Maurice Maeterlinck
<s>Grof Maurice Polydore-Marie-Bernard Maeterlinck (Gent, 29. august 1862. - Nica, 6. maja 1949.), belgijski pisac, pjesnik, dramaturg i esejist.</s><s>Bio je član belgijske Kraljevske akademije za francuski jezik i književnost (fr. L’Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique) i jedini je Belgijanac dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1911. godine.</s><s>Jedan je od predstavnika europskog pokreta simbolizma.</s>

<s>Biografija 
Pravo ime Mauricea Maeterlincka je Polydore-Marie-Bernard.</s><s>Rođen je u Gentu u Belgiji 29. kolovoza 1862. godine.</s><s>Dolazi iz stare katoličke, građanske obitelji.</s><s>Počeo je studirati pravo 1882. godine na Sveučilištu u Gentu.</s><s>Jedno je vrijeme odrađivao staž kod odvjetnika Edmonda Picarda, no napustio je karijeru odvjetnika kako bi se posvetio književnosti i pisanju.</s><s>Njegove prve pjesme bile su objavljene u književno-umjetničkom časopisu "La jeune Belgique".</s><s>1885. godine posjetio je Pariz gdje je upoznao književne velikane toga doba i pisce koji će ostaviti veliki utjecaj na njega (Villiers de l’Isle-Adam, Stéphane Mallarmé...).</s><s>Nakon Pariza, Maeterlinck se vratio živjeti u Flandriju te 1889. godine napisao djelo „La Princesse Maleine“, dramu u 5 činova.</s><s>Te iste godine, Maeterlinck je postao slavan zahvaljujući članku objavljenom u francuskim dnevnim novinama "Le Figaro".</s><s>Članak je napisao Octave Mirbeau te ga u njemu usporedio sa samim Shakespearom. .</s><s>U narednih par godina, Maeterlinck je objavio zbirke pjesama „Serres chaudes“ i  „Douze chansons“ te kazališna djela, od kojih je najpoznatija drama „Pelleas i Melisanda“ (fr. Pelléas et Mélisande) koja će inspirirati i Claudea Debussyja za operu.</s><s>Kazališna djela čine Mauricea Maeterlincka najvećim predstavnikom simbolizma u kazalištu.</s><s>Maeterlinck je imao ljubavnu vezu s lirskom pjevačicom, Georgette Leblanc, sestrom Mauricea Leblanca.</s><s>Ona mu je bila inspiracija za mnoga kazališna, esejska i pjesnička djela koja je napisao („Aglavaine et Sélysette“, dramu u 5 činova, „Sœur Béatrice“ „Trésor des Humbles“, itd.)
U ožujku 1897. godine, zajedno su iznajmili jednu kućicu u Parizu, pod imenom „Villa Dupont“ koja je postala književni salon u kojem su se okupljali mnogi poznati književnici, kao  Anatole France, Oscar Wilde, Stéphane Mallarmé, Colette i mnogi drugi.</s><s>Nakon brojnih održanih književnih večeri, Maeterlincku su počeli nedostajati mir i selo pa se povukao u osamu te napisao djelo „Mudrost i sudbina“ („La Sagesse et la destinée“).</s><s>Nakon dugogodišnje veze s pjevačicom Georgette Leblanc, Maeterlinck je oženio glumicu Renée Dahon te zajedno s njom živio u palači „Orlamonde“ u Nici.</s><s>Nakon toga su zbog Drugog svjetskog rata otišli živjeti u Portugal te je Maeterlinck tamo napisao još jedno kazališno djelo, „Abbé Sétubal“.</s><s>Budući da Drugi svjetski rat nije jenjavao, nakon Portugala su se odselili u Sjedinjene Američke države te zajedno živjeli u New Yorku.</s><s>Umire u Nici 1949. godine.</s>

<s>Teme i obilježja pisanja 
Maeterlinck je jedan od predstavnika simbolizma.</s><s>U njegovim brojnim djelima opisuju se tužni likovi koji se nalaze u tragičnim situacijama i ne mogu se suprotstaviti svojoj sudbini.</s><s>U njegovim se djelima radi o tragičnoj svakodnevici („le tragique quotidien“) u kojoj se ne događaju neki veliki događaji te u kojoj likovi žive svoj život.</s><s>Ta tragičnost života proizlazi iz mirnoće života.</s><s>Također, Maeterlinck u svojim djelima miješa misticizam sa svijetom prirode kojom je očaran.</s><s>Putem brojnih dijaloga čijim rečenicama nedostaje smislenost i koje su pune ponavljanja, Maeterlink oslikava raspoloženje likova.</s><s>Likovi u njegovim kazališnim djelima često čekaju na nešto mistično što će ih uništiti.</s>

<s>Izabrana djela</s>

<s>Kazalište 
La Princesse Maleine, 1889.</s><s>L'Intruse, 1890.</s><s>Les Aveugles, 1890.</s><s>Les Sept Princesses, 1891.</s><s>Pelléas et Mélisande (sh.</s><s>Pelleas i Melisanda), 1892.</s><s>Alladine et Palomides, 1894.</s><s>Intérieur (hrv. Tamo unutri), 1894.</s><s>La Mort de Tintagiles, 1894.</s><s>Aglavaine et Sélysette, 1896.</s><s>Sœur Béatrice, 1901.</s><s>Monna Vanna, 1902.</s><s>Joyzelle, 1903.</s><s>Ariane et Barbe-Bleue, 1907.</s><s>L'oiseau bleu (sh.</s><s>Plava ptica), 1908.</s><s>Marie-Magdeleine, 1913.</s><s>Le Bourgmestre de Stilmonde, 1918.</s><s>Jeanne d’Arc, 1948.</s>

<s>Eseji 
Le Trésor des humbles, 1896.</s><s>La Sagesse et la destinée (sh.</s><s>Mudrost i sudbina), 1898.</s><s>La Vie des abeilles (sh.</s><s>Život pčela), 1901.</s><s>L'Intelligence des fleurs, 1907.</s><s>La Mort (sh.</s><s>Smrt), 1913.</s><s>Le Grand Secret, 1921.</s><s>La Vie des termites, 1927.</s><s>La Vie des fourmis, 1930.</s><s>L'Araignée de verre, 1932.</s><s>Bulles bleues, 1948.</s>

<s>Poezija 
Serres chaudes – zbirka pjesama, 1889.</s><s>Douze Chansons, 1896.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Nobelovci za književnost
Belgijski pisci
Dramski pisci
Esejisti
Pseudonimi
Authority control</s>

