Rukovodstvo
<s>Rukovodstvo je uticaj i proces uticaja na ljude, na način da oni spremno i poletno teže ka ostvarenju skupnih ciljeva.</s><s>Vođenjem se nastoji postići da zaposlenici rade pouzdano i gorljivo.</s>

<s>Najvažniji činilac rukovodstva jeste sam vođa koji se postavlja na čelo kako bi podstaknuo druge da ostvare postavljene ciljeve.</s>

<s>Osnovno načelo rukovodstva 
S obzirom da ljudi nastoje slediti one koji im, prema njihovom mišljenju, nude sredstva za zadovoljenje njihovih vlastitih ciljeva, to znači da što više menadžeri razumiju ono što motivira podređene i kako ta motivacija djeluje, te što više u proizvođenju svojih akcija koriste to razumevanje, to će, verojatno, biti uspešniji kao vođe.</s>

<s>Veštine rukovodstva 
sposobnost uspešnog i odgovornog korištenja moći (bez zloupotrebe)
sposobnost razumijevanja da ljudska bića imaju različite motive
sposobnost inspiriranja
sposobnost podsticanja motivacije.</s>

<s>Stilovi rukovodstva</s>

<s>Svaki menadžer mora imati svoj stil vođstva i sam odlučuje na koji će način voditi organizaciju.</s><s>Izbor stila vođstva zavisi od:
karakteristika vođe
sila koje dolaze od podređenih
sila koje definišu situaciju.</s>

<s>Situacijski (kontingencijski) pristup rukovodstvu 
Uspešnost vođstva se temelji na faktorima šire radne zajednice i stoga je teško reći koji stil vođstva je najbolji.</s><s>Stil vođstva zavisi od konkretne situacije.</s>

<s>Dva su se naučnika najviše bavila ovim pristupom, Fred Fiedler(en) i Robert House(en).</s>

<s>Fiedlerov situacijski pristup 
Fiedler smatra da ljudi postaju vođe ne samo zbog osobnih karakteristika već i zbog različitih situacijskih činioca, te interakcije između vođe i članova skupine.</s><s>On predlaže dva stila vođstva :
stil koji je orijentiran na zadatak
stil koji je orijentiran na dobre međuljudske odnose.</s>

<s>Fiedler je identifikovao tri kritične dimenzije koje mogu pomoći pri odabiru najuspješnijeg stila vođstva.</s><s>To su:
pozicija moći
stupanj do kojega moć pozicije omogućuje vođi pridobivanje članova skupine na slaganje s njegovim smjerom → organizacijski autoritet.
struktura zadatka
stupanj do kojeg zadatak može biti jasno definiran.
stupanj do kojeg se ljudi mogu smatrati odgovornima za taj zadatak.
odnosi vođe i članova skupine
najvažnija dimenzija jer se odnosi na stupanj do kojega članovi skupine simpatiziraju, veruju mu i spremni su ga slediti.</s>

<s>Teorija puta do cilja 
House smatra da je osnovna funkcija vođe da pojasni i postavi ciljeve, te da pomogne podređenima da pronađu najbolji put za dosezanje ciljeva i uklanjanje prepreka na tom putu.</s><s>Bit ove teorije je da vođa utiče na put između ponašanja i ciljeva.</s><s>To se može postići:
definisanjem pozicija i uloga
uklanjanjem prepreka postignuću
pridobivanjem pomoći članova skupine u postavljanju ciljeva
podsticanjem skupne kohezije
smanjivanjem stresa i vanjske kontrole.</s>

<s>Ova teorija takođe nije dala odgovor koji stil vodstva je najbolji.</s><s>Definiše četiri stila vodstva :
podržavajuće vodstvo
razmatra potrebe zaposlenih i stvara ugodnu organizacijsku klimu.
participativno vodstvo
podređeni mogu utjecati na odluke nadređenih (rezultira povećanom motivacijom).
instrumentalno vodstvo
daje podređenima smernice i šta se od njih očekuje.
vodstvo orijentirano na postignuće
postavljanje izazovnih ciljeva, traženje poboljšanih rezultata i poverenje da će podređeni ostvariti visoke ciljeve.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura</s>

<s>Christian Bourion: A Management System Exempt from Power: Learning to Manage with Consideration for Others.</s><s>2006,  (Le management sans pouvoir.</s><s>2001, ).</s><s>Knut Bleicher: Das Konzept Integriertes Management.</s><s>7. Auflage.</s><s>Frankfurt/New York 2004, .</s><s>Stuart R. Levine, Michael A. Crom, Dale Carnegie: The leader in you: how to win friends, influence people, and succeed in a changing world.</s><s>Simon & Schuster, New York 1993, .</s><s>Oswald Neuberger: Führen und führen lassen.</s><s>Völlig neubearb.</s><s>6. Auflage.</s><s>UTB, Stuttgart 2002, .</s><s>Daniel F. Pinnow: Führen - Worauf es wirklich ankommt.</s><s>5. Auflage.</s><s>Gabler, Wiesbaden 2005, .</s><s>Horst-Joachim Rahn: Erfolgreiche Teamführung.</s><s>6. völlig überarb.</s><s>Auflage.</s><s>Hamburg 2010, .</s><s>Ders.: Personalführung kompakt.</s><s>Ein systemorientierter Ansatz.</s><s>Oldenbourg, München 2008, .</s><s>Hans-Joachim Reeb, Siegfried-Michael Moerchel (Hrsg.): Menschenführung.</s><s>Praktisches Handbuch für Vorgesetzte in der Bundeswehr.</s><s>Walhalla, Regensburg u.a. 1992, .</s><s>Max Graf zu Solms: Führerbestellung. (Bau und Gliederung der Menschengruppen.</s><s>Teil II) Leipzig 1932.</s><s>Peter Steinkellner: Systemische Intervention in der Mitarbeiterführung.</s><s>Carl-Auer-Verlag, Heidelberg 2005, .</s><s>Jürgen Weibler: Personalführung.</s><s>Vahlen, München 2001, .</s><s>Rolf Wunderer: Führung und Zusammenarbeit.'' 5. Auflage.</s><s>München/Neuwied, .</s>

<s>Menadžment</s>

