Antonio Sánchez de Bustamante y Sirvén
<s>Antonio Sánchez de Bustamante y Sirven (Havana, 13. travnja 1865. – Havana, 24. kolovoza 1951.) je bio kubanski advokat, profesor međunarodnog privatnog i javnog prava, političar te u dva navrata sudac Stalnog suda međunarodne pravde.</s>

<s>Rođen je u Havani, gdje je završio osnovnu školu i proveo djetinjstvo.</s><s>Srednju školu završio je u Miamiju i Madridu, gdje je na koncu konca upisao i pravni fakultet.</s><s>Njegov otac, Manuel Sánchez de Bustamante, liječnik i anatom, tada je u Madridu obnašao dužnost senatora.</s><s>Studij je završio u Havani kako bi mogao steći licencu za građansko i kanonsko pravo, što je i realizirao 1884. godine.</s><s>Iste godine otvorio je i odvjetnički ured.</s><s>Godinu dana kasnije je doktorirao na temu evolucije Državnog savjeta.</s>

<s>Godine 1885. oženio se s Isabel Pulido Pages, s kojom je imao tri sina.</s><s>Gustavo i Antonio Arturo Sánchez de Bustamante Pulido su također postali ugledni pravnici, dok je treći sin, Dario, preminuo tokom studija prava.</s>

<s>Godine 1891., Bustamante je postao čelnik katedre za javno i privatno međunarodno pravo, koju je, uz prekid, vodio sve do lipnja 1951. godine.</s><s>Na tom su ga mjestu, interesantno, potvrdili i američki guverner i čelništvo kubanske republike.</s><s>Početkom XX. vijeka, počeo se baviti politikom te je ušao u senat, gdje je ostao sve do 1916. godine.</s><s>Služio je u nekoliko kongresnih odbora, a u tom je periodu napisao prvi kubanski zakon o postupku ustavne kontrole zakona (donesen 1903., a na snazi do 1949.).</s><s>Pokazao se kao izraziti progresivan političar i pravnik, primjer čega je tada napredni Zakon o razvodu braka iz 1914. godine.</s>

<s>Od 1913. do 1923., Bustamante je bio predsjednik Odvjetničke komore Havane, dok je 1928. godine predsjedavao konstituantom koja je izradila ustavne promjene koje su omogućile Gerardu Machadu da odsluži drugi mandat bez izbora.</s><s>Iako je politička opozicija Machadu bila slaba do 1930. godine, nakon njegova svrgavanja 1933., Bustamante izložen političkom suđenju od strane revolucionarnog tribunala kojeg su organizirali njegovi studenti.</s><s>Presudom je smijenjen s pozicije čelnika katedre, na koju je ipak vraćen 1936. godine.</s>

<s>Tokom svog života, Bustamante je bio najveći kubanski stručnjak za međunarodno pravo.</s><s>Sudjelovao je kao kubanski delegat na Haškoj mirovnoj konferenciji 1907. godine, a godinu kasnije je izabran za suca Arbitražnog suda u Den Haagu.</s><s>Godine 1919., bio je kubanski delegat na mirovnoj konferenciji u Parizu.</s><s>Godine 1921., Liga naroda ga je imenovala sucem Stalnog suda međunarodne pravde.</s><s>Reizabran je 1930. godine, a njegov drugi mandat je završio 1942. godine.</s><s>Tokom 1928. godine je sastavio tzv. Bustamanteov kodeks, kodeks međunarodnog privatnog prava kojeg je većina latinoameričkih zemalja potvrdila na VI. međunarodnoj konferenciji u Havani 1928. godine.</s><s>Konferencijom je predsjedao sam Bustamante.</s>

<s>Zbog njegova rada na razvoju međunarodnog privatnog prava, predsjednik Machado mu je uručio Križ Nacionalnog reda Carlosa Manuela de Cespedesa, najveći orden kubanske republike.</s><s>Uz to, stekao je počasne doktorate pri Sorbonnei, Columbiji i Univerzitetu San Marcos u Limi.</s><s>Tokom 1948. i 1949. je bio predložen za Nobelovu nagradu za mir, međtim nije ju dobio.</s>

<s>Preminuo je u rodnoj Havani 24. kolovoza 1951. godine.</s>

<s>Kubanski pravnici
Kubanski advokati
Kubanski političari
Authority control</s>

