Takaaki Katō
<s>Grof  bio je japanski diplomat i državnik, najpoznatiji kao 14. premijer Japana, koji je služio od 1924. do smrti, i čiji je mandat često navođen kao vrhunac predratne demokracije u Japanu.</s>

<s>Rodio se kao Hattori Sokichi, drugi sin pratioca/sluge samuraja u službi Owari, ogranka plemićkog klana Tokugawa.</s><s>U dobi od 13 godina ga je usvojio Katō Bunhei, a potom se upisao na Tokijski carski univerzitet gdje se istakao kao jedan od najboljih studenata te počeo detaljno proučavati englesko običajno pravo.</s><s>Potom se zaposlio u Mitsubishiju, sa kojim će do kraja života i karijere biti u bliskim odnosima, dodatno ojačanim ženidbom za kćer njegovog osnivača Iwasakija Yatara.</s><s>Kato je nekoliko godina proveo na dodatnom školovanju u Londonu.</s>

<s>Bliski odnosi sa Britanijom će doći do izražaja nakon što je 1887. postao sekretar Okume Shinegobua, tadašnjeg ministra vanjskih poslova i budućeg premijera.</s><s>Od 1894. do 1899. je služio kao japanski ambasador u Velikoj Britaniji, a godine 1900. je nakratko postao ministar vanjskih poslova.</s><s>Njegov mandat, iako kratkotrajan, imao je značajne posljedice, jer je zahvaljujući njemu skopljen Anglo-japanski savez, koji će značajno pomoći jačanju Japana kao regionalne velesile, odnosno pobjedi u ratu sa carskom Rusijom.</s><s>Nakon toga je još u nekoliko navrata služio kao ambasador u Britaniji i ministar vanjskih poslova.</s><s>Na tom je mjestu bio 1914. godine kada je premijerom imenovan njegov dotadašnji mentor Ōkuma Shigenobu.</s><s>Nekoliko mjeseci kasnije je izbio Prvi svjetski rat u Evropi, a što je Kato nastojao iskoristiti kako bi dodatno ojačao japanski položaj u Aziji.</s><s>Zbog toga je, usprkos nesklonosti velikog dijela tadašnje japanske genro elite, progurao odluku da se Japan uđe u rat na strani sila Antante.</s><s>Njegov pokušaj da se 1915. godine japanski položaj dodatno ojača sa tzv. Dvadeset jednim zahtjevom upućenim susjednoj Kini je, međutim, doveo do negativnih reakcija kako kod japanskih saveznika, tako i u domaćoj javnosti, te je Kato morao odstupiti.</s>

<s>Kato se nakon toga posvetio unutrašnjoj politici, te je 1916. osnovao političku stranku Kenseikai.</s><s>Iako je ona po svojoj ideologiji bila konzervativna, zalagala se za reforme kako u svrhu poboljšanja ekonomskog položaja siromašnih slojeva, tako i uvođenje općeg muškog prava glasa.</s><s>Kada je 1924. godine imenovan premijerom, imao je podršku tri stranke u Parlamentu te je njegova vlada predstavljala prvu koalicijsku vladu u modernoj historiji Japana.</s><s>Usprkos toga je uspio progurati značajne reforme kroz Parlament, prije svega zakon kojim je 1925. konačno uspostavljeno opće muško pravo glasa u Japanu; sa druge strane je, u nastojanju da se suzbije socijalistička i komunistička aktivnost donesen Zakon o održavanju mira čije će se odredbe u sljedećim godinama početi tumačiti tako da od Japana učine policijsku državu.</s><s>Sa susjednim SSSR-om je početkom 1925. sklopio Sovjetsko-japansku osnovnu konvencije kojom je Japan diplomatski priznao sovjetsku državu i povukao trupe sa sjevernog dijela Sahalina, dok se SSSR obavezao poštovati odredbe Portsmouthskog mira.</s><s>Kato je početkom sljedeće godine preminuo na dužnosti od upale pluća.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Japanski političari
Japanski diplomati
Premijeri Japana</s>

