Alfred Pal
<s>Alfred Pal (Beč, Austrija, 30. 11. 1920 - Zagreb, 30. 6. 2010), znameniti hrvatski i jugoslavenski slikar, karikaturist i grafički dizajner.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Porodica, djetinjstvo i školovanje do 1940 godine 
Alfred Pal se rodio 30. 11. 1920 godine u Beču, u židovskoj porodici Štefana i Tereze Pal.</s><s>Štefan Pal se rodio kao Samuel Pollak u Šidskim Banovcima u porodici rabina Šandora Pollaka i supruge mu Lotti-Neni.</s><s>Po svršetku srednješkolskog obrazovanja Štefan je odbio očev plan da se školuje u Beču za rabina, što je razljutilo rabina Pollaka do te mjere da se je odrekao sina.</s><s>Štefan Pal nikada za života svojeg oca nije smio doći u roditeljsku kuću u Srijemskim Čakovcima.</s><s>Nakon izgona iz rodne kuće Štefan je našao posao u Pešti gdje je promijenio ime i prezime.</s><s>U Beču je Alfredov otac prosperirao kao tvorničar paste za cipele, obogativši se kao ratni liferant koji je snadbjevao Vojsku Austro-Ugarske Monarhije.</s><s>Alfredova majka je bila ljepotica i glumica u nijemim filmovima, sa sjajnom karijerom u Berlinu.</s><s>Majka ga je napustila kada su mu bile tri, a njegovu bratu Aleksandru (Šanjika) pet godina.</s><s>Raspad Austro-Ugarske Monarhije je, kao i mnoge druge, uništio Štefana Pala uplatama ratnih zajmova koje su postale bezvrijedan papir.</s><s>Alfred se nakon toga s ocem, bratom i poslugom preselio u poljski Krakov, gdje je Štefan Pal uspostavio tvornicu kemijskih proizvoda "Purus".</s><s>1923 godine Alfredovi roditelji su se razveli, te su on i brat ostali živjeti sa ocem.</s><s>Tereza Pal je ostala živjeti u Berlinu odakle je povremeno posjećivala sinove.</s><s>Umjesto Tereze brigu o Alfredu i njegov bratu Šanjiki je preuzela Margareta (Greta) Petruschke, Njemica iz Katovica.</s><s>1926 godine Alfred je sa bratom krenuo pohađati privatnu njemačku osnovnu školu u središtu Krakova, u ulici Grodska, ispod sama kraljevskog dvorca Vavela.</s><s>Put do škole je bio dug pet kilometrara, pa su Alfred i brat svakodnevno putovali pod paskom Grete do škole vlastitim fijakerom, a zimi saonicama.</s><s>Alfred je 1928 godine završio drugi razred škole.</s><s>Velika svjetska depresija je bila već pred vratima, pa je Štefan Pal prodao tvornicu i sa sinovima se vratio u Beč, u trosobni podstanarski stan u središtu grada.</s><s>Dok je trajala selidba, Alfred je sa Šanjikom prvi put posjetio očeve sestre, Juditu u Vukovaru i Gizelu u Srijemskim Čakovcima.</s><s>Brigu o Alfredu i Šanjiki i dalje je vodila Greta, dok je Štefan Pal kao trgovački putnik za nalivpera konstatno bio na putu.</s><s>1930 godine Alfred je završio osnovnu školu u D'Orsaygasse i upisao prvi razred Realne gimnazije u IX. bečkom kvartu.</s><s>Tu se prvi puta susreo s crtanjem.</s><s>1931 godine, u tijeku ljetnih praznika, stigla je obavijest da je Alfredov otac preminuo na putu za Krakov, gdje je i pokopan.</s><s>Po Alfreda i Šanjiku je u Beč došla teta Judita, koja ih je putničkim brodom "Jupiter" odvela u svoju kuću u Vukovaru.</s><s>U Vukovaru je naučio srpskohrvatski jezik i ponovno se upisao u prvi razred gimnazije.</s><s>Za ljetnih i jesenskih seoskih radova Alfred je pomagao teti Giseli u  Srijemskim Čakovcima.</s><s>Nastavnik crtanja mu je bio Marijan Detoni.</s><s>Nakon položene male mature svakog ljeta je za vrijeme praznika pješice obilazio dijelove Banovine Hrvatske, Drinske banovine i Vrbaske banovine, uzdržavajući se usput crtanjem karikatura po jadranskoj obali od Sušaka do Dubrovnika.</s><s>Školarinu i školske knjige Alfred je plaćao sam dajući instrukcije iz njemačkog jezika i matematike.</s><s>1940 godine položio je veliku maturu, te iste godine upisao studij arhitekture na Arhitektonskom fakultetu Univerziteta u Beogradu.</s><s>Zbog uvedenog numerus clasusa za Židove Kraljevine Jugoslavije, fakultet nije mogao pohađati nego je stavljen na "čekanje".</s>

<s>Porodica i život za vrijeme Drugog svjetskog rata 
Alfreda je okupacija Kraljevine Jugoslavije zatekla u Vukovaru, odakle je sa tetom Juditom i Šanjikom pobjegao pred Wehrmachtom na djedovinu u Srijemske Čakovce kod tete Gizele.</s><s>Tu su svo četvero prezimili tešku 1941/42 godinu.</s><s>Uza sve ratne nevolje, teta Gizela je te zime doživjela moždani udar, a teta Judita teški prijelom kuka.</s><s>U međuvremenu, Alfredova majka je pred nacizmom napustila Berlin i vratila se u Beč odakle je ponovno morala bježati zbog anšlusa Austrije.</s><s>Početkom 1940 godine, Tereza Pal je uspjela bez papira ući u Kraljevinu Jugoslaviju i po prvi puta u trinaest godina vidjeti Alfreda i Šanjiku.</s><s>Bez odgovarajućih jugoslavenskih isprava, Tereza Pal nije mogla emigrirati u slobodne zemlje.</s><s>Jugoslavenska policija ju je najprije zatvorila u zatvor u Novoj Gradišci, da bi je potom ustaše deportirale u koncentracijski logor Đakovo gdje je preboljela pjegavi tifus, te je potom deportirana u logor Lobograd.</s><s>Tereza Pal je ubijena u augustu 1942 godine, kao i Alfredove tete.</s><s>Alfred je tokom Holokausta također izgubio brata Šanjiku koji je skončao u nekom od nacističkih logora nakon što je pokušao pobjeći preplivavši Dunav kod Opatovca prema Mađarskoj.</s><s>Imanje u Srijemskim Čakovcima su konfiscirale ustaše tj. režim Nezavisne Države Hrvatske.</s>

<s>U ljeto 1942 godine Alfred je s propusnicom iz "vlastite radionice" uspio preko Zagreba doći do Crikvenice koja je tada bila pod talijanskom okupacijom.</s><s>U Crikvenici je živio od crtanja karikatura rijetkih gostiju, samih mještana i mnogobrojnih talijanskih vojnika.</s><s>Često je crtao samo za kruh tj. hranu.</s><s>Pošto je postao sumnjiv talijanskoj upravi, 10. 11. 1942 godine Alfred je bio odveden u internaciju u logor Kraljevica i potom u logor Kampor na Rabu.</s><s>Tu je 1943 godine dočekao kapitulaciju Italije i oslobođenje.</s><s>Odmah po oslobođenju, kao član rapskog Židovskog bataljuna, priključio se partizanskim trupama u sastavu Narodnooslobodilačkog pokreta Jugoslavije (NOP).</s><s>S prelaskom na oslobođeno područje Jugoslavije, Alfred je bio dodijeljen 7. banijskoj diviziji NOVJ-a.</s><s>U diviziji je najprije služio kao borac, a ubrzo potom kao dobar crtač je bio prebačen tehnici pri štabu divizije zadužene za tiskanje vijesti, brošura, novina, početnica za opismenjavanje boraca i slično.</s><s>U junu 1944 sudjelovao je na Kongresu kulturnih i javnih radnika NR Hrvatske u Topuskom.</s><s>U oktobru iste godine postao je karikaturist ratne redakcije Vjesnika s kojom je 10. 5. 1945 godine ušao u oslobođeni Zagreb.</s><s>U Vukovaru nije našao nikoga živog od rodbine, jedino je ostala Alfredova sestrična Heda koja je preživjela koncentracijski logor Auschwitz.</s>

<s>Internacija na Golom otoku, život i karijera do 1989 godine 
Alfred je u Zagrebu imenovan za tehničkog urednika Ilustriranog vjesnika, prvog poslijeratnog tjednika u bakrotisku.</s><s>Jedan je od osnivača i suradnika satiričnog lista Kerempuh u kojem je radio od januara 1947 do 1949 godine i bio jedan od urednika.</s><s>Kao jedan od prvih zatočenika, Alfred je 1949 godine bio uhapšen i interniran u zloglasni logor Goli otok, gdje je u dva navrata preživio četiri i pol godine (1949-1950; 1951-1954) batinjanja, gladi i mukotrpnog rada.</s><s>Nakon logora radio je kao transportni radnik, aranžer izloga, crtač, ilustrator i štošta drugo zahvaljujući prijateljima i znancima koji su mu omogućili "rad na crno" ili pod pseudonimom.</s><s>Od 1954 do 1955 s njemačkog je prevodio razne autore, te se istodobno sve više bavio opremom knjiga za zagrebačke nakladnike.</s><s>I dalje je bio pod prismotrom vlasti FNR Jugoslavije, diskriminiran i bez putnih isprava.</s><s>1960 godine Alfred je upoznao svoju buduću suprugu Branislavu Žuvelu, višu medicinsku tehničarku rodom iz Vele Luke na Korčuli, sa kojom se oženio 1962 godine.</s><s>Na svoj četrdeseti rođendan naslikao je svoju prvu sliku "Stražarska kula".</s><s>Već iduće godine, 1961, priredio je samostalnu izložbu "Stratište" (ciklus od 27 listova) u prostorijama Društva arhitekata u Zagrebu.</s><s>Sredinom 1960-ih otvorio je sa Nenadom Pepeonikom mali sitotikarski atelijer PP u kojem je dizajnirao više zapaženih plakata za Hrvatsko narodno kazalište, Nacionalno i sveučilišnu knjižnicu, Modernu galeriju i Gradsko dramsko kazalište Gavella.</s><s>1965 je po prvi put izlagao u Vukovaru, 1966 u Rijeci i u Karlovcu 1971 godine.</s><s>1969 godine Alfred je izlagao u salonu Udruge likovnih umjetnika Hrvatske (ULUH) novi ciklus "Letjelice, kažnjenici i dudovi".</s><s>1971 je prešao iz "Novinskog izdavačkog poduzeća Epoha" u "Nakladni zavod Matice hrvatske" na poziciju grafičko-likovnog urednika.</s>

<s>Alfred je bio inicijator i osnivač Zgraf-a.</s><s>Početkom 1980-ih slikao je malo i sve rjeđe izlagao.</s><s>Bez atelijera, Alfred je radio samo po desetak dana godišnje u napuštenom skladištu, bez prozora i svjetla, za ljetnih godišnjih odmora koje je redovito sa porodicom provodio u Veloj Luci.</s><s>Dio slika, koje su nastale između 1972 i 1981, je izlagao u Zagrebu 1982 godine, u ciklusu "Logoraši, kažnjenici, beštije i po koje stablo".</s><s>1985 godine je po drugi put u životu izlagao u Vukovaru, te na "Međunardnom slavističkom centru" u Dubrovniku.</s><s>1989 je izlagao u Židovskoj općini Zagreb (ŽOZ) izložbu pod naslovom "Holokaust, pedeset godina poslije".</s>

<s>Život do 2004 godine 
Potaknuo je osnivanje "Galerije Milan i Ivo Steiner" u zgradi ŽOZ-a.</s><s>Alfred nije slikao i izlagao punih deset godina, od 1989 godine.</s><s>2001 godine je izložio dio svog grafičkog opusa pod naslovom "Ampalaža, plakati, knjige i štošta drugo".</s><s>Izložba je bila priređena u galeriji Udruge likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti Hrvatske (ULUPUH).</s><s>U oktobru 2004 u "Galeriji Ivo i Milan Steiner" izložbi "Plakat" je dodao još 35 plakata, U decembru iste godine izlagao je u "Galeriji Forum" u Zagrebu izložbu pod naslovom "Gorući grm", što je bio novi ciklus od sedamnaest slika nastalih 2004 godine u tehnici enkaustike.</s>

<s>Nesreća i smrt 
15. 10. 2010 godine, oko 17,50 sati na raskrižju Boškovićeve i Petrinjske ulice, Alfred je stradao kao pješak u prometnoj nesreći koju je skrivio Damir Pintek, bivši policajac Graničnog prijelaza Bregana sa svojim motorom Honda CBR 1000.</s><s>S teškim tjelesnim ozljedama je bio prevezen u KBC Sestara Milosrdnica, koja mu je nakon nesreće postala drugi dom.</s><s>Proces je, blago rečeno, bio pun nedorečenosti i nejasnoća, policijski i sudski postupak od početka su pratile brojne kontroverze.</s><s>Zapisnik o očevidu porodici Pal nije dostavljen puna tri mjeseca, a dobili su ga tek kad je njihova odvjetnica poslala dopis tadašnjem ministru unutarnjih poslova Republike Hrvatske Tomislavu Karamarku.</s><s>U službenom zapisniku očevida Pintek je na alkotestu napuhao 0,00 promila alkohola, ali je toksikološko vještačenje uzoraka krvi i mokraće dalo pozitivan nalaz.</s><s>Kako je tada izvijestio tjednik Nacional, Pintek je već neko vrijeme bio pod sumnjom da surađuje sa švercerima narkotika, kad je 1993 ulovljen sa 100 grama teške droge, a poslije je otpušten iz policije i protiv njega je bila podignuta kaznena prijava.</s><s>Alfred Pal je preminuo u Zagrebu 30. 6. 2010 godine, a ljudi iz njegove okoline tvrde da bi sigurno još poživio da nije bilo te nesreće.</s><s>Pokopan je na zagrebačkom groblju Mirogoj.</s>

<s>Počasti i nagrade 
1974 godine primio je godišnju Nagradu Vladimira Nazora za grafiku tj. monografiju "Sutjeska".</s><s>U režiji Bogdana Žižića 1991 godine su nastali kratki TV filmovi o životu Alfreda Pala pod naslovom "Sudbina" i "The Painter".</s><s>1995 je snimljen polustani TV film "Goli otok", a 2000 godine "Jedna priča iz Vukovara", oba dva također pričaju životnu priču Alfreda Pala.</s><s>2010 godine dodijeljena mu je Nagrada grada Zagreba za cjelokupno životno djelo i Nagrada Hrvatskog dizajnerskog društva za životno djelo.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Vanjske veze 
 Biografija Alfreda Pala na stranici ULUPUH-a</s>

<s>Biografije, Beč
Hrvatski Židovi
Jugoslavenski Jevreji
Hrvatski slikari
Jugoslavenski slikari
Jevrejski slikari
Dobitnici nagrade Vladimir Nazor
Jugoslavenski partizani
Jevreji u Narodnooslobodilačkoj borbi
Sahranjeni na groblju Mirogoj u Zagrebu</s>

