Sten
<s>Sten () je bila porodica britanskih automata kalibra 9 x 19 mm Parabellum u širokoj upotrebi u jedinicama Britanske vojske i armija Komonvelta u Drugom svetskom i Korejskom ratu, kao i u mnogim drugim armijama i gerilskim grupama širom sveta.</s><s>Ostala je zapažena po jednostavnoj konstrukciji i veoma niskim troškovima proizvodnje, što ju je činilo idealnim oružjem raznih pokreta otpora i ustaničkih grupa.</s>

<s>Ime STEN je skraćenica od imena glavnih konstruktora, majora Redžinalda V. Šeparda () i Harolda Tarpina (), i slova EN koja su označavala Kraljevsku fabriku malog naoružanja iz Enfilda ().</s><s>Za vreme Drugog svetskog rata je proizvedeno preko četiri miliona komada automata Sten različitih verzija.</s>

<s>Istorijat 
Automat Sten je nastao dok je Ujedinjeno Kraljevstvo bilo angažovano u bici za Britaniju i suočena sa ozbiljnom mogućnošću nemačke invazije.</s><s>Vojska je bila prinuđena da nadoknadi oružje izgubljeno prilikom evakuacije iz Denkerka, istovremeno povećavajući njegov broj.</s>

<s>Pre 1941, a u izvesnoj meri i kasnije, Britanci su kupovali u SAD sve automate Tompson kojih su mogli da se domognu, ali je potražnja uveliko premašivala ponudu tako da ni izbliza nisu bili u mogućnosti da zadovolje svoje potrebe za oružjem.</s><s>Nakon ulaska SAD u rat krajem 1941, potražnja za Tompsonima je još dodatno povećana.</s><s>U cilju hitne popune jedinica automatskim oružjem, Kraljevskoj fabrici malog naoružanja iz londonskog predgrađa Enfild je naloženo da proizvede aleternativu.</s>

<s>Konstruisanje oružja je povereno majoru R. V. Šepardu, inspektoru za naoružanje u Odeljenju za projektovanje Ministarstva za snabdevanje i Haroldu Džonu Terpinu, tehničkom crtaču Projektantskog odeljenja Kraljevske fabrike malog naoružanja iz Enfilda.</s><s>Šepard, koji je prethodno penzionisan, vraćen je u aktivnu službu za potrebe konstruisanja novog oružja.</s>

<s>Sten je delio pojedine konstrukcione karakteristike, kao što je punjenje okvirom sa strane, sa automatom Lančester koji je bio u upotrebi u Kraljevskoj mornarici i Kraljevskom vazduhoplovstvu.</s><s>Lančester je bio direktna kopija nemačkog MP28 i u pogledu izrade je bio potpuno drugačije oružje od visoko kvalitetnih materijala.</s><s>Pravljen je mašinskom obradom, u završnoj obradi predratnog kvaliteta i predstavljao je oštar kontrast u poređenju sa Stenom.</s><s>Okviri za Lančester su odgovarali Stenu i obrnuto, mada su Lančesterovi bili duži i znatno većeg kapaciteta, od čak 50, dok su Stenovi manji, od 32 metka.</s>

<s>U skladu sa konstrukcionim zahtevima, Šepard i Terpin su projektovali Sten tako da bude izrađen pretežno presovanjem i zavarivanjem, što je iziskivalo minimum skupe i zahtevne mašinske obrade.</s><s>Ovo je omogućilo da se veliki deo proizvodnje obavlja ufabrikama i malim radionicama, a sklapanje se vršilo u fabrici u Enfildu.</s><s>Jednostavna tehnologija izrade je omogućavala brzu obuku radne snage i prenamenu postrojenja predviđenih za druge namene.</s><s>Nakon izvedenih proba, automat je uveden u serijsku proizvodnju i uvršten u naoružanje pod nazivom „Mašinski karabin STEN, 9 mm“ ().</s>

<s>Tokom same proizvodnje, konstrukcija je dodatno pojednostavnjivana.</s><s>Najprostoji osnovni model, MK III, je proizvođen za svega pet radnih časova.</s><s>Neke od najjednostavnijih verzija su se sastojale od samo 47 delova.</s><s>Sten je postao prepoznatljiv po svom karakterističnom izgledu: cevi sa kundakom u vidu metalnog rama i horizontalnom okviru.</s><s>MK I je bio model najbolje završne obrade sa drvenim potkundakom i ručicom spreda, mada je poslednja verzija MK V, koja je ušla u proizvodnju nakon što je opasnost od invazije prošla, bila izrađivana po strožem standardu kvaliteta.</s>

<s>Tokom rata, Sten je konstantno unapređivan na različite načine.</s><s>Na primer, kod verzije MK IV je ručica zatvarača izrađena tako da može da zakoči zatvarač i spreči mogućnost slučajnog opaljenja, što je bila mana prvobitne konstrukcije.</s><s>Većina izmena je bila manje očigledna i omogućavala je lakšu proizvodnju i povećavala je pouzdanost oružja.</s><s>Automati Sten proizvedeni krajem 1942. i kasnije su predstavljali visoko efikasno oružje, mada su primedbe na slučajno opaljenje nastavile da pristižu sve do kraja rata.</s><s>Proizvodnja je bila toliko jeftina i jednostavna, da su i Nemci proizvodili svoju verziju Stena koja je nosila oznaku MP 3008.</s>

<s>Sten je u britanskim oružanim snagama od 1953. postepeno zamenjivan automatom Sterling, da bi bio potpuno povučen iz upotrebe sredinom šezdesetih.</s><s>U mnogim drugim armijama širom sveta zadržao se i danas.</s>

<s>Konstrukcija</s>

<s>Sten je automat koji radi na principu trzaja zatvarača.</s><s>Puca iz otvorenog zatvarača i ima fiksiranu udarnu iglu na čelu zatvarača.</s><s>Ovo znači da zatvarač ostaje u zadnjem položaju kad je oružje nategnuto, a prilikom pritiska obarača kreće napred pod pritiskom povratne opruge, uzima metak iz okvira, uvodi ga u cev i vrši opaljenje jednim neprekidnim pokretom.</s><s>Zatvarač ne poseduje mehanizam za zabravljenje, a kretanje zatvarača unazad usled povratnog trzaja zaustavljaju samo povratna opruga i sopstvena inercija.</s>

<s>Osnovni principi dejstva su slični kao kod mnogih modela iz tog vremena, kao što su nemački MP 40, sovjetski PPš 41, i mnogi drugi.</s><s>Svi automati ovog tipa su delili slične vrline i mane.</s><s>Oružje je bilo jednostavno i jeftino za proizvodnju i znatno je je povećavalo vatrenu moć pešadijske jedinice na malim rastojanjima.</s><s>Ovo je bilo od posebnog značaja kada se zna da je u to vreme osnovno oružje pešadije bila repetirka koja je bila u stanju da ispali maksimalno petnaest metaka u minuti i nije bila prikladna za borbe na malim odstojanjima.</s><s>Ipak, pucanje iz otvorenog zatvarača i pištoljska municija su značajno ograničavali preciznost, pa je kod većine automata maksimalni efikasni domet bio oko sto metara.</s>

<s>Do zastoja je dolazilo usled više različitih problema.</s><s>Neki su bili posledica lošeg održavanja i uopšteno se javljaju kod svog oružja ovog tipa, dok su drugi bili karakteristični za Sten.</s><s>Stvaranje naslaga čađi na čelu zatvarača  ili opiljci nastali usled kretanja zatvarača su mogli da dovedu do zastoja u opaljenju, dok prljavo ležište metka može dovesti do zastoja u punjenju.</s><s>Držanje Stena za okvir prilikom pucanja menja ugao uvođenja metka, što dovodi do zastoja u punjenju.</s><s>Sten se pravilno drži kao puška, sa levom rukom oko navlake cevi, kao što se može videti na slici na kojoj Vinston Čerčil demonstrira pucanje iz Stena.</s>

<s>Dodatne probleme je stvarao okvir koji je bio direktna kopija nemačkog okvira za automat MP 38.</s><s>Ovo je učinjeno smišljeno, sa ciljem da se u borbenim situacijama omogući korišćenje nemačkih okvira.</s><s>Na nesreću, ova odluka je dovela do toga da Stenov okvir nasledi sve mane i nedostatke “Erminog” okvira.</s><s>Okvir je bifilaran, i funkcioniše tako da se dva reda metaka kalibra 9 mm na vrhu sjedinjuju u jedan red.</s><s>Dok drugi bifilarni okviri, kao što je slučaj kod automata Tompson, uzimaju naizmenično po metak sa leve i desne strane, Stenov okvir je, kao kod MP 38, zahtevao da se oba reda istovremeno postepeno kreću ka vrhu okvira i formiraju jedan.</s><s>Ovo ima za posledicu da bilo kakva nečistoća ili strano telo pri vrhu okvira može dovesti do zastoja u punjenju.</s><s>Pored toga, usne okvira trpe puno opterećenje metaka koje gura opruga, što zajedno sa grubim rukovanjem može dovesti do njihovih deformacija i neizbežnog zastoja u punjenju.</s><s>Usne okvira moraju biti od uglom od tačno 8° da bi oružje funkcionisalo.</s>

<s>Savremeni okviri kalibra 9 mm, što je kasnije primenjeno kod automata Sterling, su zakrivljeni i uzimaju naizmenično po metak sa svake strane, da bi se izbegao ovaj problem.</s><s>U slučaju zaglavljivanja metaka u okviru Stena, standardna praksa je bila da strelac izvadi okvir, udari njegovim dnom u svoje koleno, vrati ga, ponovo nategne oružje i nastavi sa gađanjem.</s><s>Radi lakšeg punjenja, konstruisana je alatka za punjenje okvira, koja je uvrštena u rezervni alat i pribor Stena.</s>

<s>Prorez na bočnoj strani sanduka kojim se kretala ručica zatvarača takođe je bio predmet kritika, jer je dugačak otvor predstavljao potencijalnu opasnost za ulazak stranih tela.</s><s>Sa druge strane, minimalistička konstrukcija Stena je imala izuzetnu pogodnost pucanja bez ikakvog maziva.</s><s>Ovo se pokazalo izuzetno korisno u pustinjskim dejstvima kao što je bitka za Sidi Barani, gde je ulje u oružju privlačilo i zadržavalo prašinu i pesak, dovodeći do zastoja i kvarova drugih modela naoružanja.</s>

<s>Koncept otvorenog zatvarača u kombinaciji sa jeftinom izradom i najosnovnijom kočnicom je činio da oružje bude sklono slučajnim opaljenjima, što se pokazalo kao izuzetno opasno.</s><s>Dok je zatvarač u zadnjem položaju, moguće je zakočiti ga prebacivanjem ručice nagore i unapred, u drugi prorez na bočnoj strani sanduka.</s><s>Ipak, ukoliko bi Sten sa zatvaračem u prednjem položaju bio ispušten na kundak, ili bi kundak udario u čvrsti predmet, zatvarač bi usled inercije dobio dovoljno snažan trzaj unazad da može da ubaci metak u cev, a pritisak opruge bi bio dovoljan da dovede do opaljenja.</s><s>Kod modela Mk IV ručica zatvarača je konstruisana tako da onemogući ovo, kočenjem zatvarača u prednjem položaju i onemogućavanjem njegovog kretanja.</s><s>Ipak, usled habanja oružja i tolerancija prilikom izrade ova kočnica je često bila neefikasna.</s>

<s>Verzije 
Automati Sten su proizvođeni u nekoliko osnovnih verzija i izrađeno ih je približno četiri i po miliona komada.</s><s>Verzija Mk I je imala ograničenu borbenu primenu, a skoro polovinu prozvedenih primeraka je činila verzija Mk II.</s>

<s>Mk I 
Prototip automata Sten, oznake 'T-40/1', koja označava konstruktora Harolda Tarpina, godinu 1940 i serijski broj 1, izradio je ručno Tarpin u fabrici Filips u Perivejlu, u Midleseksu, danas predgrađu Londona, tokom decembra 1940. i januara 1941.</s><s>Ovaj primerak se čuva u kolekciji istorijskog oružja Britanske armije u Vorminsteru u grofoviji Viltšir.</s>

<s>Prva verzija je posedovala konusni skrivač plamena koji je služio i kao kompenzator odskočnog ugla i vrlo kvalitetnu završnu obradu.</s><s>Imala je i drveni potkundak sa prednjim rukohvatom, koji je mogao biti od drveta ili čelika.</s><s>Kundak je bio skeletni od čelične cevi malog prečnika, kao kod kanadskog modela Mk II, sa drvenim umetkom u najužem delu.</s><s>Jedinstvena osobina je bila mogućnost da se prednji rukohvat preklopi unapred radi lakše manipulacije.</s><s>Navlaka se pružala sve do kraja cevi gde se završavala prednjim nišanom i na nju se nastavljao skrivač plamena.</s><s>Duž gornjeg dela navlake nalazio se niz otvora za hlađenje.</s><s>Do prelaska na verziju Mk II proizvedeno je oko 100 000 primeraka ovog modela.</s><s>Zarobljeni primerci Stena Mk I u nemačkom posedu su označeni sa MP.748(e), gde „e“ označava , odnosno „engleski“.</s>

<s>Mk I* 
Predstavlja pojednostavljeni model Mk I. Prednji rukohvat, drveni potkundak i skrivač plamena su izbačeni radi povećanja efikasnosti proizvodnje.</s>

<s>Mk II</s>

<s>Mk II je najčešća verzija Stena, sa preko dva miliona proizvedenih primeraka.</s><s>Bio je znatno grublje oružje od Mk I. Skrivač plamena i preklopni rukohvat koji su postojali na Mk I su uklonjeni.</s><s>Uvedena je izmenljiva cev koja je sada virila 75 mm iz navlake koja je skraćena za isto toliko.</s><s>Pored toga, poseban mehanizam je omogućavao da se okvir delimično izvuče iz ležišta, navlaka zarotira za 90 stepeni u smeru suprotnom od kazaljke na časovniku, prekrivajući otvor za izbacivanje čaura o omogućavajući da se oružje i okvir polože na stranu.</s>

<s>Skraćena navlaka cevi više nije imala male otvore na vrhu, već je dobila tri reda po tri otvora.</s><s>Redovi su raspoređeni pod međusobnim uglom od 120 stepeni.</s><s>Da bi se strelcu omogućilo pravilno držanje automata za navlaku cevi, a ne za okvir što je dovodilo do zastoja, pojedine serije su bile opremljene posebnom futrolom od izolacionog materijala.</s><s>Takođe, pojedine serije su imale drveni kundak.</s>

<s>Zarobljenim primercima automata Sten Mk II nemačka vojska je dodelila oznaku MP.749(e).</s>

<s>Standardna verzija Mk II:
 Ukupna dužina: 762 mm
 Dužina cevi: 197 mm
 Težina: 3,2 kg</s>

<s>Mk II (kanadski)</s>

<s>Tokom Drugog svetskog rata, verzija Stena Mk II je proizvođena u Arsenalu Long Branč () u Long Branču, Ontario, danas delu Toronta.</s>

<s>Bila je veoma slična standardnom Stenu Mk II, ali se razlikovala po „skeletnom“ kundaku i boljem kvalitetu izrade.</s><s>Ovo oružje je prvi put upotrebljeno u Napadu na Djep 1942. godine.</s>

<s>Mk II (kanadski):
 Ukupna dužina: 896 mm
 Dužina cevi: 198 mm
 Težina: 3,8 kg</s>

<s>Mk III 
Ova jednostavna verzija je po broju izrađenih primeraka bila na drugom mestu posle verzije Mk II.</s><s>Predstavljala je pojednostavljeni Mk I i proizvođena je u Kanadi i Britaniji.</s><s>Najveći proizvođač je bila bila firma „Lajns bros“ ().</s>

<s>Najveća razlika u odnosu na Mk II je bila sjedinjavanje sanduka, dela sa otvorom za izbacivanje čaura i navlake cevi u jednu celinu.</s><s>Cev je bila fiksirana, a telo je spajano zavarivanjem duž sredine vrha.</s>

<s>Zarobljenim primercima automata Sten Mk III nemačka vojska je dodelila oznaku MP.750(e).</s>

<s>Mk V</s>

<s>Uvedena u naoružanje 1944, Mk V je u suštini bila kvalitetnija i bolje razrađena verzija modela Mk II.</s><s>Među značajnije promene spadaju drveni pištoljski rukohvati spreda i pozadi, drveni kundak i nosač noža.</s><s>Uveden je i prednji nišan po ugledu na pušku „Li Enfild“ model 4 (), a oružje je bilo kvalitetnije izrade i završne obrade od modela Mk II i Mk III.</s><s>Torbica za rezervni alat i pribor je primala sedam rezervnih okvira.</s>

<s>Druga varijanta modela Mk V je imala obrtni kundak i ogledalo za gađanje iza uglova, nalik na „krumlauf“ () koji su Nemci razvili za StG 44.</s>

<s>Mk VI 
 Ukupna dužina: 908 mm
 Dužina cevi: 198 mm
 Težina: 4.5 kg</s>

<s>Prigušene verzije 
Modeli Mk IIS i Mk VI(koji se ponekad označava i kao model 6(s)) bili su opremljeni integrisanim prigušivačem.</s><s>Sistem je funkcionisao tako što je početna brzina zrna smanjivana na podzvučnu (305 m/s) nizom otvora na cevi oružja u cilju eliminacije balističkog pucnja prilikom izlaska zrna iz cevi.</s><s>Sam zvuk opaljenja metka je eliminisan nizom konusnih umetaka u telu prigušivača koji su smanjivali brzinu barutnih gasova vrtloženjem i hlađenjem.</s><s>Prigušivač je bio prilično efikasan, ali se naglo grejao, pa je na njega stavljana navlaka od grubog platna sa ciljem zaštite leve ruke strelca.</s>

<s>Mk IIs 
Mk IIS je, kao što je očigldeno iz same oznaje, bila prigušena verzija modela Mk II.</s><s>Zarobljeni primerci Stena Mk I u nemačkom posedu su označeni sa MP.751(e).</s>

<s>Mk VI 
Model Mk VI je bio prigušena verzija modela Mk V. Ovo je bila najteža verzija Stena, usled dodatne težine prigušivača, kao i zbog drvenog pištoljskog rukohvata i kundaka.</s>

<s>Borbena upotreba 
Prigušeni modeli su razvijeni na zahtev Uprave za specijalne operacije () za upotrebu u tajnim operacijama u okupiranoj Evropi.</s><s>Prvi je 1943. bio model Mk IIS.</s><s>Usled sklonosti ka pregrevanju, iz prigušenih modela se pucalo isključivo jedinačno ili kratkim rafalima.</s>

<s>Pored Uprave za specijalne operacije u Evropi, Mk IIS su koristile i u jedinice za specijalne operacije u regionu Jugozapadnog Pacifika, kao što su Međusavezničko odeljenje za izviđanje () i Udarna grupa 136 () Uprave za specijalne operacije u akcijama protiv japanskih snaga.</s><s>Sten Mk IIS je korišćen u „Operaciji Džejvik“ prilikom napada na singapursku luku pod japanskom okupacijom.</s>

<s>Sten Mk IIS su koristili i pripadnici australijske Specijalne vazdušne službe u operacijama tokom Vijetnamskog rata.</s>

<s>Eksperimentalni modeli</s>

<s>Mk II (model sa drvenim kundakom) 
Ovo je bio standardni model Stena Mk.</s><s>II sa drvenim kundakom, umesto metalnog, kao kod većine modela Mk.</s><s>IIS.</s><s>Ovaj model nikada nije ušao u proizvodnju, najverovatnije zbog viših troškova proizvodnje.</s>

<s>Mk II (model Roskiševskog) 
Ovo je bila modifikacija Stena Mk.</s><s>II Antonija Roskiševskog iz Kraljevske fabrike malog naoružanja.</s><s>Okvir se mehanički zabravljivao okretom navlake.</s><s>Okidač je podeljen na dva dela, gde je njegov gornji deo omogućavao rafalno dejstvo, a donji jedinačno.</s><s>Konstrukcija je bila vrlo komplikovana i nikada nije ušla u proizvodnju.</s>

<s>Mk II (model sa pištoljskim rukohvatom) 
Ovo je bio Sten Mk.</s><s>II sa skeletnim pištoljskim rukohvatom, namenjen padobranskim jedinicama.</s><s>Bio je kompaktan, ali vrlo neudoban za gađanje.</s>

<s>Model T42 
Verzija Stena Mk.</s><s>II sa cevi od 127 mm, konvencionalnim pištoljskim rukohvatom i prerađenim branikom okidača.</s><s>U fazi izrade protoipa nosio je radni naziv “T42” ali nikada nije ušao u upotrebu.</s>

<s>Mk III (drveni model) 
Ovo je bio Sten Mk.</s><s>III sa drvenim kundakom i potkundakom tipa „Lančester“ kao i nosačem bajoneta.</s><s>Dodate su i alke za remnik.</s><s>Nikada nije ušao u proizvodnju zbog visokih troškova izrade.</s>

<s>Mk III (drveni model II) 
Ovo je bio Sten Mk.</s><s>III, izrađen potpuno u drvetu, gde su jedini vidljivi metalni delovi bili okidač, cev, okvir i ručica zatvarača.</s><s>Okidač i pištoljski rukohvat su bili u ravni sa okvirom.</s><s>Razlozi za razvoj ovog modela su potpuno nejasni, ali je verovatno da je ovo bio eksperiment koji je imao za cilj povećanje udobnosti u rukovanjeu oružjem.</s>

<s>Mk IV 
Eksperimentalna verzija razvijena za vazdušno-desantne jedinice.</s><s>Odlikuju je izuzetno mali gabarit, tako da je praktično veličine pištolja, pištoljski rukohvat, kundak koji se preklapa bočno, kratka cev i konusni skrivač plamena.</s><s>Nikada nije uvedena u serijsku proizvodnju.</s>

<s>ROF Sten 
Razvijen u Kraljevskoj fabrici oružja Fazakerli (ROF), ROF Sten je bio neobični prototip sa novorazvijenim okvirom, ergonomskim pištoljskim rukohvatom, regulatorom paljbe i sistemom povlačenja zatvarača.</s><s>Oružje se natezalo povlačenjem malog prstena iznad kundaka.</s><s>Veliki skrivač plamena je bio pričvršćen za cev i na oružje se mogao pričvrstiti „bajonet Br. 5“.</s><s>Izrađen je izuzetno kvalitetno i ovo je bila najbolja i verovatno najpouzdanija verzija STEN-a.</s><s>ROF Sten je izrađen 1944. i u ROF-u su planirali da ga pošalju na ispitivanja naredne godine, ali za to nije bilo sredstava, tako da nije stigao dalje od prototipa.</s>

<s>Vidi još 
 Automat Tompson
 MP 40
 Špagin PPš-41
 Uzi
 Automat Oven
 Austen
 PPS-43
 M3 „Mazalica"</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Automati (oružje)
Oružje Drugog svjetskog rata</s>

