Basilica di San Giorgio Maggiore
<s>Basilica di San Giorgio Maggiore je građevina na otoku San Giorgio Maggiore u Venecijanskoj laguni izgrađena po projektu arhitekta Andrea Palladija.</s><s>Smještena je preko puta velikog Trga Svetog Marka i podignuta je da pokaže sjaj Venecije.</s><s>Dominantna blještavo bijela fasada bazilike u kompleksu benediktinskog samostana djelomično zaklanja cigleno tijelo crkve iza nje, ali odražava enterijer naosa i njegovih bočnih kapela.</s>

<s>Historija
Prva crkva na otoku posvećena San Giorgiju sagrađena je između 8. i 9. vijeka, nakon tog je 982. otok poklonjen Benediktincima koji su podigli samostan.</s><s>Za izgradnju samostanskog refektorija (1560–1563) angažiran je arhitekt Andrea Palladio, nakon čega mu je povjeren i projekt nove bazilike.</s>

<s>Prvi kamen postavljen je 1566. godine, a 1575. podignut je tambur kupole.</s><s>Ona je dovršena 1576. godine i 1591. također je dovršen kor.</s><s>Fasadu je između 1597. i 1610. sagradio Vincenzo Scamozzi, 30 godina nakon smrti maestra.</s><s>Današnji zvonik, djelomično obložen istarskim kamenom i visok 75 m, podigao je 1791. arhitekt Benedetto Buratti, na mjestu starijeg koji je izgrađen 1467. i srušio se 1774. godine.</s>

<s>Arhitektura</s>

<s>Centralni prednji dio bazilike podjeljen je sa četiri masivna kompozitna stupa na visokim stopama koji okružuju glavni portal.</s><s>Donji dio bazilike rasčlanjen je nizom manjih pilastara, koji podupiru dva niža bočna zabata.</s><s>Linija vijenca se nastavlja preko centralnog dijela i tako povezuje dvije forme.</s><s>Duboki reljef tih elemenata, u kombinaciji sa skulpturalnim detaljima kapitela, vijenaca, niša i figura, osvjetljen suncem stvara sjajni efekt svjetla i tame.</s>

<s>Tlocrt enterijera kombinira elemente logitudinalne i centralne građevine, u skladu sa renesansnim "idealom" centralnog tlocrta (simbolička forma križa) i srednjovjekovne tradicije naoskih crkava i zahtjevima kontrareformacije za funkcionalne crkve sa velikim crkvenim brodom u koju stane velik broj članova kongregacije.</s><s>Uz to su i bočne kapele trebale biiti dovoljno velike za ceremoniju sakramenta.</s>

<s>Strop enterijera je logitudinalni bačvasti koji vodi do križanja, okruženog stupovima sa lukovima koji nose kupolu (dijametra 12 m) s lanternom na vrhu.</s><s>Križni svodovi iznad bočnih prolaza i transepta sa apsidalnim kapelama presijecaju brod, a iza križanja je prezbiterij i kor za redovnike.</s><s>Veliki prozori daju dovoljno svjetla na bočne kapele i na brod, pa enterijer zrači toplinom, što se odražava na freskama sa štuko zidovima i svodovima.</s><s>Nasuprot tome arhitektonski detalji isklesanih kamenih stupova, pilastara, kapitela, stopa, kontinuiranih entablatura, uokvirenih lukova i ograda, potamljeni vremenom, naglašavaju ritam prostora.</s>

<s>Bazilika ima brojne slike velikih majstora kao što su Sebastiano Ricci, Tintoretto i Palma Mlađi.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Basilica di San Giorgio Maggiore (na portalu Museo Italia) 
 San Giorgio Maggiore (na portalu Great Buildings)]</s>

<s>Giorgio Maggiore
Renesansne građevine u Italiji
Paladijeve građevine
Giorgio Maggiore
San Marco (sestiere)</s>

