Japanska okupacija Koreje
<s>Japanska okupacija Koreje ili Japanska Koreja (japanski: 大日本帝國（朝鮮）, Dai Nippon Teikoku (Chōsen)) je period kad je Japansko Carstvo od 1910. do 1945. vladalo
Korejom, kao svojom kolonijom.</s>

<s>Karakteristika i historija</s>

<s>Koreja je došla pod japansku sferu utjecaja 1876. nakon potpisivanja mirovnog ugovora između Kraljevstva Joseon i 
Japanskog Carstva.</s><s>Proces političke i ekonomske integracije je ubrzan nakon Prvog kinesko-japanskog rata 
(1894.- 1895.) i potpisivanja ugovora o protektoratu 1905.</s><s>Kulminacija tog procesa je aneksija provedena nakon potpisivanja 
Japansko-korejskog aneksijskog sporazuma 1910.</s>

<s>Japan je nakon aneksije formirao korejsku vladu na čelu sa generalnim guvernerom u koju su ušli generali ili admirali koje je imenovao japanski car.</s><s>Koreancima je oduzeta 
politička sloboda (sloboda okupljanja, udruživanja, štampe i govora).</s><s>Brojne privatne škole su zatvorene jer nisu udovoljavale određenim proizvoljnim standardima.</s><s>Kolonijalne vlasti koristile su svoj škole sistem kao alat za 
asimiliranje Koreanaca u Japance, stavljajući akcent na učenje japanskog jezika a s druge strane isključujući iz školskih programa 
takve predmete kao što su korejski jezik i korejska historija.</s><s>Japanci su izgradili transportnu i komunikacijsku mrežu u cijeloj državi i formirali novi monetarni i financijski sistem.</s><s>Oni su također favorizirali japanske trgovce u Koreji, zabranjujući Koreancima da se 
bave sličnim poslovima.</s>

<s>Kolonijalna vlada donijela je zakon o izmjeri zemljišta koji je tražio da vlasnici zemljišta prijave veličinu i površinu svog zemljišta.</s><s>Onima koji to nisu napravili na vrijeme - 
oduzimana je zemlja.</s><s>S druge strane su brojni pašnjaci i šume dotad zajedničko vlasništvo pojedinog sela ili klana - eksproprirani jer ih nijedan pojedinac nije 
imao pravo to zatražiti.</s><s>Velik dio tako oduzete zemlje tada je jeftino prodan Japancima.</s><s>Mnogi od onih koji su na taj način ostali bez zemlje otišli su u šume i tamo pokušali metodom posijeci i spali ponovno 
doći do kakvih takvih oranica, dok su drugi emigrirali u Mandžuriju i Japan u potrazi za novom egzistencijom.</s>

<s>Prvomartovski pokret</s>

<s>Preokret u korejskom pokretu otpora dogodio se 1. mart 1919., kad su organizirani antijapanski mitinzi širom zemlje.</s><s>Povod je bila smrt bivšeg korejskog cara 
Gojonga, u očima mnogih - vrhovnog simbola nezavisnosti.</s><s>Na njegovu sahranu su došli mnogi iz svih djelova zemlje u Seul u kom je 1. marta 1919. 
pročitana Deklaracija o korejskoj nezavisnosti.</s><s>Valovi studenata i građana izašli su na ulice, zahtijevajući nezavisnost, procjenjuje se da je sudjelovalo dva milijuna ljudi.</s><s>Prvomartovski pokret kao što je poznato, imao je formu mirnih demonstracija, ali je apelirao na savjest Japanaca.</s>

<s>Japanci su međutim, odgovorili brutalnom represijom, poslavši snage žandarmerije, vojske i mornarice kako bi spriječili demonstracije,
pohapsili su oko 47.000 Koreanaca, od kojih je oko 10.500 optuženo, oko 7.500 ubijeno, a 16.000 ranjeno.</s>

<s>Lideri pokreta za nezavisnost okupili su se u Šangaju u septembru, uključujući Yi Dong-nyeonga i Ahn Changha.</s><s>Oni su u aprilu formirali privremenu korejsku vladu u Šangaju, i izabrali Seungmana za predsjednika.</s><s>On je uspio okupiti sve korejske emigrante i osigurati efikasnu vezu sa liderima unutar Koreje.</s><s>Japan je shvatio da se protiv njegove odlučne politike mora boriti sofisticiranijim metodama, zbog tog je žandarmerija zamjenjena običnim policijskim snagama, čak je dopuštena ograničena sloboda štampe.</s><s>Ali je suština ostala ista jer je opresivna i eksploatatorska japanska kolonijalna politika ostala nemilosrdna, iako je naizgled koristila manje brutalne metode.</s>

<s>Iskoristivši ekonomski bum u ratnim vremenima, Japan se ubrzano razvijao kao kapitalistička zemlja, tako da Koreju nije koristio samo kao tržište za svoju robu, već i plodan teren za Investicije.</s><s>Istovremeno se u Japanu odvijao proces ubrzane industrijalizacije, ali je zbog tog poljoprivreda pala u drugi plan, pa je došlo do nestašice riže.</s><s>Kolonijalna vlada poduzela je mjere za povećanje proizvodnje riže u cijeloj Koreji.</s><s>Brojnim seljacima naređeno je da svoje sušne oranice navodnjavaju kako znaju i umiju.</s><s>Program je privremeno obustavljen za vrijeme Svjetske ekonomske krize početkom 1930-ih.</s><s>Međutim je vrlo brzo nastavljen radi zadovoljenja povećane potrebe japanske vojske u ratu protiv Kine, koji je započeo 1931.</s><s>Zbog tog je većina Koreanaca bila prisiljena jesti niskokvalitetne žitarice uvezene iz Mandžurije umjesto 
vlastite riže.</s>

<s>Kraj japanske vladavine</s>

<s>Od nekoliko dnevnih novina i časopisa osnovanih nedugo nakon Prvomartovskog pokreta, novine Dong-A Ilbo ("Istočnoazijski dnevnik") i Chosun Ilbo ("Korejski dnevnik") iznosile su najglasnije ideje koje su Korejski narod nadahnjivale idealima patrijatizma i demokracije.</s><s>S druge strane su se intelektualci i naučnici bacili na proučavanje korejske kulture i tradicije.</s><s>Novele i pjesme pisane na korejskom uživale su novu popularnost.</s>

<s>Najveći anti-japanski miting održan je u Seulu 1926. povodom sahrane cara Sunjonga.</s><s>Nakon studente pobune u Gwangju u novembru 1929. čiji je cilj bio zaustavljanje japanske diskriminacije, val studentskih demonstracija]] zahvatio je čitavu zemlju.</s><s>Tu kao i druge akcije otpora predvodio je širok krug korejskih intelektualaca.</s>

<s>Odgovarajući na to Japanci su 1931. ponovno uveli vojni režim.</s><s>Nakon izbijanja Drugog kinesko-japanskog rata (1937.) i 
Drugog svjetskog rata na Pacifiku (1941.), Japan je pokušao zatrti Koreju kao naciju, Koreanci su siljeni da prihvate japansku religiju Šintoizam, pa su čak 
morali prilagoditi i svoja imena po japanskom.</s><s>S druge strane zabranjena su imena i akademska društva posvećena korejskim studijama, kao i novine i časopisi na 
korejskom.</s><s>Japancima je bila očajnički potrebna dodatna radna snaga kako bi nadoknadili sve manji broj svojih vojnika i radnika.</s><s>Rezultat toga bio je da su stotine hiljade sposobnih korejskih, muškaraca i žena, natjerani su da se bore za Japan i da rade u rudnicima, tvornicama i vojnim bazama.</s><s>Pored tog nakon početka rata po Pacifiku, Japanci su prisiljavali hiljade Koreanki da pružaju seksualne usluge (kao "žene za utjehu") vojnicima.</s>

<s>Kad je Šangaj pao u japanske ruke, Privremena Korejska vlada preselila se u Chongqing na jugozapad Kine.</s><s>Ona je u decembru 1941. objavila rat Japanu i organizirala Korejsku oslobodilačku armiju, sastavljenu od boraca za nezavisnost prebljeglih u Kinu.</s><s>Ta vojska borila se sa Savezničkim snagama u Kini do Kapitulacije Japana u augustu 1945., kojom je završena 35 godišnja japanska vladavina nad Korejom.</s>

<s>Danas u Japanu postaje i sasvim drugi revizionistički stavovi o aneksiji Koreje - koji se u suštini svode na to da je Japan ustvari istrgnuo (oslobodio) Koreju iz kineskih ruku, jer je ona bila sve do Prvog kinesko-japanskog rata bila samo tek kineska vazalna pokrajina, tek tad je postala po prvi put nezavisna.)</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Korea under Japanese rule Military control</s>

<s>Historija Koreje</s>

