig 1861.</s><s>Bericht über die Militärsanitätsanstalten in Deutschland, Lothringen und Elsaß., Lajpcig 1871.</s><s>Das Kriegssanitätswesen und die Privathilfe auf dem Kriegsschauplatz in Bulgarien 1877–78., Lajpcig 1882.</s><s>Lebensfragen.</s><s>Tagebuch eines alten Arztes., Fischer, Štutart 1894 (nemačko izdanje; izvorno na ruskom izdato u Sankt Petersburgu 1856)
 Num vinctura aortae abdominalis in aneurysmate inguinali adhibita facile ac tutum sit remedium.</s><s>Doctoral thesis, Dorpat, 1832.</s><s>Anatomia chrirugica truncorum arteriarum atque fasciarum fibrosarum.</s><s>Dorpat and Reval, 1837-1840.</s><s>Atlas na latinskom i nemačkom jeziku.</s><s>Ueber die Durchschneidung der Achillessehne als operativ-orthopädisches Heilmittel.</s><s>Dorpat, 1840, 1870.</s><s>Nouveau procédé pour produire, au moyen de la vapeur d'éther, l'insensibilité chez les individus soumis à des opérations chirurgicales.</s><s>Comptes rendus de l'Académie des Sciences, Paris, 1847, 24: 789.</s><s>Recherches pratiques et physiologiques sur l’éthérisation.</s><s>St.</s><s>Petersburg, Imprimérie Française, 1847.</s><s>With the Scottish surgeon James Syme (1799-1870), Pirogov was the first in Europe to adopt ether anaesthesia.</s><s>On the use of ether in the performance of surgical operations.</s><s>London and Edinburgh Monthly Journal of Medical Science, 1847-1848, 8: 73-76.</s><s>Anatomie pathologique du choléra morbus.</s><s>St.</s><s>Petersburg, 1849.</s><s>With Atlas.</s><s>Rapport médical d’un voyage en Caucase contenant la statistique comparative des amputations.</s><s>St.</s><s>Petersburg, 1849.</s><s>Klinische Chirurgie.</s><s>Eine Sammlung von Monographien.</s><s>3 parts.</s><s>Leipzig, Breitkopf u. Härtel, 1851-1854.</s><s>This edition in German predates the first edition in Russian.</s><s>Der Gypsklebeverband bei einfachen und complicirten Knochenbrüchen und in seiner Anwendung beim Transport Verwundeter und auf dem Schlachtfelde.</s><s>Leipzig, 1854.</s><s>Osteoplastische Verlängerung der Unterschenkelknochen bei der Exarticulation des Fusses.</s><s>Leipzig, 1854.</s><s>In this book he mentions the exarticulatio pedis that bears his name.</s><s>Betrachtungen über die Schwierigkeiten der chirurgischen Diagnose und über das Glück in der Chirurgie.</s><s>Leipzig, 1854.</s><s>Statistischer Bericht über alle meine im Verlaufe eines Jahres daselbst 1852-53 beobachteten Operationsfälle.</s><s>Leipzig, 1854.</s><s>Anatomia topographica sectionibus per corpus humanum congelatum triplici directione ductis illustrata.8 parts.</s><s>5 volumes.</s><s>Petropoli, J. Trey, 1852-1859.</s><s>First publication on the technique of frozen sections.</s><s>Grundzüge der allgemeinen Kriegschirurgie.</s><s>Leipzig, 1864.</s><s>Translated into Russian as Nachala obshchey voennopolevoy khirurgii [The Principles of General Military Field Surgery].</s><s>2 volumes.</s><s>Dresden, 1865-1866.</s><s>Bericht über die Besichtigung der Militär-Sanitätsanstalten in Deutschland, Lothringen-Elsass 1870.</s><s>Leipzig, 1871.</s><s>Izbrannye pedagogichsekie sochinenia [Selected Pedagogical Works].</s><s>Moscow, 1953.</s><s>Sobranie sochiney [Collected Works].</s><s>8 volumes.</s><s>Moscow, 1957-1962.</s><s>N. N. Burdenko: I. Pirogov - osnovopolozhnik voenno-polevoy khirurgii [N. I. Pirogov - Founder of Military Surgey].</s><s>In Pirogov's Nachala obshchey voenno-polevoy khirurgii [Beginning of General Military Field Surgery].</s><s>I Moscow, (1941). pp.</s><s>9–42.</s><s>Y. I Smirnov:I. Pirogov.</s><s>Moscow, 1960.</s><s>N. Maksimenkov: I. Pirogov.</s><s>Leningrad, 1961.</s><s>G. Rufanov:I. Pirogov - veliky russky khirurg i ucheny [N. I. Pirogov - Great Russian Surgeon and Scientist"].</s><s>Moscow, 1956.</s><s>S. R. Mikulinsky:Nikolay Ivanovich Pirogov.</s><s>In: Charles Coulston Gillispie.</s><s>Editor in chief: Dictionary of Scientific Biographies.</s><s>Charles Scribner’s Sons.</s><s>New York, 1970.</s><s>Volume 10. pp.</s><s>619–621.</s><s>Harish Kumar Vijra & SN Paranjape, RM Bakaya Diary of an Old Physician by Nikolai Ivanovich Pirogov.</s><s>New Delhi: Amerind Publishing Co. 1991
 Questions of Life : Diary of an Old Physician (Resources in Medical History).</s><s>Nikolai Ivanovich Pirogov.</s><s>1992.</s><s>Harish Kumar Vijra Nikolai: Ivanovich Pirogov – The Poetry of a Surgeon.</s><s>University News, 1996.</s><s>J. G. McKinnon, A. Tinker: Nikolai Ivanovich Pirogov and the Crimean War.</s><s>Clinical and Investigative Medicine, Toronto, August 1997, 20 (4): 35.</s>

<s>Napomene</s>

<s>Izvori</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Columbia Electronic Encyclopedia on Pirogov
 Russian State Medical University old website
 Севастопольские письма Н.</s><s>И.</s><s>Пирогова 1854–1855 гг. на сайте «Руниверс»
 Николай Иванович Пирогов «Вопросы жизни.</s><s>Дневник старого врача», Ivanovo, 2008, pdf
 Николай Иванович Пирогов.</s><s>Вопросы жизни.</s><s>Дневник старого врача факсимильное воспроизведение второго тома сочинений Пирогова, изданных в 1910 году, PDF
 Краткая биография Н.</s><s>И.</s><s>Пирогова
 Pirogov’s Biografy
 Zaharov I. Хирург Николай Пирогов: трудный путь к вере // Санкт-Петербургский университет. – № 29 (3688), 10 декабря 2004 года 
 Троцкий, Лев Давидович Политические силуэты: Пирогов
 L. V. Šapošnikova.</s><s>Dnevnik starogo vrača
 Виртуальный тур по музею-усадьбе Н.</s><s>И.</s><s>Пирогова в г. Винница (Украина)</s>

<s>Ruski liječnici
Ruski izumitelji
Anatomi
Kirurgija
Pedagozi
Biografije, Francusko-pruski rat
Krimski rat
Biografije, Moskva</s>

