María Martínez Sierra
<s>María de la O Lejárraga García (28. prosinca 1874. - 28. lipnja 1974.), obično poznatija pod pseudonimom María Martínez Sierra bila je španjolska feministička spisateljica, dramatičarka, prevoditeljica i političarka.</s><s>Surađivala je sa suprugom Gregoriom Martínezom Sierrom .</s>

<s>Prve godine 
Maria de la O Lejárraga rođena je u bogatoj obitelji u San Millánu de la Cogolla (La Rioja, Španjolska).</s><s>U dobi od četiri godine, Maria i njezina obitelj preselili su se u Carabanchel Bajo (Španjolska), jer je njezin otac, Leandro Lejárraga, bio kirurg i bavio se medicinom u Madridu.</s><s>Majka Marije de la O Lejárraga, Natividad García-Garay, osobno se brinula o obrazovanju svoje djece i slijedila je francuske obrazovne programe.</s>

<s>Marija je studirala na Asociación para la Enseñanza de la Mujer gdje je prvi put došla u dodir s pedagoškim idejama Institución Libre de Enseñanza.</s><s>Diplomirala je trgovinu 1891. i postala profesorica engleskog jezika na Escuela de Institutrices y Comercio.</s><s>Maria je završila studij obrazovanja na Escuela Normal u Madridu.</s><s>Kao studentica, Maria de la O Lejárraga pohađala je Congreso pedagogico Hispano-Americano, gdje je podržavala obrazovne postulate Emilije Pardo Bazán.</s><s>Radila je kao učiteljica između 1897. i 1907. godine.</s>

<s>Godine 1905.</s><s>Maria de la O Lejárraga otputovala je u Belgiju sa stipendijom koja joj je omogućila studiranje obrazovnih sustava te zemlje.</s><s>Tijekom svog boravka u Belgiji također je naučila o Casas del Pueblo i socijalističkim tezama.</s>

<s>Brak i kazališni uspjeh 
Godine 1899.</s><s>Maria de la O Lejárraga objavila je svoje prvo djelo: Cuentos Breves, koje je njezina obitelj hladno prihvatila.</s><s>To i činjenica da je učiteljica potaknuli su ju da svoje ime sakrije pod imenom svog supruga za kojeg se udala 1900.</s><s>Godine 1901. izdali su časopis Vida Moderna u kojem su objavljivali i modernističke i realističke pisce.</s>

<s>Uz to, Juan Ramon Jiménez, Gregorio i Maria osnovali su Helios (1903.-1904.), časopis posvećen pjesničkom modernizmu, gdje su objavljivali, između ostalih, Emiliju Pardo Bazán, Antonio Machado, Jacinto Benavente i braću Quintero.</s><s>Godine 1907. osnovali su i časopis Renacimiento, kratkog trajanja, ali odlične kvalitete.</s><s>Ove su suradnje učvrstile prijateljstvo između Lejarrage i Juana Ramona Jiméneza.</s><s>Obje su publikacije bile u skladu s europskim književnim trendovima.</s><s>Lejárraga je bila poliglot i bila je ta koja je prevela većinu engleskih prijevoda i neke francuske koji su se pojavili u Renacimientu.</s>

<s>Maria de la O napustila je nastavnički rad i uzela dopust 1908. godine kako bi se u potpunosti posvetila književnosti.</s><s>Njena predstava Canción de cuna, premijerno izvedena 1911. godine, dobila je nagradu Real Academia Española kao najbolje djelo kazališne sesije od 1910. do 1911. godine.</s><s>Od svih drama postavljenih u Madridu, najmanje je 20 drama napisala Maria de la O Lejárraga.</s><s>Osim toga, "Compañia cómico-dramática Martinez Sierra", koju je režirao njezin suprug, nije nastupala samo u Španjolskoj, već je i ostvarila nekoliko turneja po Francuskoj, Velikoj Britaniji, Sjedinjenim Državama i Latinskoj Americi .</s><s>I Marijino i Gregoriovo ime pojavilo se u programima izvedbi.</s><s>Kad je Gregorio bio odsutan, Maria je također bila zadužena za kazalište svog muža Teatro Lara.</s>

<s>Maria de la O Lejarraga surađivala je i s etabliranim književnicima poput Eduarda Marquine, na njegovom djelu El pavo real i Carlosom Arnichesom, u La chica del gato, koje je kasnije adaptirano u filmsko djelo i emitirano u kinima.</s><s>Godine 1914.</s><s>Maria de la O Lejarraga producirala je Margot, s glazbom Joaquina Turine, u lirskoj drami u tri čina.</s>

<s>Maria i njezin suprug došli su u kontakt s Manuelom de Fallom u Parizu 1913. godine na zahtjev Joaquina Turine.</s><s>Kad se Falla vratio u Madrid, počeli su surađivati na raznim projektima, uključujući El amor brujo koji je premijerno izveden 1915. godine u Teatru Lara de Madrid s Pastorom Imperiom u glavnoj ulozi.</s><s>El amor brujo kombinirao je glazbu i ples Manuela de Falla i scenarije Marije de la O Lejárraga.</s>

<s>Feminizam i politika 
Tijekom 1920-ih i 1930-ih Lejarraga je bila aktivna u mnogim feminističkim aktivističkim skupinama.</s><s>Postala je tajnica španjolskog ogranka Međunarodnog saveza za pravo glasa žena.</s><s>Kad je 1930. godine osnovan Savez žena za građansko obrazovanje, bila je prva predsjednica.</s><s>Na općim izborima u Španjolskoj 1933.</s><s>María Lejárraga izabrana je u Kongres kao predstavnica Socijalističke partije za Granadu .</s><s>Sredinom 1933. godine Svjetski odbor za borbu protiv rata i fašizma poslao je izaslanstvo u Španjolsku kako bi kontaktiralo žene zainteresirane za osnivanje lokalne podružnice.</s><s>Dolores Ibárruri, Encarnación Fuyola, Lucía Barón i Irene Falcón osnovale su Nacionalni odbor žena protiv rata i fašizma.</s><s>María Lejárraga pomogla im je da stupe u kontakt s republikanskim i socijalističkim ženama u tom cilju.</s>

<s>María Lejárraga podnijela je ostavku u parlamentu nakon oštre akcije vlade tijekom štrajka asturijskih rudara 1934. godine.</s><s>Na početku Španjolskog građanskog rata (1936.–1939.) republikanska vlada poslala ju je u Švicarsku kao komercijalni ataše.</s><s>Godine 1938. preselila se u Francusku, zatim se preselila u New York, Los Angeles, Meksiko, da bi konačno 1953. u Buenos Aires, Argentina gdje je 1974. umrla u siromaštvu.</s>

<s>Progonstvo i smrt 
Nakon smrti Martíneza Sierre objavila je memoare pod naslovom Gregorio y yo ('Gregorio i ja', 1953.) u kojima otkriva dokaz o autorstvu.</s>

<s>María je cijeli život radila kao prevoditeljica - od prvih anonimno objavljenih prijevoda (Librería extranjera de Leonardo Williams, Vida Moderna, Helios) i prijevoda objavljenih pod imenom María Martínez Sierra za izdavačku kuću Garnier početkom 1900-ih, do mnogih kazališnih prijevoda koji su objavljeni pod imenom njenog muža od 1915. do 1930.  te prijevoda proze i kazališta koji su objavljeni u njezinom egzilu u Argentini (1950.-1974.) koji su joj pomogli da zarađuje za život do svoje smrti.</s><s>Kao što je rekla u pismu Mariji Lacrampe 1962. godine:  "Prevođenje je za književnika upoznatog s poslom izvrstan oblik lijenosti.</s><s>Drugi je čitanje. "(Traducir, para un escritor que sabe su oficio, es una forma exquisita de pereza.</s><s>La otra es leer).</s>

<s>Odabrana djela</s>

<s>Cuentos breves (1899.)
 La mujer ante la Republica (1931.)
 Una mujer por caminos de España (1952.)
 Gregorio y yo (1953.)
 Viajes de una gota de agua (1954.)
 Fieste en el Olimpio (1960.)</s>

<s>Vidi također</s>

<s>Carmen de Burgos
 Clara Campoamor
 Pravo glasa žena</s>

<s>Izvori</s>

<s>Reference</s>

<s>Španski pisci
Španski dramski pisci
Feminističke spisateljice
Španski prevodioci
Španski političari
Socijalisti
Pseudonimi</s>

