Pompeja Paulina
<s>Pompeja Paulina (, fl.</s><s>1. stoljeće) bila je supruga rimskog državnika, filozofa i govornika Lucija Aneja Seneke i bila je dio kruga obrazovanih Rimljana koji su željeli voditi principijelan život pod carem Neronom.</s><s>Vjerojatno je bila kći Pompeja Paulina, viteza iz Arelate u Galiji.</s><s>Seneka je bio carev odgojitelj, a kasnije je postao njegov politički savjetnik i ministar.</s><s>Godine 65. godine Neron je zapovijedio Seneki da počini samoubojstvo, optuživši ga za sudjelovanje u Pizonovoj zavjeri protiv njega.</s><s>Paulina je pokušala umrijeti sa suprugom, ali je preživjela pokušaj samoubojstva.</s>

<s>Izvori
Većina onoga što se zna o Paulini dolazi iz Tacitova izvještaja o Senekinom samoubojstvu koje je ovaj povjesničar opisao u svojim Analima.</s><s>Seneka je također spominje poimence u svojim pismima.</s>

<s>U jednom od svojih ranijih djela (Utjeha Helviji, II, 5) Seneka spominje svoje novorođenče koje je nedavno umrlo, a u kasnijem djelu (O gnjevu, III, 36, 3-4) kaže kako njegova supruga razumije njegove noćne meditacije.</s><s>U svakom slučaju, nije sigurno je li Paulina bila njegova prva supruga ili je Seneka imao neki prethodni brak.</s>

<s>Obitelj
Plinije Stariji spominje u svojim Prirodoslovnim pitanjima (XXX, 143) da je obitelj Pompeja Paulina (Pompeii Paulini) potjecala iz Arelate u Galiji.</s><s>Negdje između 48. i 55. godine nove ere, Seneka je napisao svoj dijalog O kratkoći života, koji je posvećen nekom Paulinu.</s><s>Taj je Paulin bio praefectus annonae, službenik koji je nadgledao opskrbu žita u Rimu.</s><s>Vjerojatno se radilo o vitezu po imenu Pompej Paulin, za koga se općenito smatra da bio otac Senekine supruge Pauline.</s><s>Drugi član obitelji, Aulo Pompej Paulin, služio je kao legat u Donjoj Germaniji oko 55. godine nove ere i vjeruje se da joj je bio brat.</s>

<s>Pokušaj samoubojstva
Nakon Pizonove zavjere, Neron je naredio Seneki, svom bivšem savjetniku i učitelju, da počini samoubojstvo te je poslao vojnike kako bi osigurao da je ta zapovijed izvršena.</s><s>Tacit izvještava da je Pompeja također željela umrijeti i da se planirala ubiti.</s><s>Seneka je sebi prerezao vene na rukama i nogama, a Pompeja je prerezala vene na zglobovima, što je kod Seneke izazvalo zaprepaštenje, ali ne i potpuno protivljenje.</s><s>Saznavši da se Paulina pokušava ubiti, Neron je naredio da se njezina smrt spriječi, više kako bi spasio obraz, nego kako bi joj spasio život.</s><s>Poslao je nekoliko vojnika kako bi osigurao da joj njezini robovi i oslobođenici previju ozljede i zaustave krvarenje.</s><s>Sluge su to i učinile i tako spriječile njezino samoubojstvo.</s>

<s>Nakon dugog premišljanja, Pompeja je odlučila poslušati savjet svog mrtvog supruga i nastaviti život, te je nastojala sačuvati sjećanje na Seneku.</s><s>Međutim, nakon pokušaja samoubojstva, govorilo se da je bila vrlo slaba, neobično blijedog lica.</s><s>Nikad se nije ponovno udala i umrla je nekoliko godina kasnije.</s>

<s>U umjetnosti</s>

<s>Slikarstvo
Paulina je često predstavljena uz svog supruga na slikama koje prikazuju Senekino samoubojstvo, posebno u francuskoj umjetnosti.</s><s>To uključuje La Mort de Sénèque Noëla Halléa iz 1750. godine.</s><s>Godine 1773.</s><s>Académie Royale uzela je Senekinu smrt za temu svog natjecanja (Grand Prix).</s><s>Prva nagrada pripala je Pierreu Peyronu, ali njegova je slika izgubljena, premda su sačuvani crteži.</s><s>Izložena je i slika La Mort de Sénèque Jacques-Louisa Davida.</s><s>Na obje je slike prikazana Paulina, a njezin je lik osobito istaknut na Davidovoj.</s><s>Slika Pauline, femme de Sénèque, rappelée à la vie, koju je 1791. godine naslikao Jean-Joseph Taillasson, jedinstvena je po tome što se fokusira na Paulinu i isključuje Seneku: prikazuje rimskog vojnika kako ulazi u sobu i zapovijeda da joj se zaustavi krvarenje.</s>

<s>Književnost
Pompeja Paulina jedna je od 106 poznatih žena koje je Giovanni Boccaccio opisao u svom djelu O slavnim ženama (De mulieribus claris) kao biografiju pod brojem 94.</s><s>Slično tome, Paulina je jedna od tri Rimljanke koju je hvalio Michel de Montaigne u svojim Esejima, II, 35 "De trois bonne femmes".</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Seneka Mlađi
Pompeii (gens)</s>

