Đerđ Doža
<s>Đerđ Doža ( ili , ), rođen oko 1470. u Dalnoku, Erdelj, Mađarska a umro 1514. godine, Temišvar.</s><s>Sekelj poreklom i vojnik profesijom, Doža je upamćen kao predvodnik seljačke bune protiv mađarskih zemljodržaca i vlastele.</s><s>Bio je zarobljen, mučen i pogubljen zajedno sa svojim sledbenicima.</s><s>U narodu sećanje na njega je kao na hrišćanina, mučenika i borca protiv nepravde.</s>

<s>Biografija 
Početak vojne karijere mu je povezan sa službom u Beogradu (), gde je služio u konjici i dogurao do čina konjičkog kapetana.</s><s>Zbog svoje hrabrosti, umešnosti i uspeha u službi kralja, dodeljeno mu je pravo na grb, koje su u to vreme nosili samo plemići po poreklu i pojedinci po državnim zaslugama.</s><s>Doža je dobio ulicu po sebi u Novom Sadu.</s>

<s>Izbijanje seljačke bune 
Doža je bio plaćeni vojnik, koji je izborio svoju reputaciju kroz niz borbi protiv Osmanskog carstva.</s><s>Tadašnji kancelar Mađarske Tamaš Bakoc (), je po povratku od pape Lava X (Pope Leo X) 1514. godine autorizovao krstaški rat protiv Otomanske imperije i imenovao Dožu da organizuje i upravlja ovim ratom.</s><s>Za samo nekoliko nedelja, Doža je sakupio armiju od oko 100.000 vojnika, takozvane Kuruce.</s><s>Ovaj naziv je proizašao iz latinskog naziva za krst ().</s><s>Vojska se uglavnom sastojala od seljaka, školaraca i parohijskih sveštenika.</s><s>Vojska je regrutovana po tadašnjim administrativnim jedinicama kraljevine i dok je Doža uspeo da počne da im daje osnovnu obuku već su počela da izbijaju nezadovoljstva.</s>

<s>Nikakve mere nisu bile preduzete u vezi snabdevanja ove armije sa hranom i odećom, a kako se vreme žetve približili, vlastodržci su tražili da se seljaci vrate na polja.</s><s>Pošto su to seljaci, vojnici, to odbili usledile su represalije u vidu mučenja i silovanja pripadnika porodica vojnika.</s><s>U trenutku, je kompletna armija, okrenuta od svoje prvobitne namere i zadatka i krenula u rat i revanš protiv zemljoposednika.</s>

<s>Uspesi 
U ovom periodu Doža je izgubio kontrolu nad ljudima koje je imao pod svojom komandom, koji su pali pod uticaj Lerinca Mesaroša (Lőrinc Mészáros).</s><s>Pobuna je postala još opasnija kada su se gradovi počeli solidarisati sa pobunjenicima.</s><s>U Budimu i ostalim gradovima konjica koja je poslata da uguši pobunu Kuruca je skinuta sa konja na gradskim kapijama. pobuna se proširila na veliki deo mađarskog kraljevstva i mnogi zamkovi su porušeni, imanja popaljena i na hiljade članova višeg staleža je pobijeno.</s>

<s>Dožin centar uprave ovom pobunom je bio u Cegledu (Cegléd) i sve akcije su praktično počinjale odatle.</s><s>Reakcija mađarske kraljevske vlade je bila instantna.</s><s>Papina bula je povučena i kralj Vladislav II je izdao proklamaciju kojom je naredio seljacima da se vrate svojim domovima pod pretnjom smrću.</s><s>Do ovog vremena pobuna je uzela razmere revolucije i svi vazali su bili pozvani u borbu protiv seljaka i unajmljivani su plaćenici.</s><s>Za ovo vreme Doža je zauzeo grad Čanad (Csanád) i signalizirao svoju pobedu nataknuvši na kolac Episkopa i kaštelana grada.</s>

<s>U Aradu je bio zarobljen, glavni rizničar, Ištvan Telegdi (István Telegdy), mučen i pogubljen.</s><s>Generalno pobunjenici su ubijali većinom samo zemljoposednike na lošem glasu.</s><s>Doža nikada nije pogazio svoju reč i pokušavao je da uvede neki red u pobunu.</s><s>Na početku pobune je izgledalo da država neće moći da izađe na kraj sa Dožom i pobunom.</s>

<s>Poraz 
Tokom leta 1514. pobunjenici su zauzeli aradske tvrđave Lipova (Lippa) i Vilagoš (Világos) odakle su se naoružali sa topovima.</s><s>Jedna od ovih jedinica je uspela da stigne čak na 25 km od prestonice.</s><s>Prvi poraz su doživeli u julu te godine od strane dobro organizovane i uvežbane konjice Jovana Zapolje.</s><s>Doža je posle Čanada izdao proklamaciju zvanu Milenariam, o svom verovanju i o budućnosti.</s><s>Ovaj oblik pisanja i verovanja je naročito bio značajan među hrišćanima</s>

<s>Odlučujuća bitka se odigrala kod Temišvara gde su udružene vojske Jovana Zapolje i Ištvana Batorija (István Báthory), porazile Dožu i ustanike.</s><s>Doža je bio zarobljen i mučen do smrti.</s><s>Sedeo je na usijanom tronu, krunisam usijanom krunom i dato mu je usijano žezlo da drži u ruci.</s>

<s>Danas, na mestu njegovog mučenja se nalazi statua Bogorodice.</s><s>Prvi kip je podignut 1865. godine a današnji, aktuelni 1906. godine.</s><s>Veliki broj današnjih ulica, trgova i metro stanica u Budimpešti nosi njegovo ime.</s><s>Pored imena Šandor Petefi i Lajoš Košut ovo je najpopularnije ime za ulice u Mađarskoj, kao i u Rumuniji gde mnoge ulice nose Dožino ime (Gheorghe Doja).</s>

<s>Njegov revolucionarni lik i transilvanijsko poreklo je bilo veoma popularno u vreme komunističke vlasti u Rumuniji, tako da je Dožino ime bilo korišćeno u svakoj mogućoj prilici.</s>

<s>Literatura 
 Nemeskürty István: Önfia vágta sebét, első kötet: Krónika Dózsa György tetteiről, Magvető, Budapest, 1983.</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>1500–1521 važniji događaji</s>

<s>Historija Sekelja
Historija Mađarske
Seljački ustanci
Fonetski pisana strana imena</s>

