Fermatov princip
<s>Fermaov princip je princip koji je postavio francuski matematičar Pierre de Fermat radi objašnjenja prelamanja svetlosti.</s><s>Rešavajući problem prelamanje svetlosti Ferma postulira princip najkraćeg vremena:</s>

<s>Kad svetlost prelazi iz tačke A u nekoj sredini i stiže do tačke B u drugoj sredini, ona sledi put kojim stiže iz A u B za najkraće vreme.</s>

<s>Prema ovom objašnjenju, u slučaju prelamanja svetlosti na površini između (recimo) vazduha i vode, tačka prelamanja je ona koja minimizira vreme potrebno svetlu da pređe celu putanju.</s><s>Naime, ako bi svetlost išla pravolinijskom putanjom između početne i krajnje tačke, ono bi daleko više putovalo kroz vodenu sredinu, koja pruža veći otpor, pa bi celo vreme putovanja bilo sporije.</s><s>Stoga svetlost "bira" da produži deo puta kroz vazduh, a da dužinu puta kroz vodu minimizuje, kako bi u konačnici ukupno vreme putovanja bilo kraće.</s>

<s>Fermaovo rešenje problema prelamanja svetlosti napravilo potpuni otklon od naučnog principa kauzaliteta, objašnjavajući kretanje svetlosti teleološki.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vidi još 
 Prelamanje svetlosti
 Snellov zakon
 Hajgensov princip</s>

<s>Svetlost
Optika
Historija fizike</s>

