Suhoj Su-34
<s>Suhoj Su-34  (, NATO naziv Fullback) je višenamenski taktički lovac-bombarder na mlazni pogon koji je konstruisao KB Suhoj, a serijski se proizvodi u Novosibirskoj fabrici aviona „Valerij Čkalov".</s><s>Avion je prvi put poleteo 13. aprila 1990. godine, a zvanično je primljen u Rusko ratno vazduhoplovstvo početkom 2014. godine.</s><s>Prednaznačen je da zameni Su-24, iako su isti prošli potpunu modernizaciju i usavršavanje.</s>

<s>Projektovanje i razvoj</s>

<s>Rad na projektu aviona Su-34 je počeo 1980.-tih godina.</s><s>Zadatak je bio napraviti višenamenski avion lovac-taktički bombarder koji je trebalo da zameni već zastareli Su-24.</s><s>Kao bazni model za razvoj ovog aviona je posložio dvosedi školsko borbeni avion Su-27UB.</s><s>Su-27IB (radna oznaka ovog aviona) je trebalo da zadrži većinu prednosti lovca Suhoj Su-27 kao i da ima visoku efikasnost u izvršenju zadataka uništavanja ciljeva na zemlji i površinskih ciljeva na moru, kao i da se može koristiti u borbi protiv podmornica.</s><s>Projekt je razvijan u OKB Suhoj, vodeći projektant je bio R. G. Martirosov. pod opštim rukovodstvom Mihail Petrovič Simonova Prvi probni let je obavljen 13. aprila 1990. a probni pilot je bio A. A. Ivanov.</s><s>Prvi put je prikazan javnosti 13. februara 1992. godine na izložbi u Minsku u povodu samita država, bivših republika Sovjetskog Saveza.</s><s>U periodu od 1990 do 1994. godine napravljeno je pet prototipava ovih aviona a svaki je bio bolji od prethodnika.</s><s>U proleće 1995. godine avion je predstavljen na međunarodnoj avio izložbi u Parizu na aerodromu Le Buržeu u Francuskoj.</s><s>U toku svog razvoja avion je nosio nekoliko imena što je dovodilo u konfuziju mnoge ljubitelje i poznavaoce aviacije.</s><s>Na početku avion je nosio oznaku Su-27IB, zatim interni naziv T10B na pariskoj izložbi La Burže avion je predstavnjen kao Su-32FN Mornarički lovac (-{Fighter Navy}-) da bi na kraju dobio zvaničnu oznaku Suhoj Su-34.</s>

<s>Tehnički opis</s>

<s>Avion Su-34 je dvosedi dvomotorni avion napravljen prema klasičnoj aerodinamičkoj šemi, razvijen na osnovu višenamenskog lovca Su-27 tj. njegove školsko borbene varijante Su-27UB.</s><s>Kako je projektovanje odmicalo avion Su-34 postajao je sve osobeniji, tako da se ne može podvesti pod varijantu aviona Su-27.</s><s>Pošto je avion koncipiran kao višenamenski lovac-bombarder, razdvojena je funkcija pilota i navigatora-operatora oružara.</s><s>Kao raspored sedišta posade je izabran bočno sedište do sedišta, a ne tandem raspored jedan iza drugog.</s><s>Time se obezbeđuje bolja komunikacija između članova posade, a izbegnuto je i dupliranje pojedinih instrumenata.</s><s>Postignuta je bolja ergonomija kabine i poboljšani bezbednosni aspekt, poboljšani uslovi za odmor i ishranu članova posade (avion može sa dopunom goriva u letu da provede preko 10 sati u neprekidnom letu).</s><s>Kabina je prostrana tako da posada može normalno da ustane na noge bez da udari glavom o poklopac kabine, što omogućava posadi da radi vežbe razgibavanja za vreme dugotrajnih letova.</s><s>Ovo je moguće jedino još kod aviona Tu-160.</s><s>Između sedišta ima dovoljno prostora da jedan član posade može da legne.</s><s>Iza sedišta posade postoji čajna kuhinja i toalet.</s><s>Kabina je pod pritiskom što omogućava članovim posade da bez maski za kiseonik lete do visine od 10.000 -{m}-.</s><s>Maske za kiseonik se koriste samo u slučaju potrebe (let na većim visinama od 10 -{km}-, dekompresije, kvara) ili za vreme izvođenja borbenih dejstava.</s><s>Ulaz u kabinu je napravljen sa donje strane aviona, iza prednje noge stajnog trapa se nalaze merdevine kojim se članovi posade penju u kabinu.</s><s>Stakleni poklopac kabine se ne koristi za ulaz članova posade (što je uobičajeno kod ostalih borbenih aviona te klase), ali se taj poklopac može odbaciti u slučaju vanrednih potreba prinudnog sletanja na stomak aviona, kada je blokiran donji izlaz, ili kod katapultiranja članova posade u toku leta.</s><s>Avion je opremljen sedištem za katapultiranje K-36DM koje omogućava spašavanje posade u svim uslovima leta uključujući i aerodromski režim.</s><s>Paket za spašavanje uključuje: splav za naduvavanje, kamp opremu, minimalnu rezervu hrane, sredstva za signalizaciju, radiofar, kiseoničku opremu i zaštitno odelo.</s>

<s>Poredeći avion Su-34 sa dizajnom porodice aviona Su-27, praktično su nepromenjene konture krila i rep aviona, a ostalo je sve drukčije.</s><s>Oblik kljuna aviona pored toga što smanjuje aerodinamički otpor umanjuje i radarski odraz.</s>

<s>Masa aviona Su-34 je za 1,5 puta veća od Su-27, što je zahtevalo drugi stajni trap.</s><s>Stajni trap vazduhoplova je sistema tricikl.</s><s>Prednja noga stajnog organa dobila je dva točka „blizanca“ (jedan pored drugog), dok su glavne noge stajnog trapa takođe dobile dva točka po sistemu „tandem“ (jedan iza drugog).</s><s>Prednja noga se uvlačila u trup aviona kretanjem noge u nazad dok su se glavne noge stajnog trapa uvlačile u krila i to kretanjem u napred.</s><s>Povećavanjem broja točkova (u odnosu na Su-27) je omogućilo lakše sletanje i poletanje aviona sa punim opterećenjem i sa loše pripremljenih poletno sletnih staza.</s>

<s>U avione Su-34 su ugrađeni motori AL-31F-3 ili AL-31F-M1 koji imaju veći potisak (sa forsažom potisak je 128/135 -{kN}-) u odnosu na motore koji su ugrađeni u Su-27 (AL-31F).</s><s>Motori su smešteni u razmaknutim gondolama na zadnjem delu trupa, dovoljno udaljeni jedan od drugo da jedan drugom ne smetaju u toku rada i da se poveća preživljavanje (u slučaju pogotka jednog od njih).</s><s>Ispred krila aviona Su-34 su postavljena mala „krilca" kanard, kao i kod aviona Su-33, u cilju poboljšalja horizontalne stabilnosti aviona i zbog povećavanja uzgona aviona u toku poletanja.</s><s>U avion je ugrađen sistem za napajanje gorivom u letu, koji mu omogućava znatno povećanje radijusa dejstva ili vreme patroliranja.</s>

<s>Kokpit pilota je veoma savremen.</s><s>Ima tri monitora u boji sa multifunkcionalnim prikazom, dva računara koja prate sve funkcije leta, moderan radarski sistem dometa 120 -{km}-, za vazdušne ciljeve i 30 do 100 -{km}- za zemaljske ciljeve, može da prati 10 i da nišani 4 cilja istovremeno.</s><s>Sistem za „kopiranje“ terena neophodan je za let aviona na malim visinama.</s><s>Svi vitalni delovi aviona su zaštićeni oklopom čija ukupna težina iznosi 1.480-{kg}-.</s><s>U produžetku repa je smeštena antena i detektor elektromagnetnih anomalija, neophodan uređaj za otkrivanje i borbu protiv podmornica.</s>

<s>U toku 2010. godine izvršena je modernizacija ovog aviona, time što su mu dodate sledeće novine: 
 ugrađene su nove rakete sistema vazduh-vazduh i vazduh-brod,
 urgađeni poboljšani turbomlazni motori -{AL-31F-M1}-,
 ugrađena pomoćna gasna turbina -{TA14-130-35}-.</s>

<s>Naoružanje</s>

<s>Avion na raspolaganju ima veoma široku lepezu naoružanja od raketa vazduh-vazduh, vođenih i balističkih raketa vazduh-zemlja, vođenih raketa vazduh-brod, klasičnih slobodno padajućih bombi, vođenih (inteligentnih) bombi, kasetnih bombi, samonavodećih torpeda i protiv podmorničkih bova.</s><s>Za to mu na raspolaganju stoji 12 podvesnih nosača naoružanja.</s><s>Pored navedenog naoružanja avion Su-34 mornarička varijanta može da bude naoružan sa 4 samonavođena torpeda -{AP-SЭT-95}-</s>

<s>Operativno korišćenje</s>

<s>U operativnu upotrebu avion je ušao 4. januara 2007. godine.</s><s>Dug period između leta prvog prototipa i početka operativne upotrebe je bio dosta dug i prouzrokovan je raspadom Sovjetskog Saveza i nedostatkom finansijskih sredstava.</s><s>Pored ovoga na ovaj period je uticala i modernizacija aviona Su-24 koga je ovaj avion trebalo da zameni.</s><s>Inače je planirano da Su-34 zameni avione Su-24, iako je kompletna flota istog prošla modernizaciju i usavršavanje.</s><s>Razlog za to je što se tokom dugotrajnog i opsežnog testiranja procenilo da ovaj avion mnogostruko prevazilazi sve karakteristike prethodnika, i čak ulazi u kategoriju taktičke avijacije dalekog dejstva.</s><s>Piloti su za vreme Gruzijskog konflikta i sukoba u Čečeniji, kao i u mnogobrojnim manevrima, ocenili da ovaj avion treba da zameni i Tupoljev Tu-22M.</s><s>Prema njihovom iskustvu, širok spektar mogućnosti dejstva, manevrenost, izdržljivost i zaštićenost, veliki radijus dejstva sa mogućnošću višekratnog dopunjavanja gorivom u letu, obezbeđuje pouzdano i sigurno ispunjavanje zadataka taktičke avijacije.</s><s>MiG-31 i Su-34 potpuno dopunjuju jedan drugog u misijama daljne avijacije.</s>

<s>Avion Suhoj Su-34 je proizveden u 20 primeraka u fabrici aviona OAO NAPO „Čkalov“ iz Novosibirska u periodu od 1990. do 2010. godine, za potrebe testiranja ruskog vojnog vazduhoplovstva i ratne mornarice.</s><s>Osnovni zadatak aviona Su-34 je napad raketama i bombama na kopnene ciljeve od operativne do taktičke dubine neprijatelja, kao i na površinske mete na moru i borbu protiv podmornica.</s><s>Pored toga avion je naoružan raketama vazduh-vazduh i jednim topom kalibra 30 -{mm}-, tako da može da posluži kao lovac presretač ili za sopstvenu odbranu od neprijateljskih lovaca, pa se stoga stvarno može tretirati kao višenamenski avion.</s>

<s>Prva borbena upotreba aviona Su-34 se odigrala u rusko-gruzijskom ratu 2008. kada je Su-34 korišćen za elektronsko ometanje protiv vazdušnih raketnih sistema „Buk“ i S-125 „Neva", kao podrška jurišnoj avijaciji ruskih snaga.</s><s>Ovom avionu se pripisuje neutralisanje gruzijskog radarskog sistema RLS 36D6-M u selu Šavšvebi kod gruzijskog grada Gori, korišćenjem antiradarske rakete.</s>

<s>U toku vežbi dislociranja aviona iz baza u evropskom delu Rusije na aerodrom na Dalekom istoku, sa neprekidnim letom uz dopunu gorivom u letu, od 6.000 -{km}- održane leta 2010. učestvovali su avioni Su-34 i Su-24M.</s><s>Avion Su-34 je dopunjavan gorivom dva puta, a Su-24 tri puta.</s>

<s>Zemlje korisnice</s>

<s>Vidi još 
 Suhoj Su-27
 Suhoj Su-30
 Suhoj Su-33
 Suhoj Su-35
 Suhoj</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>ИНТЕНСИВНОСТЬ ЛЕТНЫХ ИСПЫТАНИЙ СУ$34СУЩЕСТВЕННО ВОЗРАСТЕТ</s>

<s>Sovjetski i ruski lovci-bombarderi 1990-ih
Suhoj</s>

