Santa Maria Novella
<s>Santa Maria Novella je jedna od najvažnijih crkava u Firenci i Toskani.</s><s>Ta samostanska bazilika izasla je početkom srednjeg vijeka, u njenoj gradnji i opremanju izredali su se najveći majstori renesense; Giotto, Duccio, Brunelleschi, Botticelli, Masaccio, Ghilrlandaio, Filippino Lippi, Vasari, Uccello pa čak i Michelangelo.</s>

<s>Historija i karakteristike
Historija te bazilike počela je kad je prvih dvanaest dominikanskih fratara stiglo je u Firencu iz Bologne - 1219.</s><s>Njima je dodijeljena crkva izvan gradskih bedema.</s><s>Prema tadašnjim pravilima dominikanskog reda njihove građevine trebale su biti skromne i male, samostanski zidovi nisu smjeli biti duži od 30 metara, a stropovi crkava bez svoda.</s><s>Firentinskim Dominikancima je to očito bilo premalo, zbog velikog broja vjernika, pa su tražili i dobili dopuštenje od pape da svoju novu crkvu - novelu, podignu znatno veću.</s><s>Čak im je dopušteno da donatorima gradnje daju oprost.</s>

<s>Kamen temeljac svečano je postavljen 18. oktobra 1279., radovi su završeni u prvoj polovici 14. vijeka, pod vodstvom Jacopa Talentija.</s><s>Nekoliko godina kasnije podignut je veliki trg ispred crkve.</s>

<s>Bazilika je za ono vrijeme imala neobično visoke brodove, enterijer je djelovao kao jedna velika dvorana.</s><s>Razmak između stupova, je sve kraći kako ide prema oltaru, time je naglašen osjećaj dubine.</s><s>Iako je naizgled arhitektonski jednostavna i stroga, ona na spektakularan način veliča moć dominikanskog reda.</s>

<s>Krajem 13. vijeka samostan Santa Maria Novella postao je sjedište srednjovjekovnog univerziteta (Studium Generale).</s>

<s>Pretpostavlja se da je donji dio fasade od mramora, u romaničkom stilu podigao dominikanski arhitekt fratar Jacopo Talenti.</s><s>Gornji dio fasade podigao je Leon Battista Alberti.</s><s>Ali datum dovršenja nije posve siguran, vjerojatno se to nije desilo prije 1458.</s><s>Ideja da se dovrši rođena je za Firentinskog koncila (1439.-1442.), jer su se koncilske komisije sastajale u Santa Maria Novelli, ispočetka pod predsjedanjem pape Eugena IV. a kasnije mladog Leon Battiste Albertija.</s>

<s>Enterijer 
Enterijer bazilike djeluje prostrano, zahvaljujući korištenju obojanih lukova u centralnom brodu, ta se ideja pripisuje Brunelleschiju.</s>

<s>Crkva je u početku bila podijeljena na dva dijela - gornji je bio pregrađen zidom i rezerviran za fratre, dok je donji dio bio otvoren za vjernike koji su ulazili kroz portal.</s><s>Zid prema istoku srušio je Vasari u 16. vijek, ali se ta podjela na dva dijela još uvijek može vidjeti kod Giottova raspela.</s><s>Vasari je zatvorio i bočna vrata, koja su ponovno otvorena 2000. za jubilej, kako bi se omogućio bolji pogled na Masacciovo Sveto Trojstvo.</s>

<s>Bazilika je orginalno bila oslikana freskama koje je u 16. vijeku prekrio Vasari, za vrijeme radova koje je naručio Cosimo de' Medici.</s><s>Tako da je Masacciovo Sveto Trojstvo ponovno otkriveno tek oko 1860. kad su izvođeni novi radovi.</s>

<s>Enterijer je prava riznica remek-djela od masacciovog Svetog Trojstva, ghilrlandajovih freski u Kapeli Tornabuoni dogiottovog raspela.</s>

<s>Giottovo raspelo  
Giottovo raspelo nalazi se u centralnom brodu, to djelo umjetnik je naslikao krajem 13. vijeka kao vrlo mlad.</s><s>To raspelo mnogi smatraju prekretnicom u sakralnoj ikonografiji, njegov Krist pati od boli kao svaki čovjek, i šalje poruku nove religioznosti.</s>

<s>Sveto Trojstvo  
Na samom kraju bazilike nalazi se Masacciovo Sveto Trojstvo (1424-25) jedno je od prvih djela sa potpuno svladanom perspektivom.</s><s>Masaccio je napravio i ikonografski obrat njegova Djevica Marija više nije tradicionalna djevojka već odrasla žena.</s><s>Pored tog i likovi donatora koji kleče sa strane scene, su normalne veličine, dotad su uvijek slikani znatno manji od svetih likova.</s><s>Ta freska bila je posljednje poznato djelo umjetnika, koji je nedugo nakon toga umro, sa samo 27 godina.</s>

<s>Kapela Strozzi 
Kapela Strozzi desno od glavnog oltara, posvećena je sv. Ivanu Evangelistu, a događaje iz njegova života oslikao je freskama Filippino Lippi.</s><s>On je na freskama počeo raditi 1487., ali su tad Medici protjerali iz Firence naručitelje familiju Strozzi.</s><s>Kapela je dovršena tek 1502. kad su se 
Strozziji vratili u grad.</s><s>To je bio posljednji Lipijev rad, koji je nedugo nakon tog umro 1504.</s>

<s>Kapela Tornabuoni</s>

<s>Kapela Tornabuoni je glavna kapela u crkvi, orginalno je oltar bio manji i nalazio se u centru, a nakon tog je u 19. vijeku povećan velikim mramornim dodatcima.</s><s>Lijeva strana kapele posvećeno je kao i crkva sv. Mariji a desna sv. Ivanu Krstitelju.</s><s>Freske su djelo Domenica Ghirlandaia i njegove bottege, u kojoj je mladi Michelangelo bio učenik.</s><s>Pretpostavlja se da su tri mladića okrenuta leđima na dnu freske Vizitacija Marije sv. Elizabeti, rad njegovih ruku.</s><s>Uostalom to je bila i Ghirlandajova manira  da su likovi na biblijskim freskama zapravo portreti njegovih poznanika.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Santa Maria Novella 
 Church of Santa Maria Novella (VR šetnja)</s>

<s>Crkve u Firenci
Renesansne građevine u Italiji</s>

