Leidenska tegla
<s>Lajdenska tegla (također Leidenska boca ili Kleistova boca) je prvi oblik električnoga kondenzatora, koji su 1745. neovisno načinili Ewald Georg von Kleist u Njemačkoj i Pieter van Musschenbroek u nizozemskom gradu Leidenu.</s><s>Bila je to staklena boca, prvotno s vodom ili živom kao jednom elektrodom i staklom kao električnim izolatorom, dok je druga, uzemljena elektroda bila šaka u kojoj se boca držala.</s><s>Unutrašnjost boce punila se elektricitetom iz elektrostatičkoga stroja.</s><s>Poslije su kao elektrode postavljene obloge od staniola (tanki srebrnasti listovi ili folije kositra proizvedeni valjanjem), što je dovelo do konstrukcije električnoga kondenzatora od dvaju međusobno izoliranih električnih vodiča.</s><s>Koristila se kao kondenzator još u prvim radijskim odašiljačima s iskrištem.</s>

<s>Prvi opisani električni kondenzator, nazvan Leidenska boca, svojom sposobnošću pohrane električne energije potaknuo je razvoj pokusa s elektricitetom, dok je snažna iskra nastala njegovim izbijanjem dala naslutiti potencijal tada novog oblika energije.</s><s>Leidenska boca je s vanjske i unutarnje strane obložena do određene visine slojem staniola ili aluminija.</s><s>Ona ima mali električni kapacitet do 10-8 F, pa može podnijeti veliki električni napon.</s>

<s>Slike</s>

<s>Izvori</s>

<s>Elektrotehnika
Posude</s>

