Meni je dvadeset godina
<s>Meni je dvadeset godina (), također poznat i kao Zastava Iljiča () je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Marlena Hucijeva i premijerno prikazan početkom 1965. godine, poznat kao jedan od najistaknutijih, ali i posljednjih odraza tzv. Hruščovljevog otapanja u sovjetskoj kinematografiji.</s>

<s>Protagonist, koga tumači Valentin Popov je Sergej Žuravljov, mladić koji se nakon dvogodišnjeg služenja vojnog roka u Sovjetskoj armiji vraća u rodnu Moskvu te nastoji započeti samostalni civilni život.</s><s>Radnja prati njegov odnos sa djevojkom (koju tumači Marijana Vertinskaja, i dvojicom najboljih prijatelja (koje tumače Nikolaj Gubenko i Stanislav Ljubšin), te kako nitko od njih ne može dostići ono što je Sergej zacrtao kao vlastite moralne standarde.</s>

<s>Meni je dvadeset godina se isticao stilom koji je bio prilično neuobičajen za tadašnju sovjetsku kinematografiju, i koji je u velikoj mjeri odavao uticaj francuskog Novog vala.</s><s>Hucijev je tako u nizu scena koristio naturščike, odnosno stvarne događaje u koje je "utapao" glumce, a među kojima se ističu Prvomajska parada i večer poezije u kojoj sudjeluju slavna imena kao što su Jevgenij Jevtušenko i Bulat Okudžava.</s><s>Sovjetskim vlastima je, međutim, daleko više u oči upao sadržaj koji je prikazivao bezbrižan hedonistički životni stil zlatne mladeži koja sluša "dekadentnu" zapadnu rock muziku.</s><s>Iako je filmu prethodno svoj blagoslov dala partijska čelnica Jekaterina Furceva, dio njenih konzervativnih drugova se na "problematičan" sadržaj požalio Nikiti Hruščovu koji je nakon privatne projekcije u Kremlju 1963. godine bio razbješnjen završnom scenom sna u kojoj protagonist svog oca poginulog u ratu bezuspješno pita za savjet.</s><s>Hucijevu je naloženo da "problematičan" materijal izbaci, odnosno dosnimi scene koje bi film učinile optimističnijim i bližim službenoj ideologiji.</s>

<s>U tako okljaštrenoj verziji Meni je dvadeset godina je imao premijeru početkom 1965. godine.</s><s>U sovjetskim kino-dvoranama nije imao veliki uspjeh, ali je izazvao itekakvu pažnju u inozemstvu, posebno nakon što je na venecijanskoj Mostri osvojio Specijalnu nagradu žirija.</s><s>U doba Glasnosti krajem 1980-ih su se, pak, stvorili uvjeti da se konačno prikaže originalna, odnosno necenzurirana verzija.</s><s>Ona danas uživa veliku vrijednost među historičarima, s obzirom da pruža uvid u način života moskovske omladine početkom 1960-ih.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>A critical essay on the film
 
 «Застава Ильича» на сайте «История и экранная культура» 
 Н.</s><s>М.</s><s>Зоркая. «„Застава Ильича“ Марлена Хуциева — ключевой фильм „шестидесятничества“» 
 Ксения Курбатова. «Время в образной структуре фильма Марлена Хуциева „Застава Ильича“» 
 
 Место съёмки первой сцены фильма режиссёра Марлена Хуциева «Застава Ильича (Мне 20 лет)» (1965 г.) (фото со спутника).
 «Застава Ильича».</s><s>Исправленному не верить</s>

<s>Sovjetski filmovi
Dramski filmovi
Authority control 2</s>

