Klasični elektromagnetizam
<s>Klasični elektromagnetizam (ili klasična elektrodinamika) je grana teorijske fizike koja proučava interakcije između električnih naelektrisanja i struja koristeći dodatak klasičnog njutnovog modela.</s><s>Teorija daje odlične opise elektromagnetskih fenomena kad god su odnosne dužine distance i snage polja dovoljno velike da su kvantno mehanički efekti zanemarljivi.</s><s>Za male razdaljine i niske snage polja, takve interakcije su bolje opisane u kvantnoj elektrodinamici.</s>

<s>Osnovni fizički aspekti klasične elektrodinamike su predstavili npr.Fejmen, Lejton i Sends, Panovski i Filips, i Džekson.</s><s>Panofsky and Phillips, and Jackson.</s>

<s>Istorija 
Fizički fenomeni koje elektromagnetizam opisuje su proučavani kao različite oblasti još od davnih vremena.</s><s>Na primer, bilo je mnogo napretka u oblasti optike vekovima pre nego što se znalo da je svetlost elektromagnetski talas.</s><s>Međutim, teorija elektromagnetizma, kao što se sada shvata, pojavila se kao opšta oblast tokom 19. veka, kao najistaknutija u setu formula koje je sistematizovao Džejms Klark Maksvel.</s><s>Za detaljnije istorijske podatke pogledati Paulija, Vitakera i Paisa.</s>

<s>Lorencova sila</s>

<s>Elektromagnetsko polje ispoljava sledeću silu (često nazivanu Lorencova sila) na naelektirsane čestice::</s>

<s>gde su sve potamnjene veličine vektori: F je sila naelektrisanja q , E je električno polje na mestu naelektrisanja, v je brzina naelektrisanja, B je magnetsko polje na mestu naelektrisanja.</s>

<s>Gornja formula prikazuje da je Lorencova sila zbir dva vektora.</s><s>Jedan je vektorski proizvod brzine i magnetskog polja vektora.</s><s>Na osnovu osobina vektorskog proizvoda proizilazi vektor koji je perpendikularan i prema brzini i prema vektorima magnetskog polja.</s><s>Drugi vektor je istog smera kao i električno polje.</s><s>Zbir ova dva vektora je Lorencova sila.</s>

<s>Prema tome, u odsustvu magnetskog polja, sila je u pravcu električnog polja i intenzitet sile je zavisan od vrednosti naelektrisanja i intenziteta električnog polja.</s><s>U odsustvu električnog polja, sila je perpendikularna na ubrzanje čestice i pravac magnetskog polja.</s><s>Ako postoje i električno i magnetsko polje, Lorencova sila je zbir oba ova vektora.</s>

<s>Električno polje E</s>

<s>Električno polje E je definisano kao takvo prema konstantnom naelektrisanju:</s>

<s>gde q0ono što je poznato kao test naelktrisanja.</s><s>Veličina naelektrisanja nije zaista bitna, sve dok je dovoljno mala da ne utiče na električno polje samo svojim prisustvom.</s><s>Ono što je jasno iz ove definicije, jeste da jedinica E je N/C (njutn po kulonu).</s><s>C (njutna po kulonu).</s><s>Ova jedinica je jednaka V/m (volta po metru); videti ispod.</s>

<s>U elektrostatici, gde se naelektrisanja ne kreću oko rasutih tački naelektrisanja, sile utvrđene Kulonovim zakonom mogu biti sabrane.</s><s>Rezultat posle deljenja sa q0 je:</s>

<s>gde je n broj naelektrisanja, qi je količina naelektrisanja povezana sa itim naelektrisanjem, ri je pozicija itog naelektrisanja, r je pozicija gde se električno polje utvrđuje, i ε0 je električna konstanta.</s>

<s>Ako je polje umesto toga proizvedeno kontinuiranom distribucijom naelektrisanja, sabiranje postaje integral:</s>

<s>Gde je  gustina naelektrisanja i je vektor koji ima smer suprotan zapremini elementa do tačke u prostoru gde se E utvrđuje.</s>

<s>Obe gornje formule su problematične, pogotovo ako jedna želi da utvrdi E E kao funkciju mesta.</s><s>Skalarna funkcija zvana električni potencijal može da pomogne.</s><s>Električni potencijal, takođe zvan i napon (koristi se jedinica volt), je definisan integralnom linijom.</s>

<s>gde je φ(r) električni potencijal, a C je put kojim je integral vođen.</s>

<s>Nažalost, ova definicija ima kritiku.</s><s>Iz Maksvelovih jednačina je jasno da  nije uvek nula, prema tome, skalarni potencijal sam nije dovoljan da tačno definiše električno polje.</s><s>Kao rezultat, mora se dodati faktor ispravke, koja se obično vrši odbijanjem vremena proizašlog iz A vektora potencijala ispod opisanog.</s><s>Kad god su naelektrisanja kvazi-statička, ovaj uslov će ipak u osnovi biti ispunjen.</s>

<s>Iz definicije naelektrisanja, može se lako prikazati električni potencijal tačke naelektrisanja pošto je pozicija funkcije:</s>

<s>gde je q naelektrisanje naelektrisanja tačke, r je mesto gde se potencijal utvrđuje, i ri ri je mesto svake tačke naelektrisanja.</s><s>Potencijal za trajnu distrubuciju naelektrisanja je:</s>

<s>gde je gustina naelektrisanja, i  je udaljenost od zapremine elementa  do tačke u prostoru gde se φ utvrđuje.</s>

<s>Skalar φ će se dodati drugim potencijalima kao skalar.</s><s>Ovo relativno olakšava razdvajanje kompleksnih problema na jednostavne delove i dodavanje njihovih potencijala.</s><s>Obrtanjem definicije φ vidimo da je električno polje samo negativni gradijent (del operator) potencijala.</s><s>Ili::</s>

<s>Iz ove formule je jasno da E može biti izraženo u V/m (voltima po metru).</s>

<s>Elektromagnetski talasi</s>

<s>Menjanje elektromagnetskog polja prenosi se iz svog izvora u obliku talasa.</s><s>Ovi talasi putuju u vakuumu brzinom svetlosti i postoje u širokom spektru talasnih dužina.</s><s>Primeri dinamičkih polja elektromagnetske radijacije (po redu povećanja frekvencije): radio talasi, mikrotalasi, svetlost (infracrvena, vidljiva svetlost i ultraljubičasta), x-zraci i gama zraci.</s><s>U oblasti fizike elementarnih čestica ova elektromagnetska radijacija je manifestacija elektromagnetske interakcije između naelektrisanih čestica.</s>

<s>Opšte jednačine polja</s>

<s>Iako je jednostavna i zadovoljavajuća Kulonova jednačina, ona nije u potpunosti tačna u kontekstu klasičnog elektromagnetizma.</s><s>Problemi nastaju zato što promene u rasipanju naelektrisanja zahtevaju da se količina vremena različita od nule „oseti“ na nekom drugom mestu (potrebno za specijalni relativiteta).</s>

<s>Za polja opšteg rasprostiranja naelektrisanja, zaostali potencijali mogu biti obračunati i diferencirani na taj način da bi doveli do Jefimenkovih jednačina.</s>

<s>Zaostali potencijali mogu takođe biti i izvedeni za tačke naelektrisanja,a jednačine su poznate kao Lenard-Vajhartovi potencijali.</s><s>Skalarni potencijal je:</s>

<s>gde je q naelektrisanje naelektrisanja tačke i r je pozicija. rq and vq su pozicija i brzina naelektrisanja, respektivno, kao funkcija zaostalog vremena.</s><s>Vektor potencijala je sličan:</s>

<s>Ove mogu biti diferencirane shodno tome da se dobiju potpune jednačine polja za pokretnu tačku čestice.</s>

<s>Modeli 
Grane klasičnog elektromagnetizma kao što su optika, elektro i elektronski inženjering sastoje se od kolekcije bitnih matematičkih modela različitih stepeni pojednostavljenja i idealizacije da bi povećali razumevanje specifičnih elektrodinamičkih fenomena, cf.</s><s>Fenomen elektrodinamike je utvrđen poljem čestica, specifičnim gustinama električnih naelektrisanja i struja, i određenim transmisionim medijumom.</s><s>Kako ih ima neograničeno, u modeliranju postoji potreba za nečim tipičnim, reprezentativnim
(a) električna naelektrisanja i struje, npr pokretna špicasta naelektrisanja i električni i magnetski dipoli, električna struja u provodniku itd.;
(b) elektromagnetska polja npr. naponi, Lenard-Vajhartovi potencijali, monohromski ravanski talasi, optički zraci; radio talasi, mikrotalasi, infracrvena radijacija, vidljivo svetlo, ultraljubičasta radijacija, x zraci, gama zraci itd;
(c) prenosni medijum, npr. elektronske komponente, antene, elektromagnetski talasovodi, ravna ogledala, ogledala sa zakrivljenim površinama konveksna sočiva, konkavna sočiva, otpornici, induktori, kondenzatori, prekidači, žice, električni i optički kablovi, prenosni vodovi, integrisana kola itd;
svim što ima samo nekoliko promenljivih karakteristika.</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Electromagnetic Field Theory by Bo Thidé</s>

<s>Elektromagnetizam
Elektrodinamika</s>

