Prve elektrane u Bosni i Hercegovini
<s>Prve elektrane u Bosni i Hercegovini izgrađene su krajem XIX vijeka.</s>

<s>Elektrana u Zenici 
Dvije godine nakon Austro-Ugarska|austrougarske okupacije, 1880. godine otvoren je privatni rudnik mrkog uglja u Zenici, koji je 1886. godine prešao u državno vlasništvo.</s><s>Izgrađeno je prvo energetsko postrojenje na parni pogon i montirana parna mašina za pogon jednosmjerne diname koja je služila za osvjetljavanje direkcije rudnika.</s><s>Prva električna rasvjeta u BiH 1888. godine u Zenici i izgradnja prve javne termoelektrane 1895. godine u Sarajevu znače početak komercijalne elektrifikacije u Bosni i Hercegovini.</s>

<s>Elektrana u Jajcu 
Godine 1894. godine u Jajcu je u rad puštena prva i najveća hidroelektrana u jugoistočnoj Evropi, za pogon Elektrolize u Elektrobosni.</s><s>Ona je koristila prirodni akumulacijski bazen Velikog plivskog jezera.</s><s>Za te potrebe izgrađen je dovodni kanal dug 3.600 metara.</s><s>Oko 3.000 metara kanala bilo je betonske konstrukcije, profila 4x2 metra, dok je ostali dio bio od drvene građe.</s><s>Kanalom je svake sekunde prolazilo po 15 kubika vode, što je omogućavalo da hidroelektrana proizvede oko 53 milijuna kWh godišnje.</s>

<s>U hidroelektranu je bilo ugrađeno osam generatora naizmjenične struje, firme Schukert od po 800 kVA, 180 V i 3000 A. Generatori su pokretani turbinama od po 1000 KS, firme Francis.</s><s>Svaki od tih generatora bio je opskrbljen generatorom jednosmjerne struje, kao vlastitom budilicom.</s><s>Jednosmjerna struja za pogon Elektrolize u Elektrobosni dobivala se iz jednosmjernoga generatora snage 400 kVA, koji je pokretala jedna, već spomenuta, turbina od 1.000 KS.</s>

<s>Taj jednosmjerni generator zamijenjen je 1928. godine novim generatorom Elin čija je snaga bila 1.140 kVA, 300 V i 3.800 A. Godine 1939. zbog porasta proizvodnje elektrolize, montiran je još jedan generator jednosmjerne struje tipa Elin, snage 840 kVA.</s><s>Tada su oba Elinova jednosmjerna generatora spojena zajedničkom osovinom na jednu turbinu od 2.000 KS nabavljenu od firme Voith.</s>

<s>Godine 1905. u Jajcu je bilo šest električnih uličnih svjetiljki.</s><s>Godine 1912. bilo ih je 12, a 30 ostalih bile su petrolejke.</s><s>Godine 1922. započela je elektrifikacija grada.</s>

<s>Elektrana u Sarajevu</s>

<s>Termoelektrana Sarajevo 
Zemaljska vlada BiH je 1894. godine osnovala preduzeće „Elektrana“ koje će potrošačima isporučivati električnu struju.</s><s>Iste godine doneseni su privremeni propisi za isporuku struje i prvi tarifni sistem za prodaju električne energije u Sarajevu.</s><s>TE „Sarajevo“ svečano je puštena u pogon 1. maja 1895. godine, za potrebe rasvjete u domaćinstvima, ulicama, poslovnim prostorima, za elektromotorne pogone u industriji i zanatstvu, te za pogon novih motornih vozila gradskog tramvaja.</s>

<s>Termoelektrana je imala tri parna kotla, 3 stabilne parne klipne mašine po 150 KS.</s><s>Svaka ova mašina pogonila je preko užnog prenosa po 2 istosmjerna generatora snage po 60 kW, svi istosmjernog napona, i to 110 V za rasvjetu i manje elektromotore i 310 V za tramvaj.</s><s>Potrošnja u Sarajevu je brzo rasla, pa je snaga TE „Sarajevo“ više puta povećavana rekonstrukcijama postojećih i nabavkama novih kotlova i mašina, u 1897., 1904., 1912., 1928. godini kada je imala 2890 kW instalisane snage i to 2130 kW na izmjeničnom i 750 kW na istosmjernom naponu.</s><s>Potrošačka zona nije izlazila van užeg dijela grada, od željezničke stanice na donjoj i Jajce kasarne na gornjoj strani grada.</s><s>Godine 1909. godine počelo je uvođenje trofaznog proizvodno – prenosnog i napojnog napona, sa 3 kV naponom na izlaznoj strani, što je omogućilo da se 1910. godine priključe na Električnu centralu naselja na Alipašinom mostu i Ilidži, a 1928. godine je dovedena električna energija Butmiru, Kotorcu i Rajlovcu i 1938. godine Hadžićima, Pazariću i Tarčinu.</s>

<s>TE „Sarajevo“ je trošila ugalj iz rudnika Breza.</s><s>Proglašena je za nacionalni spomenik BiH</s>

<s>Hidroeletrana na Hridu 
Električna centrala situirana je u padinskom dijelu Sarajeva, na lijevoj obali Miljacke, u naselju Hrid, oko 350 m jugoistočno od zgrade željezničke stanice Bistrik.</s><s>Proglašena je za nacionalni spomenik BiH</s>

<s>Hidrocentrala na Hridu puštena je u rad 1918. godine i, sa određenim prekidima u ratnom peridu, nalazila se u pogonu sve do 16.12.1999. godine.</s>

<s>Kao pogonski medij koristila je vodu dovedenu sa jahorinskog vrela Jahorina-Bistrica cjevovodom dužine cca 22 km do rezervoara Brus na Trebeviću a odatle cjevovodom dužine od cca 3200 m (horizontalne projekcije) do centrale.</s><s>Rezervoar Brus, kapaciteta 144 m3, napravljen je od betona, a cjevovod od Brusa napravljen je od željeznih cijevi unutrašnjeg prečnika od 350 mm.</s><s>Zbog stvaranja velikih pritisaka, cjevovod Brus-Hrid je napravljen sa 5 rasteretnih komora, a visinska razlika od rezervoara Brus do ulaza turbina je cca 384 metra.</s>

<s>Karakteristike opreme 
 Turbine: horizontalne, Pelton, 2 kom
 Proizvođač: Maschinenfabrik, Austrija;
 Nominalna snaga: 675 kW;
 Nazivni broj obrtaja: 600 obr/min.</s><s>Generatori: sa pomoćnim uređajima, uzbudom, razbudom i regulacijom napona.</s><s>Tip: Wid 675/600;
 Proizvodač:SiemensSchuckert - Werke, Austrija;
 Nazivna snaga: 675 kW;
 Nazivna struja: 118 A;
 Nazivni faktor snage: 1;
 Nazivni napon: 3.3 kV;
 Nazivni broj obrtaja: 600 obr/min;
 Frekvencija: 50 Hz.</s>

<s>Shodno intencijama i odlukama Javnog preduzeća Elektroprivreda Bosne i Hercegovine d.d.</s><s>Sarajevo, moguća je eventualna transformacija centrale u depadans muzeja Elektroprivrede.</s>

<s>Elektrana u Bihaću 
Elektrana je iz perioda austrougarske uprave u BiH.</s><s>Ovo je protočna hidroelektrana, kojoj se dovodnim kanalom derivaciono-gravitacionog tipa ukupne dužine oko 1000 metara, dovodi voda u centralu.</s><s>Kao dovodni kanal služi srednjovjekovni odbrambeni jarak.</s><s>Svi tehničko- tehnološki dijelovi industrijske graditeljske cjeline ne ugrožavaju ambijentalne vrijednosti stare gradske jezgre, niti prirodnog okoliša.</s><s>Elektrana dovršena je 1912, zajedno sa gradskom distributivnom mrežom.</s><s>Proizvedena električna energija se uglavnom koristila za gradsku rasvjetu Bihaća koji je u to vrijeme imao 8374 stanovnika.</s>

<s>Elektrane je imala dvije turbine tipa Francis instalirane snage 2x87 kW.</s><s>Građevinske radove su izvele firme «Jonas» i «Snel» iz Beča, turbinsku opremu, regulatore i hidroopremu proizvela je i montirala firma «Andritz» iz Graca, a elektroopremu sa generatorima proizvela i postavila je firma A.E.G. Union iz Beča.</s><s>Elektrana je neprekidno radila do 1943. god. kada je teško oštećena, da bi u oktobru 1945. godine bila ponovno puštena u pogon.</s><s>Proglašena je za nacionalni spomenik BiH pod imenom - Hidroelektrana na Jarku u Bihaću ili Mala HE Bihać ili HE Jarak ili HE Kanal Una.</s><s>Nacionalni spomenik sačinjava:
 prelivni prag sa ulaznom građevinom,
 dovodni kanal (jarak),
 objekat električne centrale zajedno sa ugrađenom pratećom i pomoćnom opremom (generatori, turbine, upravljačka i kontrolna oprema) i originalnim alatima za njeno održavanje.</s>

<s>Elektrana danas 
Elektrana proizvodi prosječno 1,80-2,25 % ukupne godišnje proizvodnje hidroenergetskih objekata u okviru «Elektrodistribucija» Bihać.</s>

<s>Spada u grupu protočnih elektrana, derivacionog tipa, koje iskorištavaju kinetičku i potencionalnu energiju vode, kao i energiju pritiska.</s><s>Ona prema kvalitetu proizvodnje pripada grupi proizvođača «zelene energije», jer nema značajnih negativnih uticaja na ekosistem rijeke Une i okoliš.</s>

<s>Ima instaliranu agregatsku jedinicu snage 160 kW, sa propelernom turbinom, konstruktivnog pada 2,6 m i instaliranog protoka 9 m3/sec.</s><s>Generator instalirane snage 160 kW sa nazivnim naponom 0,4 kV, spojen je na kućni energetski transformator 10/0,4 kV snage 630 kVA u TS 35/10kV Bihać i razvodne ćelije u TS 35/10 kV Bihać.</s><s>Hidroelektrana preuzima vodu iz korita usmjerenu od brane preko vodozahvata na ulaznu građevinu.</s><s>Ulazna građevina je ljevkastog oblika i vodu usmjerava prema dovodnom kanalu.</s><s>Ispred dovodnog kanala nalazi se galerija tablastih zatvarača koji služe za zatvaranje dovodnog kanala i njegovu izolaciju od korita prilikom čišćenja i redovnog održavanja.</s><s>Preko turbinskog ulaza voda se usmjerava u zatvoreni dovod koji po principu «šahta» usmjerava vodu na turbinu.</s><s>Iskorištena voda ispušta se preko difuzorskog izlaza u korito rijeke Une..</s>

<s>Reference</s>

<s>Elektrane u Bosni i Hercegovini
Nacionalni spomenici u Zenici
Nacionalni spomenici u Jajcu
Nacionalni spomenici u Bihaću
Nacionalni spomenici u Sarajevu</s>

