Elektronski potpis
<s>Elektronski potpis () je skup podataka u elektronskom obliku koji su pridruženi ili su logički povezani sa drugim podacima u elektronskom obliku i koji služe za identifikaciju potpisnika i autentičnost potpisanog elektronskog dokumenta.</s>

<s>Elektronski potpis predstavlja tehnologiju čijom se primenom u sistemima elektronskog poslovanja omogućava provera autentičnosti potpisnika, date poruke ili dokumenta.</s><s>Analogno svojeručnom potpisu u standardnom poslovanju, elektronski potpis se koristi u elektronskom.</s><s>Elektronski potpis ima i dodatnu osobinu da štiti integritet elektronski potpisane poruke.</s><s>Tri osnovne vrste elektronskih potpisa: skenirani ručni potpis (nema pravnu snagu), digitalni potpis, biometrijski potpis.</s><s>Prednost elektronskog potpisa u odnosu na klasičan potpis se sastoji u tome što je elektronski potpis garancija i čuvar autentičnosti potpisa jer se tekst sa koji je on elektronski vezan ne može menjati.</s>

<s>Životni ciklus elektronskog potpisa odvija se unutar infrastrukture javnog ključa (), unutar koje razlikujemo osnovne komponente: politika sertifikacije (), praktična pravila rada (), sertifikaciono telo (), registraciono telo (), sistemi za disribuciju sertifikata ()
i PKI aplikacije.</s>

<s>Najpopularnije aplikacije 
Najpopularnije aplikacije u kojima se koristi elektronski potpis su:
 zaštićene veb transakcije
 zaštićene e-mail poruke
 zaštićeni FTP servisi
 formiranje VPN (IPSec) mreža
 bezbedno upravljanje dokumentacijom
 bezbedna plaćanja putem Interneta.</s>

<s>Najznačajnija polja primene elektronskog potpisa su:
 elektronsko poslovanje (e-Business)
 elektronska trgovina (e-Commerce)
 elektronsko bankarstvo (e-Banking)
 elektronska uprava (e-Government)
 elektronsko zdravstvo (e-Healthcare)
 platni sistemi na bazi čip kartica (EMV)</s>

<s>Zakonska regulativa 
Direktiva EU 1999/93/EC o elektronskim potpisima (usvojena 13. decembra 1999, a formalno stupila na snagu 19. januara 2000. godine) predstavlja pravno utemeljenje elektronskog potpisa i na osnovu nje su doneti Zakoni o elektronskom potpisu u svim zemljama EU, kao i većini ostalih zemalja Evrope.</s><s>Zakonom o elektronskom potpisu koji je donet 2004. godine (Službeni glasnik RS br. 135/2004 ) uređuje se upotreba elektronskog potpisa u pravnim poslovima, kao i u drugim pravnim radnjama, kao i prava, obaveze i odgovornosti u vezi sa elektronskim sertifikatima, ako posebnim zakonima nije drugačije određeno.</s><s>Zakon o elektronskom potpisu u Srbiji je u potpunosti usklađen sa EU Direktivom, izglasan je u Narodnoj skupštini Republike Srbije dana 14. decembra 2004.</s><s>Osnovna uloga Zakona o elektronskom potpisu svodi se na dve najvažnije stvari: 1. Da propise uslove pod kojima je elektronski potpis pravno ekvivalentan svojeručnom potpisu.</s><s>2. Da propiše uslove koje moraju da ispune sertifikaciona tela koja izdaju kvalifikovane sertifikate za verifikaciju kvalifikovanih elektronskih potpisa.</s><s>U ovom zakonu su navedene brojne definicije, neke od njih su: 
 Elektronski dokument je dokument u elektronskom obliku koji se koristi u pravnim poslovima i drugim pravnim radnjama, kao i u upravnom, sudskom i drugom postupku pred državnim organima.</s><s>Elektronski potpis je skup podataka u elektronskom obliku koji su pridruženi ili su logički povezani sa elektronskim dokumentom i koji služe za identifikaciju potpisnika.</s><s>Podaci za formiranje elektronskog potpisa su podaci, kao što su kodovi ili privatni kriptografski ključevi, koje propisnik koristi za izradu elektronskog potpisa.</s><s>Sredstva za formiranje elektronskog potpisa su odgovarajuća tehnička sredstva (engl.</s><s>Softwear  i Hardwear) koja se koriste za formiranje elektronskog potpisa, uz korišćenje podataka za formiranje elektronskog potpisa.</s><s>Elektronski sertifikat je elektronski dokument kojim se potvrđuje veza između podataka za proveru elektronskog potpisa i identiteta potpisnika.</s><s>Sertifikaciono telo je pravno lice koje izdaje elektronske sertifikate u skladu sa odredbama zakona.</s>

<s>Postoji razlika između elektronskog potpisa i kvalifikovanog elektronskog potpisa.</s><s>Kvalifikovani elektronski potpis ()je elektronski potpis kojim se pouzdano garantuje identitet potpisnika, integritet elektronskih dokumenata i onemogućava naknadno poricanje odgovornosti za njihov sadržaj.</s><s>Kvalifikovani elektronski potpis mora da zadovolji sledeće uslove:
 isključivo je povezan sa potpisnikom
 nedvosmisleno identifikuje potpisnika
 nastaje korišćenjem sredstava kojima potpisnik može samostalno da upravlja i koja su isključivo pod nadzorom potpisnika
 direktno je povezan sa podacima na koje se odnosi i to na način koji nedvosmisleno omogućava uvid u bilo koju izmenu izvornih podataka
 formiran je sredstvima za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa
 proverava se na osnovu kvalifikovanog elektronskog sertifikata korisnika</s>

<s>Za realizaciju kvalifikovanog elektronskog potpisa neophodno je koristiti sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa i posedovati kvalifikovani elektronski sertifikat, izdat od strane sertifikacionog tela koje ispunjava odgovarajuće uslove prema Zakonu o elektronskom potpisu.</s><s>U ovom tehnološkom trenutku, kvalifikovani elektronski potpis se realizuje primenom asimetričnih kriptografskih sistema(na primer RSA algoritam)i  funkcija (MD5 ili SHA-1 algoritami).</s><s>Dok se kao sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa uglavnom koriste engl.</s><s>Smart card.</s>

<s>Kvalifikovani elektronski potpis, koji zadovoljava prethodno navedene uslove, u odnosu na podatke u elektronskom obliku ima isto pravno dejstvo i dokaznu snagu kao i svojeručni potpis, odnosno svojeručni potpis i pečat.</s><s>Prema zakonu o elektronskom potpisu u članu 8. propisano je da su sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa sredstva koja moraju da obezbede:
 da se podaci za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa mogu pojaviti samo jednom i da je obezbeđena njihova poverljivost;
 da se iz podataka za proveru kvalifikovanog elektronskog potpisa, ne mogu u razumno vreme i trenutno dostupnim sredstvima, dobiti podaci za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa;
 da kvalifikovani elektronski potpis bude zaštićen od falsifikovanja, upotrebom trenutno dostupne tehnologije;
 da podaci za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa budu pouzdano zaštićeni od neovlašćenog korišćenja.</s><s>Sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa, prilikom formiranja potpisa, ne smeju promeniti podatke koji se potpisuju ili onemogućiti potpisniku uvid u te podatke pre procesa formiranja kvalifikovanog elektronskog potpisa.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Prof. dr Predrag Dimitrijević, Pravo informacione tehnologije, Niš.</s><s>J. Katz and Y. Lindell, "Introduction to Modern Cryptography" (Chapman & Hall/CRC Press, 2007)
 Stephen Mason, Electronic Signatures in Law (3rd edition, Cambridge University Press, 2012)
 Lorna Brazell, Electronic Signatures and Identities Law and Regulation (2nd edn, London: Sweet & Maxwell, 2008);
 Dennis Campbell, editor, E-Commerce and the Law of Digital Signatures (Oceana Publications, 2005).</s><s>M. H. M Schellenkens, Electronic Signatures Authentication Technology from a Legal Perspective, (TMC Asser Press, 2004).</s><s>Jeremiah S. Buckley, John P. Kromer, Margo H. K. Tank, and R. David Whitaker, The Law of Electronic Signatures (3rd Edition, West Publishing, 2010).</s>

<s>Vanjske veze 
 Digital Evidence and Electronic Signature Law Review Free open source
 OpenCertificateSigning server Open-source PDF Signing (EU, ETSI)
 Digital Signatures: Managing Keys In A Secured Environment
 The European Court of Human Rights Adds Digital Signatures to its SharePoint Platform
 How to Choose a Hardware Security Module
 How to apply for digital signature</s>

<s>Informatika
Elektronski dokumenti</s>

