Mongolska kultura
<s>Mongolska kultura razvijena je pod snažnim utjecajem mongolskog nomadskog načina života.</s><s>Na mongolsku su bogatu baštinu ostavili tragove tibetanski budizam, kulturni dosezi susjedne Kine, a kroz 20. je vijek preko Rusije i Sovjetskog Saveza Mongolija usvojila mnoge karakteristike europskih kultura.</s>

<s>Materijalna baština</s>

<s>Narodna nošnja</s>

<s>Mongolska nošnja malo se promijenila od vremena Mongolskog Carstva jer je izuzetno dobro prilagođena uvjetima života u stepi i svakodnevnim aktivnostima stočarskih nomada.</s><s>Deel ili kaftan tradicionalna je mongolska odjeća koja se nosi radnim i posebnim danima.</s><s>To je duga, široka, opasana haljina krojena u jednom komadu s rukavima; ima visoki ovratnik i široko se preklapa sprijeda.</s><s>Mongolski kaftani uvijek se vežu s desne strane nositelja i tradicionalno imaju pet vezova.</s><s>Moderne haljine često imaju ukrasno iskrojene preklope, male okrugle rubne izreze oko vrata, a ponekad sadrže i mandarinski ovratnik.</s><s>Historijski prikazi mongolskog kaftana za vremena Carstva ne sadrže ovratnike, izrezi su otvoreniji, a preklopi su jednostavniji, slični onima koje nose budističke lame.</s>

<s>Danas se ispod nošnje nose široke hlače, dok su se tijekom kasnijeg budističkog razdoblja nosile suknje i podsuknje.</s><s>Na nekim su mongolskim slikama žene odjevene u široke hlače skupljene na gležnju, nalik šalvaru ili turskim hlačama.</s><s>Suknje istog kroja i danas se nose u dijelu Mongolije i Kine; imaju obične prednje i stražnje stranice s usko naboranim bočnim stranicama.</s>

<s>Slike Mongola iz perzijskih i kineskih izvora prikazuju muškarce, a često i žene, koji nose kosu u pletenicama.</s><s>Kosa bi bila podjeljena na dvije kikice, od kojih bi svaka bila podjeljena na tri pletenice.</s><s>Krajevi pletenica bi se zatim upetljali i vezali za vrh pletenice iza ušiju.</s><s>Muškarci su brijali vrhove i strane glave, obično ostavljajući samo kratki pramen sprijeda i dugu kosu iza.</s><s>Čuveno pokrivalo za glavu znano kao "bogtag" prema istraživanjima je bilo ograničeno na udate žene visokog staleža.</s>

<s>Svaka etnička zajednica koja živi u Mongoliji ima vlastiti dizajn koji se razlikuje po kroju, boji i ukrasima.</s><s>Prije mongolske revolucije svi su društveni slojevi u Mongoliji imali svoj način odijevanja.</s><s>Stočari su, primjerice, nosili obične kaftane koje su im služile i ljeti i zimi, svećenici su nosili žute kaftane preko kojih je bio prebačen ogrtač, a svjetovni feudalci navukli su šešire i svilene prsluke.</s>

<s>Jurte</s>

<s>Jurte (, ger, po značenju "dom") su vrsta šatora koje tradicionalno koriste nomadi u stepama središnje Azije.</s><s>Skelet mu je napravljen od drveta, a obično se pokriva slojevima tkanine, tepisima od filca i ovčjom vunom.</s><s>Velik dio današnjeg stanovništva Mongolije živi u jurtama, čak i u glavnom gradu zemlje, Ulan Batoru.</s>

<s>Relikvija i fosili
Dana 20. maja 2012. rijedak kostur Tarbosaurus bataara prodan je nepoznatom kupcu za 1,052,500 američkih dolara na aukciji u New Yorku u SAD-u, unatoč naporima tadašnjeg mongolskog predsjednika Cahijagina Elbegdordža da zaustavi prodaju.</s><s>Mongolska vlada je zabrinuta oko održavanja kontrole nad fosilima i kulturnim relikvijama svoje države, dok se znanstvenici brinu da će takvi predmeti nestati u privatnim kolekcijama.</s>

<s>Jedan je krijumčar osuđen na sudu u New Yorku u maju 2012. jer je pljačkao kosture tarbosaurusa bataara porijeklom iz Mongolije i prevozio ih u SAD-a radi prodaje.</s>

<s>Kuhinja</s>

<s>Mongolska se kuhinja temelji na mesu i začinima te regionalno varira.</s><s>Najčešće meso su jagnjetina i ovčetina, dok se u pustinjskim južnim krajevima koristi i meso deve, a planinskim sjevernim krajevima govedina (uključujući meso domaćeg jaka).</s>

<s>Mliječni se proizvodi prave od kobiljeg mlijeka (npr. piće kumis), te mlijeka od goveda, jakova i deva (npr. vrhnje).</s>

<s>Popularna jela uključuju buuz (vrsta mesne okruglice), khuushuur (mesno pecivo), khorkhog (mesni gulaš, obično poseban obrok za goste) i boortsog (slatki biskvit).</s>

<s>Književnost</s>

<s>Na mongolsku književnost najveći utjecaj imaju nomadske usmene predaje.</s><s>Takozvana "tri vrha" mongolske književnosti čine Tajna historija Mongola, Ep o kralju Gesaru te Ep o Žangaru.</s><s>Najraširenije teme mongolske književnosti uključuju herojstvo, ljubav prema roditeljima, čežnja za domom iz djetinjstva i gostoljubivost.</s><s>Riječ bataar prisutna u imenu glavnog grada Mongolije kao i u mnoštvu osobnih imena prevodi se kao "heroj"; riječ se rasprostranila diljem srednjovjekovnog Mongolskog Carstva, te se nalazi u jezicima poput bugarskog, ruskog, poljskog, mađarskog, perzijskog i gruzijskog.</s><s>Konji su također oduvijek igrali važnu ulogu u svakodnevnom životu, kao i u umjetnosti.</s><s>Mongolska književnost bila je odraz društva svog vremena, njegove razine političkog, ekonomskog i društvenog razvoja kao i vodećih intelektualnih trendova.</s>

<s>Poslovice koje se pripisuju Džingis-kanu dugo su se predavale usmeno u obliku aliterativnih stihova, a o kanovom životu su se pisali i epovi.</s><s>Počevši od 17. vijeka sačuvan je niz ljetopisa, mnogi od kojih sadrže dugačke aliterativne odlomke.</s><s>Značajni primjeri su Altan Tobči od Guuša Luvsandanzana i drugo anonimno djelo istog naslova, Erdeniin Tobči Saganga Sečena, Lomijeva Historija klana Bordžigin i mnogi drugi.</s>

<s>Uzorci budističke i indijske književnosti postali su vidljivi još u vrijeme Mongolskog Carstva.</s><s>Val prijevoda indijskih/tibetanskih tekstova došao je s preobraćenjem Mongolije na tibetanski budizam u  kasnom 16./ranom 17. vijeku.</s><s>Počevši od 1650-ih, kopije vjerskih tekstova kao što su Kandžur i Dandžur i epova poput Epa o kralju Gesaru počele su se štampati na drvene blokove u Pekingu i nekim mongolskim samostanima.</s>

<s>U doba Mongolije pod dinastijom Qing, brojni kineski romani prevedeni su na mongolski.</s><s>Istodobno, društveno nezadovoljstvo i buđenje mongolskog nacionalizma dovode do stvaranja djela poput Indžinašijevog historijskog romana Plava kronika ili priča o Ludom Šagdaru.</s>

<s>Počevši od djela Žamsrangiina Ceveena i drugih Burjata iz Rusije u 1910-ima, mnoga su važna djela ruske i europske književnosti, ili barem ona koja nisu bila politički nekorektna, prevedena na mongolski u 20. vijeku.</s>

<s>Likovna umjetnost</s>

<s>Prije 20. vijeka, većina likovnih djela u Mongoliji imala je religioznu funkciju, pa je stoga mongolska likovna umjetnost bila pod jakim utjecajem religijskih tekstova.</s><s>Thangke su se obično slikale ili izrađivale appliqué tehnikom.</s><s>Brončane skulpture obično su prikazivale budistička božanstva.</s><s>Brojna velika djela pripisuju se Zanabazaru.</s>

<s>U kasnom 19. vijeku slikari poput Marzana Šarava okrenuli su se realističnijim stilovima slikanja.</s><s>Pod Narodnom Republikom Mongolijom dominirao je slikarski pravac socijalističkog realizma, iako su se tradicionalne slike nalik thangkama još uvijek izrađivale, baveći se sekularnim i nacionalističkim temama.</s>

<s>Među prvim pokušajima uvođenja modernizma u likovnu umjetnost Mongolije bila je slika Majčina ljubav () koju je Cevegjav stvorio 1960-ih.</s><s>Slika je međutim cenzurirana.</s>

<s>Svi oblici likovne umjetnosti procvjetali su tek nakon "Perestrojke" u susjednom Sovjetskom Savezu kasnih 1980-ih, koja je istovremeno potakla reforme u Mongoliji.</s><s>Otgonbadžar Eršu važan je slikar ovog vremena, a portretiran je u filmu Zurag (2010) Tobiasa Wulffa.</s>

<s>Običaji i praznovjerja</s>

<s>Mongoli su se tradicionalno bojali nesreće i vjerovali u dobre i zle omene (predznake budućih događaja).</s><s>Nesreća se može privući pričanjem o negativnim stvarima ili osobama o kojima se često priča.</s><s>Također ih može poslati neki zlonamjerni šaman razbješnjen kršenjem nekog tabua, poput stupanja na prag jurte, onečišćavanje vode, planina i ostalog okoliša, i slično.</s>

<s>Najugroženiji članovi obitelji bila su djeca.</s><s>Ponekad su im se davala neimena poput Nergui (lit. "bez imena") ili Enebish (lit. "ne ovoga/ovu"), ili se dječake odjevalo poput djevojčica.</s><s>Budući da se u stepama jedno ime nosi za cijeloga života, odabir nosi puno simbolike, jer se vjeruje da ime djetetu odlučuje njegov karakter i sudbinu.</s><s>Maloj se djeci prije noćnog izlaska ponekad šaraju čela ugljenom ili čađom kako bi se zavarali zli duhovi da to nije dijete nego zec s crnom kosom na čelu.</s>

<s>Za dijete je prvo veliko slavlje prvo šišanje, obično u dobi između tri i pet godina.</s><s>Nekada se rođendani nisu slavili, a danas su rođendanske zabave popularne.</s><s>Obredi vjenčanja tradicionalno uključuju predaju nove jurte bračnom paru.</s><s>Preminuli rođaci obično su se ostavljali na otvorenom, gdje su tijela jele životinje i ptice.</s><s>Danas se tijela obično pokapaju.</s>

<s>Kada se na putovanju prolazi pokraj obosa, često ih se obilazi te se žrtvuju slatkiši ili slično kako bi putovanje ostalo sigurno.</s><s>Neki obosi, posebno oni na visokim planinama, žrtvuju se da bi se postiglo lijepo vrijeme, odvratila nesreća i slično.</s>

<s>Religija</s>

<s>Od davnina je tengrizam bio dominantan sistem vjerovanja Mongola i još uvijek ima značajnu važnost u njihovoj mitologiji.</s><s>Mongolija prakticira slobodu bogoslužja od ere Velikih kanova Mongolskog Carstva.</s><s>U 17. je vijeku tibetanski budizam postao dominantna religija u Mongoliji.</s><s>Tradicionalni šamanizam bio je, osim u nekim udaljenim krajevima, potisnut i marginaliziran.</s><s>S druge strane, brojne šamanske prakse, poput štovanja obosa, bile su uključene u budističku liturgiju.</s>

<s>Nakon staljinističkih čistki 1930-ih, i budizam i šamanizam bili su praktički zabranjeni u sovjetskoj satelitskoj državi NR Mongoliji.</s><s>Tradicionalna je religija Unutrašnje Mongolije u Kini bila pod jakim utjecajem Kulturne revolucije.</s><s>Od 1990-ih, brojne kršćanske sekte pokušavaju se učvrstiti u religiozni sistem Mongolije.</s><s>Oko 4% mongolskog stanovništva su muslimani.</s>

<s>Svečanosti</s>

<s>Najvažniji javni festivali su Naadami (lit. "igre").</s><s>Najveći Naadam se održava svake godine od 11. do 13. jula u Ulan Bataru, ali se mnogo manjih održava na pokrajinskim i oblastnim razinama.</s><s>Naadam uključuje konjske trke, hrvanje i streličarska takmičenja.</s>

<s>Najvažniji obiteljski praznik je Cagaan sar () koji je otprilike ekvivalent kineskoj novoj godini, no njoj nije sličan i obično pada u januaru ili februaru.</s><s>Članovi obitelji i prijatelji posjećuju jedni druge, razmjenjuju darove - vrlo popularni pokloni za sve prilike su khadag (svečani budistički šal) - i jedu ogromne količine buuza.</s>

<s>Pod sovjetskim je utjecajem Nova godina postala veliki događaj i jedna je od najvećih proslava, usporediva s Božićem na Zapadu.</s>

<s>Zabavna industrija</s>

<s>Igre</s>

<s>Popularne društvene igre u Mongoliji su šah i dame.</s><s>Šahovske figure nazvane su noёn ("plemić" = kralj), hatan (ženski kan = kraljica), temee ("deva" = lovac), mori ("konj"), tereg ("kolica" = top) i khüü ("mladić" = pješak).</s><s>Pravila koja se danas koriste ista su kao u europskom šahu, iako se igraju i stare mongolske verzije šaha imena šatar i hiašatar.</s>

<s>Domino se isto igra naširoko.</s><s>Autohtone kartaške igre postojale su u 19. vijeku, ali su sada zaboravljene.</s><s>Jedna od popularnih kartaških igara koja se igra je Muušig ().</s>

<s>Ovčji gležnjevi ili šagaj koriste se u igrama kao žetoni ili kockice, a postoje i igre u kojima se igra isključivo šagajima.</s>

<s>Kamen-škare-papir i šijavica stare su igre rukama i prstima prisutne i u Mongoliji.</s>

<s>Poznato je da su mongolska djeca znala igrati jednu igru na zaleđenim rijekama koja je slična curlingu.</s>

<s>Kazalište
Religiozne kazališne predstave o tibetanskom pustinjaku Milarepi izvode se već u 18. i 19. vijeku.</s><s>Najstariju danas poznatu mongolsku dramu, "Mjesečeva kukavica" (, Saran khökhöö) stvorio je Danzanravžaa oko 1831.</s><s>Predstava se izgubila početkom 20. vijeka, no u međuvremenu su se razvile druge kazališne grupe.</s><s>Prvo profesionalno mongolsko kazalište osnovano je u Ulan Bataru 1930.</s><s>Tijekom socijalističkog razdoblja Mongolije svaka je pokrajina (, aimag) dobila svoje kazalište.</s><s>Od 1990-ih osnovan je niz malih privatnih kazališnih društava koji se fokusiraju na lagane komedije i skečeve, a također redovito proizvode video klipove koji se distribuiraju na DVD-u ili internetom.</s>

<s>Kinematografija
U socijalističkim vremenima Mongolska narodna revolucionarna partija filmove je tretirala kao instrument za propagandu.</s><s>Prve teme su bile popularne legende i revolucionarni heroji poput Sükhbaatara.</s><s>U 1950-ima fokus je prešao na heroje radničke klase.</s><s>U 1970-ima prikazano je mnogo dokumentaraca i svakodnevnih životnih priča (npr. Тунгалаг Тамир, Tungalag Tamir).</s>

<s>Postkomunistički period za filmaše je obilježilo traženje međunarodne potpore.</s><s>Nezavisni redatelji kao što su Dorjkhandin Turmunkh i Bjambasuren Davaa stvorili su filmove koji povezuju drevne tradicije i mitologiju te kako se one mogu povezati sa životom u modernom svijetu.</s><s>Bjambasurenin film Devine suze (, Ingen nulims'') bio je nominiran za Oscara kao najbolji strani dokumentarac 2005. godine.</s>

<s>Muzika</s>

<s>Mongolija ima vrlo drevnu muzičku tradiciju.</s><s>Ključni tradicionalni elementi su tuvansko pjevanje iz grla, morin khuur (žičani instrument poput gusli) i drugi žičani instrumenti te nekoliko vrsta pjesama.</s><s>Mongolske melodije obično karakteriziraju pentatoničke harmonije i duge završne note.</s>

<s>U 20. je vijeku uvedena zapadnjačka klasična muzika koju su neki mongolski skladatelji kombinirali s tradicionalnim elementima.</s><s>Kasnije su cijelu paletu pop i rock muzike prihvatili i mlađi muzičari.</s>

<s>Mongolski valcer je ples jedinstven za Mongoliju.</s><s>Tipično, jedan jahač i jedna jahačica kruže jedan oko drugoga u ritmu tradicionalne pjesme, koja se ubrzava kako napreduje.</s><s>Trokoračni hod konja, dok kruže, dao je plesu ime.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Mongolija</s>

