Rimsko pitanje
<s>Rimsko pitanje (talijanski: La Questione romana) naziv je za politički spor između Talijanske vlade i papa između 1861. do 1929. godine.</s><s>Rimsko pitanje pojavilo se proglašenjem Rima glavnim gradom Italije 27. ožujka 1861. godine, a konačno je riješeno potpisivanjem Lateranskih ugovora.</s><s>Od zauzimanja Rima 20. rujna 1870. pa do konačnog rješenja, pape su sebe smatrali "zatočenicima Vatikana" (prema riječima pape Pija IX.).</s>

<s>Pozadina
Godine 1861. prvi talijanski nacionalni parlament u Torinu proglasio je Kraljevinu Italiju, za kralja proglasio Viktora Emanuela II., a Rim glavnim gradom.</s><s>Međutim, papu je štitila francuska vojska, koju je tamo postavio Napoleon III. sa svrhom zaštite pape Pija IX.</s>

<s>Godine 1870. izbio je Francusko-pruski rat, zbog čega su Francuzi povukli svoje snage iz Rima.</s><s>Pruskom pobjedom nad Francuskom, Italija je dobila mogućnost zauzimanja Papinske države, koja je bila pod francuskom zaštitom.</s><s>Nakon kraćeg oružanog sukoba 20. rujna papa je predao Rim.</s><s>Predajom je utvrđeno da se cijeli papinski teritorij mora predati Italiji, ali je neoglašeno da talijanska vojska ne smije okupirati Leonov grad.</s>

<s>Garantni zakon
Talijanski parlament donio je 13. svibnja 1871. godine Garantni zakon koji se papi priznaje u posjed Vatikan, Lateransku palaču i Castel Gandolfo te odobrava godišnja apanaža od nešto više od 3 milijuna lira.</s><s>Papa je odbacio sva prava koja su mu tim zakonom dodjeljena, jer bi to značilo priznanje gubitka teritorija te nadzor nad Rimom.</s>

<s>Lateranski sporazumi
Rimsko pitanje konačno je rješeno Lateranskim sporazumima, koje ju 11. veljače 1929. u ime kralja Viktora Emanuela III. potpisao predsjednik Vlade Benito Mussolini, a u ime pape Pia XI. državni tajnik kardinal Pietro Gasparri.</s>

<s>Izvori
 Carlo Lottieri, "Vatican City as a Free Society", University of Siena and Istituto Bruno Leoni 
 Jacques Mercier, "Povijest Vatikana", Barbat, Zagreb, 2001.</s>

<s>Historija Vatikana
Historija Italije</s>

