Prva Venezuelanska Republika
<s>Prva Venezuelanska Republika (španjolski: Primera República de Venezuela) bila je nepriznata republika na teritoriju današnje Venezuele, službeno formirana 5. srpnja 1811. godine u jeku rata za nezavisnost.</s><s>Iako nikada priznata, Prva Republika predstavlja prvi vid republikanske vlasti u toj zemlji te se, stoga, može smatrati pretečom suvremene Venezuele.</s>

<s>Proglašenje republike uslijedilo je u turbulentnom periodu kako za Venezuelu, tako i za matični Španjolski Imperij pod čijom se upravom formalno nalazila.</s><s>Još 1810. godine, Vrhovna hunta u Caracasu prisilila je bonapartističkog generalnog kapetana Vicentea Emparána na ostavku i tako uspostavila civilnu upravu formalno lojalnu svrgnutom Fernandu VII., ali koja je u suštini nastojala izboriti nezavisnost tadašnje kolonije; istovremeno s tim činom, započeo je i Venezuelanski rat za nezavisnost.</s><s>Nakon nešto više od godinu dana, točnije 5. srpnja 1811. godine, dio venezuelanskih provincija potpisao je deklaraciju nezavisnosti temeljem koje je formirana Prva Republika; predvodnik tog pokreta bio je emigrant Francisco de Miranda, koji je od neuspjelog pokušala oslobođenja Venezuele 1806. godine bio persona non grata u vlastitoj domovini.</s><s>Proglašenjem nezavisnosti, Vrhovna hunta je raspuštena, a izabrani Kongres je oformio trijumvirat, koji je preuzeo egzekutivnu vlast.</s>

<s>Prva Republika uspostavljena je kao konfederacija provincija, a njezino službeno ime bilo je Venezuelanska Američka Konfederacija (španjolski: Confederación americana de Venezuela), kako je navedeno u deklaraciji nezavisnosti.</s><s>Ipak, nomenklatura ovdje nije bila jedinstvena tako da su se paralelno mogli pronaći i termini Savezne Države Venezuele (španjolski: Estados de Venezuela) te Sjedinjene Venezuelanske Države (španjolski: Estados Unidos de Venezuela).</s><s>Ubrzo nakon proglašenja, odvjetnik Juan Germán Roscio je sastavio u ustav, kojega je Kongres ratificirao 21. prosinca 1811. godine.</s>

<s>Unatoč činjenici da su republikanske vlasti pretendirale na cjelokupni teritorij "bivše" generalne kapetanije, dio provincija ostao je vjeran španjolskoj Kruni i odbio je pristupiti novoj republici.</s><s>Takva situacija dovela je do građanskog rata i nekoliko vojnih okršaja između rojalista i patriota.</s><s>Situacija je s vremenom postajala sve nepovoljnija za patriote, a nakon niza vojnih poraza, težak udarac zadao im je i katastrofalni potres što je pogodio Venezuelu 26. ožujka 1812. godine, nanijevši katastrofalnu štetu mahom na području Republike.</s><s>Kongres je ubrzo odustao od čistog republikanizma i 1812. godine je Mirandu imenovao vrhovnim komandantom i državnim poglavarom.</s><s>Ipak, situacija se nastavila pogrošavati, što je iskoristio španjolski komandant, Juan Domingo de Monteverde, koji je ubrzo osvojio Valenciju, središte Prve Republike.</s>

<s>Shvativši da im prijeti katastrofa, Miranda je započeo pregovore s Monteverdeom i 25. srpnja 1812. godine potpisao kapitulaciju, kojom je nikad priznata Prva Republika formalno dokinuta i cijeli je teritorij ponovo vraćen u ruke španjolske Krune.</s>

<s>Historija Venezuele
Bivše nepriznate države
Kratkotrajne države
Bivše države u Južnoj Americi
Venezuelanski rat za nezavisnost‎</s>

