Goče
<s>Goče - Gozza (tal. g:oca) je naselje u vinorodnom Krasu u sastavu općine Vipava u jugozapadnoj Sloveniji, a nalazi se sjeverno od ceste Vipava-Štanjel.</s>

<s>Geografija</s>

<s>Goče su maleno staro kraško zbijeno naselje na vrhu jednog od vipavskih brešuljaka, obdareno s vinogradima.</s><s>Selo leži sjeverno od ceste Vipava-Štanjel, od oba je udaljeno 8 km.</s><s>Zanimljivo naselje s kamenimi kućama.</s>

<s>Povijest 
Goča se u goričkim katastarskim knjigama prvi put spominje 1376. g., a crkva sv. Andreja se prvi put navodi u dokumentu iz 1440. g., kada je crkva ponovno posvećena, jer se spominje da je bila od prije na tom mjestu.</s>

<s>Goče su bile pod rihemberškim feudom sve do 1753., kada su prešle pod vipavske feudalce.</s>

<s>Od 1849. veći dio Julije, pa tako i Goče, potpada pod Austrijsko primorje kada Goče dobiva status samostalne općine.</s>

<s>Po Londonskom ugovoru iz 1915., Goče, kao i sav Kras do postojnskog područja, nakon raspada Austro-Ugarske 1918., okupira Kraljevina Italija (Julijska pokrajina).</s><s>Kraljevom odlukom od 18. januara 1923. je općina prešla u Goričko okružje Udinske provinjcije, što je bilo povezano i s gubitkom općinske autonomije.</s><s>Slijedilo je ukdanje pokrajnog suda u Vipavi i posljedično priključenje sudskom okrugu Ajdovščine..</s><s>1927. je reorganizacijom državne uprave bila ustanovljena Gorička provincija u koju je spadala i općina Goče, Prema talijanskom zakonodavstvu iz 1926. imale su za posljedicu prenašanje mandata podeštata i općinskih područja u općinama s manje od 5000 stanovnika, i udruživanje općina u unije čime su se upravno praktično združile nekadašnje općine Goče, Budanje, Slap, Vrhpolje, Lože i Vipava pod upravu istog podeštata.</s>

<s>Znamenitosti</s>

<s>To nekadašnje bogato naselje je sa svih strana zatvoreno.</s><s>U tlocrtu je građeno u oblik andrijinog križa, pa su si Gočani sv. Andreja izabrali za svojeg zaštitnika.</s><s>Kuće su u cijelosti građene iz kamena, pokrivene crijepovima ili škriljama.</s>

<s>Mnoge kuće imajo iznad portala uklesane godinee iz XVII. i XVIII. st.</s><s>I ulice ili gase, kako ih Gočani nazivaju, su nešto posebno.</s><s>Tijesno su stisnute kao u svim mediteranskim gradićima, uglavnom nisu šire od metra.</s><s>Druga znamenitost su gočki podrumi (kantine).</s><s>Svaki gospodar ih je imao po dvije, tri ili više, a sačuvano ih je više od 60.</s><s>U mnogima od njih lako se nađe živa voda.</s>

<s>U središtu sela stoji crkva sv. Andreja (1655.) s lijepim kamnim portalom i sa zvonikom iz 1706.</s><s>Između crkve i groblja su postavljena četiri stupića - kamena odmorišta križnog puta.</s><s>Na žalost reljefi na njima su dotrajali.</s><s>Na brežuljku iznad sela je crkvica Marije Snježne.</s>

<s>Goče su u svom srednjem dijelu održale videz od prije dva i više stoljeća.</s><s>Seosko jedro je kulturni spomenik.</s>

<s>Goče su rodni kraj Ivana Mercine, muzičkog učitelja, pisca knjige Slovenski pritrkovavec.</s>

<s>Stanovništvo 
1880. je općina Goče imala 510 stanovnika.</s><s>1889. je u selu živjelo 667 stanovnika u 105 kuća,  1900. je broj seljana pao ispod 500 pa su za državne izbore ukinuli biralište u općini Goče, tako da su mještani Goča, Erzelja, Lože, Manče i Slapa glasali u Vipavi.</s>

<s>Po popisu stanovništva iz 1921. opčina Goče je tada brojala 459 stanovnika.</s>

<s>Prema podacima Statističkog ureda RS 2020.</s><s>Goče je imalo 176 stanovnika.</s>

<s>Obrazovanje 
Redovni rad škole u Gočama je započelo 1851., ali nije isključeno, da je poučavanje počelo ranije jer se u parohijalnom arhivu čuva popis iz 1819. djece koja su se školovala..</s><s>U školi u Gočama se je 1889. školalo 123 djece iz općina Goče i Lože (koja je uključivala i selo Manče).</s><s>Danas u selu djeluje područna osnovna škola.</s>

<s>Privreda</s>

<s>Poljoprivreda (vinogradarstvo) je i danas glavna prihodovna strana Gočana.</s><s>Goče su nekad bile znane prije svega po lozi i vinu.</s><s>Tako, na primjer, Ilirski list 1846. izvještava s prvog voćarskog sajma u Ljubljani da su gočki paroh Valentin Kodre i posjednik Janez Ferjančič na izložbu poslali 28 sorta bijelog i crnog grožđja, 'od tega većina žlahtine'.</s><s>Između tih je novinar posebno izdvojio sortu 'oberfelder' ('vrhpoljac'), iz kojeg prave vino, koje ljudi poznaju pod imenom Kin... (Kindermacher), s kojim bi lako kraška vina, kad bi ih dovoljno doradili, bila za izvoz, jer bi se to vino lako mjrilo s najboljimi francuskim vinima.</s>

<s>Izvori</s>

