Danilo Stefanović
<s>Danilo Stefanović ili Danilo Stevanović (Temišvar, 20. maj 1815. – Beograd, 2. decembar 1886) je bio srpski političar i predsednik vlade Kneževine Srbije.</s><s>Njegova vlada počela je da pomaže Nevesinjsku pušku.</s>

<s>Detinjstvo i mladost 
Danilo Stevanović rođen je 20. maja 1815. u Temišvaru.</s><s>Sin je Jovana Stevanovića, porečkoga bimbaše.</s><s>Njegovi roditelji su nakon sloma Prvoga srpskoga ustanka 1813. bili u zbegu.</s><s>Brat je Stefana Stefanovića Tenke, čuvenoga ustavobranitelja.</s><s>Školovao se u Poreču, Požarevcu i Beogradu, a nakon školovanja izučio je terzijski zanat i onda se posvetio trgovini.</s>

<s>Član Državnoga saveta 
Knez Miloš Obrenović ga je 1838. postavio za starešinu porečko-rečkoga sreza, a već 1839. postao je pomoćnik načelnika krajinskoga okruga.</s><s>Premešten je 1844. u Zaječar za pomoćnika načelnika, a 1848. postavljen je za načelnika crnorečkoga okruga.</s><s>Posle toga premešten je 1852. za načelnika čačanskoga okruga, a 1856. za načelnika požarevačkoga okruga.</s><s>Knez Miloš ga je 1859. imenovao za člana Državnoga saveta, a knez Mihailo Obrenović mu je 1860. potvrdio taj položaj.</s><s>Stari Savet bio je ukinut 1869, ali Danilo je 20. septembra 1869. postavljen za člana novoga Državnoga saveta.</s>

<s>Predsednik vlade</s>

<s>Kada je 3. februara 1875.</s><s>Aćim Čumić dao ostavku na položaj predsednika vlade Danilu Stevanoviću je poveren mandat za sastav nove vlade.</s><s>Pored mesta predsednika vlade bio je i ministar unutrašnjih poslova.</s><s>Nije mu se sviđao Namesnički ustav iz 1869, po kome je Narodna skupština imala dosta široka ovlaštenja da sastavlja zakone.</s><s>Nikako mu se nije sviđalo da ta po sastavu seljačka skupština od uglavnom nepismenih poslanika sastavlja zakone i da ministri moraju da odgovaraju na interpelacije pred takvom skupštinom.</s><s>Pošto je izgledao staromodan po shvatanjima nazvali su ga „čiča Danilo”.</s><s>Knez Milan Obrenović je za tu vladu za ministre odabrao uglavnom mlađe konzervativce, ali većinski liberalna skupština suprostavljala se ministrima i vladi.</s><s>Sam Danilo nije bio političar, nego birokrat, pa je na taj način trebao da stišava uzavrele političke strasti između konzervativaca i liberala, a njegova vlada nazvana je "ministarstvo pomirljivosti i dobre volje".</s><s>Danilova vlada uglavnom se bavila tekućim poslovima izbegavajući velika politička pitanja.</s><s>Ipak u skupštini su se nastavila politička prepucavanja liberalne većine i konzervativaca, koja su dovela do toga da konzervativci opstruišu skupštinu, a vlada je to jedva dočekala kao povod za raspuštanje skupštine.</s>

<s>Pomaganje Nevesinjske puške 
U vreme Danilove vlade izbila je Nevesinjska puška.</s><s>Vlada je dozvolila okupljaše dobrovoljaca za pomoć ustanicima u Hercegovini i davala im oružje iz vojnih magacina, a deo snaga je i prebacila preko granice.</s>

<s>Policijski pritisak tokom izbora 
Nakon raspuštanja skupštine Vlada je nastojala da nasilno na novim izborima ostvari konzervativnu većinu u skupštini.</s><s>Pošto je Danilo bio ministar unutrašnjih poslova i iskusan policajac očekivalo se da će imati više uspeha nego što je imao Aćim Čumić u sličnom pokušaju godinu dana ranije.</s><s>Uoči izbora od 15. avgusta 1875.</s><s>Danilo je u službu vratio nekoliko starih činovnika, a načelnicima je davao uputstva ko se mora izabrati za poslanika.</s><s>Danilova policija proganjala je ili zatvarala opozicione poslanike, a hapsili su i one, koji su agitovali za opoziciju.</s><s>Ipak na izborima su ponovo pobedili liberali, pa je knez 31. avgusta 1875. odlučio da sastavi liberalnu vladu Stevče Mihailovića.</s><s>Danilo je nakon silaska sa vlasti bio na raspolaganju, da bi 1879. bio penzionisan.</s>

<s>Napomene</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 Narodna enciklopedija srpsko-hrvatsko-slovenačka, Beograd 1929, knjiga 4, 485
 M.Milićević,Dodatak pomeniku od 1888, Beograd 1901.</s>

<s>Srpski političari
Srpski ministri
Predsednici Vlade Kneževine Srbije
Biografije, Temišvar</s>

