Lucila Gamero de Medina
<s>Lucila Gamero de Medina (Danlí, 12. lipnja 1873. – Danlí, 23. siječnja 1964.) bila je honduraška spisateljica najpoznatija po svojim romantičarskim romanima, među kojima je najpoznatiji Blanca Olmedo (1908.).</s><s>Gamero je bila prva žena u Hondurasu, ali i cijeloj Centralnoj Americi koja se ozbiljno bavila književnošću te je aktivno objavljivala romane; kritičar Luis Marín Otero nazvao ju je "Velikom damom honduraške književnosti".</s>

<s>Rođena 1873. godine, Gamero je nakon srednje škole željela studirati medicinu, ali je u tome spriječena.</s><s>Njezin otac, liječnik, naučio ju je medicini te je kasnije dobila počasnu diplomu medicinskog fakulteta; unatoč nedostatku formalnog obrazovanja, bavila se medicinom i farmacijom te je čak vodila bolnicu u rodnom Danlíju i bila sanitarni inspektor u departmanu El Paraíso.</s>

<s>Pisanjem se počela baviti još u djetinjstvu, objavljujući u različitim časopisima; jedan od njih bio je i El Pensamiento, čiji je urednik bio Froylán Turcios, utjecajni honduraški pisac i intelektualac.</s><s>Njezina djela predstavljaju neke od najvažnijih primjera kasnog romantizma u latinoameričkoj književnosti, dok se njezin roman Blanca Olmedo (1908.) smatra jednim od ključnih djela honduraške književnosti; u romanu, Gamero otvoreno kritizira crkvu i tadašnji društveni sustav, što je bio revolucionarni pothvat za to doba.</s>

<s>Osim književne karijere, Gamero je bila i aktivna feministkinja te sufražetkinja, aktivno se boreći za ženska prava.</s><s>U tom je svojstvu surađivala s Argentinom Díaz Lozano i Pacom Navas, također važnim honduraškim spisateljicama.</s>

<s>Bila je udana za Gilberta Medinu, s kojim je imala dvoje djece, Aídu Coru Medina i Gilberta Gustava Medinu.</s><s>Preminula je 23. siječnja 1964. u rodnom Danlíju.</s>

<s>Honduraški pisci</s>

