Pisma o moralu (Seneka)
<s>Pisma Luciliju o moralu () zbirka je od 124 pisma koja je rimski pisac i filozof Seneka Mlađi napisao pred kraj svog života, nakon što se povukao iz javnog života i nakon što je više od deset godina bio u službi cara Nerona.</s><s>Pisma su upućena Luciliju, tadašnjem prokuratoru Sicilije, koji je poznat samo kroz Senekine spise.</s><s>Bez obzira na to kako su se Seneka i Lucilius zapravo dopisivali, jasno je da je Seneka pisma stvarao imajući na umu široku čitateljsku publiku.</s>

<s>Pisma često započinju promatranjem svakodnevnog života, a zatim prelaze na nako pitanje ili na princip apstrahiran iz tog promatranja.</s><s>Tako čitava zbirka nalikuje dnevniku ili priručniku za filozofske meditacije.</s><s>Pisma se usredotočuju na mnoge tradicionalne teme stoičke filozofije, kao što su preziranje smrti, postojanost mudraca i vrlina kao vrhovno dobro.</s>

<s>Datiranje i žanr
Pisma su vjerojatno napisana tijekom posljednje tri godine Senekina života.</s><s>Znanstvenici se općenito slažu da su pisma poredana redoslijedom kojim ih je Seneka napisao.</s><s>U pismu 8 Seneka aludira na povlačenje iz javnog života, a smatra se, na temelju Tacitovih Anala, XIV, 52–56, da je do toga došlo u proljeće 62. godine.</s><s>Pismo 18. napisano je u prosincu, uoči Saturnalija.</s><s>Pismo 23 spominje hladno proljeće, vjerojatno 63. godine.</s><s>Pismo 67 spominje kraj hladnog proljeća i smatra se (s obzirom na 43 pisma koja se nalaze između ova dva) da je napisano iduće godine.</s><s>Pismo 91 spominje veliki požar u Lugdunu (Lyonu), koji se dogodio krajem ljeta 64. godine.</s><s>Pismo 122 spominje smanjivanje dnevnog svjetla u jesen.</s><s>Moguće su i druge kronologije — posebno ako se pisma 23 i 67 odnose na isto proljeće, koja vremenski okvir može smanjiti za cijelu godinu.</s>

<s>Ova 124 pisma raspoređena su u dvadeset svezaka rukopisa, ali zbirka nije potpuna.</s><s>Aulo Gelije (sredina 2. stoljeća) citira izvadak iz "dvadeset druge knjige", pa neka pisma nedostaju.</s><s>Međutim, budući da se požar u Lugdunu spomenut u pismu 91. dogodio manje od godinu dana prije Senekine smrti (u proljeće 65. g.), smatra se da broj nestalih pisma nije velik.</s>

<s>Pisma zajedno čine najdulje Senekino djelo.</s><s>Iako su upućena Luciliju, pisma imaju oblik otvorenih pisama i jasno su napisana s ciljem da ih čita šira publika.</s><s>Epistolarni žanr bio je već uobičajen u Senekino doba.</s><s>Seneka spominje Ciceronova pisma Atiku i Epikurova pisma, a vjerojatno su mu bila poznata i Platonova pisma i Horacijeve poslanice.</s><s>Međutim, usprkos pažljivoj literarnoj izradi, nema očitog razloga za sumnju da su to prava pisma.</s><s>Seneka na više mjesta kaže da piše kao odgovor na Lucilijevo pismo, iako vjerojatno nije bilo izravne razmjene pisama.</s><s>Čak i ako su oba pisca imala pristup carskoj poštanskoj službi, pismu je trebalo četiri do osam dana da iz središnje Italije dođe do Sicilije.</s><s>U mnogim je slučajevima Seneka vjerojatno sastavljao pisma kad mu je na um pala neka nova tema.</s><s>U prosjeku pisma s vremenom postaju sve dulja i kasnija se pisma sve više bave teorijskim pitanjima.</s><s>Međutim, čak i među kasnijim pismima ima i onih koja su vrlo kratka.</s>

<s>Sadržina</s>

<s>Sva pisma započinju izrazom "Seneca Lucilio suo salutem" ("Seneka pozdravlja svog Lucilija"), a završavaju riječju "Vale" ("Zbogom").</s><s>U ovim pismima Seneka daje Luciliju savjete o tome kako postati posvećeniji stoik.</s><s>Neka od pisama su "O buci" i "Astma".</s><s>Druga uključuju pisma o "utjecaju masa" i "kako postupati s nečijim robovima".</s><s>Iako se bave Senekinim osobnim stilom stoičke filozofije, pružaju nam i dragocjene uvide u svakodnevni život u starom Rimu.</s>

<s>Postoji tendencija da pisma započinju opisom nekog specifičnog (i obično prilično malog) događaja, koji se potom odmiče ka daleko širem istraživanju problema ili principa koji su iz tog događaja apstrahirani.</s><s>Na primjer, u jednom pismu (pismo 7) Seneka raspravlja o slučajnom posjetu areni u kojoj se održava gladijatorska borba do smrti; Seneka tada dovodi u pitanje moral i etiku takvog spektakla, i to predstavlja prvi primjer (prema našim trenutnim saznanjima) jednog pretkršćanskog pisca koji je pokrenuo takvu raspravu o tom predmetu.</s>

<s>Seneka često citira rimske pjesnike, posebno Vergilija, ali i Ovidija, Horacija i Lukrecija.</s><s>Seneka također citira Publilija Sirijca, na primjer u osmom pismu, "O izolaciji filozofa".</s>

<s>Teme
Senekina pisma usredotočena su na unutarnji život i na radost koja proizlazi iz mudrosti.</s><s>Naglašava stoičku temu da je vrlina jedino istinsko dobro, a porok jedino istinsko zlo.</s><s>Više puta se poziva na kratkoću života i prolaznost vremena.</s>

<s>U osnovi velikog broja pisama jest zabrinutost zbog smrti s jedne strane (središnja tema stoičke filozofije, koja je utjelovljena u Senekinom opažanju da "umiremo svaki dan") i samoubojstva s druge strane, što je ključno razmatranje s obzirom na Senekin pogoršani politički položaj i na uobičajenu upotreba prisilnog samoubojstva kao metoda uklanjanja ličnosti za koje se smatralo da su u opoziciji carevoj moći i vladavini.</s>

<s>Rana pisma često se završavaju maksimom o kojoj se može razmišljati, iako se ova strategija završava s tridesetim pismom.</s><s>Takve se maksime obično izvode iz Epikura, ali Seneka to smatra početničkom tehnikom.</s><s>U pismu 33 naglašava da proučavatelj filozofije mora početi samostalno donositi dobro obrazložene prosudbe.</s>

<s>Jezik i stil</s>

<s>Jezik i stil pisama prilično su raznoliki, i to odražava činjenicu da pisma predstavljaju mješavinu privatnog razgovora i književne fantastike.</s><s>Na primjer, postoji kombinacija različite leksike, koja uključuje tehničke pojmove (u područjima kao što su medicina, pravo i plovidba), kao i kolokvijalne i filozofske pojmove.</s><s>Seneka također koristi niz stilskih sredstava da postigne određeni učinak, kao što su ironična parataksa, hipotaktičke periode, izravne govorne intervencije i retoričke tehnike kao što su aliteracije, hijazmi, poliptoton, paradoksi, antiteze, oksimoron, etimološke figure i tako dalje.</s><s>Uz to postoje neologizmi i hapax legomena.</s>

<s>Seneka se u Pismima pokazuje kao majstor stila.</s><s>Pisma su zapravo popularno-filozofski eseji pisani u tradiciji kiničko-stoičke dijatribe.</s><s>To je Senekino najuspjelije filozofsko i istovremeno umjetnički izvrsno djelo, "bogato mislima i životom", značajno kako za potonju europsku filozofsku misao tako i za književnu povijest kao jedan od nautjecajnijih uzora moderne europske esejistike.</s>

<s>Kasnija historija
Najstariji rukopisi pisama potječu iz 9. stoljeća.</s><s>Dugo vremena pisma nisu bila okupljena na jednom mjestu; posebno se pisma 89–124 pojavljuju u svojim vlastitim rukopisima.</s><s>Sva se pisma počinju široko distribuirati zajedno od 20. stoljeća nadalje.</s><s>Prvo tiskano izdanje pojavilo se 1475. godine.</s><s>Erazmo Roterdamski objavio je mnogo bolje izdanje 1529. godine.</s>

<s>Na Michela de Montaignea utjecala su Senekina pisma, i on je prema njima oblikovao svoje Eseje.</s><s>Pisma su bila glavni izvor Justusa Lipsija za razvoj njegovog neostoicizma pred kraj 16. stoljeća.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze
Why Seneca's Moral Epistles?</s><s>Seneca: Ad Lucilium Epistulae Morales Volume I (Volume II; Volume III) at Open Library (in Latin and English)
Thomas Lodge, The workes of Lucius Annæus Seneca, both morrall and naturall,  1614.</s>

<s>Seneka Mlađi
Djela 1. vijeka</s>

