Giuseppe Mazzini
<s>Giuseppe Mazzini (22. jun 1805., Genova - 10. mart 1872., Pisa) bio je talijanski revolucionar, osnivač tajne revolucionarne organizacije Mlada Italija (1832) i lider 
pokreta za Ujedinjenje Italije - Risorgimenta.</s>

<s>Kao beskompromisni republikanac odbio je sudjelovati u radu vlade tek osnovane Kraljevine Italija 1861 jer je nastala kao monarhija Savojske dinastije.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Giuseppe Mazzini bio je sin ljekara, već kao dijete imao je izuzetne Intelektualne sposobnosti pa se upisao na Univerzitet u Genovi sa samo 14 godina.</s><s>Dvije godine kasnije došao je pod utjecaj republikanaca, nakon neuspjelog ustanka u Genovi, koja je od republike poslije napoleonskih ratova postala 
monarhija kad ju je 1814. anektirala Kraljevina Pijemont-Sardinija.</s><s>Boljelo ga je kad je vidio brojne prijatelje kako emigriraju iz vlastite zemlje i došao do zaključka - da se Talijani trebaju izboriti za slobodu svoje zemlje</s>

<s>Nakon završenog studija prava 1827. radio je advokat za sirotinju, pisao je članke za progresivne revije i nadao se da će postati dramatičar ili pisac historijskih novela, ali ga je život odveo u drugom pravcu.</s><s>Njegove slobodarske ideje dovele su ga do tog da se pridružio Karbonarima, ilegalnom pokretu koji se borio za rušenje apsolutističkih režima po Apeninskom poluotoku.</s><s>Zbog tog je 1830. uhapšen i interniran u Savonu, gdje je sljedeća tri mjeseca preispitavao svoje političke ideje i domislio konture novog patriotskog pokreta koji će zamijeniti neefikasne Karbonare.</s>

<s>Kad je početkom 1831. oslobođen, naređeno mu je da napusti Kraljevinu Pijemont-Sardiniju ili da se preseli u neko manje mjesto.</s><s>Odabrao je egzil i otišao u Marseille, gdje je svojom mršavom figurom i crnim odjelom upao u oči ostalim talijanskim emigrantima, koji su ga prihvatili kao svog vođu.</s>

<s>Marseillske godine</s>

<s>Njegov prvi javni potez bilo je - otvoreno pismo sardinskom kralju Carlu Albertu, u kom je tražio da on Kraljevini Pijemont-Sardiniji da ustavnu vladu, i postane lider nacionalnog pokreta i istjera Austrijsko Carstvo iz [[Kraljevstvo Lombardija-VenecijaLombardije-Venecije i njihovih ostalih 
marioneta na Apeninskom poluotoku.</s><s>Pismo je kolalo širom u Italije, ali jedina reakcija Carla Alberta bila je prijetnja Mazziniju, da će ukoliko se vrati u Pijemont-Sardiniju biti uhapšen.</s>

<s>U Marseilleu je Mazzini proveo svoje dvije najplodnije godine.</s><s>Osnovao je omladinski patriotski pokret i nazvao ga Giovine Italia (Mlada Italija).</s><s>Zamislio ga je kao nacionalno udruženje za oslobađanje svih talijanskih država od strane vladavine i njihovo ujedinjenje u slobodnu i nezavisnu unitarnu republiku.</s><s>Način kojim je to želio postići svodio se na širenje prosvjetiteljskih ideja i buđenju otpora među stanovništvom.</s><s>Tako je Mlada Italija izrasla u prvi talijanski demokratski pokret koji je okupio sve klase, jer je Mazzini vjerovao da samo narod može osloboditi Italiju -  Ni papa ni kralj, već samo Bog i narod mogu stvoriti budućnosti za nas.</s>

<s>Novi pokret plijenio je maštu talijanske omladine, filijale su ilegalno formirane u Genovi i drugim gradovima, tako da je do 1833. već bilo 60 000 članova.</s><s>Mazzini je uređivao propagandistički časopis Giovina Italia, koji se švercao u Italiju sa drugim pamfletima.</s><s>U to vrijeme stupio je u intimnu vezu sa lijepom modenskom udovicom Giudittom Sidoli, koja je također pobjegla iz Italije.</s>

<s>Bune koje je organizirala Mlada Italija bile su jalove, planirani ustanak u Pijemontu 1833. otkriven je prije nego što je započeo.</s><s>Pogubljeno je 12 zavjerenika, a jedan je izvršio samoubistvo, a Mazzinija je sud u odsutnosti osudio na smrtnu kaznu.</s><s>Tad je proročki izjavio Ideje sazrijevaju krvlju mučenika.</s>

<s>Švicarske godine</s>

<s>Nekoliko mjeseci kasnije, pobjegao je u Švicarsku da izbjegne hapšenje francuske policije.</s><s>U Švicarskoj je pokušao sakupiti hiljadu dobrovoljaca da upadnu u Savonu, koja je u to vrijeme bila dio Kraljevine Pijemont-Sardinija, ali mu se javilo samo 200 pa je tu vojsku raspustio.</s>

<s>Ti su neuspjesi uništili Mladu Italiju kao organizaciju, ali je njezin duh preživio.</s><s>Mazzini se tad okrenuo širim revolucionarnim planovima, baziranim na njegovom uvjerenju u bratsvo ljudi i snu o svjetskoj federaciji republikanaca.</s><s>Osnovao je Mladu Evropu i pomogao osnovati sestrinske organizacije Mlada Njemačka, Mlada Švicarska i Mlada Poljska.</s><s>Tri godine provedene u Švicarskoj, bile su nesretni period njegova života, pune neuspjeha, između ostalog i zato jer ga je ostavila Giuditta Sidoli koja se vratila djeci u Italiju.</s><s>Zbog tog se 1837. sa par prijatelja odselio u London.</s>

<s>Londonske godine</s>

<s>Engleska je postala njegov pravi dom, živio je u skromnim londonskim stanovima, okružen knjigama, papirima i pticama, odlazio u Britanski muzej i pisao za englesku periodiku.</s><s>Iako je imao malo novca, pokrenuo je školu za talijanske dječake u Londonu i novine]] Apostolato popolare (Glasnik naroda"), u kom je objavio dio svog eseja O dužnostima čovjeka.</s><s>Uz pomoć Giuseppe Lambertia uspio je 1840. u Parizu, obnoviti Mladu Italiju, ovaj put kao sredstvo za izgradnju nacionalne svijesti među Talijanima širom svijeta.</s><s>Uz pomoć novih suradnika distribuirao je pamflete širom Evrope, Sjeverne i Južne Amerike.</s><s>Sprijateljio se sa škotskim 
intelektualcem Thomasom Carlylom i njegovom ženom Jane, a preko njih i brojnim drugim intelektualcima.</s>

<s>Intenzivno se dopisivao tokom 1844. sa braćom Bandiera, koji su neuspješno pokušali pokretnuti ustanak u Kalabriji.</s><s>Nakon njihovog pogubljenja, rekao je dvojici prijatelja koji su bili poslanici u Britanskom parlamentu kako sumnja da je Britanska vlada otvarala pisma i prenijela informacije o njihovim planovima vlastima u Napulju.</s><s>Nakon tog se zakotrljala lavina u Parlamentu, na kraju je vlada priznala da je otvorala pisma.</s><s>To je izazvalo brojne proteste i veliku simpatiju za Mazzinija.</s><s>Afera ga je učinila slavnim u Engleskoj, pa mu je pomogla da stupi u kontakt sa porodicom Ashursts uglednim liberalima.</s><s>Zbog tog su ga brojni engleski liberali pomogli kada je 1847. osnovao Narodnu međunarodnu ligu.</s>

<s>Te godine napisao je i otvoreno pismo novom papi Piu IX . koji je otpočeo sa liberalnim reformama u Papinskoj Državi.</s><s>Pozvao je papu da ujedini Italiju, ali Pio na to nije odgovorio.</s><s>Mazzini se u Italiju prvi put vratio za Revolucionarne 1848, kad su Milanezi istjerali Austrijance a Kraljevina Pijemont-Sardinija započela rat da protjera Austrijance iz Italije.</s><s>Milanezi su ga toplo dočekali, ali su se odnosi zahladili, kad je on nastavio inzistirati da Lombardija-Venecija treba postati republika, a ne dio Kraljevine Pijemont-Sardinija, kako je to htjela milanska privremena vlada, jer će to biti pogrešan presedan za buduću Italiju.</s><s>Kad se vojska Pijemont-Sardinije povukla pred naletima austrijske vojske Mazzini se nakratko pridružio garibaldijevim dobrovoljcima prije povratka u Englesku.</s>

<s>Triumvir Rimske Republike</s>

<s>Mazzini se ponovno našao u Italiji 1849. prvo u Toskani, a nakon tog u Rimu, gdje su revolucionari istjerali papu i proglasili Rimsku Republiku.</s><s>To se poklapalo sa njegovim mladalačkim maštarijama da nakon imperijalnog i papinskog Rima, mora doći do trećeg - Narodnog Rima.</s><s>Dočekan je kao veliki patriot pa je izabran za trijumvira Republike i postao neformalni šef vlade.</s><s>Pokazao je veliki administrativni talent u crkvenim i socijalnim reformama.</s><s>Ali je kratko vladao jer je papa Pio IX., uz pomoć Francuza, opet zavladao Rimom</s>

<s>Povratak u London
Po povratku u London osnovao je 1851. drugo društvo - Prijatelji Italije - i ubrzo otpočeo sa novim revolucionarnim aktivnostima.</s><s>Pomagao je milanske radnike u njihovom neuspješnom ustanku protiv Austrijanaca - 1853.</s><s>Između 1853.-54 poslao je Felice Orsinia u dvije neuspjele misije da digne bunu u Carrari.</s><s>Nakon tog je 1856. ilegalno otputovao u Genovu da organizira nekoliko akcija, od svih njih najozbiljnija je bila pokušaj Carla Pisacana u Kalabriji 1857., ali i on je završio katastrofom.</s><s>Ipak su te naizgled jalove pobune, imale i pozitivnu stranu, jer su zadržavale fokus evropskih vlastodržaca na problem zvan - Italija.</s><s>S druge strane u Pijemontu je postao Persona non grata, jer se tamo etablirala struja umjerenjaka, koja je do ujedinjenja htjela doći bez revolucije.</s><s>Premijer Pijemont-Sardinije Camillo Benso di Cavour, nazvao ga je šefom ubojica, ali je ta optužba bila nepravedna jer je Mazzini pozivao narod na pobunu, a ne za atentate.</s>

<s>Mazzini je 1858. osnovao još jedan časopis u Londonu - Pensiero ed azione (Misao i akcija), naslov je odražavao njegove stavove da je misao korisna samo ako rezultira akcijom.</s><s>Nije sudjelovao u Austrijsko-sardinijskom ratu protiv Austrije 1859. kojim je Cavour uz pomoć Napoleona III neuspješno pokušao osloboditi Italiju od Alpa  do Jadrana, niti se angažirao u radu Partije akcije, koja je pomogla Garibaldijevu ekspediciju na Siciliju 1860.</s><s>Ta akcija je nakraju nazvana Mazzinijevim poklonom Partiji akcije, jer se poklapala sa njegovim ranijim planovima.</s><s>Mazzini je boravio u Napulju u vrijeme kad je Garibaldi nakratko zavladao Južnom Italijom, ali se vratio u London 1861. kad je  proglašena Kraljevina Italija (bez Veneta i Rima).</s>

<s>Po povratku se 1860-ih bavio idejama kako bez rata doći do Veneta i Rima.</s><s>Kako je to bila dekada [[socijalizam|socijalističke Prve socijalističke internacionale, i on se vrlo rano upoznao sa nekim njenim članovima, ali se ubrzo povukao, jer se to kosilo sa njegovim moralnim i religijskim stavovima, pa jednostavno nije mogao prihvatiti Marksov komunizam, a ni Bakunjinov anarhizam.</s>

<s>U Messini je nekoliko puta izabran kao parlamentarni poslanik, ali je vlada te izbore poništila.</s><s>Ponovno se našao na meti policije kao vođa republikanskog ustanka na Siciliji, pa je 1870. uhapšen i zatvoren u Gaeti.</s><s>Pomilovan je i pušten nakon što je Talijanska vojska okupirala Rim.</s>

<s>Ostavština</s>

<s>Mazzini je završio život duboko razočaran, iako su i Veneto (anektiran 1866.) i Rim postali dio nove Kraljevine Italije, jer je bila monarhija a ne 
republika koju je on želio.</s><s>Zbog tog je rezignirano izjavio - Mislio sam da sam probudio dušu Italije, a pred sobom vidim samo leš.</s>

<s>U posljednjim godinama je osnovao još jedan časopis Roma del popolo (Narodni Rim), koji je uređivao iz Lugana, i stvarao planove za kongres talijanskih radnika.</s><s>Umro je od upale plućne maramice u Pisi 1872. kao samac jer se nikad nije oženio.</s>

<s>Ocjene o njegovom radu jako osciliraju, dok je bio mlad bio je - legendarni heroj, ali su ga kasnije mnogi sunarodnjaci osuđivali kao neprijatelja države.</s><s>Dvije generacije nakon njegove smrti većina historičara smatrala je da njegova aktivnost bila korisna do 1849. a da se nakon tog trebao povući iz političkog života.</s>

<s>Danas se na njega gleda nešto kompleksnije, pa se smatra da je odigrao nezamjenjivu ulogu u stvaranju moderne Italije.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Giuseppe Mazzini, Italian revolutionary 
 Mazzini, Giuseppe</s>

<s>Italijanski političari
Revolucionari
Historija Italije
Biografije, Genova</s>

