Novozelandski ratovi
<s>Novozelandski ratovi (engleski: New Zealand Wars) je zbirni naziv za niz vojnih sukoba koji su se dogodili između 1845. i 1872., a vodili su se između kolonijalne vlasti na Novom Zelandu i domorodačkog, maorskog stanovništva.</s><s>Sve do 1960-ih godina, Europljani su ove sukobe nazivali Maorski ratovi (engleski: Māori wars), međutim termin je postepeno izlazio iz uporabe nakon što je historičar James Belich u svojoj knjizi The New Zealand Wars and The Victorian Interpretation of Racial Conflict, iz 1987. godine, prvi iskoristio termin "Novozelandski ratovi".</s>

<s>Slično kao i raniji Mušketni ratovi, Novozelandski ratovi su započeli kao serija manjih, lokaliziranih sukoba, najčešće oko sporne kupovine zemljišta, međutim eskalirali su tokom 1860-ih godina, kada su kolonijalne vlasti bile uvjerene u postojanje ujedinjenog maorskog pokreta otpora koji bi stopirao prodaju zemljišta i odbio priznati vlast britanske Krune na Novom Zelandu.</s><s>Kolonijalne vlasti su dovukle tisuće britanskih trupa kako bi započele velike vojne kampanje protiv pokreta Kīngitanga, ali i stekle velike količine zemljišta za britanske doseljenike.</s><s>Kasniji sukobi bili su mahom usmjereni na gušenje ekstremističkog pokreta Hauhau, koji se oštro protivio rasprodaji zemljišta i težio je jačanju maorskog identiteta.</s>

<s>Na vrhuncu sukoba tokom 60-ih godina, gotovo 18,000 britanskih trupa, potpomognuto artiljerijom, konjicom i lokalnim jedinicama, borilo se protiv samo 4,000 maorskih ratnika, u kojem je trenutku sukob postao groteskno neuravnotežen u svakom pogledu.</s><s>Ipak, unatoč očito podređenom položaju, Maori su se uspješno odupirali britanskim trupama pomoću različitih tehnika koje su uključivale protuartiljerijske bunkere, preciznog pozicioniranja pā utvrda, koje bi zaustavljale britanski prodor i često nanosile velike gubitke, ali i brza povlačenja bez velikih gubitaka.</s><s>U kasnijim fazama ratovanja, obje su strane koristile gerilske taktike, boreći se mahom u gustom bušu.</s><s>Tokom kampanja za Taranaki i Waikato, oko 1,800 Maora i 800 Europljana je izgubilo života, a danas se pretpostavlja da je ukupno oko 2,100 Maora poginulo u ovim ratovima.</s>

<s>U lipnju 1843. godine, došlo je do nasilnog sukoba oko zemljišta u dolini Wairau na Južnom otoku, međutim tu se radilo o lokaliziranom sukobu koji nije imao većeg odjeka.</s><s>Tek nekoliko godina kasnije, rastom tenzija u regiji Taranaki, došlo je do potrebe za intervencijom britanskih trupa, koje su intervenirače u ožujku 1860. godine u Waitari.</s><s>Ubrzo se rat između kolonijalne vlasti i pokreta Kīngitanga proširio na ostatak Sjevernog otoka, a vrhunac istog se odvio tokom invazije na Waikato 1863. i 1864. godine; konflikti su zaključeni lovom na ratnog vođu Tītokowarua (1868. – 1869.) i gerilskog borca Te Kootija (1868. – 1872.) na istočnoj obali.</s>

<s>Iako su se Britanci isprva borili protiv Maora, s vremenom se dio lokalnog stanovništva i provladinih Maora pridružio kolonizatorima te je sudjelovao u kasnijim fazama borbe.</s><s>Rat je zaključen 1872. godine uvjerljivom britanskom pobjedom.</s><s>Osim par tisuća izgubljenih života, Maori su nakon ovih sukoba izgubili i oko 16,000 km zemljišta, a britanska je vlast konsolidirala svoju kolonijalnu upravu na otocima.</s>

<s>Historija Novog Zelanda
Britanski ratovi
Maori
Novovjekovni ratovi</s>

