Starogrčka keramika
<s>Doprinos grčkog slikarstva općoj kulturi je nemoguće prikazati jer je vrlo malo djela sačuvano.</s><s>Grčko slikarstvo promatramo kroz oslikavanje glinenih vaza.</s><s>Još od prapovijesti na grčkom tlu izrađivalo se raznovrsno glineno posuđe, a kod Helena se razvilo u pravu industriju visokih kvaliteta koja je cvala osobito u Korintu i Ateni.</s><s>Grčke vaze sačuvane su u mnogobrojnim varijantama: plitke i visoke, s podnošcima, s dršcima, širokih i uskih otvora, dužih i kraćih vratova...</s><s>Od gline su pravili ne samo vaze nego i zdjele, tanjure, šalice, plitice, čaše, boce, bočice za mirise, vrčeve, amfore itd.</s>

<s>Geometrijski stil</s>

<s>Tijekom ← 12. pa sve do ← 7. st. (tzv. mračno doba grčke) traje raspadanje kretske i mikenske baštine i skoro da se gase umjetničke djelatnosti.</s><s>U isto vrijeme Grčka civilizacija se formirala i polako oblikovala.</s><s>Svaka zajednica je razvijala svoj centar koji je prerastao u grad-državu (polis) kojim je upravljalo vijeće bogatijih staraca.</s>

<s>Umjetnost stoljećima ne nalazi značajnijeg izraza, izuzevši keramiku, koja je ionako vezana za praktičnu uporabu.</s>

<s>Najstariji način oslikavanja lončarskih proizvoda sastojao se od linearnih ukrasa, što u vodoravnim linijama teku oko oblog tijela posude.</s><s>Taj se nacin zove geometrijski stil.</s><s>Nastale su nebrojene vrste različitih oblika vaza od kojih su neke još uvijek služile kao urna za odlaganje pepela pokojnika.</s><s>Tek u ← 9. st.</s><s>Grci počinju oslikavati svoje vaze svim nama poznatim geometrijskim oblicima: spiralama, rozeta (dizajn)ma, prepletima - pleterima, meandrima, trokutima, krugovima, svastikama - raspoređenim u horizontalne trake (kao u Mikenskom Palas stilu).</s><s>Kasnije se odustaje od puke geometrije i javlja se ljudski lik, ali još uvijek u strogom geometrijskom obliku (kao kod vaze iz Dypilona).</s>

<s>Keramika od 6. st. ima prepoznatljive organske linije ukrasa i likove koji podsjećaju na istočnjačku umjetnost.</s><s>Zato tu keramiku nazivamo - orijentalni stil.</s><s>To je najzastupljenija keramika u arhajskom razdoblju.</s>

<s>Arhajsko slikarstvo</s>

<s>Krajem 8. stoljeća pr.</s><s>Kr. već se na posudama prikazuje ljudski i životinjski likovi, ali samo kao stilizirane figure.</s><s>Zanimljivo je napomenuti da su pojedini slikari vaza, svjesni umjetničke vrijednosti, na svoja djela stavljali potpise tako da se zna više takvih slikarskih majstora.</s>

<s>U oslikavanju keramike geometrijska ornamentika se polako gubi, a osnovna tematika postaje mitologija, legende i prizori iz svakodnevnog života.</s><s>Javljaju se dva stila:</s>

<s>crne figure na crvenoj podlozi  (← 7. st.)  i  
 crvene figure na tamnoj podlozi  (← 6. st.).</s>

<s>Likovi su obavezno u profilu i uspješna su mješavina starogrčke geometrije i orijentalnih organskih likova.</s><s>Slikanje se izvodi crnom bojom na žućkastoj i ružičastoj podlozi pečeme gline.</s><s>Postepeno se dolazi do naturalističkog prikazivanja ljudskih likova u različitim položajima i radnjama.</s><s>Redovito su to prizori iz mitologije, oslikavaju se legende o herojima, pa i prizori iz svakodnevnog života.</s><s>Slobodni prostor oko figura ispunjava se različitim ornamentima.</s><s>To je stil crnih figura.</s>

<s>Klasično slikarstvo</s>

<s>Na prijelazu iz 4.u 5. stoljeće pr.</s><s>Kr. nastaje novi način oslikavanja vaza tako da se čitava površina pokriva crnim namazom, a likovi se ne bojaju pa ostaju rumenkaste boje u naravnom tonu pečene gline.</s><s>To je stil crvenih figura.</s>

<s>Nakon grčko-perzijskih ratova (← 490. - ← 479.) u Grčkoj uniji prednjači Atena koja je imala nadaleko najveću flotu i na njoj je počivala obrana Grčke.</s><s>Flota je pridonijela i gospodarskom razvoju, što je opet omogućilo veliki graditeljski program u Ateni.</s><s>Pored razvijene političke misli (demokracija) u Ateni se ipak očuvao robovlasnički sustav.</s>

<s>← 5. st. je bilo i vrijeme najdugotrajnijeg književnog stvaralaštva (Sofoklo, Euripid i Aristofan), prvog povjesničara Herodota, i mnogih filozofa (sofisti) i retoričara.</s><s>Države Peloponeza, pogotovo Sparta, vidjele su prijetnju u sve većoj moći Atene.</s><s>Rivalstvo gradova poticalo je razvoj ideja, ali nakon nekoliko otvorenih sukoba ← 431.</s><s>Sparta je objavila rat Ateni.</s><s>Peloponeski ratov se okončao tek 27 godina poslije porazom Atene i bio je katastrofa od koje se Grčka nikada nije oporavila.</s>

<s>U slikarstvu na keramici se pored plošnih, stiliziranih, crvenih likova na crnoj podlozi, javljaju i potpuno bijeli pogrebni lekiti s fluidnim crtežima krepkih linija.</s>

<s>Helenističko slikarstvo</s>

<s>Usred krize klasične umjetnosti, slikar Apel koji je izvorno radio na dvoru Filipa II. i Aleksandra, pa potom za Ptolomeja I., stvara jezik koji će s helenizmom dobiti opću vrijednost.</s><s>Njegove se teme, kompozicije i motivi mogu rekonstruirati zahvaljujući prikazima na keramici i brojnim kopijama.</s><s>Apel miješa boje i sjenči, koristeći pri tom kolorističke kontraste te dobiva iluzionistički efekt dubine.</s><s>Takav način slikarstva će se proširiti cijelim carstvom, a poprimivši  istočnjačke primjese slike će dobiti nebrojene kombinacije oblika.</s><s>Karakteristični su i brojni mozaici od raznobojnog šljunka u malteru koji često kopiraju slike i skulpture toga razdoblja.</s>

<s>Poveznice</s>

<s>Umjetnost stare Grčke
 Kiparstvo stare Grčke
 Slikarstvo
 Grčka umjetnost</s>

<s>Slikarstvo
Starogrčka umjetnost</s>

