Pohod hiljade
<s>Pohod hiljade () je vojni pohod koji je 1860. predvodio čuveni revolucionarni general Đuzepe Garibaldi.</s><s>U tom pohodu je oko hiljadu dobrovoljaca, koje je predvodio Garibaldi pobedilo Kraljevstvo Dve Sicilije, što je rezultovalo nestajanjem kraljevine i njenoj aneksiji Pijemont-Sardiniji.</s><s>Nekoliko meseci posle toga stvara se Kraljevina Italija.</s><s>Bili su poznati i kao crvenokošuljaši, jer su nosili crvene košulje.</s>

<s>Pozadina 
Nakon što je Pijemont anektirao Veliko vojvodstvo Toskanu, vojvodstvo Modenu, vojvodstvo Parmu i Romanjeu u martu 1860. italijanski nacionalisti još nisu bili zadovoljni, jer još nije ostvareno ujedinjenje Italije.</s><s>Kao sledeći cilj su postavili Kraljevstvo Dve Sicilije, koja se sastojala od južne Italije i Sicilije.</s><s>Garibaldi je 1860. planirao u Đenovi pohod protiv Sicilije i Napulja uz prikrivenu podršku Velike Britanije.</s><s>Velika Britanija je bila zabrinuta zbog približavanja Kraljevine Dve Sicilije i Rusije.</s><s>Rusija je pokušavala da nađe put do Mediterana.</s><s>S druge strane, značaj sicilijanskih luka je rastao približavanjem otvaranja Sueckog kanala.</s><s>Postoje i tvrdnje da je britanska podrška Garibaldiju bila potaknuta i potrebom za sicilijanskim sumporom, koji je bio potreban u novim parobrodima.</s>

<s>Pohod</s>

<s>Iskrcavanje u Italiji 
Pohod je započeo 6. maja 1860. iz Kvarta u Đenovi.</s><s>Oko hiljadu dobrovoljaca je krenulo na brodovima „Pijemont“ i „Lombardija“.</s><s>Nakon kratkoga zaustavljanja 7. maja u južnoj Toskani snabdeli su se vodom i oružjem i krenuli su na Siciliju.</s><s>Iskrcali su se uz podršku i zaštitu britanskih brodova 11. maja 1860. u Marsali, na najzapadnijem delu Sicilije.</s><s>Kad su se svi iskrcali brod „Lombardija“ je napadnut i potopljen, a brod „Pijemont“ je bio zarobljen.</s><s>Nakon iskrcavanja, Frančesko Krispi je imao zadatak da dobije podršku lokalnih mafijaša.</s><s>Garibaldi je 14. maja u Salemiju izdao proglas da on postaje diktator Sicilije u ime kralja Viktora Emanuela II od Sardinije.</s>

<s>Kalatafimi i Palermo 
Hiljada se borila po prvi put u bici kod Kalatafimija 15. maja 1860. protiv 2.000 vojnika Kraljevine Dve Sicilije.</s><s>Bitka je bila neodlučna, ali podigla je moral hiljada, a u isto vreme spustila je moral protivniku.</s><s>Sa dolaskom lokalnih dobrovoljaca narastao im je broj na 1.200.</s><s>Uz pomoć lokalne pobune 27. maja opsedali su Palermo, glavni grad Sicilije.</s><s>Grad je branilo 16.000 vojnika, ali pod konfuznim zapovedništvom Ferdinanda Lance.</s><s>Dok su Garibaldijevi dobrovoljci napadali, deo stanovništva se pobunio, oslobodio 2.000 zatvorenika i napao garnizon.</s><s>Kada je vojska Kraljevine Dve Sicilije bila potisnuta sa većine položaja, Lanca je naredio granatiranje grada u kome je stradalo oko 600 civila.</s><s>Do 28. maja, Garibaldi je kontrolisao većinu grada i proglasio je kraj Burbonske vlasti.</s><s>Sledećega dana usledila je neuspešna napolitanska kontraofanziva, pa je Lanca tražio primirje.</s><s>U pomoć Palermu je dolazilo jako pojačanje, ali Garibaldija je spasila odluka Lance da se preda.</s><s>Jaka napolitanska flota se nalazila kod Palerma.</s><s>Usledilo je posredovanje britanskoga admirala, pa je postignuto primirje, a napolitanska flota je napustila luku.</s>

<s>Napolitansko povlačenje i bitka kod Milaca</s>

<s>Burbonska vojska je dobila naređenje da se kreće istočno i da se evakuiše sa ostrva.</s><s>Burbonska vojska je uspela 31. maja da slomi pobunu, koju je u Kataniji predvodio Nikola Fabrici.</s><s>Međutim ta taktička pobeda nije imala praktičkih posledica, jer je vojska dobila naređenje da krene prema Mesini.</s><s>Samo su Sirakuza, Avgusta, Milaco i Mesina ostali u kraljevim rukama.</s><s>U međuvremenu diktator Garibaldi je izdao svoj prvi zakon.</s><s>Nije uspeo da regrutuje više od 20.000 vojnika, a seljaci su se već bunili protiv njega, jer su se nadali da će ih odmah osloboditi zemljoposednika.</s><s>U Bronteu je 4. avgusta uz pomoć dva bataljona crvenokošuljaša krvavo ugušena jedna takva pobuna.</s>

<s>Kralj Fransoa II od Dve Sicilije je 25. juna 1860. izdao ustav sa ciljem da pridobije i primiri umerene podanike, koji se još nisu digli protiv njega.</s><s>Garibaldi je u to vreme stvorio „Južnu armiju“, u čijem sastavu su se pored domaćih dobrovoljaca nalazili i dobrovoljci iz cele Italije i regularni pijemontski vojnici, koji su se prerušili u dobrovoljce.</s><s>Napolitanska kraljeva armija je sakupila oko 24.000 vojnika za odbranu Mesine i drugih tvrđava.</s><s>Garibaldi je 20. juna napao Milaco sa 5.000 vojnika.</s><s>Napolitanska odbrana je bila dobra, ali nedostajala je koordinacija između kraljevske vojske, pa Mesina nije poslala pojačanje u Milaco.</s><s>Zbog toga je Garibaldi pobedio kod Milaca, a šest dana kasnije predala se i Mesina.</s><s>Na Siciliji je posle toga ostalo samo 4.000 vojnika po različitim uporištima i tvrđavama.</s><s>Zadnje uporište se predalo krajem septembra.</s>

<s>Iskrcavanje i osvajanje Kalabrije 
Garibaldi se 19. avgusta iskrcao sa svojim crvenokošuljašima u Kalabriji.</s><s>Kavur se opirao tome potezu.</s><s>Pisao je pismo Garibaldiju zahtevajući da ne prelazi u Kalabriju.</s><s>Garibaldi ga nije poslušao, a kralj Pijemonta-Sardinije Viktor Emanuel je to prećutno odobravao.</s><s>Burboni su imali 20.000 vojnika u Kalabriji.</s><s>Nisu pružili neki jači otpor sem u Ređio Kalabriji, koja je teško osvojena 21. avgusta.</s><s>Brojne jedinice vojske Kraljevine Dve Sicilije su se razišle ili su se pridružile Garibaldiju.</s>

<s>Kraj 
Kralj Fransoa II je bio prisiljen da napusti Napulj i ušančio se u tvrđavi u Geti, a poslednja odstupnica je bila reka Volturno, severno od Napulja.</s><s>Garibaldi je 7. septembra ušao u Napulj, gde je bio oduševljeno dočekan kao oslobodilac.</s><s>U odlučnoj bici kod Volturna (1—2. oktobra 1860).</s><s>Garibaldi je uz podršku pijemontske vojske pobedio organizovanu burbonsku vojsku od 50.000 vojnika.</s><s>Pijemontska vojska je uz francusko odobrenje prešla Papsku državu i došla je Garibaldiju u pomoć.</s><s>Na plebiscitu 21. oktobra potvrđena je aneksija Kraljevina Dve Sicilije Pijemont-Sardiniji.</s><s>Krajem pohoda se smatra susret Garibaldija sa Viktorom Emanuelom 26. oktobra 1860.</s><s>Drugi kao kraj pohoda označavaju ulazak kralja Viktora Emanuela II u Napulj 7. novembra 1860.</s><s>Garibaldi je tražio od kralja da ostane još godinu dana kao diktator i da njegovi oficiri budu integrisani u novu italijansku vojsku.</s><s>Kralj to nije prihvatio, pa se Garibaldi vratio u Kapreru.</s><s>Vojni pohod još nije bio završen jer je Fransoa II držao Gaetu do februara 1861, kada se konačno predao i otišao u egzil u Austriju.</s><s>U martu 1861. i formalno je osnovana Kraljevina Italija.</s>

<s>Pohod hiljade se smatra jednim od najslavnijih događaja italijanskog ujedinjenja.</s><s>Međutim ti događaji su imali i svoju drugačiju pozadinu, koja se ređe pojavljivala u istoriografiji.</s><s>Bilo je potrebno 140.000 pijemontskih vojnika da održava red u bivšoj kraljevini Dve Sicilije.</s><s>Tolika je vojska bila potrebna da guši otpor.</s><s>Garibaldi je tokom svoga pohoda pridobijao i seljake i veleposednike.</s><s>Seljaci su mu prišli očekujući raspodelu zemlje, a veleposednici su pomogli Garibaldija kada je obećao da neće dirati njihovu imovinu.</s><s>Kraljevina Dve Sicilije je u to doba bila u finansijski jako dobrom stanju, za razliku od Pijemonta-Sardinije, čija je državna blagajna bila prazna zbog ratova.</s><s>Lakoća sa kojom je hiljadu dobrovoljaca savladalo organizovanu vojsku velike države u zadnje vreme se objašnjava tajnom britanskom intervencijom, kada su uz pomoć 3 miliona franaka potkupili većinu burbonskih zapovednika.</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>1860
1861
Historija Italije
Vojne operacije</s>

