Cistična ehinokokoza
<s>Cistična ehinokokoza ili humana cistična ehinokokoza je parazitska bolest izazvana pantljičarom (latinski — echinococcus granulosus) iz Ehinokokus (Echinococcus) vrste.</s><s>Ona je jedna od dve osnovne vrste ehinokokozne bolesti u humanoj populaciji, koje se mogu javiti kao: cistična ehinokokoza i alveolarna ehinokokoza.</s><s>Međutim postoje i ređi oblici ehinokokoze kao što su: policistična ehinokokoza (polycystic echinococcosis) i unicistična ehinokokoza (unicystic echinococcosis).</s>

<s>Bolest često počinje bez kliničkih simptoma i znakova, jer ima osobine sporo rastućeg tumora, i zato je dugo asimptomatska i dijagnostikuje se slučajno ili tek nakon godinu, ali i više dana.</s><s>Klinički se manifestuje stvaranjem unilokularnih cista, najčešće u jetri i plućima, te simptomima i znaci­ma bolesti tih organa.</s><s>Kada je jetra zahvaćena, osoba može imati stomačni bol, gubitak težine, i postati žuta.</s><s>Plućna bolest može prouzrokovati bol u grudima, nedostatak daha i kašalj.</s>

<s>Bolest je endemična u zemljama gde je razvi­jeno stočarstvo, pogotovo odgajanje ovaca: južnoj Australiji, Novom Zelandu, Africi, Južno Americi, Srednjem i Dalekom istoku i zemljama Sredozemnog mora kao što su Kipar, Grčka, Španija, pa i Srbija.</s>

<s>Istorija 
Prvi radovi o cističnoj ehinokokozi potiču još od Hipokrata, pet vekova pre nove ere, koji je ovu bolest opisao kao „jetru puna vode“.</s>

<s>Krajem 18. veka otkriven je uzročnik bolesti.</s>

<s>Terapija lekovima započeta je 1977, a drenaža ehinokokne ciste jetre 1985 godine, što znači da se sa efikasnom terapijom već više milenijuma poznate bolesti započeto praktično tek odnedavno.</s><s>To je velika retkost za najveći broj sadašnjih bolesti, gde neka vrsta lečenja datira i više vekova unazad.</s>

<s>Epidemiologija 
Bolest se javlja u čitavom svetu.</s><s>Na čoveka bolest najčešće prenosi pas.</s><s>Registruje se kod osoba starosti od 3 do 86 godina.</s>

<s>Učestalost oboljenja u najvećem broju zemalja u svetu kreće se od 1 do 10/100.000 (u bivšoj SFRJ bila je 4,8/100 000), dok npr. u Keniji iznosi 220/100.000 stanovnika.</s>

<s>Etiopatogeneza</s>

<s>Larva echinococcus-a granulosusa- ili pseće pantljičare ima dva ciklusa koji obuhvataju defi­nitivnog domaćina (psa) i intermedijarne doma­ćine, kao što su ovca i čovek.</s><s>Bolesni pas izlučuje parazitna jaja putem stolice ili pljuvačke u spoljašnju sredinu, kontaminirajući zemljište, hranu i vodu.</s><s>Čovek se inficira ekskretima psa, najčešće u detinjstvu.</s>

<s>Pod uticajem želudačne kiseline i digestivnih enzima, embrion se oslobađa hitinske opne, prolazi kroz mukozu tankog creva i preko sistema vene porte dospeva u jetru.</s><s>Zadržani embrion, ako u uskim slnusoidama ne bude uništen makrofagima, postepeno se razvija u cistu, koja progresivnim rastom tokom više godina (do 1 cm godišnje), moće da dosegne maksimalni promer od 25 cm, i da sadrže nekoliko litara tečnosti.</s><s>Rast ciste može da traje i 20-30 godina, a najstarija ehinokokna cista kod čoveka živela je 53 godine.</s>

<s>Embrion krvotokom može da dospe nakon ingestije, jaja u bilo koji organ ili tkivo čoveka, ali najčešće završavaju u jetri (65–75%) ili plućima (20%).</s><s>Retko dospevaju u mozak (1%), ali je ta lokalizacija mnogo opasnija, jer je smrtnost daleko veća nego kod drugih lokalizacija ciste.</s>

<s>Ehinokokne ciste mogu da budu solitarne ili multiple.</s>

<s>Klinička slika 
Klinička slika oboljenja ima osobine sporo rastućeg tumora, te je bolest dugo asimptomatska, ili se ispoljava u vidu kompresivnog sindroma, a ponekad i alergijskim reakcijama, jer brojni antigeni oslobođeni iz hidatidne ciste mogu da izazovu i anafilaktičku reakciju.</s>

<s>Kasnije, simptomi i znaci zavise od lokalizacije i veličine ciste.</s><s>Velike ciste uzrokuju hepatomegaliju, tup bol ispod desnog rebarnog luka, žuticu (ikterus), (izazvanu komprimujom holedohusa), mučninu i povraćanje.</s><s>Komprimovano tkivo jetre pokazuje holestazu, kongestiju i atrofiju.</s>

<s>Dijagnoza 
Dijagnoza cistične ehinokokoze često je slučajna u toku dijagnoze drugih bolesti ili stanja.</s><s>Najčešće se postavlja radiološki, ultrasonografski, kompjuterizovanom tomografijom, magnetnom rezonancom i detekcijom specifičnih antigena u serumu.</s>

<s>Terapija 
Terapija se sprovodi hirurški, perkutanom drenažom i antihelminticima, i to samostalno ili u kombinaciji sa hirurškim zahvatom ili perkutanom drenažom ciste.</s>

<s>Hirurška eradikacija ehinokokne ciste najčešći je izbor u lečenju oboljenja, a naročito ako se radi o velikim, multilokularnim cistama, o komplikacijama ili kod lokalizacija u vitalnim organima (pluća, CNS, kič- mena moždina, srce, kosti).</s>

<s>Najveća opasnost kod hirurškog tretmana je diseminacija sadržaja ciste.</s>

<s>Perkutana drenaža danas je terapija izbora kod dobro selektovanih bolesnika.</s><s>Ako ne mogu da se sprovedu navedeni načini lečenja, primenjuju se antihelmintici (albendazol, mebendazol ili prazikvantel).</s><s>Oni su nezaobilazni i kod hirurških zahvata i perkutane drenaže, i tada se daju tokom nekoliko ciklusa pre i nekoliko ciklusa posle tih zahvata, značajno povećavajući njihovu efikasnost.</s><s>Antihelmintici se daju pojedinačno, ali u poslednje vreme sve češće i u kombinaciji (npr. albendazol i prazikvantel).</s>

<s>Komplikacije 
Komplikacije cistične ehinokokoze su vezane za rupturu ciste u trbušnu duplju sa razvojem peritonitisa i anafilaktičkog šoka, a moguća je i ruptura u žučne vodove sa izraženom zastojnom žuticom i rekuretnim holangitisom.</s>

<s>Retke su rupture ciste kroz prečagu (dija­fragmu) u pleuralni prostor (plućnu maramicu) ili u trabeobronhijalno stablo.</s>

<s>Moguća je i sekundarna bakterijska infekcija ciste sa stvaranjem apscesa.</s>

<s>Prognoza 
Efikasnost terapije ehinokokne ciste retko kada je potpuna, odnosno 100%.</s><s>Bez obzira na mono- ili kombinovanu terapiju, efikasnost izlečenja, registrovana posle dve godine, kreće se od 20% do 60%, uz moguću pojavu recidiva.</s><s>Razlozi tome su još nedovoljno poznavanje biologije E. granulosus-a, njegovih veza sa imunom odgovorom domaćina i značaja sniženja, odnosno povišenja nivoa pojedinih citokina u toku bolesti, kao i nedovoljna efikasnost sadašnjih antihelmintika.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Cistična ehinokokoza - prikaz knjige Dragana Mikića</s>

<s>Paraziti
Infektivne bolesti</s>

