Groblje na Presjeci
<s>Groblje na Presjeci  je arheološki lokalitet u naselju Jabuka, opština Foča-Ustikolina, Bosna i Hercegovina.</s>

<s>Groblje je cjelina koju čini:</s>

<s>Nekropola sa 243 stećka
 Staromuslimansko groblje koje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine 
 Pravoslavno groblje</s>

<s>Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj 4. do 10. maja 2004. godine, groblje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik.</s>

<s>U Ustikolini je prije rata u Bosni i Hercegovini 1992. – 1995. godine postojala džamija koja se smatrala najstarijom džamijom u Bosni i Hercegovini, a koja je podignuta najvjerojatnije u drugoj polovini 15. stoljeća.</s><s>Njen nastanak se pripisuje izvjesnom Turhan Emin-begu, o čeme su napisane mnoge legende, ali ne postoji ni jedan historiografski podatak, koji potvrđuje ime graditelja džamije.</s>

<s>Lokacija 
Groblje je udaljeno 10 km sjeverozapadno od naselja Ustikolina, na putu koji iz Ustikoline vodi prema selu Jabuka.</s><s>Presjekom se naziva dio brda koja se od toponima Žešće pruža na istok prema lokalitetu Previla, paralelno sa koritom rijeke Koline.</s><s>U neposrednoj blizini lokaliteta se nalazi nekropola stećaka i aktivno pravoslavno groblje.</s><s>U selu Jabuka nalazi se i srednjovjekovna bazilika.</s>

<s>Istraživanja 
Prve podatke o groblju i nišanu Turhan Emina na Presjeci i džamiji dao je Miron Zarzycki  u Glasniku  Zemaljskog muzeja u Sarajevu.</s><s>On je naveo i legendu po kojoj je 1463. godine sultan Mehmed Fatih došao na ove prostore i kao nadzornika straže na ovom prostoru ostavio izvjesnog Turhana Emina koji je tu sagradio džamiju.</s>

<s>Na groblju u Presjeci je pronađen stari nišan sa natpisom na arapskom jeziku kome je nedostajao dio teksta.</s><s>Mehmed Mujezinović prvi puta 1954. godine objavljuje faksimil, transkripciju i prijevod postojećeg dijela natpisa i zaključio da se radi o nišanu Turhan Emin-bega.</s>

<s>Prilikom arheoloških iskopavanja urađenih 1977. godine pronađen je još jedan fragment starog nišana  gdje se u jednom kvadrantu, koji se sastoji od svega nekoliko riječi, napisanih na arapskom jeziku neshi pismom, nalazi jasno upisano ime Turhan.</s>

<s>Registar bosanskohercegovačkih sandžak - begova iz 15. i 16. stoljeća ni u jednom dokumentu ne navodi sandžak – bega po imenu Turhan.</s>

<s>Uvidom u Acta turcarum, koja se nalaze u posjedu Historijskog arhiva u Dubrovniku, dokument pod rednim brojem 2936, spominje se Turhan- beg.</s><s>On je 1549./50. godine obavljao dužnost emina u Dubrovniku (carinika, nadgledao prodaju soli i dr.).</s><s>Na temelju analize teksta dva pečata kojima je ovjeren dokument, otkriveno je ime Turhanovog oca – Huseyin, što je identično tekstu sa nišana koji je otkriven na Presjeci u toku arheoloških istraživanja 1977.</s>

<s>Dijelovi sarkofaga pronađeni su 1978. godine i urađena je sanacija i rekonstrukcija dijela grobnica.</s><s>Na jednom fragmentu se nalazi ispisano ime Huseyin iznad koga se nazire slovni znak koji bi mogao značiti «ibn» ili sin.</s>

<s>Opis 
Groblje na Presjeci se na temelju pronađenih ostataka može datirati u 16. stoljeće, ali je za potvrdu ove tvrdnje neophodno nastaviti arheološka iskopavanja koja su zbog nedostatka financijskih sredstava krajem osamdesetih godina prošlog stoljeća obustavljena.</s><s>Jedna od posebnosti ove nekropole predstavlja pojava tzv. zidane grobnice.</s><s>Smatralo se da vjernici islamske vjeroispovijesti nisu sahranjivani u ovakve grobnice.</s><s>Koliko je poznato do sada, grobnice ovakvog tipa, a u kojima su sahranjivani muslimani, nisu evidentirane.</s><s>Realna je predpostavka da se radi o nastavljanju lokalne tradicije.</s><s>Kao građevinski materijal upotrijebljen je bijeli dolomitski krečnjak sa kvarcnom kristalizacijom, čija se nalazišta nalaze na više lokaliteta u Gornjem Podrinju – Miljevina i selo Slatina.</s>

<s>Literatura 
 Miron Zarzycki, Varošica Ustikolina, GZM III, sv. II, Sarajevo, 1891., , str. 210,
 Dimitrije Sergejevski, Kameni spomenici iz Rogatice i Ustikoline, GZM, Sarajevo, 1936., str. 3-4.,
 Mehmed Mujezinović, Džamija na Ustikolini, Naše starine II, Sarajevo 1954., str. 138.</s><s>Đuro Basler, Proglašenje Bosne kraljevinom 1377. godine, Institut za historiju, prilozi br. 11 i 12, Sarajevo, 1976.</s><s>Azra Redžić, Staromuslimansko groblje na Presjeci kod Ustikoline, Gornje Podrinje u doba Kosača, IV, Sarajevo, 1977., str. 66. - 71.</s><s>Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika BiH, knjiga II – Istočna i centralna Bosna, IP Veselin Masleša, Sarajevo, 1977.</s><s>Živko Mikić, O prisustvu dinarskog i armenskog tipa na Staromuslimanskom groblju na Presjeci kod Ustikoline, Gornje Podrinje u doba Kosača, knjiga IV, Sarajevo 1977.</s>

<s>Šefik Bešlagić, Sarajevo: “Veselin Masleša“, 1982.</s><s>STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
 Desanska Kovačević-Kojić, Arhivsko-istorijska istraživanja Gornjeg podrinja, Drina u Doba Kosača, Naše starine XIV-XV, Sarajevo 1981, 113.</s>

<s>Reference</s>

<s>Nacionalni spomenici u Foči-Ustikolini
Gornje Podrinje
P
Osmanski arheološki lokaliteti u Bosni i Hercegovini</s>

