Trbuhozborenje
<s>Trbuhozborenje ili ventrilokvija je umijeće govora bez micanja usana.</s><s>Uključuje razgovor s lagano otvorenim ustima, promjene glasa i stvaranje iluzije dijaloga s lutkom.</s>

<s>Trbuhozborac manipulira svoj glas tako da se čini kao da njegov/njezin glas dolazi od negdje drugdje.</s><s>Jezikoslovci tvrde da je tehnika prikrivenog proizvođenja zvuka otkrivena prije nekoliko tisuća godina i koristili su je poglavice i plemenske vođe, koji su služili kao medij između čovjeka i nadprirodnih sila.</s>

<s>Najpoznatiji oblik trbuhozborenja danas su izvedbe u noćnim klubovima, gdje izvođač sjedi na stolcu s drvenom lutkom na svojoj ruci.</s><s>Taj komični stil trbuhozborenja je uveden prije najviše sto godina.</s><s>Verzija trbuhozborenja koju ljudi najbolje poznaju je trbuhozborenje kao zabava, koja je započeta u kasnom 19. stoljeću, dobu Vaudevillea.</s><s>Njegovi nastupi su fokusirani na humor kao i na demonstraciju izvođačeve sposobnosti da prevari publiku i njegovu vještinu mijenjanja glasa.</s><s>Iz tog razloga, mnogi izvođaći rabe više figura, mijenjajući glas iz jednog tona u drugi.</s><s>Englez Fred Russell koristio je samo jednu figuru sa svojim lutkom Coster Joe-om.</s><s>Možda najpoznatiji trbuhozborci su The Great Lester, Frank Byron, Jr.</s>

<s>Trbuhozborenje postalo je vrlo popularno sredinom 20. stoljeća, zahvaljujući velikoj ulozi učenika The Great Lestera, Edgaru Bergenu.</s><s>Bergen je popularizirao ideju komičnog trbuhozborca, i zajedno sa svojim najdražim lutkom, Charlijem McCarthyijem, vodio je radijsku emisiju koja je puštana kroz 1930-te i 1940-te.</s><s>Bergen je nastavio izvoditi predstave sve do svoje smrti 1979., a njegova popularnost je nadahnula mnoge druge trbuhozborce koji su ga pratili, uključujući Paula Winchella, Jimmyja Nelsona, i Senor Wencesa i Jaya Johnsona koji je glumio u sitcomu Soap sa svojim lutkom Bobom.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske poveznice 
Vent Haven Museum - muzej trbuhozborstva</s>

<s>Scenska umjetnost
Komunikacije</s>

