Kosta Stamenković
<s>Kosta Stamenković (Leskovac, 3. oktobar 1893. – Šilovo, kod Lebana, 26. mart 1942), učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 3. oktobra 1893. godine u Leskovcu.</s><s>Potiče iz siromašne radničke porodice.</s><s>Osnovnu školu je završio u rodnom mestu.</s><s>Zbog lošeg materijalnog stanja njegove porodice, nije mogao da se dalje školuje, pa se zaposlio kao mlinski radnik.</s><s>Radeći u mlinu 1926. izgubio je levu ruku.</s>

<s>Još kao šegrt uključio se u radnički pokret.</s><s>Učestvovao je u štrajkovima i drugim akcijama radničkog pokreta u Leskovcu.</s><s>Član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) je od njenog osnivanja 1919. godine.</s><s>Bio je aktivan ne samo u Leskovcu nego i u drugim mestima južne Srbije, gde je radio na stvaranju prvih partijskih organizacija.</s><s>Ubrzo je postao istaknuti organizator sindikata.</s><s>Okupljao je omladinu u kulturno-umetničkom društvu „Abrašević“, čiji je bio predsednik, u radničkom sportskom klubu „Dubočica“ i drugim društvima i organizacijama</s>

<s>U periodu od 1903. do 1934. godine bio je član Mesnog komiteta KPJ u Leskovcu, a od 1934. i član Okružnog komiteta.</s><s>Iako nije imala veze s Centralnim komitetom Komunističke partije Jugoslavije, leskovačka partijska organizacija je i u najtežim uslovima ilegalnog rada nastavila delatnost i uticaj na radnike.</s><s>Preko leskovačke organizacije, Centralni komitet je uspostavio vezu s organizacijama u Makedoniji.</s>

<s>Kosta je bio veoma popularan i cenjen među radnicima.</s><s>Organizovao je veliki broj štrajkova, tarifnih i drugih akcija radnika Leskovca, među kojima je, svakako, najznačajniji veliki štrajk tekstilnih radnika u Leskovcu, 1940. godine, podržan od svih radnika u gradu.</s>

<s>Na novembarskim izborima 1938. godine, Kosta je, na predlog Komunističke partije Jugoslavije, bio kandidat za poslanika Radničko-seljačke liste.</s><s>Sredinom januara 1940. godine uhapšen je i deportovan u koncentracioni logor u Bileći.</s><s>Posle izlaska iz logora, 1940. godine, izabran je za političkog sekretara Okružnog komiteta KPJ za Leskovac.</s>

<s>Na Petoj pokrajinskoj konferenciji KPJ za Srbiju, izabran je za člana Pokrajinskog komiteta i delegata za Petu zemaljsku konferenciju KPJ, na kojoj je izabran za člana Centralnog komiteta Komunističke partije Jugoslavije.</s>

<s>Posle Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije, Kosta je je radio na organizovanju i povezivanju partijskih organizacija i pripremanju oružane borbe u leskovačkom okrugu.</s><s>U avgustu 1941. je napustio Leskovac i otišao na planinu Kukavicu, gde je formiran Leskovački partizanski odred, a Kosta je bio član njegovog Štaba.</s>

<s>Imao je istaknutu ulogu u organizovanju oslobodilačke borbe i širenju ustanka na jugu Srbije.</s><s>Marta 1942. protiv partizanskih odreda na jugu Srbije, pokrenuta je snažna ofanziva.</s><s>Okružni komitet KPJ i štabovi partizanskih odreda, u nemogućnosti da se frontalno suprotstave nadmoćnim snagama okupatora, odlučili su da se povuku u Jablanicu.</s><s>Leskovački partizanski odred je, pod rukovodstvom Koste Stamenkovića, dao neprijatelju odlučni otpor, ali se i on morao povući u Jablanicu.</s>

<s>Oštre borbe s neprijteljem vođene su 25 i 26. marta 1942. godine.</s><s>Četnici su u Popovačkoj šumi i u Šilovu kod Lebana, opkolili iznurene i slabo naoružane partizane.</s><s>U borbi, većina boraca čete je izginula, a ranjenici zarobljeni i poubijani.</s><s>Kosta je s nekoliko boraca dao odlučan otpor.</s><s>Pošto su znali da se među preostalim borcima nalazi i Kosta, četnici su pokušali da ga uhvate živog.</s>

<s>Kosta se borio sve do poslednjeg metka.</s><s>Kad su mu ostale još samo dve bombe, njegova kćerka Leposava bacila je jednu među četnike, a drugu je Kosta aktivirao.</s><s>Poginuo je zajedno sa ćerkom Lepšom i partizankama Marom i Vericom.</s>

<s>Ukazom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 4. decembra 1949. godine, proglašen je za narodnog heroja.</s>

<s>Kosta i KUD „Abrašević” iz Leskovca 
KUD „Abrašević” bilo je kulturno umetničko društvo organizovanih radnika u Leskovcu i ono je počelo da se javlja sa organizovanim radničkim pokretom, u prvim godinama 20-og veka.</s><s>Životni put ovog društva ne može se odvojiti od organizovanog leskovačkog radničkog pokreta.</s><s>Ono je, kao kulturni reprezent proleterijata, vršilo svoju funkciju i realizovalo svoj program preko priredbi, koncerata, drugarskih večeri, provomajskih i drugih proslava, razmene gostovanja sa drugim kulturno-umetničkim društvima i nastupa, kako u Leskovcu tako i u drugim mestima.</s>

<s>U periodu između dva svetska rata, Kosta Stamenković bio je ličnost koja je najviše bila vezana za rad društva.</s><s>Ovaj period predstavlja veoma značajnu fazu u radu „Abraševića”.</s><s>Društvo je imalo posebnu ulogu u vreme kada je vladajući režim Kraljevine SHS zabranio Komunističku partiju Jugoslavije.</s><s>Tada su zabranjeni i radnički sindikati pa je posle donošenja Obznane i Zakona o zaštiti države bila onemogućena bilo kakva legalna forma rada KPJ.</s><s>U takvim uslovima KPJ je tražila pogodne načine i mogućnosti da prodre u redove radničke klase.</s>

<s>1920. godine Organizacija KPJ u Leskovcu skoro se iznova stvorila sa nekoliko članova među kojima su bili Kosta Stamenković i Blagoje Nikolić koji zauzimaju vidno mesto u daljem organizovanju sindikalnog i revolucionarnog pokreta.</s><s>Još pre zabrane KPJ, Kosta je sa još nekoliko naprednih radnika dao inicijativu da se obnovi kulturno-umetničko društvo „Abrašević”.</s><s>Od tog momenta pa sve do početka oslobodilačkog rata on postaje njegov idejni i politički vođa.</s><s>Na Drugoj zemaljskoj konferenciji KPJ u Beču 1923. godine bilo je ukazano na potrebu stvaranja između ostalog i kulturno-umetničkih društava preko kojih bi Partija mogla da ostvaruje svoj uticaj.</s>

<s>Kosta je učestvovao u kulturnom radu društva kao glumac-amater, recitator i njegov aktivan član da bi posle 1926. godine, kad je izgubio ruku, veliki deo svog vremena posvetio „Abraševiću” kao njegov organizator i rukovodilac.</s><s>On je, pre svega, ispoljavao naročitu darovitost za glumu.</s><s>Imao je glavne uloge u komadima „Šaran”, „Nekršteno zvono” i „Car Ćira” a sporednu u drami „Nesrećna porodica”.</s><s>Bio je i izvrstan recitator.</s><s>Poznata recitacija sa kojom je Kosta nastupao bila je „U sindžiru”.</s><s>Pored svega toga, on je uspeo da nađe vremena da režira i suflira u pojedininim komadima na priredbama.</s>

<s>Delatnost Koste u „Abraševiću” i preko njega može se shvatiti samo u sklopu celokupne akitvnosti KPJ i organizovanog radničkog pokreta u vreme kada je KPJ bio van zakona.</s><s>Organizovanje radničkog pokreta, mnogobrojnih štrajkova i akcija za poboljšanje ekonomskog položaja i političkih prava radničke klase zahtevali su i pripremanje same radničke klase, podizanje njenog znanja, njene pismenosti i njene kulture uopšte.</s><s>On se neobično mnogo zalagao za podizanje znanja i kulture radnika.</s><s>Isticao je da samo svesna i kulturna radnička klasa može biti sposobna za borbu protiv klasnog neprijatelja.</s><s>Kosta je upravo preko „Abraševića” tražio da unese ljudima one individualne vrednosti bez kojih radnik kao borac protiv buržoazije nije mogao da se zamisli.</s><s>U okviru duštva unosio je i posebne forme kulturno-prosvetnog i obrazovnog rada od kojih je organizovan poseban napor za opismenjivanje radnika odnosno članova društva kao i njihovog vaspitanja.</s><s>U tom pogledu bio je veoma rigorozan prema članovima „Abraševića” kao i prema svakom radniku uopšte ako bi primetio da neko pije i da se opija.</s>

<s>Kosta Stamenković je shvatio da „Abrašević”, kao kulturno-umetničko društvo, treba da ostvaruje stalni kontakt sa radnicima, da ih ima stalno na okupu.</s><s>Ovo društvo se tako pojavljuje u ilegalnim uslovima i kao pogodna forma za okupljanje radničke klase, za jedan masovan kulturni i politički rad sa radnicima.</s><s>Utvrđeni red proba dramske, horske ili bilo koje druge sekcije neodložno su obavezivale radnike i članove da dođu u radnički dom nekoliko puta nedeljno.</s><s>Dolazak na probu, neke od sekcija „Abraševića”, značio je i dolazak u centar pokreta, na mesto organizovanja akcije radničke klase gde je Kostino prisustvo bilo neizostavno.</s><s>Takvi uslovi omogućavali su da „Abrašević” okuplja radnike i da ih onda organizovano sve više uključuje u revolucionarni pokret.</s>

<s>Uslovi života u fabrikama i radionicama nisu pružali mogućnosti za kulturno uzdizanje i iživljavanje radničke klase.</s><s>Sam taj proces kulturnog rada radnika u okviru društva podizao je njihovu muzičku kulturu, humanizirao je unutrašnje odnose, podizao ih je na jedan viši nivo.</s><s>Takav kulturni život jačao je njihovo jedinstvo i njihovu solidarnost.</s>

<s>Široki uticaj u masama društvo je postizalo u okviru svoje repertoarske politike, kroz odabrani program koji je trebao da  razotkrije klasni karakter vladajućih produkcionih odnosa kapitalističkog sistema, kao odnosa eskploatacije radničke klase od strane buržoazije.</s><s>Takav program delovao je vaspitno i politički na njegove gledaoce.</s><s>U tom pogledu Kosta je naročito koristio pozorišne komade iz radničkog života koji su nailazili na veliko interesovanje i dopadanje među radnicima što je upravo i privuklo tako veliki broj radnika u „Abraševiću”.</s>

<s>Kosta je bio i neizostavan učesnik priredbi i zabava u organizaciji društva.</s><s>I pored svih smetnji koje je policija činila, društvo je i u vreme najvećih progona radničkog pokreta u Leskovcu kao prvu tačku u svom repertoaru izvodilo „Internacionalu”.</s><s>Priredbe i zabave organizovane su u ogromnoj dvorani hotela „Kostić”, tada najvećeg hotela u Leskovcu.</s><s>Posle otpevane „Internacionale” Kosta je pozdravljao okupljene.</s><s>Njegova pojava stvarala je posebnu atmosferu poverenja i ljubavi.</s><s>Pozdravna reč Koste bila je zapravo sažeto kazivanje revolucionarnog programa i predstojećih akcija i izražavanje zadovoljstva za prethodno postignute uspehe u štrajku ili u bilo kojoj radničkoj akciji.</s>

<s>Nastojao je da na priredbama uspostavi saradnju grada i sela, da ojača jedinstvo radnika i seljaka.</s><s>Seljaci su se oduševljavali samim programom i dočekom u Leskovcu i obećavali da će se uvek odazivati takvim priredbama.</s><s>Kosta je u „Abraševiću” stvarao posebne uslove za vaspitanje dece i omladine sa kojima je obožavao da radi.</s><s>Poseban oblik ili čak metod, kome je on obraćao izuzetnu pažnju, bio je pripremanje mlade, buduće generacije i njihovo sistematsko podizanje preko i unutar društva.</s><s>Stalno je isiticao „Mi moramo početi od dece, od omladine”.</s><s>Kao predsednik i funkcioner „Abraševića” Kosta je organizovao dečji hor „Abraševića”.</s><s>Namenski je birao pozorišne komade u kojima bi se pojavljivala i deca.</s><s>U tom cilju on se posebno zalagao da se okupe, u prvom redu, deca radnika i odraslih članova „Abraševića”.</s><s>Interesantno je da su tadašnje vlasti Ginnazije zabranjivale i pretile sankcijama učenicima Gimnazije za koje bi doznali da su članovi društva.</s>

<s>Rad sa decom imao je dva vida.</s><s>Prvi je bio kulturni rad, održavanje proba hora i dramske sekcije a drugi politički rad sa decom.</s><s>Kosta je vodio politički čas.</s><s>On je organizovano, u okviru „Abraševića”, uključivao i omladinu iz redova studentske napredne omladine koji su kao članovi „Abraševića” zajedno radili sa radnicima.</s><s>Među ovima naročito se ističu Bora Dimitrijević Piksla, Kiril Mihajlovski Ćira i drugi.</s>

<s>U patrijahalnoj sredini, kakav su bili Leskovac i okolina u to vreme, bilo je teškoća da se okupi ženska omladina i uključi u rad Abraševića.</s><s>Razgovor sa roditeljima, objašnjavanje značaja rada u „Abraševiću” i preuzimanje odgovornosti za njih bili su Kostin zadatak koga se rado prihvatao.</s><s>Značaj i uloga Koste Stamenkovića , kao rukovodioca radničke klase i radničkog tribuna, a posebno njegov rad u „Abraševiću”, ležali su upravo u njegovom ličnom kvalitetu, individualnoj vrednosti njega kao čoveka i kao humaniste.</s><s>On je neobično voleo radnike.</s><s>Uvek je našao vremena da razgovara sa radnikom, da sluša njegove probleme i nevolje, da u tome pokaže maksimum strpljenja i spremnost da mu pomogne.</s><s>Nikada nije dozvolio da se ma prema kome odnosi neozbiljno.</s><s>Živeo je sa radničkom klasom i za radničku klasu.</s><s>Njegov interes bio je opšti interes proletarijata.</s><s>Zbog svega toga bio je neverovatno popularan među radnicima.</s>

<s>Kosta je uvek bio sa članovima „Abraševića” na prvomajskim proslavama.</s><s>U tome nije mogao da ga spreči ni gubitak ruke zbog čega je bio u bolnici tokom 1927. godine.</s><s>Tada je najpre iz bolničke postelje poručivao radničkoj klasi da što masovnije uzme učešće u proslavi, da budu među prvima u Svetoilijskom parku.</s><s>Tog dana park je bio pun sveta, veselju nije bilo kraja a u jednom trenutku, tokom veselja, prolomio se poklič „Živeo drug Kosta”.</s><s>Kosta je bez odobrenja napustio bolnicu i došao da proslavi Prvi maj rizikujući svoje zdravlje i život.</s>

<s>Zahvaljujući Kosti, društvo „Abrašević”, nekoliko godina pred početak ustanka i revolucije, beležilo je značajne uspehe koji će ostati kao najsvetlije stranice njihovog rada.</s>

<s>Reference</s>

<s>Jugoslavenski partizani
Jugoslavenski komunisti
Srpski komunisti
Ličnosti radničkog pokreta Jugoslavije
Članovi Centralnog komiteta KPJ-SKJ
Narodni heroji Jugoslavije
Biografije, Leskovac</s>

