Izreka
<s>Izreka je izraz u obliku formule, metaforički iskovan oblik govora, većinom pomoću slika idiomatičkog karaktera.</s>

<s>Mogu se razdvojiti tri glavne funkcije:
 Prva je funkcija preterivanja i preuveličavanja, pri čemu se ravna sa hiperbolom (Isterati nekoga iz kože - kada se govori o besu)
 Druga je funkcija eufemizma, ublažavanja (Kad gavran pobeli - umesto nikad)
 Treća je svođenje jednog stanja stvari ili akcije na što manji broj reči (nokat i meso - za nečiju zbliženost)</s>

<s>U izreku spadaju i drugi oblici čvrste, tradicionalne forme.</s><s>Npr. poređenja po sličnosti - rumen kao ruža, ali i po suprotnosti - ljut kao ovca.</s><s>Mogu sadržati i aluzije na anegdote i priče - Prošao kao Janko na Kosovu.</s>

<s>U izreke spadaju još i tzv. tipični narodni dubleti - s koca i konopca, ali i ustaljeni izrazi poput vatreno krštenje, slika zdravlja, potom navodi iz stranih jezika - hic et nunc i konvencionalne fraze - da si mi živ i zdrav.</s>

<s>Literatura 
 Škreb i grupa autora Rečnik književnih termina, Beograd: Bigz, 1986.</s><s>Knežević, M. Antologija narodnih umotvorina, 1957.</s><s>Jolles, A. Einfache formen, 1958.</s><s>Latković, V. Narodna književnost I, 1967.</s><s>Bausinger, H. Formen der "Volkspoesie", 1968.</s>

<s>Književne vrste</s>

