Liburnska božanstva
<s>Liburnska božanstva su dio kulturno-socijalnog fenomena zasnovanog na zemljoradnji i stočarstvu i u znatnoj mjeri na orijentaciji Liburna prema Jadranskom moru uz stalnu prekomorsku razmjenu.</s><s>Ta je činjenica vidljiva i u arheološkim nalazima koji svjedoče da se materijal Liburna razlikuje od onoga u balkanskom zaleđu.</s>

<s>Navedene aktivnosti su arheološki posvjedočene od najranijih vremena, a intenzivno su primjetne kroz cijelo 
željezno doba.</s><s>One su u starijim epohama dovele do stvaranja kultova plodnosti, čiji se začeci mogu tražiti u neolitskom periodu i životu praindoeuropskih zajednica.</s><s>Kultovi su se vrlo dobro očuvali kod Liburna sve do prvih stoljeća nove ere, od kada ih je moguće pratiti na epigrafskim spomenicima.</s>

<s>Interpretatio romanum 
Religijske predstave liburnskog stanovništva produžile su svoj život pod Rimljanima dijelom neizmjenjene, a dijelom u novom obliku i ruhu.</s><s>Rimljani su se brzo uvjerili da među brojnim domaćim božanstvima postoje i takva koja u mnogo čemu odgovaraju božanstvima iz njihove vlastite religije.</s><s>Prevođenje autohtonih božanstava u rimski panteon i predijevanje njihovih domaćih imena na latinske poznato je kao interpretatio romanum.</s>

<s>Ženska božanstva 
Podizanje žrtvenika epihorskim božanstvima nije potvrđeno prije nastanka Rimskog Carstva što je posljedica sve jače romanizacije.</s><s>Primjetna je znatna dominacija autohtonih ženskih božanstva što dokazuje značajnu društvenu ulogu žena i intenzivnost ženskog principa u liburnskom panteonu.</s><s>Znatan postotak imena ženskih božanstava s obzirom na muška razlikuje teritoriju Liburnia i Histra od ostalih susjeda.</s><s>Poznato je osam imena od istočne obale Istre do Krke: Latra, Sentona, Anzotika, Irija, Ika, Eja (Heija), Jutosika i Aitika</s>

<s>Velik broj ženskih epihorskih božanstava možda je usko vezan za dominantniju ulogu žena u liburnskom društvu. što ne mora značiti da su Liburni živjeli u matrijarhatu.</s><s>Ženska povlaštena uloga razvila se iz društvene situacije, u kojoj su muškarci većinu vremena boravili na moru baveći se važnim liburnskim granama privrede, poput trgovine, ribarenja i gusarstva.</s>

<s>Latra 
 
Žensko božanstvo koje se izdvaja po broju posveta u Liburniji je Latra.</s><s>Poznato je ukupno dvanaest epigrafskih spomenika koji su bili posvećeni ovoj liburnskoj božici.</s><s>Po rasporedu i broju nađenih natpisa njih šest nađeno je u Nedinumu te se nameće zaključak da je središte Latrina kulta bilo upravo u današnjem Nadinu.</s><s>Prema interpretacijama, temeljni karakter kulta odnosio se na plodnost zemlje i ljudi.</s><s>Kult je s vremenom poprimio zaštitnički karakter nad rodovima i porodicama, odnosno Latra je postala zaštitnica 
neditanskog plemena.</s>

<s>Uz spomenute, dva su nađena u Aseriji, dva u Koriniju te jedan na Roškom slapu.</s><s>Jedini natpis nađen izvan Liburnije jest iz Salone.</s>

<s>Ostale božice 
Ime božice Sentone poznato je s osam natpisa koji su pronađeni na prostoru od današnjeg Labina do Plomina u Istri.</s><s>Postoji razmišljanje da bi Sentonu trebalo izjednačiti s Herom (boginja braka), čiji su tragovi kulta nađeni u blizini.</s><s>Sentoni zavjetuju i došljaci i romanizirano autohtono stanovništvo.</s>

<s>Anzotika je poznata po dvjema posvetama iz Enone, današnjeg Nina.</s><s>Kako nije posvjedočen njezin kult izvan Nina te u skladu s rasprostranjenošću Latre na nadinskom području, može se zaključiti da je kod Liburna 
pretežno svaka zajednica imala svoj kult regionalnoga karaktera.</s><s>Na jednoj posveti, Anzotica je bila poistovjećena s rimskim božanstvom Venerom, boginjom ljubavi, ljepote i braka.</s>

<s>Ime božice Aitike (Aitica) poznato je samo s jednog natpisa pronađenog u Rapcu kraj Labina, na teritoriji antičke Albone.</s><s>Njen epitet je Augusta.</s><s>Ženski lik u lijevoj ruci drži klas, što se povezuje s kultom Demetre (u grčkoj mitologiji boginji zemlje, ratarstva, plodnosti, a u prvom redu žita) i Kore, odnosno sa htoničkim (podzemni svijet) i fertilnim elementima, kakve je mogla imati i liburnska božica.</s>

<s>Muška božanstva 
S područja Liburnije poznato je nekoliko nalaza njegovanja božanstva Silvana, i to iz Privlake, Karina i Zadra.</s>

<s>Postojao je autohtoni kult Silvana kao ostatak autohtone komponente muškog božanstva plodnosti koje se osnivanjem grčkih kolonija i širenjem helenizma poistovjećivao s grčkim Panom.</s><s>Na širem dalmatinskom području (najviše zastupljen na području Dalmata) bio je izuzetno popularan i likovno prikazivan kao stariji bradati muškarac sa srpom, u pratnji psa i s kozjim nogama.</s><s>U pratnji Silvana često su nimfe i Dijana, a karakteristično je i što se na nekim prikazima na nimfama pojavljuje ‘ilirska’ nošnja.</s>

<s>Širenjem rimske prevlasti, Silvan je u liku mlađeg muškarca koji je sličniji italskom načinu prikazivanja, kao bog poljoprivrede, šuma i stočarstva.</s><s>Dobio je još neke likovne značajke italskog boga zajedno s različitim regionalnim interpretacijama.</s>

<s>Kult Silvana kakav je poznat iz natpisa i prikaza je važna karika u promatranju procesa interpretatio romanum te taj proces nipošto nije jednostavan i istovjetan na svim područjima rimske provincije Dalmacije, što je utjecalo i na različito poimanje i prikazivanje Silvana.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Liburni
Ilirski bogovi</s>

