Divan (književnost)
<s>Divan je zbirka pjesama u književnoj tradiciji islamskih zemalja, napose u perzijskoj, arapskoj i turskoj književnoj baštini, gdje je zapravo jedan od vladajućih žanrova.</s><s>Divan bi lako mogao biti istovrijednica za kanconijer (vidi Petrarcu) ili pjesmaricu.</s>

<s>Imenica 
Riječ divan razvila je se već u III. stoljeću eg. (odnosno u 9. stoljeću), ako ne i ranije, iz smisla registra – na arapskom jeziku ديوان‎, dīwān – prema značenju zbirke, pisane zbirke, a posebno zbirke pjesama određenog pjesnika, dakle pjesmarice.</s><s>Potom se za vrijeme Zlatnog doba islama to značenje proširilo na sve književnosti muslimanskih naroda.</s>

<s>Izvorna riječ je bila perzijska imenica دیوان‎, divân, preko riječi dywʾn''' i dibir, i označavala je posao pisara i administrativnih organa, to jeste obrada popisa i arhiva.</s>

<s>U 12. stoljecu u arapskoj Španiji i u sjevernoj Africi riječ je dobila zasebno značenje za carinu, tako da je oblik ad-dīwān  prešao na staro-španjolskom kao aduana da bi u 14. stoljeću postao na talijanskom dogana i nakon toga na francuskom douane.</s>

<s>U Osmanskom carstvu,  divan je označavao skupinu sultanovih savjetnika a potom, u razvoju upravnog sustava u carstvu, sve više i više riječ divan je išla u smislu skupćine, sabora, dakle visokog upravnog aparata u državi.</s><s>Na turskom suvremenom jeziku se piše divan.</s>

<s>Povijest žanra</s>

<s>Neki tvrde da prva uporaba divana u književnom smislu se nalazi u perzijanskom autoru Rudakiju (9. stoljeće), mada među prvim pjesničkim zbirkama u islamskom prostoru imamo preislamskog pjesnika Zuhayra (6. stoljeće), iračko-arapskog Al-Mutanabija i drugih.</s>

<s>Među najznačajnijim primjerima u razvoju žanra imamo:
 Fuzûlî
 Bâkî
 Nef‘î
 Nâbî
 Nedîm
 Şeyh Gâlib
Također bitni su azer Nesîmî i turkijski autor Ališir Navoj (15. stoljeće).</s>

<s>Pojam divana je bio poznat na Zapadu u Srednjem vijeku zahvalivši svjedočanstvima putopisaca, ali ulazi u europske književnost 1827. godine kada Goethe objavljuje svoju zbirku West–östlicher Divan (Zapadno-istočni divan), napisanu između 1814. i 1819.</s><s>Ta knjiga je bitna toliko za istočne književnost, koliko za razumijevanje cijelokupnog Goetheovog stvaralaštva.</s><s>Zatim književnost romantizma će razviti vrlo živu radoznalost prema azijskom lijeposlovlju, u egzotičnom zamahu koji je već bio prisutan u prosvjetiteljstvu a putem kojeg će za vrijeme Beat generacije će se Zapad pozanimati za autore kao Omar Hajjam.</s>

<s>Svojstva divana 
Kroz stoljeća divan je postao strogo standardizirani žanr.</s><s>U turskom književnom prostoru stvorio se pojam pjesništva po uzorku divana, standardizirana i vezana za dvorac : divanska književnost''.</s>

<s>Povezano 
 Perzijska književnost
 Arapska književnost
 Turska književnost</s>

<s>Zbirke pjesama
Književni rodovi i vrste
Arapska književnost
Perzijska književnost
Turska književnost</s>

