Bijesni Herkul (Seneka)
<s>Bijesni Herkul () naslov je rimske tragedije s temom iz grčke mitologije (tzv. fabula crepidata) od 1344 stiha, koju je napisao Lucije Anej Seneka.</s>

<s>Ova drama slijedi Euripidovu tragediju Heraklo, ne samo u pogledu tijeka događaja nego i u pogledu njezine središnje poruke: uništenje ljudskog heroizma božanskom surovošću, tj. "paradoks kažnjene vrline".</s><s>No, za razliku od Euripida, Seneka ovdje prikazuje ubojstvo na otvorenoj sceni i Herkula kako u svom ludilu gubi ljudskost, koju mu je Euripid i u najstrašnijem trenutku pomračenja uma sačuvao.</s>

<s>Lica
 Junona, sestra i supruga Jupitera i kraljica neba
 kor Tebanaca
 Amfitrion, suprug Herkulove majke
 Megara, Herkulova supruga i Kreontova kći
 Lik, uzurpator tebanskog prijestolja
 Herkul, sin Jupitera i Alkmene, ali poznat kao Amfitrionov sin
 Tezej, atenski kralj i Herkulov prijatelj</s>

<s>Zaplet
Lika je zbog njegovih zločina protjerao Kreont, Herkulov tast i tebanski kralj.</s><s>Herkul je u to vrijeme bio u podzemlju, kamo je otišao potražiti Kerbera kao posljednji posao koji mu je dodijelio Euristej zbog Junonine mržnje.</s><s>Ovdje je pronašao Tezeja, koji je sišao u Plutonov svijet u društvu Piritoja s namjerom da odvede Prozerpinu.</s><s>Lycus je iskoristio priliku i uz pomoć zavjerenika ubio je Kreonta zajedno sa svoja dva sina i uzurpirao prijestolje tebanskog kraljevstva.</s>

<s>Prvi čin
Ljubomorna Junona žali se na nevjerstva Jupitera, koji je nebo ispunio svojim ljubavnicama pretvorenim u zvijezde.</s><s>Ali prije svega bijesna je bog Herkulovih pothvata, koje mu je ona nametnula, a koje je junak sve uspješno ispunio, dovodeći u pitanje nadmoć bogova.</s><s>U posljednjem pothvatu, Herkul iz Plutonovog podzemnog svijeta izvodi psa Kerbera.</s><s>Budući da mu nitko ne zadaje strah, Herkul je zapravo jedini koji može pobijediti sebe sama te Junona odlučuje Herkula po povratku iz podzemlja baciti u stanje ludog bijesa.</s><s>Za taj plan ona angažira Furije.</s>

<s>Kor Tebanaca, koji započinje pjesmu proslavljanjem zore i ljudskih djelatnosti, tuži se zbog pretjerane ambicije čovjeka, koji sam od sebe trči u sustret smrti.</s><s>Kor zamjeraju Herkulu zbog njegove drskosti u različitim pothvatima i na kraju hvale spokoj koji se jedino može naći u povučenom životu.</s>

<s>Drugi čin
Nabrajajući svoje nevolje, Herkulova žena Megara oplakuje odsutnost Herkula: žali se na nasilje i drskost Lika.</s><s>Amfitrion sažaljeva očajno stanje Megarinog uma i pruža joj utjehu u svom očaju: on evocira podvige koje je Herkul morao ispuniti, a potom i događaje pod Tebom, gdje je kralja Kreonta, oca Megarinog, ubio tiranin.</s>

<s>Lik, koji Tebom vlada ne po porijeklu nego silom oružja, traži od Megare da ozakoni njegovu vlast tako što će se udati za njega.</s><s>Megara sa zdražavanjem odbija taj prijedlog.</s><s>Amfitrion brani Herkulovu slavu uspoređujući njegove nevolje s onima koje su morali pretrpjeti božanstva kao što su Apolon i Bakho.</s><s>Naposljetku Lik naređuje da se cijela Herkulova obitelj spali, no kad je kralj izišao, Amfitrion začuje herojev džinovski korak.</s>

<s>Kor Tebanaca ponovno razmišlja o Herkulovim pothvatima, a naročito o sukobu s Amazonkama i o silasku u Had, što ga stavlja u istu ravan s Orfejem, koji je otišao da traži Euridikin povratak, te se pridružuje se Amfitrinovim zamolbama i moli za olakšanje Herkulovih muka.</s>

<s>Treći čin
Herkul se vraća i traži od Apolona i ostalih bogova oproštaj zato što je na svijetlost dana mrskog Kerbera iz podzemnog svijeta.</s><s>Potom primjećuje metež i tjeskobu u palači; Amfitrion ga obavještava o Likovim zločinstvima, pa Herkul kreće kazniti Lika, a u međuvremenu Tezej, koji ga je slijedio i koji je njegovom zaslugom oslobođen iz Hada, opisuje kraljevstvo mrtvih, Plutonov dvorac, suce u paklu i poznate grešnike te detaljno opisuje hvatanje Kerbera.</s>

<s>Kor Tebanaca pjeva o Herkulovoj pobjedi u podzemlju i hvali heroja.</s>

<s>Četvrti čin
Herkul se vraća nakon što je ubio Lika i priprema žrtvu Jupiteru uz molbu da na zemlji zavlada opći mir.</s><s>Ali iznenada mu se zamračuje um i obuhvaća ga ludilo: učini mu se kako se dan zamračuje i prijeti da će napasti nebom, udružujući se sa Saturnom, svrgnutim ocem Jupiterovim.</s><s>U trenutku pomračenja uma ubija svoju ženu, zamjenjujući je za Junonu, i svoju djecu, zamjenjujući ih za Likovu, a zatim pada u dubok san.</s>

<s>Kor Tebanaca upravo se obraća snu, moleći ga da zadrži Herkula dok mu se um ne razbistri: čitav svijet neka odzvanja njegovim očajem i neka pobožni pozdrav otprati ubijenu djecu u podzemni svijet.</s><s>Kor priziva božanstva, zvijezde i elemente, koji vrše utjecaj na "limfatike" (žrtve velikog straha), luđake (žrtve apsolutnog ludila) i one koji su inače nestablinog uma, da se pridruže općoj tuzi i moli za sažaljenje i pomoć za Herkula: kor moli za takav san koji će umanjiti ludilo i vratiti razum te istovremeno oplakuje smrt Herkulove djece.</s>

<s>Peti čin
Herkul se probudi, ponovno bistrog uma, i sazna da je ubio vlastitu djecu.</s><s>Priprema se da se ubije, ali nadvladaju ga molbe Amfitriona i Tezeja, uključujući i Amfitronovu prijetnju da će onda i on počiniti samoubojstvo, te se Herkul suzdržava od samoubojstva i na prijedlog Tezeja kreće u Atenu kako bi se iskupio za svoja luda djela, budući da je atenski Areopag nekada i Marsa oslobodio krivnje za ubojstvo.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Seneka Mlađi
Djela 1. vijeka</s>

