Deveti križarski rat
<s>Deveti križarski rat, koji se nekada grupiše zajedno sa Osmim, često se smatra posljednjim većim srednjovjekovnim križarskim ratom u Svetoj Zemlji.</s><s>Desio se između 1271. i 1272. godine.</s>

<s>Neuspjeh Louisa IX od Francuske u osvajanju Tunisa u Osmom križarskom ratu naveo je sina Henryja III od Engleske, Edwarda, da zaplovi za Ako u sklopu Devetog križarskog rata.</s><s>Tokom Devetog križarskog rata Edward je odnio nekoliko impresivnih pobjeda nad Bajbarsom.</s><s>Na kraju, rat nije toliko završio neuspjehom koliko zatišjem, budući da je Edward imao hitne probleme kod kuće i osjećao se nesposobnim da riješi unutrašnje sukobe sa preostalim teritorijama Outremera.</s><s>Moglo bi se reći da je do tog vremena i križarski duh gotovo "izumro".</s><s>Time je također nagoviješten pad preostalih križarskih uporišta duž obale Sredozemlja.</s>

<s>Uvod 
Nakon mamelučke pobjede nad Mongolima 1260. u Bici kod Ain Jaluta od strane Kutuza i njegovog generala Bajbarsa, Kutuz je ubijen, a Bajbars je preuzeo svoje pravo na vladanje sultanatom.</s><s>Kao sultan, Bajbars je napao kršćanske križare kod Arsufa, Atlita, Haife, Safada, Jafe, Aškelona i Cezareje.</s><s>Vidjevši da križarski gradovi-uporišta padaju jedan za drugim, kršćani su zatražili pomoć iz Evrope, ali je ona sporo stizala.</s>

<s>Bajbars je 1268. zauzeo Antiohiju, tako uništivši posljednje ostatke Kneževine Antiohije, osiguravši mamelučki sjeverni front i ugrozivši malenu križarski Grofoviju Tripoli.</s>

<s>Louis IX od Francuske, nakon što je već organizirao veliku križarsku vojsku sa namjerom da napadne Egipat, preusmjeren je na Tunis, gdje je Louis umro 1270. godine.</s><s>Princ Edward od Engleske nije došao u Tunis na vrijeme da doprinese ostatku križarskog rata u Tunisu.</s><s>Umjesto toga je nastavio put prema Svetoj Zemlji kako bi pomogao Bohemundu VI, princu Antiohije i grofu Tripolija, protiv mamelučke prijetnje Tripoliju i ostatku Jeruzalemskog Kraljevstva.</s><s>Edward je 9. maja 1271. konačno stigao u Ako.</s><s>Doveo je malu, ali ne beznačajnu grupu od ne preko 1000 ljudi, uključujući 225 vitezova.</s>

<s>Križarska borbena djejstva u Svetoj Zemlji 
Odlučeno je da će Edward, zajedno sa Louisovim bratom, Karlom Anžujskim, povesti svoje snage prema Aku, glavnom gradu ostatka Jeruzalemskog Kraljevstva i glavnom cilju Bajbarsovih osvajanja.</s><s>Edwardova i Karlova vojska stigla je 1271. godine, upravo kada je Bajbars vodio opsadu Tripolija, u kojem se, kao zadnjem preostalom teritoriju u Grofoviji Tripoli, nalazilo na desetke hiljada kršćanskih izbjeglica.</s><s>Edward je stigao do Aka dok je još uvijek bio pod opsadom.</s><s>Njegov dolazak nagnao je Bajbarsa da promijeni svoje planove i napusti Ako.</s>

<s>Križarski prepadi 
Snaga pod Edwardovim zapovjedništvom bila je premalena za direktan sukob sa Mamelucima i nije ih mogla zaustaviti ni od zauzimanja obližnjeg teutonskog zamka Montfort.</s><s>Zadovoljili su se izvođenjem niza pljački (koje su neki današnji pisci opisali kao "vojne šetnje").</s><s>Nakon zauzimanja Nazareta na juriš i pogubljenja njegovog stanovništva, Edward je opljačkao Sv. Georges-de-Lebeyne, ali nije postigao mnogo više od spaljivanja nekoliko kuća i usjeva, uz to izgubivši nekoliko ljudi zbog vrućine.</s>

<s>Kasnije je dolazak dodatnih snaga iz Engleske i Hugha III Kiparskog, pod zapovjedništvom Edwardovog mlađeg brata Edmunda ohrabrio Edwarda.</s><s>Izveo je veću pljačku sa podrškom templara, hospitalaca, teutonskih vitezova i grada Qaquna.</s><s>Križari su iznenadili veliku snagu Turkomana (većinom putujućih pastira), navodno ubivši 1500 njih i otevši 5000 životinja kao plijen.</s><s>Ti Turkomani su vjerojatno bili relativno nov dodatak Bajbarsovoj vojsci, dobili oružje, konje, titule i zemlju u zamjenu za vojnu službu nakon svojih migracija koje su uslijedile nakon mongolskih invazija.</s><s>Muslimanski izvori navode da je jedan emir ubijen, a da je još jedan ranjen u toj pljački.</s><s>Uz to, muslimanski zapovjednik zamka bio je primoran napustiti svoje komandno mjesto.</s><s>Međutim, Edward nije zauzeo sam zamak, već se povukao prije nego što je Bajbars mogao reagovati (tada je bio sa glavninom svoje vojske u Alepu, u obrani od mongolske najezde).</s>

<s>U decembru 1271. godine, Edward i njegova vojska ponovo su bili aktivni kada su odbili Bajbarsov napad na Ako.</s><s>Bajbars je na kraju napustio opsadu Tripolija, ali tačan razlog nije poznat.</s><s>Tadašnji izvještaji navode da su ga Edwardovi napadi na Bajbarsove unutrašnje linije obrane primorali da prekine opsadu.</s><s>Neki današnji posmatrači odbacuju to shvatanje, navodeći da ju je prekinuo kako bi izbjegao pretjerano predavanje jednom smjeru zbog nedostatka informacija o pravim sposobnostima križara.</s>

<s>Mongolske pljačke 
Čim je Edward dospio u Ako, pokušao je formirati franačko-mongolski savez, poslavši izaslanstvo mongolskom vladaru Perzije, Abaka-kanu, neprijatelju muslimana.</s><s>Izaslanstvo je bilo pod upravom Reginalda Rossela, Godefroia od Wausa i Johna od Parkera, a njegova misija bila je dobijanje vojne podrške od Mongola.</s><s>U odgovoru 4. septembra 1271. godine, Abaka-kan je prihvatio saradnju i zatražio datum na koji bi se usklađeni napad na Mameluke trebao desiti.</s>

<s>Na kraju oktobra 1271. godine, mongolska vojska dospjela je u Siriju.</s><s>Međutim, Abaka-kan, zaokupljen drugim sukobima u Turkestanu, mogao je poslati samo 10 000 konjanika pod vođstvom generala Samagara - vojsku koja se sastojala od opsadne vojske u seldžučkoj Anatoliji i pomoćnih seldžučkih trupa.</s><s>Unatoč relativno maloj snazi, njihov dolazak ipak je izazvao egzodus muslimanskih populacija (koje su se još prisjećale prethodnih pohoda Kitbuke) južno sve do Kaira.</s><s>Mongoli su pobijedili turkomanske trupe koje su branile Alep i pljačkale prema jugu, šaljući ostale garnizone u bijeg prema Hami i uništivši zemlje sve do Apameje.</s><s>Međutim, Mongoli se nisu zadržali, a kada je mamelučki vođa Bajbars 12. novembra krenuo u protunapad iz Egipta, Mongoli su se već bili povukli preko Eufrata, natovareni plijenom.</s>

<s>Pomorski pohod kod Kipra 
U međuvremenu, Bajbars je posumnjao da će doći do udruženog kopneno-pomorskog napada na Egipat.</s><s>Osjetivši da je njegova pozicija dovoljno ugrožena, nastojao je odvratiti takav potez izgradnjom flote.</s><s>Završivši izgradnju flote, umjesto da direkno napadne križarsku vojsku, Bajbars se pokušao iskrcati na Kipar 1271. godine, nadajući se da će izvući Hugha III Kiparskog (nominalnog kralja Jeruzalema) i njegovu flotu iz Akoa, sa ciljem osvajanja ostrva i izoliranja Edwarda i križarske vojske u Svetoj Zemlji.</s><s>Prerušio je 17 ratnih galija u kršćanska plovila i napao Limasol.</s><s>Međutim, u pomorskom pohodu koji je uslijedio, flota je uništena kod obale Limasola, a Bajbarsova vojska potisnuta je nazad.</s>

<s>Kraj križarskog rata 
Nakon te pobjede, Edward je shvatio da bi za stvaranje sile sposobne za zauzimanje Jeruzalema bilo neophodno prekinuti unutrašnje nemire u kršćanskoj državi, te je stoga posredovao imeđu Hugha i njegovih nezainteresovanih vitezova kiparske porodice Ibelin.</s><s>U isto vrijeme, princ Edward i kralj Hugh počeli su pregovarati primirje sa sultanom Bajbarsom; u maju 1272. godine, u Cezareji, postignut je dogovor na 10 godina, 10 mjeseci i 10 dana.</s><s>Gotovo odmah, princ Edmund je krenuo u povratak u Englesku, dok je Edward ostao kako bi vidio da li će se dogovor poštovati.</s><s>Sljedećeg mjeseca došlo je do pokušaja Edwardovog ubistva.</s><s>Postoji nekoliko viđenja o tome ko je poslao ubicu.</s><s>Prema nekima, ubojicu je poslao emir Ramlaha ili Bajbars.</s><s>Prema nekim legendama, poslao ga je Rašid ad-Din Sinan, također poznat kao Starac sa planine; međutim, on je umro 1192. godine, dugo prije Devetog križarskog rata.</s><s>Edward je ubio ubojicu, ali zadobio ranu koja se zagnojila zbog otrovanog bodeža, dodatno odgodivši Edwardov polazak.</s><s>U septembru 1272. godine, Edward je napustio Ako i krenuo u Siciliju i, dok se oporavljao na tom ostrvu, prvo je dobio vijesti o smrti svog sina Johna, a nekoliko mjeseci kasnije o smrti svog oca.</s><s>Edward je 1273. započeo svoj povratak kući kroz Italiju, Gaskoniju i Pariz.</s><s>Konačno je dospio u Englesku sredinom 1274. i proglašen je kraljem Engleske 19. augusta 1274. godine.</s>

<s>Posljedice</s>

<s>Edwarda je slijedio Theobald Visconti, koji je 1271. postao papa Grgur X. Grgur je pozvao na novi križarski rat tokom Drugog lionskog sabora 1274. godine, ali do njega nije došlo.</s><s>U međuvremenu su nastali novi rascjepi u kršćanskim državama kada je Karlo I Anžujski iskoristio nesporazum između Hugha III, Templara i Mlečana kako bi doveo ostatak kršćanske države pod svoju kontrolu.</s><s>Nakon što je kupio vlasništvo Jeruzalemskog Kraljevstva od Marije Antiohijske, napao je Hugha III, izazvavši građanski rat unutar tog preostalog kraljevstva.</s><s>Roger od San Severina je 1277. preoteo Ako od Karla.</s>

<s>Iako je rat unutar redova križara bio iscrpljujuć, pružio je priliku da jedan komandant preuzme kontrolu nad križarskim ratom, a to je bio Karlo.</s><s>Međutim, ta nada uništena je kada je Venecija predložila da se križarski rat ne pokrene protiv Mameluka već protiv Konstantinopolja, gdje je Mihajlo VIII Paleolog nedavno bio ponovo uspostavio Bizantsko Carstvo i istjerao Mlečane.</s><s>Papa Grgur ne bi podržao taj napad, ali je 1281. papa Martin IV. pristao na njega; fijasko koji je uslijedio na kraju je doveo do Sicilijanske večernje 31. marta 1282. godine, potaknute od strane Mihajla VIII, te je Karlo bio primoran vratiti se kući.</s><s>To je bio posljednji pohod protiv Bizantinaca u Evropi ili muslimana u Svetoj Zemlji.</s>

<s>U idućih devet godina porasli su zahtjevi Mameluka, uključujući i danak, kao i progon hodočasnika, što je sve bilo u suprotnosti sa ugovorom.</s><s>Sultan Kalavan je 1289. okupio veliku vojsku i uložio ostatke države Tripoli, na kraju pokrenuvši opsadu glavnog grada i zauzevši ga nakon krvavog napada.</s><s>Međutim, napad na Tripoli bio je naročito poražavajuć za Mameluke, budući da je kršćanski otpor poprimio fanatičke razmjere, a Kalavun izgubio svog najstarijeg i najsposobnijeg sina u tom pohodu.</s><s>Čekao je još dvije godine kako bi prikupio snagu.</s>

<s>Abaka je 1275. poslao glasnika sa pismom Edwardu.</s><s>Abaka je tražio da Edward krene u još jedan križarski rat, navevši da će moći pružiti više pomoći ovaj put.</s><s>Edward mu je odgovorio iste te godine, zahvalivši se Abaki na pomoći u Devetom križarskom ratu, također istaknuvši njegovu ljubav prema krišćanstvu.</s><s>Rekao je da nije znao kada bi moglo doći do još jednog križarskog rata, ali da je bio željan da se vrati u Svetu Zemlju i da bi obavijestio Abaku ukoliko bi papa sazvao još jedan.</s><s>To pismo gotovo je sigurno bila formalnost, budući da se Edward nije pripremio za još jedan križarski rat.</s><s>Još jedan poslanik poslan je Edwardu 1276. godine sa istom porukom, uz dodatno izvinjenje što nije mogao primjerno intervenirati 1271. godine.</s>

<s>Grupa hodočasnika iz Aka je 1291. napadnuta, a devetnaest muslimanskih trgovaca iz jednog sirijskog karavana ubijeno je za odmazdu.</s><s>Kalavan je zahtijevao plaćanje izuzetno velike odštete.</s><s>Kada nije dobio odgovor, sultan je to iskoristio kao izliku za opsadu Aka i uništenje posljednje neovisne križarske države u Svetoj Zemlji.</s><s>Kalavan je umro tokom opsade, ostavivši Kalila, jedinog preživjelog člana svoje porodice, kao mamelučkog sultana.</s><s>Nakon zauzimanja Aka, križarske države prestale su postojati.</s><s>Centar moći križara pomjeren je sjeverno u Tartus i konačno preko mora na Kipar.</s><s>Mongolska vojska pod vođstvom Gazan-kan 1299. je provela niz uspješnih pljački protiv Mameluka u području sjeveroistočno od Homsa, južno do Gaze.</s><s>Konačno se povukao iz Sirije 1300. godine.</s><s>Mongoli i Armensko Kraljevstvo Kilikija proveli su još jedan pohod za zauzimanje Sirije, ali su ih Mameluci 1303. uskoro pobijedili u Bici kodMarj al-Saffara.</s><s>Posljednje preostalo uporište u Svetoj Zemlji, ostrvo Ruad, izgubljeno je 1302/1303.</s><s>Period križarskih ratova u Svetoj Zemlji je završio, 208 godina nakon početka Prvog križarskog rata.</s>

<s>Povezano 
 Bajbars
 Deseti križarski rat</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Reference 
 "Histoire des Croisades III", René Grousset
 "Edward I", Michael Prestwich, University of California Press, 1988
 "The Crusades: A History of One of the Most Epic Military Campaigns of All Time", Jonathan Howard, 2011
 "God's War: A New History of the Crusades", Christopher Tyerman
 "Mongols and Mamluks", Reuven Amitai-Preiss, 2005
 "A History of the Crusades: The Kingdom of Acre and the Later Crusades", Steven Runciman, 1987</s>

<s>Križarski ratovi</s>

