Petrovo Polje (Kneževo)
<s>Petrovo Polje je selo u srednjoj Bosni, Bosna i Hercegovina, općina Kneževo.</s><s>Do 60-tih godina prošlog stoljeća pripadalo je bivšoj općini Šiprage, a nakon toga izvjesno vrijeme i općini Kotor-Varoš.</s><s>Od pamtivijeka pa do pada Kraljevine Jugoslavije selo je pripadalo Crkvenoj općini Imljani.</s>

<s>Geografija 
Petrovo Polje je dugačko selo od  nekoliko raštrkanih zaselaka i više individualnig planinskih kuća na platou Petrova polja, na obroncima Vlašića.</s><s>Proteže se od zaseoka Đurđevine (kota 1243 m), kod Male Ilomske  (istok)  do neposredne blizine raskršća asfaltiranih lokalnih cesta koje od ovog sela vode za Kneževo, Turbe i Imljane (zapad).</s><s>Na sjeveru je omeđeno linijom početka strme padine prema dolini Vrbanje,  na liniji kota  1220 kota 1140, a a na jugu dolinom Ilomske.</s>

<s>Zaseoci i infrastrukturni potencijali 
Pored Đurđevina registrirani zaseoci su i Nikodinovići (istok) i Petrovo Polje (u užem smislu), nekada središte Mjesne zajednice.</s><s>Veći dio Petrova Polja je na nadmorskim visinama od 1200–1240 m.</s>

<s>Osmogodišnja škola u petrovu polju je izgrađena 1958, a danas je u ruševnom stanju.</s><s>Malobrojni učenici se školuju u Imljanima, gdje postoji i lokalna ambulanta.</s><s>Pored asfaltne komunikacije, selo je,  u izvedbi  IFOR-a, priključeno i na lokalnu električnu mrežu i vodovod:  izvorište Manatovac – Kneževo</s>

<s>Visoravan ima značajne turističke potencijale, uključujići i Kaursko i Bijeljino vrelo, a najbliže privlačne destinacije su: Američka strana, Andrijevića potok, Arapov brijeg, Nanovići, Bastovci, Bare, Beraci, Bešića voda, Biser glavica, Bjelosavac, Blagojevici, Babanovac, Bare, Bijeljino vrelo, Biser glavica Ilomska i njeni vodopadi, Kaursko vrelo, Manatovac,  poljana Ravni Omar i Ribarska kuća – ugostiteljski objekat na Ugru, ispod Vitovlja i drugi.</s>

<s>Historija</s>

<s>Tokom Drugog svjetskog rata, ovo danas malo selo je bilo centar mnogih značajnih zbivanja.</s><s>Bilo je u zoni operacija više lokalnih i većih partizanskih formacija, a 1943./1944. i prištapskih jedinica  Vrhovnog štaba NOVJ.</s><s>Naime, pred Drugo zasjedanje AVNOJ-a u Jajcu, ovdje je boravio Vrhovni štab NOVJ,  na čelu sa Josipom Brozom Titom.</s><s>Sam Tito je bio smješten ispod Petrova polja, u selu Kovačevići, u kući uglednog domaćina Huseina Kovačevića, odbornika mjesnog Narodnog odbora Šiprage, kojim je predsjedavao Ismet Hadžiselimović.</s>

<s>Na Petrovu polju partizani su izgradili i vojni aerodrom sa nabijenom zamljanom podlogom.</s><s>Selo se nalazi na padinama Petrova polja, a u dolini Vrbanje, ispod platoa Petrova polja.</s><s>U nekim izvorima se navodi da je Tito u to vrijeme boravio "u malom selu ispod Petrova polja".</s>

<s>Konfiguracija terena na Petrovu polju je takva da su partizani izgradili i vojni aerodrom sa nabijenom zamljanom podlogom.</s><s>Tu su bila pripremljena i (vatrama) obilježena površina za avijacijski dotur sanitetske  podrške i naoružanja saveznika i dolaske njihovih izaslanika.</s><s>Tako se na to mjesto , pred 2. zasjedanje AVNOJ-a, u Jajcu (1943.) tu (padobranima) spustila i engleska misija za vezu sa NOVJ, na čelu sa majorom Bilom Dikinom.</s><s>Već početkom 1944.,  24. aprila, četnici su napali partizanske jedinice i njihovu bolnicu u Korićanima., nakon izmještanja iz Šipraga.</s><s>Usmjerili su se na tri udarna  pravca: (1)  Kobilja glava i Vlatkovići, preko Imljana, (2)  Šiprage preko Petrova polja, i  (3)  Kruševo Brdo  preko Lisine (1493 m).</s><s>Preko Imljana su angažirali manje snage, jer se između njih i Korićanskih stijena nalazi duboka provalija klisure rijeke Ilomske.</s><s>Glavnina četničkih  snagea je krenula preko Petrova polja i Lisine.</s><s>Osvajanjem dominantnog područja Lisine, otvorio bi se najbrži put za napredovanje (niz Ilomsku) prema Bolnici.</s>

<s>Preko Imljana i  Petrova polja napadala  su  četnici sa Manjače (iz četničkih  odredâ  „Kočić“, „Kralja Petra II“ i puka Manjača) i odred „Obilić“ Laze Tešanovića.</s><s>Preko Petrova polja,  prema Lisini, nastupali su četnički odredi Rade Radića i kombinirane snage  četničkih bataljona „Karađorđe“  i „Tankosić“, pod komandom Mihajla Đurića.</s><s>Cijelom četničkom akcijom je  rukovodio  „komandant operacije“, major Slavoljub Vranješević.</s>

<s>U isto vrijeme, Prvi bataljon partizanskog odreda u Korićanima i tri bataljona 1. krajiške brigade otišli su po hranu u Pougarje, na drugoj strani kanjona Ugra.</s><s>Tako je odbranu Bolnice mogli organizirai samo 2. bataljon odreda i jedan bataljon SNOUB-a.</s><s>Pošto su svi bili iscrpljeni tifusom,  Bolnica je bila u velikoj opasnosti.</s><s>Zato je Štab odreda  hitno uputio kurire da traže njegov 1. bataljon, koji je bio brojniji.</s><s>Tim snagama je trebalo braniti dio fronta Crne rijeke, lijeve pritoke Ilomske, do njenog ulijevanja u Ugar.</s><s>Ostali dio fronta, prema sjeveru, branili su borci Odreda, uz pomoć  čete Jajčanina, sa zadatkom da tu liniju brane po svaku cijenu, jer bi prodor četnika u  Korićane bio koban za Bolnicu i za jedinice koje je brane.</s><s>Drugi bataljon odreda imao je najviše oko 120 boraca zdravih i sposobnih za borbu.</s><s>Sticajem okolnosti imao je i, pokazaće se, odlučujuće oružje: 12 puškomitraljeza i teški mitraljez marke  "Breda".</s>

<s>Kada su, iz pravca Petrova Polja, od vrela Bijeljina vrela, četnici krenuli prema Lisini,  partizani su ispalili jedan mitraljeski rafal, što ih je natjeralo da razviju svoje snage duž Ilomske, u frontu dužine oko tri km.</s><s>To je znatno olakšalo planiranu akciju partizana, jer su četnici bili primorani, da zbog opreza, nedjelotvorno pucaju tokom približavanja kroz gustu šumu.</s>

<s>U dramatičnom obračunu na Lisini, partizani su, zahvaljujući efikasnosti mitraljezaca,
spriječili zauzimanje ove taktički značajne pozicije.</s><s>Doslovno su pokosili četnike u jurišu na padinama planine prema Ravnom Omaru, nanijevši mu jedan od ključnih i završnih poraza na ovom terenu.</s>

<s>Učesnica − borac u bitkama oko Petrova Polja i na Lisini, Branka Petrić, okolnost tih dana, nadahnuto je opisala u svojoj pjesmi iz 1943.</s>

<s>Djelovanje Prve proleterske divizije
Štab 1. proleterske divizije je na Petrovo Polje stigao sredinom januara 1944. sa 1. i 13. proleterskom brigadom.</s><s>Našao se na brdsko-planinskom području, sjeverno od Vlašića, ispresjecanom kanjonima gornjih tokova Ugra, Vrbanje, Usore, Bile i njihovih pritoka.</s><s>Odmah je preduzeo sve mjere da se prisutne jedinice upoznaju sa vojno-političkom situacijom, da bi što prije krenule u ofanzivne akcije.</s><s>Već 13. januara uputio naređenje u kojem su dati najbitniji podacima o dejstvima 1. brdske, 7. SS i 369. legionarske divizije, kao i o našim snagama u srednjoj Bosni (11. krajiška divizija, 5., 12. i 14. brigada, 12. slavonska brigada i Banjalučki, Tešanjsko-teslićki, Prnjavorski, Motajički i Dobojsko-derventski partizanski odred), koje su iz šireg rejona tadašnjeg rasporeda 1. proleterske divizije djelovale na sjeveru, jer su dobile zadatak za ofanzivu na području sjeverno od ceste Doboj − Teslić− Kotor Varoš − Banja Luka.</s>

<s>Prema tom naređenju zadatak 1. proleterske divizije bio je da se postavi na planinski masiv između Bosne i Vrbasa, na prostoru između komunikacija Jajce - Travnik - Zenica i Banja Luka - Kotor Varoš - Teslić - Doboj, odakle je trebalo djelovati prema objema ovim komunikacijama i na komunikaciji
i željezničkoj pruzi u dolini Bosne i Lašve.</s>

<s>Pomenuto operacijsko područje štab 1. proleterske divizije podijelio je linijom: Maslovare - Maljeva - Šiprage - Zlovarići - Imljani - Vitovlje - Karaula - Komar - Donji Vakuf.</s><s>Prva proleterska brigada dobila je zadatak da dejstvuje zapadno od nje, a 13. proleterska istočno uz tijesno sadjejstvo i međusobnu povezanost.</s><s>Štab
divizije je odredio i početni raspored njihovih bataljona.</s><s>Tako je 13. proleterska brigada dobila zadatak da dva bataljona postavi na pravcu Petrovo Polje − Korićani − Tovarnica − Jova (uzvisina) − Kruševo Brdo kao privremenoj bazi brigade, u cilju izviđanja prema Gostilju, Karauli, Vlašiću, Turbetu, Travniku i dolinom rijeke Bile.</s><s>U Petrovom Polju trebalo je smjestiti i brigadnu ambulantu i neke druge jedinice.</s><s>Jedan bataljon trebalo je da se rasporedi u rejonu Vučja planina, Bijelo Bučje, Brić, Blatnica, Mladikovine sa zadatkom izviđanja i vršenja diverzija u pravcu Zenice, Žepča i niz dolinu Usore a jedan bataljon da postavi u rejon Očauš − Buletić − Pribinić − Klupe radi izviđanja i dejstva prema Tesliću.</s><s>Štab brigade smjestio se u rejonu Petrovog Polja u blizini štaba divizije.</s><s>U naređenju štab 1. proleterske divizijen naglasio je da je ovakav raspored privremen.</s><s>U pomenutom naređenju nije naveo koje su to "specijalne potrebe".</s><s>Jedna od njih, je vjerovatno bila potreba za smještaj bolnice i liječenja ranjenih i bolesnih boraca.</s><s>Iz kasnijih događaja vidjeće se da je Petrovo Polje bila jedna od baza za doturanje manje savezničke pomoći avionima.</s><s>Stalna aktivnost je bila i u duhu osnovnih strategijskih i taktičkih
principa partizanskog, odnosno narodnooslobodilačkog rata.</s>

<s>Na osnovu naređenja štaba divizije, štab 13. proleterske brigade napisao je u toku noći između 13. i 14. januara naređenje kojim je konkretizovao zadatke bataljonima.</s><s>Tako je 1. proleterski bataljon, koji se od ranije nalazio u Petrovom Polju, dobio zadatak da obezbjedi ambulante 1. i 13. proleterske brigade i da jednu četu postavi i Donje Korićane za kontrolu pravaca prema Vitovlju i održavanja veze s dijelovima 1. proleterske brigade u Imljanima.</s><s>Drugom proleterskom bataljonu i inžinjerijskoj četi naređeno je da se iz Kruševa Brda premjeste u Bijelo Bučje sa zadatkom izviđanja i prikupljanja podataka o neprijatelju na pravcima prema Zenici, Žepču, Mladikovinama i niz dolinu Usore.</s>

<s>Treći proleterski bataljon, ojačan četom 5. bataljona, poslanje iz Petrova Polja na sjever u Očauš radi upućivanja jakih izviđačkih odjeljenja preko planine Borje prema Buteliću, Pribiću i Klupama, postavljanja zasjeda na cesti Teslić - Kotor-Varoš, dejstva prema Tesliću i održavanja veze s dijelovima 11. divizije u tom rejonu.</s><s>Četvrti proleterski bataljon dobio je zadatak da dvije čete zadrži u Tovarnici radi kontrole pravaca, koji od Gostilja i preko Vlašića izvode ka Petrovom Polju gdje su se nalazili štabovi 13. proleterske brigade i 1. proleterske divizije, a ostale snage da uputi u Kruševo Brdo.</s><s>Bataljonima naređeno je da što prije stupe u kontakt s neprijateljem i da posebnu pažnju poklone prikupljanju podataka o njemu, kako bi bili što tačniji, a rad obavještajne službe potpuniji.</s>

<s>Četrnaestog i 15. januara brigada je zauzela novi raspored.</s><s>Međutim, ona je ubrzo dobila novo naređenje od štaba 1. proleterske divizije pisano 15. januara da jedan bataljon uputi pravcem Mudrike - Karaula radi ispitivanja situacije na cesti Travnik - Turbe - Komar i dalje prema Zjametu i Bugojnu, u cilju uspostave veze s 10. krajiškom divizijom.</s><s>Brigadi je još naređeno da sa po jednim bataljonom, a po potrebi i sa više, dejstvuje na cestu Travnik - Lašva - Zenica
- Žepče - Doboj i oko Žepča, Novog Šehera, Tešnja i Teslića i da što prije provjeri da li se u Mladikovinama i Blatnici nalazi neka domobranska jedinica pa ako se stvarno nalazi uništiti je.</s><s>Ovo naređenje uslijedilo je poslije dobijenog obavještenja da je neprijatelj napustio Jajce što je ukazivalo na to da će se vrlo brzo stvoriti uslovi da se ponovo uđe u napuštene gradove ili da se razbiju ostavljene domobranske i milicijske posade.</s><s>Prvoj proleterskoj brigadi naređeno je da uputi dva bataljona južno od Ugra, radi ispitivanja situacije na cesti Karaula - Jajce, u dolini Vrbasa, u Jajcu i Donjem Vakufu.</s><s>Za izvršenje dobijenog zadatka štab 13. proleterske brigade angažovao je 4. proleterski bataljon koji je 16. januara stigao u rejon Mudrike − Gostilj − Karaula.</s>

<s>Povezano 
Šiprage
Šesta neprijateljska ofanziva
14.</s><s>SNOUB
Borbe oko Kotor-Varoša i Šipraga 1944.</s>

<s>Reference</s>

<s>Naselja u Bosni i Hercegovini</s>

