Suhoj Su-24
<s>Suhoj Su-24 (NATO naziv: Fencer) je najnapredniji jurišnik razvijen u bivšem Sovjetskom Savezu te se još uvijek koristi u zemljama nastalih raspadom SSSR-a i u inozemstvu.</s>

<s>Razvoj 
Sredinom 60-ih u Sovjetskom zrakoplovstvu se javila potreba za dalekometnim jurišnikom budući da se Jakovljevov Jak-28 loše pokazao u ulozi jurišnika jer je imao mali radijus dijelovanja i ograničenu nosivost.</s><s>U međuvremenu se u SAD-u razvijao F-111 s promjenjivom geometrijom krila, a SSSR-u je trebao sličan zrakoplov s velikim radijusom djelovanja te da je sposoban se probiti kroz neprijateljsku obranu u niskom letu kako bi izbjegao radare.</s><s>Zahtjev za novim jurišnikom je dan Mikojanu i Suhoju.</s><s>Novi zrakoplov je trebao imati snažnu strukturu kako bi izdržao velikobrzinske letove na malim visinama, napredne motore koji ne bi trošili puno goriva te naprednu navigaciju i sustav upravljanja.</s>

<s>Mikojan je razvio prototip koji će kasnije postati MiG-27 na osnovu MiG-23, a Suhoj je predložio Su-17.</s><s>Oba predložena zrakoplova se nisu mogli nositi s američkim F-111 budući da su bili manji s manjom nosivosti, no osim Su-17 Suhoj je u međuvremenu razvijao potpuno novi zrakoplov koji je bio dosta sličan američkom F-111.</s><s>Nakon nekoliko manjih izmjena Suhoj je krenio u izradu nekoliko prototipova novog teškog jurišniga pod unutarnjom oznakom T6.</s>

<s>Prototipovi 
Prvi prototip, T6-1 je bio dosta pod utjecajem Suhoja Su-15 tj. njegove inačice T-58VD koja je bila dizajnirana za kratka uzlijetanja uz pomoć vertikalno postavljenih motora.</s><s>Kako je T6-1 napredovao sve je više nalikovao Suhoju Su-15.</s><s>Imao je delta krila, strijelaste repne površine, trup s dva motora te "D" usisnike koji su mogli ograničavati količinu ulaznog zraka.</s><s>Glavni pogonski motori su bila dva Tumanskiy R-27F2-300 turbomlazna motora s naknadnim sagorijevanjem, te četri manja Kolesov RD-36-35 koji su bili vertikalno smješteni iza kokpita kako bi stvarali uzgon za kratka uzlijetanja, a bili su skriveni unutar trupa osim tijekom polijetanja i slijetanja.</s>

<s>Probni let T6-1 je bio 2. srpnja 1967. no uskoro je došlo do promjena u dizajnu te su uklonjeni vertikalni potisni motori jer su bili nepotrebni, a budući da se tražila još veća nosivost trebalo je izmjeniti i nepraktično delta krilo koje je bilo neprikladno za letove na niskom visinama.</s><s>Kasnije je razvijen drugi prototip T6-2I koji je poletio 17. siječnja 1970.</s><s>Bio je dosta drugačiji u odnosu na prvi prototip.</s><s>Pokretala su ga dva Lyulka AL-21F motora a najveći novitet su bila krila s promjenjivom geometrijom krila.</s>

<s>Kako je T6-2I bio obećavajući, izrađeno su još četiri prototipa, od kojih je jedan (T6-3I) izgubljen u nesreći 1973.</s><s>Program testiranja je trajao do 1976. no već 1971. je naručena proizvodnja zrakoplova pod oznakom Su-24 te su u prosincu 1971. proizvedene prve jedinice.</s><s>Prvi zrakoplovi su zapravo korišteni za testiranja, a prvi ulazak u službu je bio 1975.</s>

<s>Dizajn i inačice 
Su-24 je izgrađen uglavnom od aluminija, s tim da je struktura zrakoplova podijeljena u tri dijela (prednji, srednji i stražnji).</s><s>Ima visoko postavljena krila s promjenjivom geometrijom, a repne površine su strijelaste i potpuno poretne.</s><s>Pilot i kopilot sjede jedan do drugoga u klimatiziranom kokpitu.</s><s>Kontrole su hidrauličke, a struja za složenu avioniku se dobiva iz dva generatora u stražnjem dijelu i pokreće ih motor.</s><s>Zrakoplov pokreću dva Lyulka AL-21F-3 turbomlazna motora od 75,5 kN potiska te s naknadnim sagorijevanjem 110 kN potiska.</s><s>Zrak primaju kroz dva usisnika na bokovima (tkz.</s><s>"D" tip) te su fiksirani što ih je ograničava na maksimalnu brzinu od Mach 1,4 no tako su dosta efektivniji i lakši nego pomični.</s><s>Svi dijelovi podvozja su imali dvostruke kotače, dok se nosni dio uvlačio prema nazad, a stražnji prema trupu.</s><s>Podvozjem upravlja hidraulički sustav te pomoćni u slučaju kvara.</s><s>Unutarnje naoružanje je činio jedan šestocijevni gatling GSh-6-23 23 mm top koji je bio smješten u desnom dijelu trupa.</s>

<s>Su-24M 
Iako je trup Su-24 izrađen dosta robustan te je zrakoplov bio općenito dosta pouzdan, bio je i dosta kompliciran a rani instrumenti u kokpitu su bili dosta loše izrađeni.</s><s>Broj sati za održavanje Suhoja Su-24 i njegove pripreme za sljedeću misiju je bio znatno duži nego kao kod drugih zrakoplova.</s><s>1975. počela je izrada nove inačice koja je u proizvodnju ušla 1978. pod oznakom Su-24M pritom dobivši NATO oznaku "Fencer-D".</s><s>Nova inačica je imala trup produžen za 76 centimetara, poboljšanu elektroniku s PNS-24M Tiger navigacijsko-napadačkim sustavom, pojačani sustav protumjera i uvlačeća sonda za nadolijevanje goriva u letu.</s><s>Iako Su-24 nije bio planiran za izvoz, kasnije tijekom 1980-ih razvijena je inačica Su-24MK koja je bila namjenjena stranom tržištu.</s><s>Ta inačica je bila gotovo identična Su-24M samo što je imala lošiju elektroniku.</s>

<s>Sredinom 1970-ih, jedna od glavnih izvidničkih komponenti sovjetskog zrakoplovstva je bio zastrajeli Iljušin Il-28R i MiG-21R koje je imao prekratak domet dijelovanja.</s><s>1975.</s><s>Suhoj je dobio zadatak razvoja najmodernije izvidničke platforme, no tada je prioritet bio razvoj M inačice tako da je izrada izvidnika otpočela tek 1978.</s><s>Dva Su-24 su modificirana u prototipe oznake Su-24MR s prvim letovima u rujnu 1980.</s><s>Su-24MR je dobio NATO oznaku "Fencer-E".</s><s>Ugrađeni top je uklonjen a zadržana su samo dva nosača naoružanja ispod trupa.</s>

<s>Radovi na inačici za elektornsko ratovanje su tekli paraleleno s razvojem Su-24MR.</s><s>Prvi Su-24MP je poletio u prosincu 1979. te je dobio NATO oznaku "Fencer-F".</s><s>Ukupno je napravljeno samo oko 20 zrakoplova ove inačice.</s><s>Ima ugrađeni top te može nositi i rakete zrak-zrak za samoobranu.</s>

<s>Povijest korištenja 
Do sredine 80-ih Su-24 je postao glavni teški jurišnik istočnog bloka, te je bio u stalnoj pripremi da krene na jurišne zadatke protiv zapada.</s><s>U kasnim 80-ima 87 sovjetskih zrakoplova je prebačeno u službu mornarici kako bi izvodili potencijalne napade na Baltiku.</s>

<s>Rat u Afganistanu</s>

<s>Su-24 je sudjelovao i u ratu u Afganistanu izvodeći precizne strateške napade iz Sovjetskih baza u Uzbekistanu i Kazahstanu pri čemu je najčešće nosio četiri 500 kg ili dvanaest 250 kg bombi.</s><s>Prva serija napada Suhojem Su-24 u Afganistanu se pokazala beskorisnom jer je bilo teško pronaći neprijatelja a kamo li ga uništiti.</s><s>Su-24 se ponovno počeo koristiti tek 1988. kada je SSSR počeo s povlačenjem iz Afganistana, a korišten je kako bi omeo planove mudžahedina da napadaju Sovjetske postrojbe prilikom povlačenja.</s><s>Tijekom sukoba, nijedan Su-24 nije izgubljen zbog neprijateljske vatre, no jedan je bio uništen u nesreći prilikom slijetanja.</s>

<s>Post-Sovjetsko razdoblje 
I nakon raspada SSSR-a Su-24 ostaje važna komponenta Ruskog zrakoplovstva kao i u drugim republikama koje su nastale raspadom SSSR-a.</s><s>Planira se da će ga uskoro zamjeniti Su-34, poboljšana inačica Su-27 Flankera dizajnirana za jurišne zadatke, no kako je projekt zapao u financijsku krizu, predviđa se da će Su-24 još neko vrijeme ostati u punoj aktivnoj službi.</s><s>2000.</s><s>Suhoj je izveo moderinizaciju Ruskih zrakoplova koja je uključivala noviju avioniku, nove zaslone u kokpitu, sustav satelitske navigacije te cijeli program održavanja (SLEP) kako bi zrakoplov ostao u letnom stanju još 30 godina.</s>

<s>Inačice 
Su-24  (Fencer A) - Prve proizvedene jurišne inačice.</s><s>Su-24  (Fencer B) - Su-24 od proizvodnog bloka 15
Su-24  (Fencer C) - Su-24 od proizvodnog bloka 24.</s><s>Su-24M  (Fencer D) - Poboljšana jurišna inačica.</s><s>Su-24MK  (Fencer D) - Izvozni Su-24M.</s><s>Su-24MR  (Fencer E) - Izvidnička inačica Su-24M.</s><s>Su-24MP (Fencer F) - Su-24M inačica za elektroničko ratovanje.</s>

<s>Korisnici</s>

<s>, 13 aviona
 , 11 aviona
 , 36 aviona
 , 15 aviona
 , 42 aviona 
 , 37 aviona
 , 6 aviona
 , 18-24 aviona
 , 9-14 aviona
 , 500 aviona
 , 20 aviona
 , nepoznati broj aviona
 , 205 aviona</s>

<s>{{Infookvir teh. karakteristike zrakoplova
 |izvori             =
 |inačica            =
 |posada             =2
 |kapacitet          =
 |dužina             =22,53 m
 |raspon krila       =
raširena: 17,64 m
strijela: 10,37 m
 |promjer rotora     =
 |površina krila     =55,2 m2
 |strijela krila     =
 |visina             =6,19 m
 |širina trupa       =
 |aeroprofil         =
 |težina zrakoplova  =22.300 kg
 |maksimalna dozvoljena težina zrakoplova  =
 |maksimalna težina uzlijetanja  =43.755 kg
 |korisni teret      =
 |najveća brzina     =1.315 km/h
 |ekonomska brzina   =
 |dolet              =2.775 km
 |borbeni dolet      =615 km
 |brzina penjanja    =150 m/s 
 |maksimalna visina leta =11.000 m
 |omjer potisak/težina=0,60
 |specifično opterećenje krila =651 kg/m2
 |motor              =2× Saturn/Lyulka AL-21F-3A
 |snaga motora       =
75 kN
109,8 kN s naknadnim izgaranjem
 |propeler           =
 |naoružanje         =1 x 23mm GSh-6-23 top
Do 8.000 kilograma naoružanja na 8 spojišta
2 x R-60 raketa zrak-zrak ili R-73 kod moderiniziranih inačica
Različite bombe i nevođene rakete
 |defanzivne mjere   =
}}</s>

<s>Povezano 
 F-111
 MiG-23
 MiG-27
 Panavija tornado 
 F-14 tomket</s>

<s>Izvori</s>

<s>http://www.vectorsite.net/avsu24.html
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/su-24.htm
http://www.combataircraft.com/aircraft/bsu24.aspx</s>

<s>Sovjetski lovci-bombarderi 1970-ih
Suhoj</s>

