Anton de Kom
<s>Cornelis Gerhard Anton de Kom (Paramaribo, 1898. – Sandbostel, 1945.), surinamski borac otpora i antikolonijalistički pisac.</s><s>Uhapšen je u Surinamu, a protest protiv njegovog hapšenja uzrokovao je dvoje smrti.</s><s>De Kom je kasnije prognan u Nizozemsku gdje je napisao Wij slaven van Suriname („Mi robovi Surinama”), antikolonijalnu knjigu.</s><s>Tokom Drugog svjetskog rata pridružio se otporu, uhapšen i poslat u koncentracione logore gde je i umro.</s><s>Godine 2020. de Kom je dodat kao predmet u Nizozemskom Kanonu, hronološki spisak od pedeset ključnih događaja i ljudi iz nizozemske historije koji će se predavati u školama.</s>

<s>Biografija</s>

<s>De Kom je rođen u Paramaribu, Surinam, od poljoprivrednika Adolfa de Koma i Judith Jacoba Dulder.</s><s>Njegov otac je rođen kao rob.</s>

<s>De Kom je završio osnovnu i srednju školu i stekao diplomu knjigovodstva.</s><s>Radio je za Balata Compagnieën Suriname en Guyana.</s><s>Dana 29. jula 1920. dao je ostavku i otišao na Haiti gdje je radio za Societé Commerciale Hollandaise Transatlantique.</s><s>1921. odlazi u Nizozemsku.</s><s>Dobrovoljno se prijavio u vojni odred Huzaren (nizozemski konjički puk) godinu dana.</s><s>Godine 1922. počeo je raditi za konsultantsku kuću u Hagu.</s><s>Godinu dana kasnije je otpušten zbog reorganizacije.</s><s>Potom je postao prodajni predstavnik koji je prodavao kafu, čaj i duvan za jednu firmu iz Haga, gdje je upoznao svoju buduću suprugu Nel.</s>

<s>Pored svog rada, bio je aktivan u brojnim ljevičarskim organizacijama, uključujući nacionalističke indonezijske studentske organizacije i Links Richten („Ciljajte lijevo”) i pisao za komunističke časopise poput De Tribune.</s><s>Često je se služio pseudonima Adek ili Adekom.</s><s>Godine 1929. de Kom je bio govornik na 18. partijskom kongresu Nizozemske komunističke partije (''Communistische Partij van Nederland'' C PN) gdje je naglasio da narod Surinama živi u siromaštvu i bez prava, a na njegovo oduševljenje donesena je rezolucija da se slogan promijeni u „Indonezija, Surinam i Curaçao, trenutnu i punu nezavisnost od Holandije”.</s>

<s>De Kom i njegova porodica otišli su u Surinam 20. decembra 1932. i stigli 4. januara 1933. godine.</s><s>Od tog trenutka kolonijalne vlasti su ga pomno pratile.</s><s>Pokrenuo je konsultantsku kuću u kući svojih roditelja.</s><s>Oko kuće su se okupljale velike grupe, jer je de Kom pomagao Javancima i Indijancima u njihovoj ponovnoj emigraciji.</s><s>De Komu je ponuđeno oružje za zaštitu, ali je on odbio da uzme oružje, jer nije želio krvoproliće.</s><s>Uhapšen je 1. februara dok je bio na putu do ureda guvernera Brama Rutgersa sa velikom grupom sljedbenika.</s><s>3. i 4. februara 1933. njegovi sljedbenici su se okupili ispred ureda državnog tužioca tražeći De Komovo puštanje na slobodu.</s><s>Dana 7. februara velika gomila okupila se na Oranjepleinu (koji se trenutno zove Onafhankelijkheidsplein).</s><s>Pričalo se da će De Kom biti pušten na slobodu.</s><s>Kada je masa odbila da napusti trg, policija je otvorila vatru, ubivši dve osobe i ranivši 22.</s>

<s>Izgnanstvo u Nizozemsku 
Dana 10. maja 1933. de Kom je poslan u Nizozemsku bez suđenja i prognan iz svoje rodne zemlje.</s><s>Njegov dolazak najavio je De Tribune koji je očekivao da će ga dočekati sa 25.000 revolucionara.</s><s>Pojavilo se preko 2.000 ljudi, de Kom je održao kratak govor i nastavio put do Haga.</s>

<s>De Koma je inspirisao Zuid-Zuid-West (1926) Alberta Helmana koji je završio žestokim antikolonijalnim epilogom.</s><s>Tokom svog boravka u Nizozemskoj, često je bio nezaposlen i odlučio je da napiše svoju knjigu o historiji Surinama i o ropstvu pod nazivom Wij slaven van Suriname („Mi robovi Surinama ”) koja je objavljena u cenzurisanom obliku 1934.  je bio pod pritiskom da ne objavi knjigu, a Centrale Inlichtendienst (tajna služba) je zahtijevala i dobila preliminarni primjerak kršeći slobodu štampe.</s>

<s>De Kom je učestvovao u prosvjedima za nezaposlene, putovao u inostranstvo sa grupom kao step plesač, te je 1939. bio angažovan za werkverschaffing (rad za pomoć nezaposlenima), program sličan američkom WPA.</s><s>Držao je predavanja za ljevičarske grupe, uglavnom komuniste, o kolonijalizmu i rasnoj diskriminaciji.</s>

<s>Drugi svjetski rat 
Nakon nemačke invazije 1940. godine, njegovi spisi su zabranjeni.</s><s>De Kom se pridružio holandskom otporu, posebno komunističkoj partiji u Hagu.</s><s>Pisao je članke za podzemni list De Vonk komunističke partije, uglavnom o teroru fašističkih grupa na ulicama Haga (veći dio njihovog terora bio je usmjeren protiv Jevreja).</s>

<s>Dana 7. augusta 1944. de Kom je uhapšen.</s><s>Zatvoren je u hotelu Oranje u Sheveningenu i prebačen u nizozemski koncentracioni logor Camp Vught.</s><s>Početkom septembra 1944. godine poslan je u Oranienburg-Sachsenhausen, gdje je bio prisiljen da radi u tvornici aviona Heinkel.</s><s>De Kom je umro 24. aprila 1945. od tuberkuloze u logoru Sandbostel kod Bremervördea (između Bremena i Hamburga), satelitski logor koncentracionog logora Neuengamme.</s><s>Sahranjen je u masovnoj grobnici.</s><s>1960. godine njegovi posmrtni ostaci su pronađeni i prenešeni u Nizozemsku.</s><s>Tamo je sahranjen na Nacionalnom groblju časti u Loenenu.</s><s>1982. godine posthumno je odlikovan Spomen krstom otpora.</s>

<s>Porodica 
De Kom je bio oženjen Nizozemkom Petronellom Borsboom.</s><s>Imali su četvero djece.</s><s>Njihov sin Cees de Kom živi u Surinamu.</s><s>Njegov unuk Antoine de Kom je nizozemski pisac i pjesnik.</s>

<s>Posledice 
Dio njegovog neobjavljenog romana Ons bloed is rood („Naša krv je crvena”) pojavio se u Adeku (1983).</s><s>Godine 1988.</s><s>Surinamska organizacija radnika i nezaposlenih (SAWO) podnijela je prijedlog općini Amsterdam za imenovanje trga po Antonu de Komu.</s><s>Trg u Amsterdam-Zuidoost u blizini trgovačkog centra preimenovan je u Anton de Komplein.</s><s>Na trgu se nalazi skulptura Antona de Koma kao spomenik njegovom životu i djelima, koju je isklesao Jikke van Loon.</s><s>SAWO je nastavio sa peticijom Vladi za rehabilitaciju.</s>

<s>Godine 2008.</s><s>Vereniging Ons Suriname je ponovo otkrio rukopise koji su izgubljeni 1960-ih.</s><s>Rukopisi su sadržavali filmski scenario Tjiboe, dijelove romana Ons bloed is rood i Om een hap rijst („Za malo riže”), te nekoliko priča o Anansiju, pauku koji predstavlja vještinu i mudrost u narodnim pričama naroda Akan.</s><s>Arhive su Michielu van Kempenu poklonili djeca Antona de Koma Ad i Judith de Kom, a izloženi su u Muzeju književnosti.</s>

<s>Godine 1981.</s><s>Pontewerfstraat u Frimangronu, Paramaribo, preimenovan je u Anton de Komstraat.</s><s>Dana 17. oktobra 1983.</s><s>Univerzitet u Surinamu je preimenovan u Anton de Kom Univerzitet u Surinamu u čast De Koma.</s><s>Godine 2007.</s><s>LBR Lecture, godišnje predavanje protiv rasizma i diskriminacije u organizaciji Muzeja otpora, preimenovano je u Predavanje Antona de Koma.</s><s>Dokumentarni film o njemu, Mir, sjećanja na Antona de Koma, autorice Ide Does, snimljen je 2012. godine.</s>

<s>Godine 2020. de Kom je dodat kao tema u Nizozemskom Kanonu.</s><s>De Kom je prvi građanin Surinama koji je dodat u 50 vitalnih predmeta koji se predaju u nizozemskim školama.</s><s>Ingrid van Engelshoven, nizozemska ministrica obrazovanja, naglasila je da se treba pozabaviti i sjenčanim stranama društva.</s><s>Film o Antonu Komu je u izradi od 2020.</s>

<s>Bibliografija 
 Anton de Kom: Wij slaven van Suriname (1934 digitalna verzija ; necenzurirano izdanje 1971).</s><s>Engleski prijevod: We Slaves of Surinam, 1987 (Izdavač: Palgrave Macmillan).</s>

<s>Galerija slika</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura</s>

<s>Eksterne veze 
 Anton de Kom na Suriname.nu (na holandskom)
 Anton de Kom u Digitalnoj biblioteci za holandsku književnost (na holandskom - Wij slaven van Suriname (1934); Strijden ga ik (1969), dostupno za besplatno preuzimanje)
 Anton de Kom u Werkgroep Caraïbische Letteren (na holandskom)</s>

<s>Surinamski pisci
Surinamski aktivisti
Komunisti do 1945.</s><s>Surinamski novinari
Žrtve Holokausta
Antifašizam</s>

