Leteći brod
<s>Leteći brod (eng. flying boat) je zrakoplov dizajniran za uzlijetanje i slijetanje na vodene površine koristeći donji dio trupa kao plovilo.</s><s>Kao i na hidroavionima na vrhovima krila ugrađeni su plovci za održavanje stabilnosti na vodi.</s>

<s>Leteći brodovi bili su najveći zrakoplovi u prvoj polovici dvadesetog stoljeća.</s><s>U nedostatku cestovnih putova i većih zračnih luka njihova sposobnost slijetanja na vodu omogućavala su bržu dostavu tereta i putnika.</s><s>Tijekom 2. svjetskog rata korišteni su za patroliranje i spašavanje na moru.</s><s>Poslije rata vrlo brzo su zamijenjeni zrakoplovima koji slijeću na kopnene površine te su se rjeđe korišteni za gašenje požara i prijevoz na manje i nedostupne otoke kojima pristup nije drugačije moguć.</s>

<s>Povijesni razvoj</s>

<s>Početak</s>

<s>U 1911.</s><s>Curtiss objavljuje razvoj njegovog letećeg broda na osnovi aviona modela D, ovaj put opremljenog s trupom kao kod broda i novom oznakom - Model E. 1913. britanska tvrtka za izradu brodova Samuel J. White otvara novi pogon za izradu aviona i proizvodi leteći brod koji je po prvi puta prikazan na aeromitingu 1913. godine .</s><s>Iste godine u  suradnji brodogradilišta S.E. Saunders i Sopwith Aviation Company proizveden je "Bat Boat", zrakoplov s nepropusnim drvenim trupom koji je mogao letjeti i s kopna i s vodenih površina .</s><s>Bio je to prvi potpuno britanski avion sposoban za šest povratnih letova preko pet milja u roku od pet sati.</s>

<s>Prije Prvog svjetskog rata američkom pioniru zrakoplovstva, pilotu Glenn Curtissu, koji je eksperimentirao s hidroavionima, pridružio se Englez John Cyril Porte kako bi izradili leteći brod sposoban za prelet Atlantskog oceana i osvojili ponuđenu nagradu britanskog lista Daily Mail za taj pothvat.</s>

<s>Porte je projektirao trup s  zraženim prijelazom na koji se može pričvrstiti konstrukcija Curtissa i motor.</s><s>Novonastali veliki zrakoplov bio je u mogućnosti nositi dovoljno goriva za let na velikim udaljenostima a mogao je i pristati uz brod radi nadopune goriva.</s><s>Porteove planove prekinuo je rat.</s>

<s>I. svjetski rat
Od 1914.</s><s>Curtiss proizvodi leteći brod "America" od kojih je nekoliko primjeraka Royal Naval Air Service testirao u eksperimentalnoj bazi za hidroavione koju je tada vodio Porte.</s><s>Porte je razvio poboljšani trup te je nastao Felixstowe F.1 i njegovih par većih inačica koje su se koristile za obalne patrole i lov na tadašnje njemačke podmornice ("U-boats").</s>

<s>Američka zrakoplovna tvrtka "Curtiss Aeroplane i Motor Company" samostalno je razvila svoj projekt letećeg broda kao mali model "F" i veći model "K" od kojih su njih nekoliko prodani ruskom Naval Air Service-u, dok je model 'C' završio u tadašnjoj Ratnoj mornarici SAD-a.</s><s>Curtiss je među ostalima izgradio Felixstowe F5 (kao Curtiss F5L) na osnovi konačnog porteovog dizajna trupa i s American Liberty motorima.</s>

<s>Između dva rata</s>

<s>A Curtiss NC-4 je postao prvi zrakoplov koji je 1919. letio preko Atlantskog oceana.</s><s>Od četiri aviona koji su krenuli u tu avanturu, samo jedan je završio let.</s>

<s>U 1930.-im, leteći brodovi omogućili su redoviti zračni promet između SAD-a i Europe, otvarane su nove rute u Južnoj Americi, Africi i Aziji.</s><s>Foynes (Irska) i Botwood, (Newfoundland i Labrador (Kanada)) bila su krajnja odredišta za mnoge rane transatlantske letove.</s><s>Dok su zrakoplovi namijenjeni za slijetanje na kopno trebali pripremljene staze za slijetanje i uzlijetanje, leteći brodovi su se mogli zaustaviti uz mali otok, na rijeci, jezeru ili obalnim stanicama kako bi nadopunili gorivo i zalihe.</s><s>Pan Am-ov Boeing 314 "Clipper" letio je prema "egzotičnim" odredištima na Dalekom istoku.</s>

<s>Godine 1923. prvi britanski komercijalni leteći brodovi počeli su letjeti prema i iz Kanalskih otoka.</s><s>Nakon što je britanska zrakoplovna industrija doživljava ubrzan rast,  vlada je naredila spajanje pet zrakoplovnih kompanija te formiranje kompaniju u vlasništvu države – londonskog  Imperial Airwaysa (IAL).</s><s>IAL je postao britanski nacionalni međunarodni avioprijevoznik, pružajući usluge putničkog i poštanskog prijevoza između Britanije i Južne Afrike korištenjem zrakoplova poput Short S.8 Calcutta.</s>

<s>Kada su četiri RAF-ova leteća broda Supermarine Southampton na svom letu oko svijeta stigli u Melbourne 1928. godine, nova postignuća u svijetu zrakoplovstva privukla su pozornost i australske javnosti.</s><s>Veliko mnoštvo ljudi na obali je dočekalo RAF-ovu posadu a let je bio dokaz da su leteći brodovi postali pouzdano sredstvo i za dugolinijski prijevoz.</s>

<s>U studenom 1920. u Brisbaneu je registriran Qantas.</s><s>Uz javnu podršku za novi brži prijevoz putnika i pošte aviokompanija je brzo napredovala.</s><s>Već 1931. godine Qantas je počeo povezivati kopnene letove s Imperial Airwaysovim letovima.</s><s>Pošta je zahvaljujući tome do Londona stizala za "samo" 16 dana - manje od polovice vremena nego brodskim prijevozom.</s><s>Vlada je u obadvije kompanije poslala program za pokretanje nove usluge u prijevozu putnika i pošte između krajeva carstva.</s><s>I Qantas i IAL pristali su na spajanje te je pod kombiniranim vlasništvom  formiran Qantas Empire Airways.</s><s>Nova linija svakih 10 dana između Rose Bay-a u Sydneyu i Southamptona u Engleskoj je doživjela veliki uspjeh te je ubrzo i predviđen teretni prostor za poštu postao premalen za sva napisana pisma.</s><s>U 1933. godini britanska vlada je problem pokušala riješiti narudžbom velikog jednokrilca dugog doleta od britanskog proizvođača Short Brothersa ojeg bi koristio IAL.</s><s>Partner Qantas nije imao ništa protiv ove inicijative te i sam kupuje šest novih letećih brodovia Short Empire.</s>

<s>Isporuka pošte što je brže moguće stvorila je konkurenciju a pronađena su i neka inovativna rješenja.</s><s>Inačica Short Empirea, leteći brod Maia i Mercury, bilo je rješenje neobičnog izgleda na kojem je četveromotorni hidroavion Mercury učvršćen na vrhu Maia (konstrukcijski ojačan Short Empire).</s><s>Ideja je bila da se koristeći veći leteći brod Maia i manji Mercury nađe u zraku s težinom koja bi inače bilo nemoguće uzletjeti i količinom goriva dovoljnim za predviđeno putovanje.</s><s>Radi ograničene korisnosti, nakon prolaska New Yorka, Mercury je morao biti vraćen brodom.</s><s>Inače, hidroavion Mercury je postavio veliki broj daljinskih rekorda prije nego je usvojena nadopuna goriva tijekom leta.</s>

<s>Sir Alan Cobham je 1930-ih osmislio metodu nadopune goriva tijekom leta.</s><s>To je omogućilo Short Empireu nadopunu goriva na transatlanskim letovima bez slijetanja, dopuštajući mu da nosi više goriva od onog s kojim je mogao poletjeti.</s><s>Nadopuna je vršena iznad irskog gradića Foynesa na rijeci Shannon.</s><s>Kao avion-cisterna korišten je Handley Page HP54 Harrow.</s>

<s>Njemački leteći brod Dornier Do-X je bio primjetno drugačiji od engleskih i američkih.</s><s>Za stabilizaciju na vodi koristio je produženja iz donjeg dijela trupa nalik na krilo.</s><s>Bio je pokretan s 12 motora i mogao je prevesti 170 osoba.</s><s>U Ameriku je, s usputnim slijetanjima,  prvi puta preletio 1929. godine.</s><s>Bio je to najveći leteći brod svoga vremena.</s><s>Iako s velikim brojem motora nedostajalo mu je snage i bio je ograničen niskom operativnom visinom leta.</s><s>Izgrađena su samo tri Dorniera Do-X s različitim motorima u pokušaju smanjenja nedostataka energije.</s><s>Dva su prodana u Italiju.</s>

<s>II. svjetski rat
Vrijednost letećih brodova u vojnom korištenju  bila je brzo prepoznata.</s><s>Korišteni su u različitim zadacima kao što su anti-podmorničko patroliranje, pomorske potrage i spašavanja te praćenje borbenih brodova.</s><s>Zrakoplovi poput PBY Catalina, Short Sunderlanda i Grumman Goosea opremljeni s ovješenim naoružanjem, djelovali su u ratnim zonama Pacifika i Atlantika kao izviđački i borbeni avioni, pronašavši mnoge neprijateljske brodove i potopivši brojne podmornice.</s><s>Najveći ratni leteći brod bio je njemački Blohm und Voss BV 238, koji je ujedno i najteži avion koji je letio tijekom Drugog svjetskog rata.</s>

<s>Poslijeratno razdoblje</s>

<s>Hughes H-4 Hercules ("Spruce Goose")  projektiran u SAD-u tijekom rata bio je čak i veća od Bv238 ali nije poletio do 1947. godine.</s><s>Bio je to najveći leteći brod koji je ikada letio.</s>

<s>Ovaj kratki skok drvenog zrakoplova u 1947. godini bio je i posljednji takve vrste radi poslijeratnog naglog pada interesa i pomanjkanja misija za ovakav preko-oceanski prijevoz.</s><s>Ratna mornarica SAD-a nastavila je raditi slične zrakoplova kao što je npr. Martin P5M Marlin do ranih 1970-ih pokušavajući čak izgraditi i leteći brod-bombarder pokretan mlaznim motorima (Martin Seamaster).</s>

<s>Padu interesa za leteće brodove pridonio je sve veći broj uzletišta s uređenim uzletno-sletnim stazama kojima je dužina bivala sve veća.</s><s>Rasla je i brzina i dolet aviona predviđenih za slijetanje na kopno te je konkurentnost aerodinamički zahtjevnih letećih brodova (oblik trupa radi što efikasnijeg slijetanja i uzlijetanja s vodenih površina) bio sve manji.</s><s>Natjecati se s novim civilnim mlaznim zrakoplovima kao što su bili de Havilland Comet i Boeing 707 je postalo nemoguće.</s>

<s>BOAC (eng.:British Overseas Airways Corporation) je nastavio koristiti njihove leteće brodove leteći iz iz Southamptona do studenog 1950. godine.</s>

<s>1948. je, nastavljajući trend, osnovana aviotvrtka Aquila Airways kako bi povezivala odredišta koja su još uvijek bila nedostupna za kopnene zrakoplove.</s><s>Sa Short S.25 i S.45 letećim brodovima tvrtka je iz Southamptona letjela na rutama za Madeiru, Las Palmas, Lisabon, Jersey, Mallorcu, Marseille, Capri, Genovu, Montreux i Santa Margheritu.</s><s>Letovi su obustavljeni 30. rujna 1958. godine .</s><s>Od 1950. do 1957.</s><s>Aquila Airways letjela je i iz Southamptona u Edinburgh i Glasgow .</s>

<s>Leteći brodovi Aquila Airwaysa su bili ovlašteni i za jednodnevne neredovite linije, obično za razmještaj postrojbi.</s><s>Tri leteća broda Aquila Airwaysa su korišteni tijekom uspostave zračnog mosta za Berlin 1948. godine  a najduži čarter bio je 1952. iz Southampton za Falklandske otoke .</s><s>1953. leteće brodovi su korišteni za raspoređivanje postrojbi u Freetown i Lagos s posebnom linijom iz Hulla (Engleska) u Helsinki (Finska) radi premještaja brodskih posada.</s>

<s>Tehnički napredni Saunders-Roe Princess prvi let je imao 1952.</s><s>Iako je bio na samom vrhu u razvoju letećih brodova niti jedan nije prodan iako ga je navodno u više navrata pokušao kupiti Aquila Airways .</s><s>Od tri izrađena zrakoplova dva nisu nikada poletjela a svi su bili rastavljeni 1967. godine.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Hidroavioni</s>

