Zlatko Hasanbegović
<s>Zlatko Hasanbegović (Zagreb, 14. lipnja 1973.), hrvatski povjesničar i političar, poznat po zastupanju ideja radikalne desnice.</s><s>Tokom nekoliko mjeseci 2016. je  godine vršio dužnost ministra kulture u vladi Tihomira Oreškovića.</s>

<s>Životopis 
Zlatko Hasanbegović rođen u Zagrebu, 1973. godine.</s><s>Osnovnu i srednju školu završio je u Zagrebu a jednopredmetni studij povijesti na Filozofskome fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, gdje je magistrirao i doktorirao.</s><s>Politikom se počeo baviti kao član Hrvatskog oslobodilačkog pokreta, kako je godinama pisalo na službenim stranicama mladeži HČSP-a, čiji je bio predsjednik od 1996.</s><s>Kad je ta informacija dospjela u javnost početkom 2016. i podigla buru reakcija, Hasanbegović je demantirao članstvo u HOP-u.</s><s>Tjednik Novosti je nedugo nakon toga objavio fotografije ministra iz mjesečnika Nezavisna Država Hrvatska iz 1996., kojeg je objavljivao HOP i u kojem se može vidjeti Hasanbegovićeva fotografija s ustaškom kapom, te fotografija ispod koje je potpisan kao član HOP-a.</s><s>Hasanbegović je 1996. objavio najmanje dva autorska članka u glasilu HOP-a, te se njegovo ime nalazi u impressumu mjesečnika NDH.</s>

<s>Radio je kao znanstveni suradnik i voditelj Centra za istraživanje života i djela dr. Ive Pilara pri Institutu društvenih znanosti Ivo Pilar.</s><s>2013. je urednik posljednjeg broja znanstvenog časopisa Pilar.</s><s>Zamjenik je predsjednika udruge Počasni bleiburški vod i Hrvatski križni put.</s><s>Suradnik različitih inicijativa za utvrđivanje žrtava poratnog komunističkog terora, posebice među muslimanima u Bosni i Hercegovini te članom Izvršnog odbora Medžlisa Islamske zajednice Zagreb.</s><s>Predmet njegovih znanstvenih interesa je odnos modernih hrvatskih nacionalnih ideologija, napose pravaštva i njegovih izdanaka, prema islamu i muslimanima u Bosni i Hercegovini u 19. i 20. stoljeću.</s><s>Istražuje muslimansku sastavnicu hrvatske građanske kulture do 1945. godine te političko-stranačke i vjersko-nacionalne odnose u Bosni i Hercegovini od Austro-Ugarske okupacije do komunističkoga preuzimanja vlasti.</s><s>Do dolaska na ministarsku poziciju objavio je ukupno 32 rada, od čega je tek manji dio punog znanstvenog karaktera.</s><s>Jedan jedini rad (u koautorstvu s Nenadom Pokosom) objavljen je u časopisu CC kategorije, a svega četiri su označena kao izvorni znanstveni članci.</s><s>Njegovi radovi su uglavnom objavljivani u časopisu koji izdaje institut u kojem je zaposlen, protivno "dobroj praksi" u znanstvenoj zajednici.</s>

<s>U jesen 2015. godine, neposredno pred održavanje izbora, prelazi iz HČSP-a u Hrvatsku demokratsku zajednicu.</s><s>2016. godine je izabran za njenog potpredsjednika, pri čemu je od svih potpredsjedničkih kandidata dobio najveći broj glasova.</s>

<s>Ministar kulture</s>

<s>Krajem siječnja 2016. godine imenovan je ministrom kulture u Vladi Republike Hrvatske.</s><s>Njegov izbor je izazvao najviše negativnih reakcija, uz izbor ministra branitelja Mije Crnoje koji je smijenjen već nakon šest dana od imenovanja s dužnost zbog niza otkrivenih afera.</s>

<s>Prva odluka koju je donio kao ministar kulture je bila odluka o razrješenju Stručnog povjerenstva za neprofitne medije što je izazvalo negativne reakacije u Hrvatskom novinarskom društvu s obzirom da razrješenje nije objašnjeno a nije ni obavljeno po pravnim propisima Taj napad na treći medijski sektor je ocijenjen kao napad na slobodu govora i kritičkog mišljenja.</s><s>Reagirala je čak i Međunarodna federacija novinara s priopćenjem u kojem osuđuje odluku ministra kulture.</s>

<s>Nova afera se podigla oko razrješenja dužnosti v. d. ravnateljice Hrvatskog povijesnog muzeja Nataše Mataušić koja je bila kustosica Zbirke fotografija, filmova i negativa u Muzeju revolucije naroda Hrvatske, a od 1999. i predsjednica Upravnog vijeća Spomen-područja Jasenovac.</s><s>Prethodni ministar je Berislav Šipuš je izjavio da je “svojim potpisom 20.1.2016. ovjerio Rješenje kojim sam imenovao dr. sc. Natašu Mataušić za novu ravnateljicu HPM-a, na mandat od četiri godine” no to rješenje administracija Ministarstva kulture nikad nije otpremila u Vladu te tako opstruirala proceduru do dolaska ministra Hasanbegovića.</s>

<s>Hasanbegović je za vrijeme svog mandata postao jedan od favorita "tvrde" desne struje HDZ-a.</s><s>Kao takav je sudjelovao na izvanrednim izborima u rujnu 2016. godine na stranačkoj listi, te je izabran putem preferencijalnih glasova.</s><s>Nakon pobjede HDZ-a i sastavljanja nove koalicijske vlade je, međutim, za novog ministra kulture imenovana Nina Obuljen; nedugo prije toga bila javno optuživana za razne financijske nepravilnosti u HAVC-u, odnosno financiranje kontroverznih filmova kojima se hrvatske snage optužuju za zločine u Domovinskom ratu; sam Hasanbegović objavio kompromitirajuće podatke o upravnom nadzoru te institucije.</s><s>U većini hrvatskih medija se to tumačilo kako nastojanje Hasanbegovića da sačuva svoj položaj, odnosno nastojanje njegovih stranačkih istomišljenika da se suprostave umjerenoj politici novog stranačkog vođe i premijera Andreja Plenkovića.</s>

<s>Hasanbegović je u proljeće 2017. pred izbore za gradonačelnika Zagreba odlučio podržati zastupnicu Brunu Esih umjesto službenog stranačkog kandidata Drage Prgometa.</s><s>Iako je neposredno prije toga svojim glasom omogućio HDZ-u da spriječi smjenu ministra Zdravka Marića odnosno smijeni predsjednika Sabora Božu Petrova , u svibnju 2017. je isključen iz članstva stranke.</s>

<s>Reakcije na izbor Zlatka Hasanbegovića na mjesto ministra kulture</s>

<s>Negativne 
Pred njegov izbor su održani javni prosvjedi ispred Hrvatskog sabora u organizaciji Platforme 112 tj. sedamdeset organizacija civilnog društva koje se bave zaštitom ljudskih prava, demokratizacijom i izgradnjom mira.</s><s>Tražili su od Tihomira Oreškovića, tad mandara na mjesto premijera da povuče nominaciju Zlatana Hasanbegovića na mjesto ministra kulture zbog toga što smatraju "apsolutno neprimjerenom osobom za taj položaj" zbog: nijekanja vrijednosti kao što je antifašizam, netrpeljivosti prema zagovaranju ljudskih prava što proglašava protudržavnom aktivnošću, dosadašnjeg javnog djelovanja kao revizionističkog povjesničara i političara krajnje desnih stranaka i organizacija.</s>

<s>Hrvatsko društvo pisaca, Hrvatski P.E.N. centar i Hrvatskoj dizajnersko društvo uputili su i pismo prosvjeda povodom izbora Zlatka Hasanbegovića na mjesto ministra kulture.</s><s>Oni smatraju da će njegov izbor i "mandat služiti samo ideološkim zaoštravanjima i čistkama".</s><s>Savez antifašističkih boraca i antifašista Republike Hrvatske je ustvrdio da smatra "opasnim ministra kulture Hasanbegovića, jer on negira općenarodnu antifašističku borbu i sve žrtve koje su pale za pobjedu nad mračnim silama nacizma i fašizma".</s><s>Hrvatsko novinarsko društvo najoštrije se usprotivilo imenovanju Zlatka Hasanbegovića ministrom kulture te je izrazilo zgražanje činjenicom da je takva osoba uopće mogla biti predložena za ministra.</s>

<s>Na dan imenovanja ministra na zgradi Ministarstva kulture se pojavila i "ploča" s natpisom te institucije iz doba tzv. NDH A prvi radni dan su ga dočekali novi performansi i prosvjedi pa je tako Udruga Domino na zgradu Ministarstva kulture projicirala Hasanbegovićev citat: "Antifašizam je floskula".</s><s>Ispred zgrade Ministarstva kulture u Zagrebu osvanuo je i transparent "Kultur Macht Frei?</s><s>Nein, Zlatko, Nein!", i grafiti "Hasan no pasaran", a na zgradi Instituta "Ivo Pilar", grafit "Zlatko vrati se kući"</s>

<s>Njegovu ostavku su zahtijevali i mnogi kulturni djelatnici, kazališne redateljice Snježana Banović i Nora Krstulović, glumac Leon Lučev i glumica Nina Violić, koja je pozvala kolege na pobunu kontra ministra.</s><s>Nakon javnih istupa Nine Violić, glumici su započele stizati fašističke prijetnje: progonom, smrću i silovanjem.</s><s>Vodstvo Hrvatskog društva dramskih umjetnika je priopćenjem podržalo ministra i nije stavilo glumicu pod zaštitu već poručilo da "svako ekstremno svjetonazorsko i političko istupanje u javnosti čine isključivo u svoje ime i na svoju osobnu odgovornost".</s><s>Rezultat toga je izlazak preko 50 poznatih glumaca iz društva zbog dugogodišnjeg nezadovoljstva radom društva, što je na kraju kulminiralo i ostavkom Slavka Jurage čelnog čovjeka HDDU-a i uprave društva.</s>

<s>I na Velikom prosvjedu "Izdajnika" koji je organizirala Radnička fronta na Markovu trgu na kojem se okupilo preko tisuću prosvjednika tražena je ostavka cjelokupne Vlade a jasno se aludiralo i na ekstremni nacionalizam i anti-antifašizam.</s><s>A na jednom od transparenata organizatora prosvjeda je pisalo: 'IZDAJA je kad handžar divizija vodi kulturu'</s>

<s>Neformalna Inicijativa Kulturnjaci 2016 , 4. veljače 2016. održala je ispred zgrade Vlade protest protiv ministra Hasanbegovića te predali potpise 1100 kulturnih djelatnika na tekst peticije kojom traže njegovu smjenu od premijera Oreškovića.</s><s>I njihovi razlozi za smjenu su bili: nekompetentnost te "krajnje neprihvatljivih reakcionarnih ideoloških stavova".</s><s>Inicijativa je ubrzo skupila 3500 potpisa kulturnih radnika nezadovoljna s izjavama ministra u kojima je osudio ustaške zločine al se nije ogradio i od svog 20-godišnjeg djelovanja.</s>

<s>Antifašistička liga je nabrojala mnoštvo argumenata u kojem su nabrojali sve njegove afere i kontroverzne izjave u svoj javnom zahtjevu za smjenu ministra Hasanbegovića, .</s>

<s>Hrvatska Inicijativa mladih za ljudska prava podnijela je zahtjev premijeru Tihomiru Oreškoviću, kao članica Europske antirasističke mreže (European Grassroots Antiracist Movement - EGAM) da smjeni ministra Hasanbegovića zbog relativizacije antifašizma.</s><s>Dobili su podršku više desetina organizacija za ljudska prava iz cijele Europe koje smatraju da je "on je poricatelj Holokausta i povijesni revizionist, a uz to nije uopće stručan u resoru koji mu je dan."</s>

<s>Efraim Zuroff, ravnatelj Centra Simon Wiesenthal, pozvao je Vladu Republike Hrvatske da odmah smijeni ministra kulture Zlatka Hasanbegovića, jer on "sramoti zemlju pred cijelim svijetom".</s><s>Izravno su ga nazvali fašistom, te ga prozvali zbog povijesnog revizionizma, objave "zloglasnih knjiga" te jer "odbija prepoznati genocidnu prirodu ustaškog režima, a prezire hrabre hrvatske antifašiste koji su se protiv njega borili. "</s>

<s>Istaknuti francuski književnik i prestavnik škole "Novih filozofa", Pascal Brucker, pri svom posjetu Zagrebu se u više navrata kitički osvrnuo na ministra Hasanbegovića.</s><s>U nastupu na HRT-u je ministra opisao kao osobu sa starim revizionističkim idejama koja hoće rehabilitirati Pavelića.</s><s>Smatra da je povezanost moderne Hrvatske i ustaša strašna te da se ne smije svesti na ideje iz Drugog svjetskog rata jer se ipak većina Hrvata borila u partizanskim jedinicama protiv fašizma, pa je neprihvatljivo da Hrvatska ima ministra koji simpatizira ustaše i fašističke muslimane.</s><s>Na razgovoru s publikom je pojasnio da se 1990tih godina zauzimao za prava Hrvatske i da se tad borio protiv stereotipa da su Hrvati ustaše, te da bi se imenovanje Hasanbegovića moglo negativno odraziti na ugled Hrvatske i vratiti ga u prošlost.</s><s>Otkrio je i da je dvaput razgovarao s Predsjednicom o Hasanbegoviću.</s>

<s>I "Njemačka zgroženost Hasanbegovićem ne prestaje".</s><s>Kritički tekst izišao je u njemačkim novinama Die Zeit, a u novinama Frankfurter Rundschau kritički osvrt na izjave i postupke Hasanbegovića objavio je ekspert za jugoistočnu Evropu i autor više knjiga o njoj Norbert Mappes-Niediek.</s>

<s>Pozitivne 
Nakon negativnih rekacija u javnosti, premijer Tihomir Orešković je stao u obranu svog ministra za kojeg misli da je "povjesničar koji dobro zna povijest" te da je "uvjeren da je on antifašist", bez obzira što je Hasanbegović u više navrata iznosio iznimno negativne ocjene o antifašistima kao "zloglasnim titoistima", te negira antifašističke temelje moderne Hrvatske i naziva ih floskulom.</s>

<s>Pismo podrške kolegi Hasanbegoviću potpisalo je i 77 povjesničara i 68 "uglednika" koji smatraju da se ministar napada zbog “iskrivljenih prenošenja i neznalačkih tumačenja”, te da se vodi "nezabilježen napad na ministra u Vladi RH".</s><s>Jedan i druga tvrdnja su netočne, s obzirom da su se prenosili cijeli članci i intervjui Zlatka Hasenbegovića, te da su njegova ideološka stajališta konstatna u dotadašnjih 20 godina javnog djelovanja, a rasprava o ministru je neusporediva s agresijom i napadima na ministra Predraga Matića od strane "šatoraša".</s><s>Iza ove petcije stoji Ivo Banac a potpisali su ga i pola splitskog Odsjeka za povijest Filozofskog fakulteta, dobar dio zadarskog, značajan broj zaposlenika s Hrvatskog instituta za povijest, kao i s Instituta Ivo Pilar, s Hrvatskih studija te dva povjesničara s Odsjeka za povijest Filozofskog fakulteta u Zagrebu.</s>

<s>I dio kulturnih djelatnika je dao podršku novom ministru kulture: intendant osječkog HNK Božidar Šnajder, glumac koji blisko surađuje s HDZ-om Joško Ševo i redatelj i književnik Miroslav Međimorec.</s><s>Oglasio se i Ivan Zvonimir Čičak preko njegove „tzv. nevladine udruge za ljudska prava“ koji smatra da se ministra napada "lažima i klevetama".</s><s>Bruna Esih iz Hrvatskoga križnog puta, te izaslanica predsjednice na Bleiburgu u emisiji Bujica je rekla kako je „puno surađivala s Hasanbegovićem i da oboje dolaze s Instituta Ivo Pilar“ pa da može posvjedočiti da je on: uključiv, legalist i "superioran u novim temama".</s><s>Ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata Ante Nazor je zadovoljan što je ministar uočio problem arhiva i arhivske djelatnosti te smatra da ga napadaju udruge koje su na svoj račun dobile velika sredstva.</s><s>Novoosnovana udruga Hrvatski novinari i publicisti, koja okuplja novinare desničarske orijentacije je također stala u obranu ministra, te su zatražili ispriku od Centra Simon Wiesenthal.</s><s>Beogradski povjesničar Bojan Dimitrijević - "osvedočeni nedićevac“, se također obradovao imenovanju novog ministra kulture.,</s>

<s>Na hutbi za vrijeme džume namaza koju je izrekao glavni imam Medžlisa Islamske zajednice Zagreb hafiza Aziz ef.</s><s>Alilija, stalo su obranu člana svog Izvršnog odbora Zlatka Hasanbegovića.</s><s>Pri tom je zanijekano pravo kritike Centru Simon Wiesenthal zbog šutnje po pitanju zločina u Palestini, te Pascalu Bruckneru zbog svojih "antiislamske naravi".</s><s>Stalo se i u obranu Huseina ef.</s><s>Đoze koji je okrakteriziran kao "kamen temeljac suvremene islamske misli u Bošnjaka".</s><s>A kritike upućene prema Hasanbegoviću su ocijenjene kao "antiislamske i islamofobne naravi".</s><s>Nakon par dana ta hutba je nestala sa stranica islamske zajednice i pojavilo se priopćenje Islamske zajednice u Hrvatskoj potpisano od strane predsjednika Mešihata muftije dr. Aziz ef.</s><s>Hasanovića.</s><s>Negirali su da je hutba koja se našla u medijma stav Islamske zajednice već osobni stavov imama.</s><s>Štetnima i neutemeljenima su proglasili okarakteriziranje napada na Hasanbegovića kao islamofobne i antiislamske.</s><s>A njegov trenutni status u društvu su proglasili rezultatom njegovih ideoloških stavova.</s>

<s>Kontroverzne izjave 
Odmah po saznanju da će Zlatko Hasanbegović biti kandidat za ministra kulture, mediji su izašli u javnost s njegovim kontroverznim izjavama koje je dao u emisiji HRT-a Otvoreno 8. svibnja 2015., povodom Dana pobjede nad fašizmom.</s><s>Tad je izjavio: "Hrvatska je oslobođena 1990. godine.</s><s>Obrambeni oslobodilački rat iz 90-ih godina je jedini rat u 20. stoljeću iz kojega su Hrvati izašli kao istinski pobjednici."
Hasanbegović osporava pobjedu u Drugom svjetskom ratu, kojoj su svoj obol dali i hrvatski partizani, dok je Jugoslavija i službeno bila dio savezničkih snaga u borbi protiv fašističkih režima Njemačke i Italije.</s><s>Hasanbegovićeva izjava je u suprotnosti i s Izvorišnim osnovama Ustava Republike Hrvatske.</s>

<s>Hasanbegović tvrdi i da se u Ustavu nigdje ne spominje antifašizam iako je temelj državne suverenosti počiva na odlukama Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske.</s><s>Isto tako povodom 60. obljetnice pobjede nad fašizmom Hrvatski sabor je 13. travnja 2005. godine donio Deklaraciju o antifašizmu.</s><s>U tom dokumentu stoji da su vrijednosti i visoki doprinos hrvatskog naroda u borbi protiv fašizma u Drugom svjetskom ratu ugrađene u temelje samostalne Republike Hrvatske, u izvorišnim osnovama Ustava Republike, kojima su afirmirane i Odluke Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske.</s>

<s>Gostujući u svibnju 2015. godine kao dopredsjednik Počasnog bleiburškog voda u kontroverznoj emisiji ‘Bujica’, Zlatko Hasanbegović kazao je da je državno pokroviteljstvo nad komemoracijom za žrtve ustaškog logora smrti u Jasenovcu "problem" i ustvrdio da se na njoj "ne komemorira žrtva, ne osuđuje počinitelj zločina, već se ona zloupotrebljava za rehabilitaciju jugoslavenskoga komunizma".</s><s>Predstavnici židovske i srpske nacionalne manjine te antifašista su ostali šokirani tim neistinama te su još jednom pozvali na smjenu ministra.</s>

<s>U intervjuu za „Oslobođenje“ iz 2013. godine Hasanbegović je brano Huseina ef.</s><s>Đozu koji je bio imam u 13.</s><s>SS Handžar diviziji.</s><s>Za Hasanbegovića podjela na fašiste ili antifašiste lažna podjela.</s><s>On smatra da je Đozo jedna od „najmarkantnijih i najzanimljivijih bošnjačkih ličnosti“ koja se suprotstavila, zajedno sa SS Handžar divizijom, “zločinačkom djelovanju različitih ustaničkih i odmetničkih skupina, koje su barem formalno sebe vidjele i kao dio savezničke ratne strane”.</s>

<s>U tekstu "Mi ne zaboravljamo" izadnom u mjesečniku ‘NDH’ 1996. godine, tada 23-godišnji Hasanbegović piše protiv pokušaja ‘podiele’ Bosne i Hercegovine.</s><s>Protagoniste takve politike optužuje da u toj ‘paklenoj nakani nisu prezali ni od zlorabljenja časnih simbola i imena ustaških heroja, čije se mučeničke i šehidske kosti sada prevrću u zemlji od jada i stida što im nanesoše pedeset godina kasnije, njihovi tobožnji sljedbenici’.</s><s>Kao alternativu tadašnjim ‘lažnim Starćevićancima’ Hasanbegović suprostavlja autentične sljedbenike Starčevića i ustaških ‘heroja’ i ‘mučenika’, poput njega, koji teže stvaranju Velike Hrvatske, sukladno Pavelićevim planovima. ‘Upravo zbog tih istinskih heroja, mučenika i šehida koji svoj život položiše na oltar domovine, od bleiburških poljana pa do Foče i Fazlagića kule, dužnost je svih nas, autentičnih hrvatskih nacionalista i starćevićanaca poniženih, prevarenih i poraženih muslimana i katolika, skinuti krinke sa lica današnjih opsjenara, licemjera i moralnih nakaza i pokazati put k izlazu iz ovog mračnog tunela, prema pomirbi slozi i vjerskoj toleranciji, u istinski slobodnoj i ujedinjenoj Domovini od Mure, Drave i Drine, pa do Jadranskog mora’.</s><s>Reakcije povjesničara Filozofskog fakulteta u Zagrebu na ovaj članak su bile takve da su ministra proglasili "apologetom ustaškog režima".</s>

<s>Izdavaštvo 
Zlatko Hasanbegović se bavi i izdavaštvom u "vlastitoj nakladi".</s><s>Među knjigama izdanim u njegovoj nakladi su: "Europska nova desnica" Tomislava Sunića, koja se oglašava i na forumu Stormfront koji propagira superiornost bijele rase; "Intelektualni terorizam" Jure Vujića, poznatog kao plagijatora; "Industrija holokausta" Normana G. Finkelsteina, koja polazi od temeljne tvrdnje da izraelski establišment zlorabi sjećanje na holokaust; "Komunizam i nacizam" Alaina de Benoista, začetnika političke škole "Nouvelle Droite" čiji se argumenti mogu naći u retorici europske radikalne desnice (npr. Nacionalnog fronta) te knjiga ‘Vehabizam - kritički osvrt’ autora Hamida Algara.</s>

<s>Djela 
 Muslimani u Zagrebu 1878.-1945.</s><s>Doba utemeljenja, Medžlis Islamske zajednice u Zagrebu-Institut društvenih znanosti Ivo Pilar, Zagreb, 2007.</s><s>Jugoslavenska muslimanska organizacija 1929. - 1941. (U ratu i revoluciji 1941. - 1945.), Bošnjačka nacionalna zajednica za Grad Zagreb i Zagrebačku županiju-Institut društvenih znanosti Ivo Pilar-Medžlis Islamske zajednice u Zagrebu, Zagreb, 2012.</s>

<s>Literatura 
 Zlatko Hasanbegović, Muslimani u Zagrebu 1878.-1945.</s><s>Doba utemeljenja, Medžlis Islamske zajednice u Zagrebu-Institut društvenih znanosti Ivo Pilar, Zagreb, 2007.</s><s>Bilješka o autoru, str 624.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze 
 Hasanbegović, Zlatko, Pokos, Nenad. (Tro)jedan narod.</s><s>Bošnjaci, Muslimani i Hrvati muslimani u Hrvatskoj u popisima stanovništva 2001. i 2011. godine, // Društvena istraživanja: Journal for General Social Issues, sv. 23, br. 3, (2014.), str. 427.-448.</s><s>Zlatko Hasanbegović, Islam i Bošnjaci muslimani u Zagrebu 1878–1941.</s><s>Pravni položaj vjere i oblikovanje zajednice , u: Hrvati i manjine u Hrvatskoj: moderni identiteti , Agencija za odgoj i obrazovanje, Zagreb, 2014., 
 Hrvatska znanstvena bibliografija: Zlatko Hasanbegović (245752)</s>

<s>Hrvatski povjesničari
Biografije, Zagreb
Članovi Hrvatske demokratske zajednice</s>

