Sơn Ngọc Thành
<s>Sơn Ngọc Thành (kmerski: សឺង ង៉ុកថាញ់; kineski: 山玉成; Trà Vinh, 7. prosinca 1908. – Hồ Chí Minh, 8. kolovoza 1977.) bio je kambodžanski nacionalistički političar, koji je svoju karijeru izgradio kao pobunjenik protiv stranih vlasti u Kambodža, ali i kao visoki politički dužnosnik u određenim periodima.</s>

<s>Rani život i ideološko formiranje</s>

<s>Rodio se 1908. godine u Trà Vinhu, u tadašnjoj Kočinkini, u miješanoj obitelji; njegov otac je bio Kmer, dok mu je majka bila kinesko-vijetnamskog porijekla.</s><s>Školovao se u Saigonu, Montpellieru i Parizu, gdje je studirao pravo godinu dana, prije nego se vratio u Indokinu.</s><s>Tamo se zaposlio kao magistrat u Pursatu, a kasnije i kao javni tužitelj u Phnom Penhu, prije nego je postao zamjenik ravnatelja Budističkog instituta.</s>

<s>Godine 1936., zajedno s još jednim uglednim nacionalističkim političarem, Pacha Choeuna, osnovao je časopis Nagaravatta, koji je zagovarao samostalnost kmerskog naroda i odlazak francuskih kolonizatora.</s><s>Thànhova ideologija u suštini je bio desno orijentirani republikanizam i načelno modernizirajuć, što ga je učinilo dugogodišnjim oponentnom kralja Norodoma Sihanouka.</s><s>Istovremeno, taj gotovo autarskijski nacionalizam učinio je od Thànha osobu pogodnu za recepciju japanskog militarizma, odnosno, kako je Thành nazvao tu ideologiju - "nacionalsocijalizma".</s><s>S druge strane, Thành je unatoč svom nacionalizmu bio za panazijsku suradnju te je čak poticao učenje vijetnamskog jezika u kambodžanskim školama, smatrajući to dobrim putem za razmjenu ideja.</s>

<s>Odnos s vlastima i hapšenje</s>

<s>Sơn Ngọc Thành je bio popularan među narodom, međutim nikada nije imao dobar odnos s vlastima; nisu ga simpatizirali ni kralj Sihanouk, ali ni francuski kolonijalni upravitelji.</s><s>Nakon masovnih antifrancuskih demonstracija iz 1942. godine, povodom hapšenja redovnika Hema Chieua, francuski kolonizatori su ekspresno optužili Thànha za organiziranje istih, nakon čega je on pobjegao u Tokijo (kako je Japan u to vrijeme bio okupirao Kambodžu), gdje je ostao sve do uklanjanja francuskih upravitelja i proglašenja nezavisne Kraljevine Kampućije; u zemlju se vratio u svibnju 1945. godine te je imenovan ministrom vanjskih poslova u vladi premijera Sihanouka.</s>

<s>U kolovozu 1945., nakon japanske kapitulacije, Thành je postao drugi premijer Kambodže, vodeći zemlju do reuspostave francuske uprave u listopadu iste godine.</s><s>Francuzi su ga instantno uhapsili i osudili za kolaboracionizam, nakon čega je poslan prvo u Saigon, a na koncu i u Francusku, gdje će nekoliko godina provesti u kućnom pritvoru.</s>

<s>Povratak u Kambodžu</s>

<s>Thành se u zemlju vratio krajem listopada 1951. godine, na inzistiranje upravo kralja Sihanouka, koji je njegov povratak iskoristio kao politički manevar kojim je sebi osigurao podršku naroda, a koja mu je u tom periodu, zbog neuspjeha u realizaciji nezavisnosti, postepeno jenjavala.</s><s>Njegov trijumfalni povratak u Phnom Penh izazvao je oduševljenje narodnih masa, međutim isto nije bilo dugog vijeka.</s><s>Odbivši mjesto u vladi, Thành je nastavio sa snažnom antifrancuskom retorikom, što je dovelo do toga da je ponovo bio prisiljen pobjeći iz glavnog grada; ovoga puta pobjegao je na sjeverozapad zemlje, smjestivši se u šumama u okolici Siem Reapa, odakle je sa skupinom istomišljenika planirao organizirati pokret otpora.</s>

<s>Pokret Khmer Issarak, koji je nastao još 1945. godine kao pokret protiv francuske kolonijalne uprave, a kojemu su se još ranije pridružili brojni Thànhovi pristaše, početkom 50-ih godina je bio podijeljen na dvije dominantne frakcije.</s><s>Thành je početkom 50-ih godina nastojao ujediniti pokret te je čak i uživao inicijalnu podršku, ali kako je vrijeme odmicalo, ljevičari su ga sve više izolirali i on je gubio na snazi; iako je dobio podršku CIA-je, koja će ga kasnije i financirati, Sơn Ngọc Thành je izgubio gotovo svaki realni utjecaj na kambodžansku politiku te je u ovom periodu praktički postao politički marginalac, posebice nakon što je Sihanoukov politički pokret Sangkum apsrobirao većinu centrističkih i desničarskih struja.</s>

<s>Situacija se promijenila nakon Prvog indokineskog rata, koji je završio 1954. godine.</s><s>Iz svoje baze u Siem Reapu, Thành je organizirao gerilsku vojsku pokreta Khmer Serei, antikomunističke i antimonarhističke grupacije usmjerene na svrgavanje kralja Sihanouka, koji je Thànha smatrao svojim najvećim neprijateljem, i uspostavu republike.</s><s>U manifestu iz 1959. godine, Thành je optužio Sihanouka za "komunistizaciju" zemlje u suradnji sa Sjevernim Vijetnamom; sam pokret je djelovao uz granice s Tajlandom i Južnim Vijetnamom, ali osim žestokih antisihanukovskih radijskih emitiranja, nisu ostvarili nikakav napredak, iako su predlagani kao vojna sila u nekoliko pučističkih planova, među kojima je i Bangkoška zavjera.</s>

<s>Kada je 1970. godine Kambodžanska vojska predvođena Lon Nolom izvela državni udar i svrgnula Sihanouka, Thành je pozvan da sudjeluje u vlasti nove Kmerske Republike, kojoj je na raspolaganje stavio i vojsku pokreta Khmer Serei.</s><s>Isprva savjetnik šefu države, Thành je 18. ožujka 1972. godine ponovo postao premijer.</s><s>Smijenjen je u listopadu iste godine, nedugo nakon što je bio žrtva neuspješnog bombaškog napada, za kojeg se vjeruje da ga je organizirao Lon Nolov brat, Lon Non.</s>

<s>Nakon ovih zbivanja, odlazi u samonametnuti egzil u Južni Vijetnam.</s><s>Nakon pobjede komunista u Vijetnamskom ratu, Thành je uhapšten te je umro u vijetnamskom zatvoru 1977. godine.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Kambodžanski političari
Premijeri Kambodže
Biografije, Drugi svjetski rat
Kvislinzi
Preživjeli pokušaje atentata</s>

