Očnjaci
<s>Očnjaci () su najvažniji zubi mesoždera, jer služe za prihvatanje i razdiranje plena, a kod zmija to su i otrovni zubi (namenjeni kako hvatanju plena, tako i odbrani).</s><s>Naziv canini je izveden od latinske reči canis (što u prevodu znači pas).</s><s>U humanoj denticiji postoje četiri očnjaka, po dva u gornjem i donjem dentalnom luku i sa klasom sekutića oni čine tzv. prednje zube ().</s><s>Očnjaci se često nazivaju i „ugaoni zubi“, jer mezijalna polovina njihove vestibularne površine pripada prednjim, a distalna polovina bočnim zubima, omogućavajući postepeni prelom i skretanje zubnih lukova.</s>

<s>Klasa očnjaka</s>

<s>Klasi očnjaka pripadaju četiri zuba, smeštena na trećem mestu od medijalne linije u sva četiri kvadranta:</s>

<s>gornji očnjak (desni i levi) – dens caninus superior dexter et sinister;
 donji očnjak (desni i levi) – dens caninus inferior dexter et sinister.</s>

<s>Unutar klase, sličnog su oblika i funkcije.</s><s>Masivan koren, dobra alveolarna podloga i bogatstvo proprioreceptora u potpornim tkivima čine ove zube izuzetno značajnim i u anatomskom i u funkcionalnom pogledu.</s>

<s>Očnjaci su sposobni da izdrže veliki mastikatorni stres i deluju kao „amortizeri“, pružajući podršku bočnim zubima u toku žvakanja.</s><s>NJihova osnovna uloga je kidanje i razdiranje hrane, što čini sredinu između sečenja (karakterističnog za sekutiće) i gnječenja i mlevenja (karakterističnog za bočne zube).</s><s>Svojom labijalnom površinom podupiru uglove usana, pa doprinose i fiziognomskom izgledu osobe, a njihove oralne površine sa dobro razvijenim cingulumom imaju veliki značaj pri lateralnim kretanjima mandibule.</s>

<s>Što se njihovog izgleda tiče, očnjaci sa proksimalnog aspekta liče na sekutiće (pošto imaju sečivni greben, cingulum i marginalne grebene), a sa vestibularnog i oralnog na pretkutnjake.</s><s>Kruna gornjeg očnjaka je malo šira i kraća od krune donjeg, a i jedni i drugi pokazuju pravilan znak ugla i luka.</s><s>Koren ovog zuba je izuzetno dobro razvijen i širok vestibulo-oralno, pa je dobro fisiran u alveolarnoj kosti i očnjak često služi kao oslonac raznim protetskim nadoknadama u ustima pacijenta (proteze, mostovi i sl).</s>

<s>Vestibularne i oralne površine očnjaka imaju oblik petougla, a bočne strane (mezijalna i distalna) oblik trougla sa bazom u cervikalnom delu (slično sekutićima).</s>

<s>Atributi klase</s>

<s>Postoje tri zajednička obeležja, karakteristična za očnjake kao klasu zuba.</s>

<s>To su jedini zubi u dentalnom luku koji imaju samo jednu kvržicu – solitarna kvržica ().</s><s>Lingvalna jama je prisutna kao kod sekutića, ali je lingvalnim kvržičnim grebenom podeljena na mezijalni i distalni deo.</s><s>Očnjaci imaju najduži koren od svih zuba u pripadajućem dentalnom luku, a pošto je on i masivan uzrokuje veliko ispupčenje na alveolarnoj kosti.</s>

<s>Vidi još 
 Topografsko-anatomska obeležja zuba
 Posebne morfološke karakteristike zuba
 Dentalna nomenklatura
 Karijes</s>

<s>Literatura</s>

<s>Željko Martinović: Osnovi dentalne morfologije, II izdanje („Službeni glasnik“ Beograd, 2000.) ;
 Olga Janković, Verica Vunjak: Morfologija zuba, VII izdanje („Zavod za udžbenike i nastavna sredstva“ Beograd, 2001.) ;
 Darinka Stanišić-Sinobad : Osnovi gnatologije, I izdanje („BMG“ Beograd, 2001.) , COBISS-ID 94080780;</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Reference</s>

<s>Zubi</s>

