Vukić Mićović
<s>Vukić Mićović (Bare Kraljske, 1. januar 1896 — Beograd, 19. januar 1981) je bio srpski hemičar, profesor i dekan Prirodno-matematičkog fakulteta u Beogradu, rektor Beogradskog univerziteta i akademik SANU.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Rođen je u Kraljskim Barama, kod Andrijevice 1. januara 1896. od oca Milonje i majke Ružice, rođene Novović.</s><s>Osnovnu školu je završio u rodnom selu (1903—1907), a tri razreda niže gimnazije u Podgorici (1907—1910) gde je sedeo u klupi sa Ristom Stijovićem.</s><s>Školovanje je nastavio u Beogradu, gde je u Drugoj muškoj gimnaziji završio razrede od četvrtog do sedmog (1910—1914).</s><s>Prvi svetski rat je omeo da završi i osmi razred gimnazije, učestvovao je u ratu 1914-1916 kao đak narednik u Kraljskom bataljonu u Crnoj Gori.</s><s>Juna 1916. je odveden u zarobljeništvo u Mađarsku, gde je u logoru proveo vreme do 23. decembra 1918.</s><s>Tokom 1919. završio je osmi razred Druge muške gimnazije u Beogradu, položio maturu i upisao Filozofski fakultet, grupa nauka: hemija, fizika i fizička hemija.</s>

<s>Bio je profesor Filozofskog, odnosno Prirodno-matematičkog fakulteta u Beogradu.</s><s>1921. je postao prvi asistent za hemiju i to neukazni još kao student, da bi po diplomiranju 1922. postao ukazni asistent.</s><s>Doktorsku disertaciju radio je dve godine u Hemijskom institutu Univerziteta u Nansiju (1926—1928) kao stipendista francuske vlade, kod profesora Vavona.</s><s>Doktorirao je jula 1928. godine i zadržao se još godinu dana u Nansiju da završi započeta istraživanja i radove.</s><s>Posle toga se godinu dana u Londonu bavio naučnim radom u Hemijskoj laboratoriji Londonskog univerzitetskog koledža kod Nobelovca Roberta Robinsona kao stipendista Srpskog potpornog fonda.</s><s>U Beograd se vratio oktobra 1930. godine.</s><s>Za docenta je izabran 1931, a za vanrednog profesora 1938. godine.</s><s>Odmah posle rata na Katedri hemije bili su samo profesori Milivoje Lozanić i Vukić Mićović i asistent Sergije Lebedev.</s><s>Redovni profesor postao je 1950. godine.</s><s>Upravnik Hemijskog instituta bio je u periodu 1949-1960.</s><s>Penzionisan je 1966. godine, od 1945. do penzije bio je šef Katedre za hemiju Prirodno-matematičkog fakulteta.</s>

<s>Bio je dekan Prirodno-matematičkog fakulteta u Beogradu 1949—1952. godine.</s><s>Rektor Beogradskog univerziteta bio je dve školske godine, 1952/3 i 1953/4.</s><s>Dopisni član Srpske akademije nauka i umetnosti postao je 30. januara 1958, a redovni član 20. decembra 1961.</s><s>Bio je 1963-1965 sekretar Odeljenja prirodno-matematičkih nauka u SANU, a 1965-1971 generalni sekretar SANU.</s>

<s>Objavio je veliki broj naučnih radova iz različitih oblasti organske hemije: sužavanje alicikličnih prstenova, određivanje strukture brazileina, dobijanje estera dikarbonskih kiselina, utvrđivanje konstutucije hinaldinkarbonskih kiselina, proučavanje redukcije pomoću litijum-aluminijum-hidrida, reakcije alifatičnih alkohola sa olovo-tetraacetatom itd.</s><s>Dao je doprinos hemijskoj nomenklaturi i terminologoji u srpskom jeziku.</s><s>Napisao je univerzitetski udžbenik „Stereohemija“, Naučna knjiga, Beograd, 1948. godine, 565 strana.</s><s>Preveo je sa nemačkog knjige Arnolda Frederika Holemana „Udžbenik organske hemije“, Geca Kon, Beograd, 1926. godine, 516 strana; i „Neorganska hemija“, Beograd, 1927. godine, 499 strana.</s><s>Sa grupom autora priredio je „Hemijsku čitanku“ za srednje škole, izdatu 1968. godine na 378 strana.</s>

<s>Govorio je, osim srpskog, engleski, francuski i nemački jezik, a služio se ruskim i italijanskim.</s><s>Bio je član Francuskog hemijskog društva () od 1928. do 1941. godine.</s><s>Bio je potpredsednik Srpskog hemijskog društva i član Hrvatskog kemijskog društva.</s><s>Dobitnik je više nagrada i priznanja među kojima su Sedmojulska nagrada Srbije 1965. godine, Orden rada sa crvenom zastavom (1964) i Orden zasluga za narod sa zlatnom zvezdom (1979).</s>

<s>Preminuo je 19. januara 1981. u Beogradu i sahranjen na Novom groblju.</s><s>Njegova bista se zajedno sa bistom Đorđa Stefanovića nalazi ispred ulaza u Veliki hemijski amfiteatar (VHA) Hemijskog fakulteta.</s>

<s>Porodica</s>

<s>Oženio se 1934. godine Magdalenom - Lenom Sokić (1910—1993), kćerkom Milovana Sokića, narodnog poslanika i kafedžije iz Ivanjice.</s><s>Milovan je imao još dve kćerke i sedam sinova, među kojima su Manojlo Sokić (1887—1941), prvi vlasnik i glavni urednik lista „Pravda“ i otac slikarke Ljubice Cuce Sokić (1914—2009), i sin Petar Sokić (1893—1964), trgovac i otac glumice Ružice Sokić (1934—2013).</s>

<s>Imali su troje dece: Ružica (1935—1989) udata Savić, lekar; Ivan Mićović (1941—2001), profesor Hemijskog fakulteta u Beogradu; Milutin Mićović (1944 - 2018), glumac.</s>

<s>Literatura 
 Dragomir Vitorović, Snežana Bojović, Živorad Čeković: „Vukić M. Mićović 1896-1981, život i delo“, Hemijski fakultet, Beograd, 1996. godine, 142 strane.</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Biografija na sajtu SANU</s>

<s>Srpski hemičari
Akademici SANU
Rektori Univerziteta u Beogradu
Dobitnici Sedmojulske nagrade
Biografije, Kolašin</s>

