Čavizam
<s>Čavizam (španski: chavismo) je levičarska politika utemeljena na idejima, programima i stilu povezanim uz lik i delo bivšeg predsednika Venecuele, Uga Čaveza.</s><s>Uspon i razvoj čavizma istorijski se odvijao od kraja 90-ih godina pa do Čavezove smrti 2013. godine, s tim da je njegov naslednik, Nikolas Maduro, nastavio sa provođenjem čavističke politike.</s>

<s>Čavizam kombinuje pojedine elemente političke participativne demokratije,  ekonomskog socijalizma, levog populizma, patriotizma , internacionalizma  bolivarizma , feminizma , zelene politike , te politike integracije Latinske Amerike i Kariba .</s><s>Čavizam se mahom promovisao preko Bolivarske revolucije, koja je bila službena politika Čavezovog mandata.</s>

<s>Pristalice politike čavizma nazivaju se čavisti.</s>

<s>Politike
Unutar Venecuele, nekoliko političkih stranaka podržava čavističku politiku, a glavna među njima je Čavezova stranka, Ujedinjena socijalistička partija Venecuele.</s><s>Druge stranke koje podržavaju ovu politiku su Domovina za sve i Tupamarosi.</s>

<s>U širem kontekstu, čavistička politika uključuje i nacionalizaciju ključnih delova privrede, programe socijalne pomoći te protivljenje neoliberalizmu, tj. neregulisanom modelu kapitalizma.</s><s>Čavez je lično naglasio kako njegova politika prihvata privatno vlasništvo , ali kako takođe promoviše društveno vlasništvo pod demokratskom kontrolom.</s><s>U sklopu politike spadaju i participativna demokratija te demokratija na radnom mestu.</s><s>U januaru 2007. godine, Čavez je predložio razvijanje komunalne države, čija je glavna ideja izgradnja samoupravnih institucija poput komunalnih saveta, komuna i komunalnih gradova.</s>

<s>Sprovođenje čavističke politike onemogućavaju pritisci najmoćnijih globalnih sila, a pritisci podrazumevaju političku i ekonomsku izolaciju zemlje, kroz uvođenje različitih sankcija, pre svega u oblasti ekonomije, što vodi smanjenju životnog standarda stanovništva.</s>

<s>Podrška
Po politikologu Džonu Magdalenu, broj Venecuelanaca koji se deklarišu kao čavisti je opao od Ugove smrti i pogoršanja ekonomije tokom mandata Nikolasa Madura, od 44% u oktobru 2012. do 22% u decembru 2014. godine.</s><s>U februaru 2014, anketa sprovedena od strane Međunarodne obaveštajne agencije, organizacije stvorene od strane dr Huana Vićenta Skorcea, sociologa i antropologa za nacionalni eksperiment Univerziteta oružanih snaga  otkrila je da 62% Venecuelanaca sebe smatra podrškom ili sledbenicima ideja Uga Čaveza.</s><s>Do 2016. mnogi čavisti su postali razočarani vladom bolivarizma i tražili su da se presele iz Venecuele u stabilniju zemlju.</s>

<s>Čavizam u medijima</s>

<s>U „Standard nedeljniku“ iz 2005.</s><s>Tor Halvorsen Mendosa opisao je srž čavizma kao dalekosežnu spoljnu politiku čiji je cilj da uspostavi slobodnu nesvrstanu federaciju revolucionarnih republika kao blok otpora u Americi.</s>

<s>2006.</s><s>Noam Čomski izrazio je određen stepen podrške za Čaveza i njegovu politiku, govoreći da je on bio „prilično zainteresovan“ za njegove politike i da je smatrao „mnoge od njih“ kao „sasvim konstruktivne“.</s><s>On je primetio najvažnije, da Čavez uživa neodoljivu podrku svog naroda posle „šest pažljivo nadziranih izbora“.</s>

<s>Po članku u Njujork San-u čavizam je odbijen na izborima oko 2006. godine u Peruu, Kolumbiji i Meksiku , a El Univerzal je izvestio da se bivši brazilski predsednik Luis Inasio Lula da Silva udaljio od čavizma, govoreći da Brazil nije Venecuela, i da ima svoje tradicionalne institucije.</s><s>Ipak, Lula je podržao Uga Čaveza na venecuelanskim predsedničkim izborima 2012.</s><s>Takođe je podržao Nikolasa Madura na venecuelanskim izborima 2013. godine.</s><s>I takođe je poddržao Nikolasa Madura na venecuelanskim izborima 2013.</s><s>I vodio sopstvenu pollitičku ideologiju.</s><s>Novine „ Nacija“ su primetile na svojim izdavačkim listovima da:</s>

<s>„Čavizam nije adekvatni opis socijalnog pokreta koji predstavlja Čavezovu političku osnovu, od kad su mnoge organizacije preuranile svoj uspon do političke moći, a njihove vođe i kadrovi stvorili izveštačeno shvatanje njihove veze sa Čavezom.</s><s>U proteklih nekoliko godina, otkrića društvenih naučnika potvrdila su da je saradnja između centralne vlade i participativnih lokalnih organizacija povećala debatu, i da demokratija napreduje u Venecueli.</s>

<s>Čavizam je odšio ludačku košulju latinoameričkog diskursa posle Hladnog rata, naročito tabu protiv državne regulacije privrede i ekonomske redistribucije.</s><s>Javna politika, uključujući ekonomsku politiku, sada je otvorena za diskusiju i važnije, utiče na narod.</s><s>Ovo je u oštrom kontrastu Kostarikom, gde je pre nekoliko meseci, njen Vrhovni sud, sa podrškom svoje izvršne vlasti, zabranio javnim univerzitetima ne samo suprotstavljanje, nego čak diskusiju o Centralno-američkom sporazumu o slobodnoj trgovini, koji je uskoro pobedio nacionalni referendum od strane klimave margine“.</s>

<s>U februaru 2014. oko godinu dana posle Čavezove smrti, Atlantik je izjavio da:</s>

<s>„Ugo Čavez je zasnovao popularnost na svojoj izvanrednoj harizmi, na velikoj količini diskrecionog novca, i ključno, na dobro testiranoj političkoj poruci: osuđivanju prošlosti i obećavanju bolje budućnost za sve.</s><s>Venecuelanci mlađi od 30 godina (što je većina stanovništva) nisu znali ni jednu drugu vladu do Čavezove ili Madurove.</s><s>Za njih je čavizam prošlost.</s><s>Što se tiče obećanja bolje budućnosti: rezultati su tu.</s><s>Katastrofalne posledice politike Čavezovog socijalizma 21. veka je nemoguće više prikriti i vlada je ostala bez izgovora.</s><s>Okrivljujući Ciju, „fašističku opoziciju“ ili „tamne međunarodne snage“, kako su Maduro i njegovi saveznici obično činili, postala je inspiracija za parodije koje su preplavile Jutjub.</s><s>Konkretni efekti 15 godina čavizma su vidljivi u praznim policama i prepunim mrtvačnicama“.</s>

<s>U 2015. godini kada je „Ekonomist“ govorio o korupciji u Latinoamerici, navedeno je da:
„Zamenici kolonijalne ere su postavili obrazac.</s><s>Oni su centraliizovali vlast i kupili odanost lokalnih interesnih grupa.</s><s>Kaudiljos, diktatori i izabrani predsednici nastavili su tradiciju personalizovanja moći.</s><s>Venecuelanski čavizam i kirčerizam gospođe Fernandez su današnje pojave“.</s>

<s>Literatura 
 Ramirez, C.V. (2005).</s><s>"Venezuela's Bolivarian revolution: Who are the Chavistas?", Latin American Perspectives</s>

<s>Reference i izvori</s>

<s>Politika Venezuele
Političke ideologije
Socijalizam</s>

