Zemlja Franje Josifa
<s>Zemlja Franje Josipa (ruski: Земля Франца Иосифа, Zemlja Franca Iosifa) je ruska otočna skupina smještena u Arktičkom oceanu sjeverno od Novaje Zemlje i istočno od Svalbarda, a po upravnoj podjeli pripada Arhangelskoj oblasti.</s><s>Otočje se sastoji od 191 ledom prekrivenog otoka koji imaju ukupnu površinu od 16.134 km², a većim dijelom je nenaseljeno.</s>

<s>Otoci Zemlje Franje Josipa smješteni su između 80.0° i 81.9° sjeverne zemljopisne širine, čime je ovo otočje najsjevernija kopnena točka povezana s Euroazijom.</s><s>Krajnja najsjevernija točka je rt Fligely  na Rudolfovom otoku, a otočje je od Sjevernog pola udaljeno svega 900 do 1110 kilometara.</s><s>Pristup brodom moguć je samo tijekom nekoliko ljetnih tjedana i zahtijeva posebnu dozvolu.</s>

<s>Povijest</s>

<s>Otočje su 30. kolovoza 1873. otkrili austrougarski istraživači Karl Weyprecht i Julius von Payer nakon što im se brod zaglavio u ledu dok su pokušavali pronaći sjeveroistočni prolaz.</s><s>Nakon otkrića južnih otoka otočju je ime dodijeljeno u čast austrijskog cara Franje Josipa Austrijskog.</s><s>Norvežani Fridtjof Nansen i Hjalmar Johansen prošli su kroz otočje 1895. i 1896. nakon prekinutog pokušaja da stignu do Sjevernog pola.</s><s>Čistom slučajnošću na otoku Nortbruku 1896. su upoznali britanskog istraživača Fredericka Georgea Jacksona.</s><s>Norveška je neko vrijeme otočje smatrala svojim teritorijem i nazivala ga Zemljom Fridtjofa Nansena, što se može vidjeti na mnogim starim kartama.</s><s>Sovjetski Savez je kontrolu nad Zemljom Franje Josipa preuzeo 1926. i tada je u istraživačke i vojne svrhe na otočje stigla nekolicina ljudi.</s>

<s>1931. njemački je cepelin LZ 127 Graf Zeppelin stigao do otoka Gukera, čime je označena prekretnica u istraživanju ruskih polarnih krajeva.</s><s>Cepelin se susreo i s ledolomcem Maljgin, a nakon što je putovao uzduž 81. paralele do Severnaje Zemlje, vratio se do otoka Gukera i započeo jedno od prvih razgledavanja otočja iz zraka.</s>

<s>Tijekom godina Hladnog rata Sovjetski Savez je polarna područja koristio kao zonu za postavljanje zaštite od SAD-a i mnogi dijelovi Arktika postali su ključne strateške lokacije, pa je tako Zemlja Franje Josipa bila proglašena jednom od mnogih zona nacionalne sigurnosti od tridesetih pa sve do 1991. godine.</s><s>Na otoku Greemu Bellu sagrađeno je uzletište koje je služilo kao baza za ruske zrakoplove bombardere, a misije okarakterizirane kao treninzi bile su prilično česte na relaciji između Zemlje Franje Josipa i kopnene Rusije te Novaje Zemlje.</s><s>Iako su otoci bili vojno područje kojem nitko drugi nije imao pristup, 1971. ih je posjetio brod za krstarenje.</s>

<s>Karakteristike</s>

<s>Zemlja Franje Josipa je vulkansko otočje sačinjeno od bazalta iz tercijara i jure.</s><s>Iako je otočje većinom prekriveno ledom, na kamenju se pojavljuju biljke poput mahovina i lišajeva.</s><s>Sjeveroistočni dio otočja cijele je godine okružen plutajućim ledom, iako se pored južnih otoka u kasno ljeto led povremeno povlači.</s><s>Najsjevernija točka otočja i cijele Azije je rt Fligeli na Rudolfovom otoku, a seže do 81°52' sjeverno.</s><s>Najveći otok je Zemlja Georga čiji su suprotni krajevi međusobno udaljeni 110 kilometara, a najviša točka otočja nalazi se na visini od 620 metara na otoku Zemlja Viner Nejštadt.</s>

<s>Otočje ima vrlo hladnu polarnu klimu.</s><s>Uobičajene siječanjske dnevne temperature kreću se između -15 °C i -10.5 °C dok se uobičajena srpanjska dnevna temperatura kreće od 0 °C do 2.2 °C, a prosječna godišnja temperatura iznosi -12.8 °C. U 30-godišnjem periodu najviša izmjerena temperatura iznosila je 13 °C dok je najniža bila -54 °C. Padaline su česte tijekom cijele godine, a naročito krajem proljeća i jeseni dok je krajem ljeta magla vrlo česta.</s>

<s>Životinje koje se najčešće susreću na otočju su morževi, arktičke lisice i polarni medvjedi, a od ptica prevladavaju različite vrste galebova dok se u okolnim vodama često se susreću kitovi.</s>

<s>Mjesta od značaja</s>

<s>Aldžer je mjesto gdje je 1901. prezimila američka ekspedicija Evelyna Baldwina nakon neuspješnog pokušaja osvajanja Sjevernog pola.</s><s>Ciglerov otok je mjesto na kojem se na prijelazu iz 19. u 20. stoljeće nalazila austrougarska promatračnica Payer-Weyprecht.</s><s>Jacksonov otok (rus. ostrov Džeksona) je mjesto gdje su prezimili Fridtjof Nansen i Frederick George Jackson nakon propalog pokušaja da dođu do Sjevernog pola.</s><s>Gallja je 1873. bio prvi otkriveni otok Zemlje Franje Josipa, a kod rta Tegetkhof je 1898. i 1899. ekspedicija Waltera Wellmana sagradila mali kamp koji danas ima oznaku u čast otkriću otočja.</s><s>Gofmanov otok je mjesto gdje se nalazi staza za uzlijetanje i slijetanje zrakoplova.</s><s>Graham Bell (rus. ostrov Greem Bell) je mjesto gdje se tijekom Hladnog rata nalazila predstraža, a na otoku je smješteno i najveće uzletište otočja sa stazom dužine 2100 metara.</s><s>Ovdje od pedesetih godina 20. stoljeća redovito slijeću ruski teretni i borbeni zrakoplovi.</s><s>Gukerov otok je mjesto gdje je zaljev Tikhaja bio značajna baza polarnih ekspedicija, a od 1929. do 1963. tamo se nalazila i meteorološka postaja.</s><s>Otok je 1931. posjetio njemački cepelin tijekom prvog razgledavanja otočja iz zraka.</s><s>Tijekom Drugog svjetskog rata na otoku je ostavljeno osoblje, a na njemu se nalazi i groblje te dvije moderne građevine.</s><s>Velika kolonija morskih ptica postoji na stijeni Skala Rubini u blizini zaljeva Tikhaja.</s><s>Kejsov otok je mjesto na kojem se nalazi meteorološka postaja Krenkel.</s><s>Nortbruk je jedan od najjužnijih otoka otočja, a ujedno i njegov najpristupačniji otok te je činio glavnu bazu polarnih ekspedicija krajem 19. i početkom 20. stoljeća.</s><s>Kamp na rtu Flora ima povijesni značaj, budući da se 1896. na njemu dogodio slučajni susret istraživača Fridtjofa Nansena i Fredericka Georgea Jacksona.</s><s>Rudolfov je najsjeverniji otok.</s><s>Zaljev Teplic je krajem 19. i početkom 20. stoljeća bio mjesto na kojem su se zadržavale brojne polarne ekspedicije.</s><s>Zbog strmog terena jedini pristup iz zraka moguć je na 300 metara dugu stazu smještenu na ledenjaku.</s><s>Stolički je otočić na kojem se razmnožava velik broj morževa.</s><s>Zemlja Aleksandri je mjesto gdje se nalazila meteorološka postaja Nagurskoje koja je bila jedna od najvažnijih takvih postaja na otočju.</s><s>Tijekom Hladnog rata u sklopu postaje Nagurskoje se vjerojatno nalazio i obrambeni radar, a u njezinoj blizini je smještena i 1,5 kilometar duga staza za uzlijetanje i slijetanje zrakoplova.</s><s>23. prosinca 1996. na tom se mjestu dogodila zrakoplovna nesreća u kojoj je sudjelovao teretni zrakoplov tipa Antonov An-72.</s><s>Georgova zemlja je najveći otok Zemlje Franje Josipa, a na njemu se nalazi i poluotok Armitidž.</s><s>Vilčekova zemlja je 1899. bila mjesto prezimljavanja dvojice članova ekspedicije Welle koji su čekali da se ostatak ekipe vrati sa Sjevernog pola.</s><s>Zemlja Bečkog Novog Mjesta (Zemlja Viner Nejštadt) je otok na kojem je smješten najviši vrh otočja.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Julius Payer: New Lands within the Arctic Circle.</s><s>Narrative of the Discoveries of the Austrian Ship Tegetthoff in the Years 1872-74 (D. Appleton, New York 1877)
 Fridtjof Nansen: Farthest North.</s><s>Being the Record of a Voyage of Exploration of the Ship FRAM 1893-96. (Archilbald Constable and Co, Westminster 1897)
 Frederick G. Jackson: A Thousand Days in the Arctic (Harper & Brothers Publishers, New York and London 1899)
 Luigi Amedeo of Savoy: On the Polar Star in the Arctic Sea (Dodd, Mead & Co., New York 1903 and Hutchinson & Co., London 1903)
 Anthony Fiala: Fighting the Polar Ice (Doubleday, Page & Company, New York 1906)
 Gunnar Horn: Franz Josef Land.</s><s>Natural History, Discovery, Exploration and Hunting (Skrifter om Svalbard og Ishavet No.</s><s>29.</s><s>Oslo 1930)
 
 
 Julius Payer: Die österreichisch-ungarische Nordpol-Expedition in den Jahren 1872–1874, nebst einer Skizze der zweiten deutschen Nordpol-Expedition 1869–1870 und der Polar-Expedition von 1871.</s><s>Hölder, Wien 1876.</s><s>Andreas Umbreit: Spitzbergen mit Franz-Joseph-Land und Jan Mayen.</s><s>7. Auflage.</s><s>Conrad Stein, Welver 2004, .</s><s>Andreas Pöschek: Geheimnis Nordpol.</s><s>Die Österreichisch-Ungarische Nordpolexpedition 1872–1874.  (PDF; 1,3 MB) Wien 1999.</s><s>H. Straub: Die Entdeckung des Franz-Joseph-Landes.</s><s>Styria, Graz 1990, .</s><s>Valerian I. Albanow: Im Reich des weißen Todes.</s><s>Die Aufzeichnungen des Mannes, der 1914 den Marsch durch das Eis der Arktis überlebte.</s><s>2. Auflage.</s><s>Berliner Taschenbuch, Berlin 2002,  (Bericht über einen Aufenthalt von September 1913 bis August 1914 im Gebiet des Franz-Josef-Landes)
 Helfried Weyer, Peter von Sassen: Vergessene Inseln im Eis.</s><s>Eine Expedition ins Kaiser-Franz-Joseph-Land.</s><s>Berlin 2006, .</s><s>Christoph Höbenreich: Expedition Franz Josef Land.</s><s>In der Spur der Entdecker nach Norden.</s><s>Frederking-Thaler, München 2007,  (Expeditionsbildband über die Payer-Weyprecht-Gedächtnisexpedition 2005, die österreichisch-ungarische Nordpolarexpedition 1872–1874, die Polarreise des Eisbrechers Kapitan Dranitsyn 2006, mit einer umfassenden Expeditionschronik zur Entdeckungsgeschichte des Archipels).</s><s>Christoph Ransmayr: Die Schrecken des Eises und der Finsternis.</s><s>Roman.</s><s>Brandstätter, Wien 1984, Fischer, Frankfurt/M. 2001, .</s><s>Fritz Lehner: R. Roman.</s><s>Seifert, Wien 2003, .</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Frozen Franz Josef Land.</s><s>NASA Observatory, Image of the Day, 5. Januar 2012 (Vereisungsanalyse, englisch)
 Andreas Umbreit: Private Seite mit Informationen über Franz-Josef-Land</s>

<s>Arktik
Otoci u Rusiji
Arhangeljska oblast
Otoci Arktičkog oceana</s>

