Judita ubija Holoferna (Artemisia Gentileschi)
<s>Judita ubija Holoferna (talijanski: Giuditta che decapita Oloferne ) je najpoznatije ulje na platnu prve značajne europske slikarice, Artemisie Gentileschi.</s>

<s>Ova slika prikazuje temu iz Knjige o Juditi iz Starog zavjeta.</s><s>U njoj se opisuje kako je asirski kralj Nabukodonosor II. poslao svog generala Holoferna da opustoši Judeju.</s><s>Židovska udovica Judita, čista i plemenita srca, jako pobožna i bogobojazna, pretvarala se da je dezerter i otišla u njegov šator da ga zavede.</s><s>Ona ga je opila do besvijesti, a potom mu njegovim mačem odsjekla glavu.</s><s>S njegovom glavom u torbi, Judita je pobjegla natrag.</s><s>Nakon što su Židovi izložili Holofernovu glavu s gradskih zidina, Asirci su se u strahu razbježali.</s><s>Iako su ovu temu naslikali brojni slavni slikari prije nje, Boticelli, Giorgione, Titian, Rembrandt, Peter Paul Rubens i osobito Caravaggio; nitko poput nje nije uspio prikazati dramatičnije i nasilnije.</s><s>Naime, Artemisia je prikazala baš trenutak u kojemu Judita zasijeca Holofernov vrat, a nasilje je vješto pojačano dramatičnom tenebrističkom (ekstremni kjaroskuro) obradom svjetla i sjene i energičnim vijugavim naborima draperija.</s>

<s>Artemisia nije bila cijenjena u svoje vrijeme, ali se danas smatra jednom od najznačajnijih figura talijanskog baroka.</s><s>U devetnaestoj godini silovao ju je njezin učitelj slikanja, Agostino Tassi.</s><s>Nakon toga, čekalo ju je dugo suđenje u kojem se morala dokazati kao djevica.</s><s>O ovom dramatičnom suđenju u kojem je Artemisia ponižena postoji dokumentacija i danas, te se često uzima kao simbol nasilja koje su žene morale podnositi vjekovima.</s><s>Kako bi dokazala nevinost i sačuvala “čast”, udala se za porodičnog prijatelja.</s><s>Nakon godinu dana se razvela i potpuno posvetila slikarstvu.</s><s>Danas se njezini radovi smatraju  jednima od najnaprednijih njezine generacije.</s><s>U svom radu Artemisia je prebacila svoja iskustva na platno.</s><s>Slikala je uglavnom biblijske junakinje u kojim možemo prepoznati njezine autoportrete.</s><s>Tako je naslikala i ovo djelo, naslikano dva mjeseca poslije završetka suđenja.</s><s>Za razliku od one prave biblijske priče, njezina Judita ima izraz gnjeva i odlučnosti dok ubija neprijateljskog vođu.</s><s>Upravo to prikazuje njezinu želju da ubije silovatelja.</s><s>Artemisia prikazuje dvije jake mlade žene koje rade u skladu, rukavi su im zavrnuti, njihovi su pogledi usmjereni.</s><s>Dok Caravaggio Juditu graciozno povlači iz svog odvratnog zadatka, Artemisina Judita ne odustaje i aktivan je sudionik u ovom užasnom činu koji se stavlja u prvi plan zanemarujući ukrase u pozadini Caravaggiove slike.</s><s>Ona se naslanja na krevet dok pritišće Holofernovu glavu dolje sa jedne strane i povlači veliki mač kroz njegov vrat s druge strane.</s><s>Bore na zapešćima jasno pokazuju fizičku snagu.</s><s>Holoferno se bori uzalud, dok je njegova veličina i snaga u kontrastu sa sitnom i mladom sluškinjom.</s><s>Najupečatljiviji je, međutim, prikaz krvi.</s><s>Umjetnica poseban naglasak stavlja na realističnu krv koja se prosipa po postelji (još jedna aluzija na silovanje djevice).</s>

<s>Postoje dvije verzije ove slike od kojih se jedna danas nalazi u galeriji Uffizi u Firenci, a druga u Museo Nazionale di Capodimonte u Napulju</s>

<s>Artemisia je godinu dana ranije naslikala još jednu sliku s ovom tematikom, Judita i njezina sluškinja, na kojoj Judita nosi nož dok njezina sluškinja nosi košaru s odrubljenom glavom.</s><s>Ova slika je izložena u Palači Pitti u Firenci.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Esperança Camara, Gentileschi, Judith Slaying Holofernes, Khan Academy</s>

<s>Veze</s>

<s>Judita odrubljuje glavu Holofernu (Caravaggio)
 Barokno slikarstvo</s>

<s>Vanjske veze
Slika na službenim stranicama Galerije Uffizi</s>

<s>Slike baroka</s>

