Pontska Olbija
<s>Pontska Olbija (, ) ili samo Olbija drevni je grčki grad na obali ušća Južnog Buga (Hypanis ili Ὕπανις,) u Ukrajini, u blizini sela Parutine.</s><s>Na tom se mjestu danas nalazi arheološko nalazište, koje je zaštićeno kao "nacionalni povijesni i arheološki rezervat".</s><s>Rezervat je istraživački i znanstveni institut Nacionalne akademije znanosti Ukrajine (NAZU).</s><s>Od 1938. do 1993. bio je poseban odjel Instituta za arheologiju NAZU.</s>

<s>Grčki su grad osnovali su u 7. stoljeću pne. kolonisti iz Mileta.</s><s>Njegova je luka bila jedno od glavnih trgovišta (emporija) na Crnom moru za izvoz žitarica, ribe i robova u Grčku, te za uvoz atičke robe u Skitiju.</s>

<s>Položaj</s>

<s>Lokalitet ove grčke kolonije obuhvaća površinu od pedeset hektara, a njegove utvrde tvore jednakokračni trokut dug oko 1,5 kilometra i širok oko 700 metara.</s><s>Na tom se području nalazilo i nekoliko sela (damas Viktorovka i Dnjeprovskoe), koja su možda naselili Grci.</s>

<s>Što se tiče samog grada, donji grad (koji je danas većim dijelom potopljen rijekom Bugom) zauzimala su uglavnom pristaništa i kuće obrtnika.</s><s>Gornji je grad bio glavna stambena četvrt, koja je bila sastavljena od četvrtastih blokova, sa agorom u središtu.</s><s>Grad je bio opasan obrambenim kamenim zidinama s kulama.</s><s>Gornji je grad bio i mjesto prvog naselja na tom lokalitetu u arhajskom razdoblju.</s><s>Postoje dokazi da je sam grad izgrađen na temelju mrežnog plana iz 6. stoljeća pne., jednim od prvih takvih planova nakon grada Smirne.</s>

<s>Kasnije je grad obuhvaćao imao i akropolu i, od 6. stoljeća pne., vjersko svetište.</s><s>Početkom 5. stoljeća na tom je mjestu izgrađen i hram Apolonu Delfiniju.</s>

<s>Historija</s>

<s>Arhajsko i klasično doba
Olbija je bila trgovački vrlo važna i trajala je tisuću godina.</s><s>Prvi dokazi o grčkom naseljavanju na tom mjestu potječu s otoka Berezana, gdje je pronađena keramika koja potječe s kraja 7. stoljeća.</s><s>Pretpostavlja se da je kolonija utemeljena oko 655. pne.</s><s>Ime na grčkom znači "sretan" ili "bogat".</s><s>Moguće je da je to bilo mjesto ranijeg autohtonog naselja, a možda je u antici to bio poluotok, a ne otok.</s><s>Danas se smatra da je grad Berezan opstao do 5. stoljeća pne., kada je možda apsorbiran u sve veću Olbiju na kopnu.</s>

<s>Tijekom 5. stoljeća pne, Olbiju je posjetio Herodot, koji daje najbolji opis grada i njegovih stanovnika sačuvan iz antike.</s>

<s>Tijekom 5. stoljeća pne.</s><s>Olbija je kovala prepoznatljiv lijevani brončani novac u obliku kružnih žetona s gorgonskim glavama i jedinstvenog novca u obliku dupina koji skaču.</s><s>To je neobično s obzirom na udarene okrugle novčiće uobičajene u grčkom svijetu.</s><s>Za ovaj oblik novca smatra se da potječe od žrtvenih znakova korištenih u hramu Apolona Delfinija.</s>

<s>M. L. West spekulirao je da je rano grčka religija, posebno orfičke misterije, bila pod velikim utjecajem srednjoazijskih šamanističkih praksi.</s><s>Čini se da značajna količina orfičkih grafita otkrivenih u Olbiji svjedoči da je taj grad bio jedna od glavnih doticajnih točaka grčke i orijentalne kulture.</s>

<s>Helenističko i rimsko doba
Nakon što je grad usvojio demokratski ustav, njegovi odnosi s Miletom bili su regulirani ugovorom, koji je u 4. stoljeću pne. omogućio dvama državama da koordiniraju svoje operacije protiv Zopiriona, vojskovođe Aleksandra Velikog.</s><s>Krajem 3. stoljeća grad je ekonomski opao – što se vidi po tome da je bila uspostavljena komisija za raspodjelu žitarica stanovništvu – pa je prihvatio nadmoć kralja Skilura iz Skitije.</s><s>Pod Mitridatom Eupatorom grad je cvjetao, ali su ga opustošili Geti pod Burebistinim vodstvom, što je predstavljalo katastrofu, koja je naglo stavila točku na ekonomski prosperitet Olbije.</s>

<s>Izgubivši dvije trećine svog naseljenog područja, Olbiju su obnovili Rimljani, iako u malom opsegu i vjerojatno s većinski barbarskim stanovništvom.</s><s>Dion Hrizostom posjetio je grad u 1. stoljeću nove ere i opisao ga u svom Boristenskom govoru (grad se u antici često zvao i Boristen, po obližnjoj rijeci).</s><s>Naime, premda su ga njegovi stanovnici uvijek nazivali Olbijom, stranci su ga obično zvali Boristenom, po glavnoj skitskoj rijeci, a njegove su stanovnike zvali Boristencima (Βορυσθενεΐται).</s><s>Dion se u Olbiju sklonio od Domicijanovog i opisuje kako su Geti uništili grad otprilike 150 godina prije njegova dolaska, tj. oko.</s><s>50. pne., ali o kako su ga stari stanovnici obnovili.</s>

<s>Naselje, koje je bilo u sastavu rimske provincije Donje Mezije, na kraju je napušteno u 4. stoljeću nove ere, kada je u dva navrata spaljeno tijekom gotskih ratova.</s><s>Grad je po svoj prilici uništen u invaziji Gota 250. godine, budući da se nakon tog datuma njegovo ime više ne pojavljuje u izvorima.</s>

<s>Iskapanja</s>

<s>Lokalitet Olbije, određen arheološkim rezervatom, nalazi se u blizini sela Parutine u okrugu Očakovu.</s><s>Prije 1902. godine nalazište je bilo u vlasništvu grofova Musin-Puškina, koji nisu dopuštali nikakva iskopavanja na njihovom posjedu.</s><s>Profesionalna iskapanja provodila su se pod vodstvom Borisa Farmakovskog od 1901. do 1915. i od 1924. do 1926. godine.</s><s>Budući da nalazište nikad više nije zauzeto drugim naseljem, arheološki nalazi (osobito natpisi i skulpture) pokazali su se bogatima.</s><s>Danas su arheolozi pod pritiskom da što prije istraže nalazište, budući da ga nagriza Crno more.</s><s>Godine 2016. istraživanja u Olbiji započela je poljska arheološka misija "Olbia" Nacionalnog muzeja u Varšavi na čelu s Alfredom Twardeckim.</s><s>Mnogi značajniji nalazi iz tog razdoblja mogu se vidjeti u muzeju Ermitažu u Sankt Peterburgu u Rusiji.</s>

<s>Značajni nalazi iz grada uključuju arhajsku grčku kuću u dobrom očuvanom stanju s područja na kojem je kasnije podignuta akropola te jedno privatno pismo (napisano na olovnoj pločici) iz oko 500. pne, u kome se autor žali se na nečiji pokušaj da položi pravo na njegovog roba.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Antički novac iz Sarmatije – Olbija
 Grčki natpisi iz Olbije u prijevodu na engleski
 Petar Karišovski, Coins of Olbia: Essay of Monetary Circulation of the North-western Black Sea Region in Antique Epoch.</s><s>Киев, 1988. .</s><s>Petar Karišovski, Coinage and Monetary Circulation in Olbia (6th  century B.C. – 4th century A.D.) Odessa (2003). .</s><s>Portal poljske arheološke misije "Olbija"</s>

<s>Arheološka nalazišta u Ukrajini
Grčke kolonije</s>

