Atmosferski elektricitet
<s>Atmosferski elektricitet su električni naboji, električne struje i električna polja nastali djelovanjem različitih ionizatora Zemljine atmosfere: radioaktivnim zračenjem tvari u Zemljinoj kori i atmosferi, kozmičkim zračenjem, zračenjem Sunca.</s><s>Kao ionizatori u atmosferi mogu katkada djelovati i drugi izvori, kao što su to grmljavinski procesi u oblacima, toplinski (termički) ionizatori (kod vulkanskih erupcija i šumskih požara) te procesi pri kojima se razbijaju kapljice vode.</s><s>B. Franklin je 1752. otkrio niz električnih pojava vezanih uz grom (i izumio gromobran).</s><s>Iste je godine Pierre Charles Lemonnier utvrdio da u atmosferi i za lijepa vremena postoji električni naboj.</s>

<s>Objašnjenje 
Zrak između površine Zemlje i ionosfere dobar je električni izolator.</s><s>Nasuprot tomu, Zemljina površina i ionosfera mnogo su bolji električni vodiči električnoga naboja i imaju približno stalan (konstantan) električni potencijal.</s><s>Tako površina Zemlje, atmosferski sloj i ionosfera čine golem kuglasti električni kondenzator.</s><s>Razlika električnog potencijala između Zemljine površine i električki vodljiva sloja u donjoj ionosferi na oko 70 do 80 kilometara visine iznosi oko 300 000 V. Ona uzrokuje nastanak električne okomite struje između obaju vodećih slojeva, koja iznosi iznad čitave Zemlje oko 1 500 A. Za lijepa vremena električno polje usmjereno je od pozitivno nabijene ionosfere prema negativno nabijenu tlu.</s><s>Razlika u potencijalu uz površinu tla iznosi u prosjeku 130 V po metru visine i brzo opada prema većim visinama.</s><s>Na granici troposfere (oko 10 kilometara visine) električno polje atmosfere gotovo iščezava.</s><s>Strujanjem električnoga naboja u atmosferi za lijepa vremena uklanjaju se razlike električnih potencijala, no električno polje ipak se ne mijenja, jer se u atmosferi stalno odvijaju procesi koji djeluju u suprotnom smjeru, kao električni generatori u atmosferi, ponajprije grmljavinsko djelovanje.</s><s>Zbog gibanja električnog naboja u olujnim područjima postoji struja električnih naboja usmjerena od Zemlje prema ionosferi.</s><s>U olujnim, grmljavinskim područjima oblaci i zračne mase mogu dosegnuti goleme električne potencijale i od više stotina milijuna volti prema Zemlji.</s>

<s>Munja</s>

<s>Munja je naglo pražnjenje atmosferskog električnoga naboja koncentriranog u olujnim, grmljavinskim oblacima (kumulonimbusima), povezano s pojavom snažnog bljeska i snažnoga zvučnog udara (grom).</s><s>Unutar grmljavinskih oblaka električni potencijal naraste i do 3 milijuna volti, pa zrak više nije dostatan izolator i nastaje izbijanje električnoga naboja unutar oblaka, prema drugom oblaku, prema okolnomu zraku ili prema tlu (jedno takvo izbijanje na svakih deset).</s><s>Munja se može vidjeti i na udaljenostima do 150 kilometara.</s>

<s>Ionosfera</s>

<s>Ionosfera je ionizirani sloj u planetnoj atmosferi.</s><s>Čestice koje tvore ionosferu su elektroni i pozitivni ioni.</s><s>Zemljina ionosfera nalazi se na visinama između 50 i 600 kilometara iznad Zemljine površine.</s><s>Njene dimenzije jako se mijenjaju s promjenama dana i noći, godišnjih doba i Sunčeve aktivnosti.</s><s>Ionosfera reflektira radio-valove.</s><s>Ionosfera pokriva dio mezosfere, termosferu i egzosferu, koji je ioniziran Sunčevom radijacijom.</s><s>Ona je važan dio atmosferskog elektriciteta i gornji dijelovi čine unutrašnji rub magnetosfere.</s><s>Koristimo je za prijenos radio valova do dalekih mjesta na Zemlji.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Elektromagnetizam
Atmosfera</s>

