Salvium
<s>Salvium je naziv rimskog (municipij) u Bosni i Hercegovini, nastalog na teritoriji ilirskog plemena Dalmata.</s><s>Rimski municipalni centar Salvium, po kojem se naziva i njegov teritorij, ležao je na diluvijalnoj terasi Borak u njivama sela Vrba, na cesti Glamoč - Livno,  5-6 km. jugoistočno od Glamoča.</s>

<s>Historija 
Dalmati su naseljavali polja u jugozapadnoj Bosni (Duvanjsko polje, Livanjsko polje i Glamočko polje).</s>

<s>Dalmatski ratovi su niz dugogodišnjih ratova Dalmata protiv Rimljana.</s><s>Počeli su nakon sloma ilirskog kraljevstva i završetka III ilirskog rata (171—168).</s><s>Ratove je završio Oktavijan u periodu 35. - 33. g. pne, nakon čega su se Dalmati našli u sastavu rimske imperijalne države.</s><s>Ustanak dalmatinsko-panonskih plemena  od 6. do 9. godine n.e. bio je posljednji pokušaj oslobađanja od rimske dominacije, ali se završio neuspješno.</s>

<s>Rimljani su već 20. g. n. e., još u vrijeme Dolabeline uprave Dalmacijom, izgradili preko Glamočkog polja cestu  (a colonia Salonitana ad fines provinciae Illyrici, duga CLXVII milja).</s><s>Vodila je pravcem Livno – Kruzi – Dolac- Skucani – Isakovci – Mladeškovci - Mliništa i dalje na sjever.</s><s>U pitanju je strategijska cesta iz vremena okupacije i pacifikacije.</s><s>Nešto kasnije će ovu komunikaciju zamijeniti druge dvije, na kojima će se u žarištu prometa i trgovine naći dva najznačajnija urbana naselja Glamočkog polja, Vrba (Salvium) i Halapić (Salviae), prvo na putu Livno - Glamočko polje, a Salviae na itinerarskoj cesti Salona—Servitium (Itin.</s><s>Ant.).</s>

<s>Prema logici društveno - političkog i administrativnog razvitka, u municipij je moglo prerasti samo autohtono naselje na višem stepenu romanizacije, jer se samo indigena civitas (o postojanju plemenske, odnosno peregrinske civitas nema ovdje formalnih potvrda) mogla transformirati u status municipija.</s><s>U takvoj municipalnoj zajednici vladajući sloj građana čine domaći imućniji Ijudi (tzv. piccola borghesia ili zemljišna aristokracija).</s><s>Od svih naselja na Glamočkom polju najbolje je uvjete imalo upravo ono u Vrbi, dok se u Halapiću susrećemo više s naseljem rimskog tipa.</s><s>Centar municipija bio je, u Vrbi (Salvium u užem smislu), dok je u Halapiću bila putna stanica Salviae.</s><s>Salvium je autonomni status - sudeći po onomastičkim potvrdama - dobio od Hadrijana.</s>

<s>Arheologija 
Lokalizaciju municipija na Glamočkom polju u Vrbu prvi je iznio Dimitrije Sergejevski, a prihvatili su Α.</s><s>Pašalić, G. Alföldy i J. J Wilkes.</s><s>Prema navedenim autorima, municipium u Vrbi (Podgradini) identičan je s municipijem Salvium epigrafskih spomenika, što su potvrdila i arheološka istraživanja.</s><s>Istraživanja u Vrbi obavio je Ivo Bojanovski od 1974. do 1976. godine u tri kampanje.</s><s>Svi fragmenti bili su predani u Centar za zaštitu spomen - obilježja u Glamoču.</s>

<s>Nakon istraživanja sve je bilo pripremljeno za konzervaciju, ali zbog imovinsko-pravnih odnosa do konzervacije nije došlo.</s><s>O konzervaciji se vodilo računa i tokom arheoloških iskopavanja, tako da nisu obrušavani zidovi i podovi, osim najnužnijeg.</s><s>Iz istih razloga iz zidova nisu vađeni manji arhitektonski fragmenti.</s><s>Zbog istih razloga ostala je neistražena i masovna grobnica kod zapadnog ulaza u baziliku
Arheološka istraživanja u Vrbi, i pored parcijalnosti i nedovršenosti, pružila su uvid u život na ovom prostoru, tokom punih šest stoljeća.</s><s>Pomoću nadgrobnih spomenika i natpisa moguće je pratiti romanizaciju domicilnog ilirskog stanovništva i na taj način imati uvid u duhovnu i materijalnu kulturu u prva četiri stoljeća.</s>

<s>Naselje 
Zauzimalo je oko 15 hektara prostora, sa nekoliko desetaka kamenih kuća (gornji dijelovi su od drveta).</s><s>U blizini je i izvor pijaće vode, najveći u Glamočkom polju, i svetište domaćem paru bogova - Silvan i Dijana.</s><s>Grad je postepeno prihvatao rimska obilježja (groblje, hram rimskim bogovima), a svakako i tabernu (gostionica) pored puta koji je prolazio zapadnom stranom puta.</s>

<s>Istraživanja daju dobar uvid u vjerska shvatanja i životna nastojanja njegovih stanovnika pretežno zanatlija, klesara, zidara, lončara, kazandžija i drugih.</s><s>Sa brojnih sepulkarnih spomenika iz 2-4 stoljeća vide se i muškarci i žene sa mnogim detaljima iz svakodnevnog života.</s><s>Osnovni zaključak je da se radi o djelimično romaniziranom stanovništvu koje i dalje ima domaća obilježja (jezik, umjetnost, nošnja, način stanovanja).</s><s>Imena su zadržana do 4. stoljeća(Bato, Dasas, Titus, Panes, Masso...).</s><s>Ista stvar je i u vjeri.</s><s>Glamočko polje dalo je najveći broj spomenika Silvana i Dijane, božanskog para ilirskog panteona.</s><s>Silvano je najčešće prikazan kao grčki Pan, kao polučovjek - polujarac, po čemu se znatno razlikuje od italskog Silvana.</s><s>Kod Ilira Silvano je glavno božanstvo dok u Rimu to nikad nije bio.</s><s>Na nekim kultnim slikama pridružuje mu se i Dijana, a negdje je i sama, gotovo uvijek sa lukom i strijelom, atributima božice lova.</s><s>Silvana prati koza ili pas, Dijanu košuta ili pas.</s><s>Na Glamočkm polju je nađeno 11 reljefa sa likom Silvana, što očito govori da su ova dva božanstva šuma i pašnjaka bila osobito poštovana kod pastira koji su i do danas bili glavno zanimanje ovog područja.</s><s>Primat Silvana i Dijane nije mogao da ugrozi ni Jupiter, glavno rimsko božanstvo čije je poštovanje bio sadržaj javnog, službenog kulta, uvezenog iz Rima i ostalih dijelova carstva.</s>

<s>Ranohrišćanska bazilika</s>

<s>Pomoću ruševine bazilike, u koju su tokom podizanja u drugoj polovini 5. stoljeća, bili ugrađeni sepulkralni i votivni spomenici iz starijeg perioda rimske vladavine, upoznate su kulturne i materijalne mogućnosti u Vrbi u 5. i 6. stoljeću, kao i njenu propast u vrijeme seobe naroda.</s><s>Time je egzistencija ilirsko-rimske aglomeracije ovdje dokumentirano potvrđena od 1. pa sve do kraja 6. stoljeća.</s>

<s>Prvi ranohrišćanski hramovi su podignuti u 5. i početkom 6. stoljeća.</s><s>Na saboru u Saloni 533. ovo je područje priključeno biskupiji u Kninu.</s><s>U starijoj fazi, bazilika u Vrbi, izgrađena je po uzoru na rimsku baziliku, i bila je manja crkva dvoranskog tipa (naos i narteks sa prezbiterijem) koja je kasnije proširena.</s><s>Ostaci kasnoantičke bazilike u selu Vrba, proglašeni su za nacionalni spomenik BiH.</s>

<s>Reference</s>

<s>Nacionalni spomenici u Glamoču
Dalmati
Ranokršćanska arheološka nalazišta u BiH
Salvium</s>

