Flegmona spoljašnjeg uva
<s>Flegmona spoljašnjeg uva () je zarazno gnojno zapaljenje, izazvano piogenim bakterijama.</s>

<s>Etiopatogeneza 
Za razliku od apscesa koji su zapaljenjski procesi relativno dobro ograničeni, piogenom membranom (koja se sastoji od leukocita, granulacionog tkiva i fibroblastičnih elemenata), koja sprečava da gnoj „probije“ u okolne međućelijske prostore, flegmonozno zapaljenje ima sposobnost ekspanzije i prodire preko perifokalnog edema u okolinu šireći se uz pomoć bakterijskih fermenata, hijaluronidaze i fibrinolizira u okolne međućelijske prostore.</s>

<s>Kako su flegmonozna zapaljenja procesi difuzne prirode koja organizam nije u stanju da svojim odbrambenim snagama ograniči kao kod apscesa, bolest se širi u razne delove tela pa i na spoljašnje uvo.</s>

<s>Prouzrokovači flegmone su;
Hemolitične streptokoke 
Među streptokokama (), najznačajniji uzročnik flegmone je β -hemolitički streptokok grupe A, koji se karakteriše difuznim, ubrzanim širenjem infekcije kroz međućelijske prostore uz pomoć bakterijskog enzima hijaluronidaze koji on proizvodi u organizmu, i uz čiju pomoć „probija“ ćelijske komponente, koje bi inače zadržale i lokalizovale upalu .</s>

<s>Manje česti uzročnici su streptokoke grupe B npr.() koje kod starijih pacijenata sa dijabetesom mogu izazvati flegmonu.</s><s>Stafilokoke 
Flegmona izazvana stafilokokama () je uglavnom lokalizovana na manjim područjima, i obično se javlja kod otvorenih rana na koži ili u apscesima.</s><s>Od nedavno, meticilin-rezistentni S. aureus (poznatiji kao MRSA) je postao sve češći uzročnik flegmona kod pacijenata u bolničkim uslovama ili staračkim domovima.</s><s>Na flegmonu uzrokovanu MRSA bakterijom treba uvek posumljati; kada je flegmona nastala u bolničkim ustanovama, ako se ponavlja kod istog pacijenta ili ako ne reaguje na monoterapiju antibioticima.</s><s>Gram negative bakterije 
Hemofilus influence () može izazvati flegmonu kod dece,, a pseudomonas () kod pacijenata sa dijabetesom ili neutropenijom.</s>

<s>Povrede nastale u toku potapanja tela u vodu (npr za vreme boravka u banjskim lečilištima) mogu imati za posledicu pojavu flegmone, koju u svežoj vodi izazva bakterija ()   a u toploj slanoj vodi, u umerenim klimatskim uslovima u najvećem delu sveta () u retkim slučajevima nekrotizirajući fasciitis .</s>

<s>Anaerobne bakterije 
Pasturela  iz pljuvačke mačke, i  iz pljuvačke psa, nakon ujeda čoveka za uvo mogu da dovedu do nastanka flegmone.</s>

<s>U osnovi poremećaja i kod apscesa i kod flegmone uzročnici bolesti su isti.</s><s>Samo što na nastajanje flegmone znatan uticaj imaju faktori rizika kao što su; imunodeficijencija ili smanjenje odbrambenih snaga organizma, i opšta oboljenja kao što su; dijabetes, hronična oboljenja bubrega, ciroza jetre, tumori, bolesti krvi, hipoproteinemija, teška trauma...</s>

<s>Sigurno je da na nastanak i tok flegmone utiču brojni faktori; ulazno mesto, izvor zaraze, način infekcije (put prenošenja), broj vrsta i virulencija prouzrokovača (patogena), predispozicija (trenutno stanje organizma i hronične bolesti) itd.</s>

<s>U faktore rizika za pojavu flegmone, spadaju i; oštećenja kože (npr. povrede (rane), ulceracije (čirevi), gljivične infekcije i druge kožne bolesti koje narušavaju zaštitnu ulogu kože), koja su uobičajena kod bolesnika sa hroničnom venskom insuficijencijom ili limfedemom.</s><s>Ožiljci koji nastaju na venama u toku plasmana venskih katetera, ili nakon drugih intervencija na krvnim sudovima u vaskularno hirurgiji pogodne su lokacije za pojavu rekurentne flegmone, posebno ako prisutna infekcija kože.</s>

<s>U tkivu koje je zahvaćeno flegmonoznim zapaljenjem, pored hiperemije i leukocitarne infiltracije, dolazi do stvaranja mnogobrojnih tromboza sitnih krvnih sudova i obrazovanja mnogobrojnih mikro apscesa, što sve dovodi do dalje nekroze tkiva i razvoja gangrene.</s><s>Ukoliko je došlo do gangrene tkiva, zahvaćeni deo je crne boje i može se lako odstraniti hirurškim instrumentima.</s>

<s>Napomene</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bolesti uha
Infektivne bolesti</s>

