Władysław Sikorski
<s>Władysław Sikorski punim imenom Władysław Eugeniusz Sikorski (Tuszów Narodowy, 20. maj 1881. - Gibraltar, 4. jul 1943.) bio je poljski vojnik i državnik, 
poznat kao premijer Poljske vlade u egzilu za Drugog svjetskog rata, sve do tragične pogibije pri padu aviona kod Gibraltara.</s>

<s>Biografija 
Sikorski je rođen i školovan u austrijskoj Galiciji, i to je ostavilo dubok trag na njegov kasniji život.</s>

<s>U periodu prije i u prvim godinama Prvog svjetskog rata bio je jedan od bliskih suradnika Jozefa Piłsudskog, kom je pomogao da osnuje prvu poljsku legiju, nukleus nacionalne organizacije.</s><s>Sikorski je gotovo do samog kraja rata smatrao da je najbolje za Poljsku da ostane u Austro-Ugarskoj, što ga dovelo je do sukoba sa Piłsudskim i njegovim pristašama, koji su zauzeli fleksibilan stav po tom pitanju, iako je i on smatrao da Poljaci trebaju imati vlastite oružane snage.</s>

<s>U ratu je od 1916. pukovnik i komandant 3. pješadijskog puka, a u periodu 1917.-18. komandant poljskog pomoćnog korpusa.</s><s>Proslavio se 1918. kad je pomogao opsjednutom Lavovu.</s>

<s>Za vrijeme Poljsko-sovjetskog rata 1919.-21. postao je komandant divizije, pa je 1920. unapređen u generala.</s><s>Od 1921.do 22. bio je načelnik generalštaba.</s>

<s>U Drugoj Poljskoj Republici kao zagovornik jačanja poljsko-francuskog vojnog saveza, postao je prihvatljiv kako konzervativcima tako i liberalima.</s><s>Zbog tog je nakon atentata na predsjednika Gabriela Narutowicza između 1922.-23. vršio dužnost premijera i ministra unutarnjih poslova, i uspio smiriti stanje u zemlji.</s>

<s>Između 1923.-24. bio je generalni inspektor pješadije, tad je predložio zakon o vojnoj hijerarhiji, koji je onemogućavao povratak Piłsudskogna mjesto šefa poljskih oružanih snaga, što je narušilo njihove međusobne odnose.</s><s>U periodu 1924–25. bio je ministar odbrane.</s><s>Iako je bio suzdržan nakon državnog udara u maju 1926. i tako ga na neki način podržao - Piłsudskog, on ga je udaljio iz aktivne službe.</s>

<s>Kako je u vrijeme Invazije Poljske u septembru 1939. bio je neraspoređen, preko Rumunjske je pobjegao u Francusku, u kojoj je 30. septembra 1939. preuzeo dužnost premijera i ministra obrane Poljske vlade u egzilu (na njegov izbor značajno je utjecala Francuska).</s>

<s>Od juna 1940.</s><s>Sikorski se sa vladom prebacio u Veliku Britaniju.</s><s>Nakon Poraza Francuske i gubitka većine oružanih snaga opao mu je ugled</s>

<s>Kao premijer je na početku nastojao održavati dobre odnose sa svim savezničkim liderima pa tako i sa sovjetskim Staljinom.</s><s>Ali se kasnije posvađao sa njim zbog inzistiranje da Međunarodni crveni križ istraži ubistvo poljskih oficira u Katynskoj šumi.</s><s>Staljin je to iskoristio pa je u aprilu 1943. prekinuo bilo kakav kontakt sa Poljskom vladom u egzilu.</s>

<s>Sikorski je poginuo prilikom povratka sa inspekcijskog putovanja na Bliski istok - 4. jula 1943. u nesreći koja još ni danas nije potpuno razjašnjena, pa je predmet kojekakvih teorija i polemika.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Sikorski Władysław (na portalu Encyklopedia PWN) 
 Władysław Sikorski (na portalu Encyclopaedia Britannica)</s>

<s>poljski političari
Poljski generali</s>

