Raetinium
<s>Raetinium je naziv ilirske gradine i naziv jednog od najrazvijenijih rimskih područja (municipij) u Bosni i Hercegovini, nastalog na teritoriji Japoda.</s><s>Središte municipija bilo je u istoimenom naselju, koje se nalazilo u Golubiću, danas prigradsko naselje u Bihaću.</s>

<s>Ilirski period 
Jedno vrijeme smatralo se da su Japodi izvorno ilirsko pleme, koje je u IV stoljeću podjarmljeno od Kelta, jer se u ilirskim nekropolama našlo i keltskih rukotvorina.</s><s>Kasnija istraživanja su utvrdila mišljenje (Borivoj Čović) da su Japodi bili dobre komšije Keltima, ponekad i saveznici.</s><s>Koristili su se oružjem iz keltskih radionica (mačevima i štitovima), ali među Japodima nije bilo keltske etničke primjese.</s><s>Kao posljedica odnosa je i pojava keltskih imena među Japodima.</s>

<s>Japodsko područje Rimu priključio je Oktavijan 35. p.n.e. Infiltracija rimsko-provincijalnih elemenata i njihova integracija s tradicionalnom japodskom kulturom započela je svakako prije definitivnog pokorenja 9. g. n. e. U Batonovom ustanku Japodi su aktivno učestvovali, ali ih je konačno pokorio vojskovođa Germanik.</s><s>Opis događaja 9. g. n.e., dao je rimski historičar Dio Kasije u ″Rimskoj historiji″:</s>

<s>Germanik je najprije zauzeo Splonum (Splaunon), i to više slučajem.</s><s>Odatle je krenuo na Raitinon (Raetinium), ali ga je zauzeo tek teškom mukom i s dosta gubitaka.</s><s>Neprijatelji su, naime, u kuće oko nasipa podmetnuli vatru ... a nakon toga se povukli u citadelu ('ες την ακραν άνεχόρηααν).</s><s>Kada su pak Rimljani pojurili za njima, našli su se usred vatre, dok su ih odozgor gađali neprijatelji, pa su mnogi pâli kao žrtve plamena i strijela.</s><s>Nekolicina je pobjegla bacajući tijela već poginulih u vatru i praveći prolaz za sebe koristeći ljudska tijela kao most.</s><s>Vatra je zahvatila cijeli akropolj, da su i branioci morali napustiti tvrđavu podzemnim kanalima.</s>

<s>Po opisima Splonuma i Raetinuma, koji se nalazi u Dionovom tekstu, riječ je o klasičnim gradinskim naseljima sa podgrađem, koje je naseobinski dio, i akropoljem na visinskom platou, kao sjedištem gradine.</s><s>Osnovna odbranbena fortifikacija bio je dvostruki prsten zidina, jedan oko podgrađa, drugi oko akropolja, što je sve karakteristično za ilirsko područje od eneolita.</s>

<s>Nakon toga u ruke Rimljanima pao je i slijedeći grad Seretion koji je dotad Tiberije (budući rimski car) uzalud opsjedao.</s><s>Nakon ovih borbi, Tiberije je mogao započeti generalni i odlučni napad na Batona.</s>

<s>Rimski period 
Nakon završetka Batonovog ustanka, japodska peregrinska civitas je pripadala provinciji Gornji Ilirik/Dalmacija, nastaloj disolucijom nekadašnje jedinstvene provincije Ilirik (Illyricum).</s><s>Po Naturalis historia od Plinija Starijeg, Japodi su zajedno sa Liburnima ulazili u sastav skardonitanskog konventa (današnji Skradin) provincije Dalmacije (...conventum Scardonitanum petunt lapides et Liburnorum civitates ...).</s>

<s>Japodi su dijelili sličnu sudbinu sa ostalim domorodačkim narodima provincije Dalmacije.</s><s>Postupno i njih prvo je zahvatio proces kulturne romanizacija, a kasnije i pravno – političke.</s><s>Najkasnije do 212. god. n. e. nestala je japodska civitas i prešlo se na municipalni sistem i u tome slučaju japodski dio Pounja bio je pokriven sa municipalnom jedinicom kojoj je sjedište bilo u Raetiniumu.</s>

<s>Arheologija 
Relativno bogata arheološka građa iz Pounja (naselja i nekropole), prvenstveno na lokalitetu Ripač sa sojeničkim naseljem  potvrđuje dobru naseljenost regije još od kasnobronzanog do rimskog doba.</s><s>Brojna gradinska naselja opisao je  Vjenceslav  Radimski (Izačić-glavica, Brekovica, Spahići, Sokolac, Ripač, Lohovo, Doljani itd).</s><s>Brojna su i rimska naselja, ali su se slabo sačuvala, bez ijednog sačuvanijeg arhitektonskog objekta, tako da ο urbanizmu tih naselja nema podataka.</s>

<s>Arheološka nalazišta iz rimskog perioda su: Golubić, Privilica, Jezerine u Pritoci, Čavkići, Doljani, Založje, Ribić, Klokot (Kapitul, Humačke glavica), Brekovica, Čehićke Crkvine.</s><s>Samo na osnovi bogatstva ovih nalazišta ova zona imala je veliko naseobinsko, religijsko, političko i ekonomsko značenje ne samo za japodsku zajednicu u Pounju, nego i za cijeli japodski narod i njegovu političku jedinicu.</s>

<s>Epigrafski natpisi 
Pronađeno  je najmanje 95 natpisa sa epigrafskih spomenika osoba antičkog perioda sa prostora  japodskog Pounja, od toga 29 na sljemenastim poklopcima.</s><s>Najviše je evidentirano osoba sa nepoznatim ili teško razumljivim gentilnim imenom (40).</s><s>Šest osoba su funkcioneri japodske civitas  (tri sa drugim gentilnim imenom, jedna sa flavijevskim i jedna sa aurelijevskim gentilnim imenom, dok je jedan japodski funkcioner nepoznatog imena), što je do sada najviše evidentiranih funkcionera jedne od peregrinskih civitas.</s><s>Indikativan je znatan broj domorodačkih imena(15), kao i nosilaca julijevskog gentilnog imena (9), koji je najveći u odnosu na ostale unutarnje (bosanske) dijelove provincije Dalmacije.</s><s>Julija je najviše i u odnosu na ostale carska gentilna imena: 3 osobe su sa flavijevskim gentilnim imenom, 2 sa ulpijevskim, 3  sa elijevskim, i 8 osoba je sa aurelijevskim gentilnim imenom.</s>

<s>Jedan od natpisa pronađen je u Njemačkoj (CIL.</s><s>XIII.7023) i na njemu spominje se Andes Sekst.</s><s>F.cives Raetinio.</s><s>Andes Sex(ti) f(ilius) / cives Raeti/nio eq(ues) ala / Claud(ia) an(norum) XXX / stip(endiorum) V h(ic) s(itus) e(st) h(eres) f(aciendum) c(uravit''</s>

<s>Iz epigrafskih natpisa vidi se da je Raetinium svoj autonomni (municipalni) status dobio prije 70. g.n.e, od cara Vespazijana, koji je u unutrašnjosti Dalmacije podigao i municipij Malvesiatium (Skelani) i municipij Bistuensium (srednja Bosna).</s>

<s>Reference</s>

<s>R
R
Rimski gradovi u BiH
Japodi
R</s>

