Rimska cesta Narona - Leusinium
<s>Rimska cesta Narona - Leusinium je jedna od prvih cesta koju su Rimljani izgradili na početku svog vladanja teritorijom današnje  Bosne i Hercegovine.</s><s>Bila je dio veće saobraćajnice Akvileja - Dirahium (Drač) na današnjoj albanskoj teritoriji.</s>

<s>U pokušajima koji su činili da bi odredili trasu pomenute rimske ceste, većina istraživača su je tražili južnije, kroz Popovo polje, ili čak na jadranskoj obali.</s>

<s>Putna stanica Pardua bila je prema ranijim istraživačima locirana u:</s>

<s>Slano - Tomaschek i Cons
 Ston - Hoernes, Mayer i Zaninović
 Gacko - Domaszewski
 Žakovo - Miller
 Popovo polje - Kiepert</s>

<s>Ad zizio je takođe bio različito locira:</s>

<s>Bileća - Evans
 Trebinje - Tomaschek, Kiepert, Miller
 Gacko - Domaszewski
 Slano - Hoernes
 Između Slanog i Dubrovnika - Cons
 Negdje u Popovu polju - Pašalić
 Kod Moskog - Sergejevski
 Neodređen položaj - Mayer</s>

<s>Godine 1962 Dimitrije Sergejevski je objavio preliminarne rezultate istraživanja u kojima je naveo da je trasa sjevernije (kontinentalna varijanta) i naveo nekoliko važnijih tačaka na trasi: Ukšići u Ljubomirskom polju, Bukov do, Krtinje i Gradac kod Ljubinja i Stolac (Diluntum).</s>

<s>Ivo Bojanovski je objavio studiju u kojoj iznosi zaključak da je trasa išla linijom: Vid (Narona) - Tasovčići - Stolac (Diluntum) - Gradac (Pardua) - Ukšići (Ad zizio) - Mosko - Panik (Leusinium) (sada ispod Bilećkog jezera).</s>

<s>Do ovog zaključka Bojanovski je došao koristeći:
 Antoninov itinerar (Imperatoris Anotnini Augusti Itineraria  provinciarum et amrtimum), putnu mapu sa stanicama duž puta i razdaljinama u rimskim miljama između njih
 Grafičke skice pod nazivom Tabula Peutingeriana, koja predstavlja skicu puteva u boji od Velike Britanije do Indije, ĉiji su pravci određeni kartiranjem na terenu.</s><s>Predpostavke engleskog arheologa Evansa, koji je smatrao da put treba tražiti sjevernije od obale, u kontinentalnom dijelu
 Kratki preliminarni izvještaj Sergejevskog iz 1962. god, pod naslovom Rimska cesta Narona - Leusinium
 Istraživanja Irme Čremošnik i Ljubinke Kojić u Paniku i 
 rezultate vlastitih istraživanja na terenu u periodu 1969 - 1972. god.</s>

<s>Opisi dijelova ceste</s>

<s>Miljokazi 
Na samoj trasi ili u neposrednoj blizini registrovana su 42 miljokaza.</s><s>Nijedan nije sa natpisom.</s><s>Najviše ih je oko Narone prema Tasovčićima, što je razumljivo zbog značaja Narone kao administrativnog središta u ovom dijelu provincije Dalmacije.</s>

<s>U Donjoj Bijeni jedan miljokaz je upotrijebljen kao muslimanski nadgrobni spomenik (bašluk), vrh mu je obrađen kao turban.</s><s>Još 4 miljokaza bila su iskorištena kao okvir groba, a danas stoje kao kameni međaši.</s><s>Jedan miljokaz se nalazi u Uboskom, na muslimanskom groblju.</s>

<s>U Gracu su dva miljokaza pretvorena u bašluk, a na nekropoli kod crkve dva u stećke.</s>

<s>Na dionici Gradac - Ukšići, u uskoj dolini Bukovog potoka pronađena su tri miljokaza.</s><s>Jedan je sve do 1963. god. ležao u potoku, nakon čega je ugrađen u zid vodomjera.</s><s>Oko 2 km. uzvodno, drugi je bio ugrađen u austrijski most, a sada leži zatrpan muljem, u blizini porušenog mosta.</s><s>Dva km. uzvodno, leži i treći miljokaz (visok 148 cm, promjera 38 cm, lijepo obrađen).</s>

<s>Na visoravni Rošca nalazi se tzv. Petrov krst, srednjovjekovni nadgrobni spomenik (stećak).</s><s>To je zapravo prerađeni miljokaz, visine 125 cm. i promjera 40 cm, što se može zaključiti po oblini spomenika i kratkim horizontalnim krakovima krsta.</s><s>Na njemu je ćirilični natpis, koji u transkripciji glasi:
 Sad tu počiva Radoslav Grubač sad mrtav.</s>

<s>Tri miljokaza su registrovana na relaciji Mosko - Panik.</s>

<s>Gradac (Perdua) 
Gradac kod Ljubinja nalazi se ispod neistražene gradine iz ilirskog vremena, na Đurđevoj glavi.</s><s>Bio je značajan vicus na raskrsnici putova, a možda i središte autohtone civitas (ilirsko naselje u rimsko doba).</s><s>Jedan put je vodio u Popovo polje, a drugi na sjever, u brdovito područje.</s><s>Sergejevski je prvi ovo središte identificirao sa putnom stanicom Pardua (Tabula Peutingeriana, 469), a koju spominje i Ravenat (Pardua id est Stamnes).</s><s>Pardua je od Diluntuma udaljena XIV rimskih milja = 21 km, što danas odgovara razdaljini od Graca do Stoca.</s><s>Prema slijedećoj putnoj stanici Ad zizio navedeno je rastojanje XVI milja = 24 km.</s>

<s>Gradac je bogat nalazima iz antičkog doba: temeljni zidovi brojnih zgrada, klesani kamen, rimski proizvodi od opeke.</s><s>Epigrafskih natpisa nema, jer nije ni bilo sistemskih istraživanja.</s><s>Prostor antičkog naselja zauzima površinu oko 10 ha i na njemu se nalazi oko 20 grčkih bunara.</s>

<s>Ukšići (Ad Azizio) 
Ukšići se nalaze u Ljubomirskom polju.</s><s>Na njivama Liješće, Luke i Grudine, sudeći po prostranstvu supstrukcija i bogatstvu građevinskog materijala, prostiralo se sredinom polja antičko naselje površine 700x900 m. Probno ispitivanje na Tanogama (Luke) gdje su nađeni fragmenti natpisa i miljokaza, otkrilo je dijelove većeg arhitektonskog kompleksa (terme?) sa mozaikom i hipokaustom.</s><s>Naselje se razvilo na autohtonoj osnovi, u podnožju gradine, sa jakim centralnim uzvišenjem i bedemima u suhozidu.</s>

<s>Zbog toga je, prema Bojanovskom, realno putnu stanicu Ad Azizio, sa grafičke skice Tabula Peutingeriana, na putnom pravcu Narona - Leusinium, locirati u Ukšiće.</s>

<s>Od Ukšića jedna je cesta poljem vodila prema jugu, u pravcu Jasena (preko Vrpolja i Cibrijana), gdje su takođe registrovani ostaci antičkih naseobina i naseobinskih elemeneta.</s>

<s>Panik (Leusinium) 
U Paniku se u rimsko doba na epihorskoj osnovi, na raskrsnici puteva prema Nikšiću, s jedne strane, a prema Bileći i Gacku sa druge strane razvilo bogatije naselja.</s><s>Način građenja zidova ovog naselja, ukrašavanje njegovih prostorija mozaicima i freskama, zagrijavanje prostorija hipokaustom pokazuju uticaj rimskog građevinarstva i na ove krajeve.</s>

<s>Natpis iz Kosijereva 
Godine 1959, Dimitrije Sergejevski pronašao je natpis na lijevoj obali Trebišnjice, oko 1 km. od mjesta gdje je stajao most (Mostište), kojim je rimska cesta produžavala prema Nikšiću.</s><s>Natpis je bio uklesan na živoj kraškoj stijeni, zarastao u mahovinu i šikaru, oštećen algama i lišajevima.</s><s>Natpis spominje guvernera Dalmacije od 80-83. god.</s><s>Kasnije je pronađen još jedan natpis i oba su 1967. god, pred potapanje, izrezani iz stijene i prebačeni u muzej u Nikšiću.</s>

<s>Reference</s>

<s>Bileća
Trebinje
Ljubinje
Stolac
Rimske ceste u Bosni i Hercegovini
Rimska Dalmacija</s>

