Cassone
<s>Cassone (mn. cassoni) ili svadbeni kovčeg je bogato ukrašena raskošna škrinja tipična za Italiju.</s><s>Ukrasi su mogli biti ugravirani ili priljepljeni, a onda oslikani i pozlaćeni.</s><s>Izraz pastiglia koristio se za dekoraciju u niskom reljefu oblikovanom od gipsa ili ugraviranom, koji se vrlo često koristio.</s><s>Cassone ("velika škrinja") bio je jedan od statusnih simbola bogatih trgovaca i aristokrata u italijanskoj kulturi od kasnog srednjeg vijeka nadalje, bio je vjerojatno najvažniji dio namještaja u to doba.</s><s>Davao se mladenki kako bi u njemu držala odjeću za vjenčanje, a nakn vjenčanja u njemu je donosila miraz novoj porodici.</s>

<s>Postoji, međutim niz različitih suvremenih naziva za škrinje i pokušaji modernih stručnjaka da ih razlikuje ostaju špekulacije, tako da se u praksi sve dekorirane italijanske škrinje tog doba nazivaju cassoni, što vjerojatno nije bio slučaj u prošlosti.</s><s>Kao primjer se može navesti pojam forziere vjerojatno korišten za ukrašenu škrinju sa bravom.</s>

<s>Opis
Pošto je cassone služio za pohranjivanje osobnih stvari mladenke, bio je logično sredstvo za spomen na vjenčanje u obliku oslikanih dekoracija obiteljskih grbova i, nakon što su kao ukras uvedeni oslikani paneli od ranog quattrocenta, laskave alegorije.</s><s>Bočni paneli bili su odlična ravna površina za oslikavanje, najčešće temama dvorske ljubavi ili puno rjeđe religijskim temama.</s><s>U 15. vijeku postaju popularni motivi iz klasične historije i mitologije.</s><s>Veliki firentinski umjetnici 15. vijeka angažirani su da ukrase cassone iako, kao što se Vasari žalio, u njegovo doba u 16. vijeku umjetnici su smatrali da je taj posao bio ispod časti za jednog umjetnika.</s><s>Neki su se toskanski umjetnici u Sieni i Firenci specijelizirali za ukrašavanje drvenih panela na cassoneu.</s><s>Ovi su se paneli očuvali kao samostalna umjetnička djela pošto su ih kolekcionari i trgovci umjetnina 19. vijeka skupljali, često odbacujući sam cassone.</s><s>Od kasnih 1850-ih započelo se s proizvodnjom neorenesansnih cassona za trgovce kao što su William Blundell Spence, Stefano Bardini i Elia Volpi s ciljem da se sačuvani originalni ukrašeni paneli mogu predstaviti klijentima u glamuroznijem i "authentičnijem" obliku.</s>

<s>Tipično mjesto gdje se pozicionirao cassone bilo je podnožje kreveta koji je bio zatvoren u zavjese.</s><s>Takvo uređenje je tipično za prikazivanje scena Blagovijesti ili Pohođenja Svete Ane Djevici Mariji.</s><s>Cassone je uglavnom bio nepomičan dio namještaja.</s><s>U kulturi gdje du stolice bile rezervirane za važne ličnosti, često ljudi nefoemalno sijedali na jastuke postavljene na pod prostorije, a cassone se koristio kao naslon za leđa ili kao stol.</s><s>Simbolična "poniznost" što je moderni stručnjaci iščitavaju u prikazima Blagovijesti gdje ja Marija prikazana kako sjedi na podu i čita, vjerojatno podcjenjuje uobičajenu praksu sjedenja onog doba.</s>

<s>S krajem 15. vijeka profilirao se novi stil i ranorenesansni cassoni u centralnoj i sjevernoj Italiji počinju se ukrašavati i djelomično pozlaćivati s klasicističkim dekoracijama kao što su užljebljeni kutni pilastri, frizevi i okviri i ukrašeni paneli u visokom i niskom reljefu.</s><s>Pri izradi nekih cassona iz ranog i srednjeg 16. vijeka umjetnici su se inspirirali na starorimske sarkofage (ilustracija desno).</s>

<s>Cassone s visokim naslonom i ponekad osloncem za noge za potrebe molitve ili svakodnevnu upotrebu nazivao se cassapanca ("kovčeg-klupa").</s><s>Cassapanche su bile pričršćene za podlogu i zidove i nalazile su se u glavnim javnim prostorijama palača, u salama ili salonima.</s><s>Činile su dio tzv. immobili ("nekretnine") i nisu se premještale čak kad bi palača promijenila vlasnika.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura
 Wilhelm von Bode, Italian Renaissance Furniture
 Civilta del legno: mobili dalle collezioni di Palazzo Bianco e del Museo degli Ospedali di S. Martino, Genova, Palazzo Bianco, 1985.</s><s>Exhibition catalogue 
 Heinrich Kreisel, Die Kunst des deutschen Möbels vol.</s><s>I, "Von der Änfangen bis zum Hochbarock" 1968.</s><s>Comparable German kast.</s><s>Frida Schottmüller, Wohnungskultur and Möbel der Italienischen Renaissance, (Stuttgart, Verlag Julius Hoffman) 1921.</s><s>Interior decoration and furniture of the Italian Renaissance.</s><s>Still indispensable.</s><s>Paul Schubring, Truhen und Truhenbilder der italienischen frührenaissance (Leipzig) 1914, and Supplement, 1923.</s><s>An unequalled photo repertory of cassoni and cassone panels, often given unrealistically early dates.</s><s>Peter Thornton, The Italian Renaissance Interior 1400–1600. (New York: Abrams) 1991
 "Cassone - Italian Renaissance Marriage Chest" in Eclectique, 23 September 2009.</s><s>Helen Webberley, "Marriage, fertility and courtly love in Renaissance Italy: cassone" in Art and Architecture, mainly, 1 February 2011 
 Helen Webberley, Love, sex and family wealth in Florence in Art and Architecture, mainly, 25 June 2013
 Dr Susan Grange, 'The cassone - the Renaissance "bottom drawer", in Cassone: The International Online Magazine of Art and Art Books, June 2011 http://www.cassone-art.com</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Medieval & Renaissance Chests and Trunks Includes cassoni of the 14th-16th centuries</s>

<s>Namještaj
Italijanska umjetnost</s>

