Nekropola stećaka Boljuni
<s>Nekropola Boljuni, općina Stolac, nalazi se na listi 28 srednjovjekovnih nekropola stećaka koje su 2016. godine proglašene Svjetskom baštinom UNESCO-a.</s><s>Na listi su 20 nekropole u Bosni i Hercegovini, po 3 u Srbiji i Crnoj Gori, a 2 u Hrvatskoj.</s><s>U obrazloženju se, između ostalog, navodi:</s>

<s>Stećci su srednjovjekovni nadgrobni spomenici, nastali od XII-XVI vijeka na teritoriji jugoistočne Evrope na kojoj su danas Bosna i Hercegovina, zapadna Srbija, zapadna Crna Gora i srednja i južna Hrvatska.</s><s>Značajni su po svojoj interkonfesionalnosti, i korišteni su kod ukopa pripadnika sve tri srednjovjekovne hrišćanske zajednice (Pravoslavna crkva, Katolička crkva i Crkva bosanska).</s>

<s>Nekropola je i nacionalni spomenik BiH.</s>

<s>Lokacija 
Nekropola stećaka Boljuni nalazi se u zaseoku Boljuni, koje je u sastavu sela Bjelojevići, 15 km jugozapadno od Stoca, uz cestu Stolac - Hutovo Blato.</s><s>Smještena je u ravnici, ispod seoskih kuća i raspoređena u dvije skupine, na rastojanju od oko 400 m. U okolici ima tragova iz ilirskog doba (gradina i tumuli), a nedaleko je lokalitet Crkvina, vjerovatno kasnoantičkog perioda i ostaci groblja (ranosrednjovjekovnog?).</s>

<s>Opis 
Svrstani su u nizove i orijentirani isključivo u pravcu zapad - istok, ili sa malim skretanjem od tog pravca.</s><s>Nekropola se sastoji od: 82 ploče, 176 sanduka, 12 sljemenjaka i 4 krstače.</s><s>Od ukupnog broja 92 su ukrašena i to: 29 ploča, 57 sanduka i 6 sljemenjaka.</s><s>Po broju ukrašenih spomenika spadaju među nekoliko velikih nekropola koje su najbogatije ukrašene.</s>

<s>Ukrašavanje 
U reljefne motive koji se najčešće pojavljuju spadaju povijene lozice sa trolistovima, kao bordura na vodoravnim stranama ploča ili kao friz na uspravnim stranama sanduka.</s><s>Ovaj motiv je karakterističan za čitavu Hercegovinu, ali se ovdje javlja u relativno velikom broju.</s><s>Česti su i štitovi sa mačevima i rozete koje se javljaju u više varijanti: kao heraldičke oznake na štitovima, u kompoziciji sa polumjesecom ili samostalno.</s><s>Pojavljuju se i kao stilizirane rozete sa tordiranim kružnim vijencima ili predstavljene kao krst - rozete.</s><s>Zatim po brojnosti slijede plastične vrpce, razne bordure, krst - obični ili stilizirani, polumjesec, ljiljani, biljne stilizacije sa spiralama i grozdovima, arkade i mačevi.</s><s>Brojne su figuralne predstave i kompozicije: scene lova na jelena, turniri i kola.</s><s>Tu su i fantastične životinje, figure lava i konjanika.</s>

<s>Originalni motivi Boljuna su: lav, žena sa djetetom u narjučju, stilizirane rozete, fantastične životinje u vidu guštera i kolo sa kolovođom koji jaše na jelenu.</s>

<s>Natpisi 
Po broju natpisa, ukupno 19, Boljuni pružaju istorijske podatke i podatke važne za kulturnu istoriju Bosne i Hercegovine.</s><s>U natpisima se spominju imena sahranjenih: Radića Vladisalića, Heraka i Radoslava Herakovića koji leže “na svojoj plemenitoj”, Petra Vukića i njegovog brata i drugih.</s><s>Neke od tih ličnosti su i istorijski dokumentirane.</s><s>Dakle, tu su sahranjeni pripadnici grupe Boljuna - Vladisalića, koji su pripadali Donjim Vlasima.</s>

<s>Na stećku Bogavca i Taraha Boljunovića, umrlih prije 1477, stoji natpis:</s>

<s>Tu je i grob čuvenog vojskovođe Vlatka Vukovića Kosače, gospodara Huma i vojskovođe bosanskog kralja Tvrtka I., koji je prvi pobijedio Osmanlije kod Bileće 27. kolovoza 1388. godine, te sudjelovao kao vojskovođa u bitci na Kosovu polju 1389. i preminuo 1392. godine.</s><s>Na njegovom grobu uklesano je:</s>

<s>Pošto je spomenik pisao Semorad, podignut je naknadno, što se zaključuje i po stećku u obliku krstače, podignutom ranije postavljene ploče.</s>

<s>Kamenoresci 
Na nekoliko stećaka potpisao se  majstor Grubač, prepoznatljiv po svom umjetničkom izrazu i motivima, dijak (pisar) Semorad i drugi (majstori Milić, Zelija i Dragiša i dva dijaka Radoje i Vuk).</s><s>Smatra se da su Boljuni bili važan klesarski, tj. umjetnički centar.</s><s>Najveći broj stećaka na nekropoli potječe iz doba djelovanja majstora Grubača (okvirno između 1440.-1460.), te iz doba njegovih učenika.</s><s>U to doba područje oko Stoca bilo je jedno od glavnih žarišta epigrafskih spomenika, čiji su natpisi pisani ćirilskim pismom, ali sa poznatim paleografskim osobenostima ovog pisma u srednjovjekovnoj Bosni i Humu, kasnije Hercegovini, tako da paleografi sa razlogom govore o bosanskoj ćirilici.</s>

<s>Iako tačnih podataka nema, prema brojnosti stećaka pretpostavlja se da se ovdje sahranjivalo od druge polovine XIV do početka XVI stoljeća.</s>

<s>Lokalitet je zapušten, obrastao divljim rastinjem, ne vide se tragovi skorijeg održavanja ili uređenja zelenih površina; dio ograđene površine od ulaza u nekropolu i do prvih stećaka je uzoran, čime je pristup dodatno otežan.</s><s>Nekropola je ugrožena odsustvom stalne brige o očuvanju lokaliteta.</s>

<s>U blizini nekropole, 200 m sjeverozapadno i 200 m istočno od nje su bila dva kamenoloma, odakle je najvjerovatnije dovožen kamen za izradu stećaka.</s>

<s>Literatura 
 Dubravko Lovrenović, Sarajevo, 2009 -STEĆCI - BOSANSKO I HUMSKO MRAMORJE SREDNJEG VIJEKA</s>

<s>Vanjske veze 
 Boljuni
 STEĆCI – SREDNJOVJEKOVNI NADGROBNI SPOMENICI - Bosna i Hercegovina Državna komisija za saradnju sa UNESCO-m
 ZORAN LUKARIĆ: STEĆCI – Časopis Nova Akropola
  STEĆCI - Hrvatska enciklopedija leksikografski zavod Miroslav Krleža
 Stećci su naši – Nezavisni portal Jajca</s>

<s>Reference</s>

<s>Stolac
Svjetska baština u Bosni i Hercegovini
Kosače
Hum
B
Stećci sa natpisom
Grobna mjesta srednjovjekovne vlastele u BiH</s>

