Egregor
<s>Egregor (fr. égrégore, od starogrč. egrḗgoros, što znači 'budan') je okultni koncept koji predstavlja zasebnu nefizičku cjelinu koja proizlazi iz kolektivne svijesti jedne (ili više) skupine ljudi.</s><s>Povijesno gledano, koncept se odnosio na anđeoska bića ili promatrače te na posebne rituale i prakse povezane s njima, naime na one istražiteljske (i autorske) poglede iznijete o (ili unutar) enohijskoj tradiciji.</s>

<s>Suvremenije, koncept se odnosi na psihičku (duhovnu) manifestaciju ili misaoni oblik koji se javlja kada bilo koja skupina ljudi dijeli zajedničku motivaciju - koja se sastoji od određene vrste misli stanovite grupe ljudi i utječe na nju.</s><s>Simbiotski odnos egregora i njegove skupine uspoređivan je s novijim neokultnim konceptima korporacije (kao pravne ili fizičke osobe) i mema.</s>

<s>Povijest 
Manuscrit trouvé à Saragosse, ili „Rukopis pronađen u Saragosi“, koji je napisao poljski autor grof Jan Potocki (1761.–1815.) početkom 1800-ih, sadrži pojam Egregores, koji se odnosi na „najslavnijeg palog anđela.“ Međutim, važno je uzeti na znanje težak orijentalistički i fantastični prizvuk brojnih iznijetih tema romana.</s>

<s>Čini se da je drugi autor koji je adaptirao "egregore" u suvremeni jezik francuski pjesnik Victor Hugo u La Légende des siècles ("Legenda o vijekovima"), Prva serija, 1859., gdje prvo koristi riječ "égrégore" kao pridjev, zatim kao imenicu, a značenje ipak ostavlja nejasnim.</s><s>Čini se da je autoru trebala riječ koja se rimuje s riječima koje se završavaju glasom "ili".</s><s>To ne bi bio jedini primjer stvaranja riječi Victora Hugoa.</s><s>Međutim, riječ je normalni oblik koji bi grčka riječ ἑγρήγορος (Promatrač) imala na francuskom.</s><s>To je izraz korišten u Enohovoj knjizi za velike duhove slične anđelima.</s>

<s>Eliphas Lévi u Le Grand Arcane ("Velika tajna", 1868.) identificira "egregore" s tradicijom koja se odnosi na "Čuvare", očeve nefila, opisujući ih kao "strašna bića" koja nas "sažaljevaju bez istinskog suosjećanja jer nisu svjesna našeg postojanja."</s>

<s>Koncept egregora kao grupne misaone forme razvijen je u djelima Hermetičkog reda Zlatne zore i Rozenkrojcera , a na njega se pozivaju pisci poput Valentina Tomberga, posebno u njegovoj knjizi „Meditacije o tarotu s anonimnim pisanjem.“   Taj koncept spomenut je i u knjizi El maravilloso universo de la magia, čileanskog autora Enriquea Barriosa.</s>

<s>Poznati koncept egregora je GOTOS Fraternitas Saturni.</s>

<s>Suvremena upotreba 
Gaetan Delaforge, u časopisu Gnosis iz 1987. godine, definira egregora kao vrstu grupnog uma (svojevrsne misaone matrice neke skupine) koji se stvara kada se ljudi svjesno okupljaju u zajedničku svrhu.</s>

<s>Koncept je predstavljen u seriji članaka Paco Xandera Nathana o korporativnom metabolizmu, koji su objavljeni 2001. godine.</s>

<s>Pojam "egregor" pojavljuje se i u Rozi Mira Danila Andrejeva, gdje predstavlja blistav duh nalik oblaku povezan s Crkvom.</s>

<s>Egregore se također koristi u odnosu na Montrealske nadrealiste, najpoznatije kao „Les Automatistes“, u Egregoreu Raya Ellenwooda: povijest automatiziranog pokreta iz Montreala.</s>

<s>Egregor je također izraz za duhovnu personifikaciju svake nacije u britanskoj LRP igri „Empire“, koju vode Profound Decisions.</s>

<s>Gary Lachman identificira Pepea-žabu kao egregora u svojoj knjizi Dark Star Rising.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Okultizam</s>

