Kalifatski grad Medina Azahara
<s>Kalifatski grad Medina Azahara je arheološko nalazište utvrđenog grada-palače izgrađenog sredinom 10-og stoljeća 5 km. zapadno od Kordobe, Španija.</s><s>Bio je središte Kalifata Kordoba dinastije Omejada.</s><s>Nakon nekoliko godina prosperiteta, opustošen je tokom građanskog rata kojim je okončan kalifat 1009-1010.</s><s>Ostaci grada bili su zaboravljeni skoro 1.000 godina do njihovog ponovnog otkrivanja početkom 20. vijeka.</s><s>Ova kompletna urbana cjelina sadrži infrastrukturu poput puteva, mostova, vodovoda, zgrada, dekorativnih elemenata i svakodnevnih predmeta.</s><s>Nalazište pruža obimna znanje o zapadnoj islamskoj civilizaciji Al-Andalusa, na vrhuncu svog sjaja.</s>

<s>Svjetska baština 
Grad je podigao Abd-ar-Rahman III (912–961), pripadnik dinastije Omejada i prvi kalif Al-Andalus.</s><s>Glavni razlog za izgradnju bio je političko-ideološki: Abd ar-Rahman III se proglasio "kalifom" 929. godine, a dostojanstvo ove nove titule zahtijevalo je osnivanje novog grada, simbola njegove moći, imitirajući druge istočne kalifate.</s><s>Nastojao je pokazati njegovu superiornost nad njegovim velikim suparnicima, fatimidskim kalifima iz Ifriqije u sjevernoj Africi i abasidskim kalifima u Bagdadu.</s>

<s>Izgradnja je započela je 936–940. i nastavila se u više faza tokom vladavine Abd-ar-Rahmana III i vladavine njegovog sina, Al-Hakama II (961–976).</s><s>Novi grad je uključivao svečane prijemne sale, džamiju, administrativne objekte, aristokratske rezidencije, bašte, kovnicu novca, radionice, kasarne, službene prostorije i kupatila.</s>

<s>Organizaciju grada-palače odlikuju tri terase.</s><s>Prva i najviša terasa je rezervirana za kalifov dvor i znak je snage, dok srednjim dijelom dominiraju voćnjaci i povrtnjaci.</s><s>Donji dio uključuje glavnu džamiju i kuće.</s>

<s>Kako bi doveo vodu potrebnu za parkove i cvjetne vrtove, Abdurahman III. je odredio kako će novi grad biti izgrađen na mjestu gdje se nalazio stari rimski akvadukt za Kordobu.</s><s>Ovaj akvadukt bio je dosta nizak, pa je izgrađen novi vodovod koji prelazi planine cijevima i doline akvaduktima.</s><s>Danas se ovaj vodovod smatra jednim od najboljih dostignuća kalifa.</s>

<s>Rijetki materijali, dragocjeni predmeti, umjetnička djela i drugo nabavljani su po cijelom svijetu, bez obzira na cijenu.</s><s>U gradnju su bile uključene i druge države.</s><s>Bizantski car poslao je visokokvalifikovane stručnjake za izradu keramičkih predmeta i mozaika.</s><s>Iz fatimidske Kartage stigle su fino obrađene mramorne ploče i stupovi antičkih ruševina, građeni od crvenog i zelenog mramora.</s><s>Iz Bagdada su nabavljene rijetke egzotične ptice.</s><s>Abasidski uticaj pokazuju i pravougaoni bazeni za obredna kupanja sa svojim motivima životinja.</s><s>U ruševinama je nađeno i mnoštvo predmeta od glazirane keramike mezopotamskoga porijekla, koji prikazuju životinje i plesačice,  tipično za keramiku palače u Samari.</s><s>Tu su i medaljoni od slonove kosti koji prikazuju scene ljudi i životinja što podsjeća na umjetnost kod, također neprijateljskih, bagdadskih kalifa.</s><s>Tako Medina Azahara predstavlja spoj istočnjačkih i sredozemnih kulturnih elemenata 10. stoljeća.</s><s>Abd ar Rahman preselio je dvor u Medinu Azaharu 945. godine, iako još neki objekti nisu bili završeni - to je učinio njegov sin Al-Hakam II.</s>

<s>Ruševine grada dimenzija 1.500X750 m, otkopane su počevši od 1911. god.</s><s>Oko 10 hektara od 112  ha  grada je iskopano i djelimično restaurirano, sa glavnim objektima.</s><s>Namjenski arheološki muzej, koji se nalazi na rubu lokaliteta, otvoren je 2009. godine.</s><s>Dana 1. jula 2018. godine, lokalitet je uvršten na UNESCO-ov popis svjetske baštine s natpisom Kalifatski grad Medina Azahara.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Svjetska baština u Španiji
Omejadski Kalifat</s>

