Aleksandar Cincar-Marković
<s>Aleksandar Cincar-Marković (1889 — 1947) je bio jugoslovenski diplomata i ministar spoljnih poslova Kraljevine Jugoslavije od 5. februara 1939. do 27. marta 1941.</s>

<s>Porodica, detinjstvo i mladost</s>

<s>Dr Aleksandar Cincar-Marković rođen je u Beogradu 1889. godine.</s><s>Otac, pukovnik Marko K. Cincar-Marković, komandant celokupne žandarmerije Srbije brat je generala Dimitrija Cincar-Markovića, predsednika ministarskog saveta (vlade) Kraljevine Srbije i sin pukovnika Konstantina - Koste Cincar-Markovića, šabačkog okružnog načelnika, usvojenika gospođe Tomanije Obrenović, kćerke lozničkog vojvode Antonija Bogićevića i žene gospodara Jevrema Obrenovića, a unuk Cincar-Marka Kostića (1777—1822), vojvode sokoskog i kneza šabačke posavine, rodonačelnika Cincar-Markovića.</s><s>Aleksandar Cincar-Marković je imao brata Ljubomira Cincar-Markovića pitomca Vojne akademije i sestre Jelicu i Zoru.</s>

<s>Osnovnu školu i Prvu mušku gimnaziju završio je u Beogradu .</s><s>Studirao je prava u Frajburgu i Berlinu, gde je i diplomirao 1911.</s><s>Doktorirao je u Francuskoj.</s>

<s>Kao rezervni pešadijski oficir učestvovao je u ratovima u prvim borbenim jedinicama 1912—1918.</s>

<s>Bio je oženjen Idalijom Zervos, rodom Grkinjom.</s><s>Nije imao dece.</s>

<s>Kretanje u službi</s>

<s>Sekretar u Ministarstvu inostranih dela od kraja 1918.</s><s>Na konferenciji mira u Parizu bio je član Sekretarijata delegacije Kraljevine SHS, sekretar Nikole Pašića.</s><s>Član i generalni sekretar delegacije Kraljevine SHS u Rapalu 1920. i Santi Margariti 1922.</s>

<s>Cincar-Marković je bio konzul Kraljevine SHS u Zadru od juna 1921.</s><s>Konzul u Trstu.</s><s>Prvi sekretar, potom savetnik poslanstva u Tirani od jula 1923. do maja 1925.</s><s>Šef Balkanskog oseka u Ministarstvu inostranih dela 1925—1926.</s><s>Otpravnik poslova u Budimpešti od juna 1926.</s><s>Zatim od jeseni 1926. postaje savetnik poslanstva u Parizu.</s><s>Potom, savetnik poslanstva u Sofiji od maja 1927. godine.</s><s>Cincar-Marković boravi na mestu savetnika poslanstva u Beču od avgusta 1928.</s><s>Takođe je bio savetnik poslanstva u Parizu od 1930.</s>

<s>Poslanik u Sofiji i Berlinu</s>

<s>Poslanik Kraljevine Jugoslavije u Sofiji 1934—1935, gde je vojni ataše bio generalštabni pukovnik Dragoljub Draža Mihailović.</s>

<s>Poslanik Kraljevine Jugoslavije u Berlinu 1935—1939. godine.</s>

<s>Ministar inostranih poslova Kraljevine Jugoslavije</s>

<s>Pad Milana Stojadinovića i obrazovanje vlade Dragiše Cvetkovića izazvalo je u Berlinu veliko razočarenje.</s><s>Pošto se smirilo uzbuđenje oko Stojadinovićevog pada, nova jugoslovenska vlada je pokušala oživljavanje razgovora sa Nemačkom.</s>

<s>Pred kraj aprila 1939. godine Cincar-Marković je otputovao za Nemačku.</s><s>Sa Joahimom fon Ribentropom je razgovarao 25. aprila, a 26. aprila ga je primio i Adolf Hitler.</s>

<s>U svojstvu jugoslovenskog ministra inostranih poslova se 4. jula 1939. godine sastao sa bugarskim predsednikom vlade Kjoseivanovom.</s><s>Na sastanku koji se održao na Bledu ministar Cincar-Marković je pokušao da uvuče Bugarsku u Balkanski pakt.</s><s>Nemačka je zbog svojih interesa tražila da se taj pakt poništi.</s>

<s>Kraljevina Jugoslavija i Mađarska zaključuju ugovor o prijateljstvu, koji na jugoslovenski predlog - dobija naziv „Ugovor o večnom prijateljstvu“.</s><s>Ugovor potpisuju Aleksandar Cincar-Marković i mađarski ministar inostranih poslova grof Ištvan Čaki 12. decembra 1940. godine.</s>

<s>Predsednik jugoslovenske Vlade Dragiša Cvetković i ministar Cincar-Marković zajedno sa nemačkim poslanikom u Beogradu Viktorom fon Herenom otputovali su 13. februara 1941. godine u posetu nemačkom ministru spoljnih poslova Joahimu fon Ribentropu, koji ih je primio u svojoj vili u Fušlu, Austrija.</s><s>Cvetković i Cincar-Marković su tokom sastanka pokušali da zadrže Jugoslaviju na pozicijama neutralnosti prema Nemačkoj.</s><s>Adolf Hitler je 15. februara primio Cvetkovića i Cincar-Markovića.</s><s>On je izričito zahtevao da Jugoslavija priđe Trojnom paktu.</s><s>Cvetković je zahteve odbio uz obrazloženje da bi pakt ugrozio suverinitet Jugoslavije i da nema ovlašćenje od kneza Pavla za taj akt.</s><s>Hitler je bio nezadovoljan ovim stavom i zahtevao hitan sastanak sa knezom Pavlom Karđorđevićem.</s>

<s>Trojni pakt</s>

<s>Na sednici Krunskog saveta, 6. marta 1941. godine, došlo je do sudbonosnog izbora između pakta i rata.</s><s>Cincar-Marković izneo je stav da je jedina alternativa ratu potpisivanje Trojnog pakta, s tim što bi se Hitleru moglo postaviti neki uslovi:da garantuje suverinitet i integritet Jugoslavije, da neće tražiti vojnu pomoć i prolaz trupa, i da će uzeti u obzir interes Jugoslaviji za Solun u novom evropskom pokretu.</s><s>Prilikom glasanja, svi su se složili da se pakt prihvati uz određene uslove.</s>

<s>25. marta 1941. godine predsednik Vlade Dragiša Cvetković, ministar spoljnih poslova Aleksandar Cincar-Markovićm i nemački ministar spoljnih poslova Joahim fon Ribentrop u dvorcu Belvedere potpisuju protokol o pristupanju Jugoslavije Trojnom paktu.</s><s>Dva dana kasnije, 27. marta grupa jugoslovenskih oficira izvela je vojni udar, uz britansku podršku zbacila Vladu i namesništvo, uhapsila Dragišu Cvetkovića, Aleksandra Cincar-Markovića i ostale ministre, a maloletnog kralja Petra II proglasila za punoletnog i predala mu vlast.</s>

<s>27. mart i kapitulacija Kraljevine Jugoslavije</s>

<s>Posle vojnog udara 27. marta ministar Cincar-Marković je bio uhapšen i interniran u Brus.</s><s>Rano ujutru, 6. aprila 1941. godine Nemačka je bez objave rata napala Jugoslaviju.</s><s>Cincar-Marković je istog dana otišao za Sarajevo.</s><s>Na Palama ga je pronašao general Danilo Kalafatović gde mu je izložio tešku situaciju u kojoj se nalaze narod i vojska.</s><s>U vreme kada su članovi pučističke vlade spremali da iz Nikšića napuste zemlju, general Kalafatović je morao da pristane na bezuslovnu kapitulaciju.</s><s>Kalafatović je posle dugog i napornog ubeđivanja uspeo da privoli Aleksandra Cincar-Markovića na pregovore sa Nemcima.</s>

<s>Opunomoćenici Vrhovne komande jugoslovenske vlade, bivši ministar spoljnih poslova Aleksandar Cincar-Marković i general Radivoje Janković, potpisali su u zgradi čehoslovačkog poslanstva u Beogradu, akt o kapitulaciji oružanih snaga Kraljevine Jugoslavije, koji im je izdiktirao nemački komandant, general Maksimilijan fon Vajks.</s><s>Treći rajh je nametnuo bezuslovnu, potpuno neograničenu kapitulaciju.</s><s>Ljudstvo i komandni kadar Jugoslovenske kraljevske vojske je uglavnom odvedeno u zarobljeništvo, a zemlja je podijeljena između Njemačke, Italije, Mađarske i Bugarske.</s><s>Jugoslovenska ratna mornarica pripala je Italiji.</s>

<s>Suđenje i smrtna presuda</s>

<s>Posle rata nove vlasti su organizovale suđenje Aleksandru Cincar-Markoviću zbog prilaska Jugoslavije Trojnom paktu i on je pogubljen 1947. godine.</s>

<s>Vidi još 
 Spisak ministara inostranih poslova Jugoslavije</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Srpski političari
Srpski diplomati
Jugoslavenski političari
Jugoslavenski diplomati</s>

