Ctenochasma
<s>Ctenochasma ("čeljust-češalj") je rod kasnojurskih pterosaura iz podreda Pterodactyloidea.</s><s>Trenutno su priznate tri vrste: C. roemeri (nazvan u čast Friedricha Adolpha Roemera), C. taqueti i C. elegans.</s><s>Njihovi fosilizirani ostaci pronađeni su u solnhofenskom krečnjaku u Bavarskoj (Njemačka), "Grupi Purbeck" na sjeveroistoku Njemačke i u Calcaires tâchetés u istočnoj Francuskoj.</s>

<s>Opis</s>

<s>Ctenochasma se ističe prije svega po svojim brojnim (kod odraslih preko 400), dugim, tankim, zakrivljenim i gusto zbijenim zubima, koji su se nalazili u njenoj dugoj i uskoj čeljusti.</s><s>Zubi su bili toliko gusto zbijeni da su stvarali češalj, a kod odraslih su stršili van iz čeljusti, formirajući korpu, koju su vjerovatno koristili za filtriranje hrane, grabeći vodu i cijedeći je kako bi u čeljusti ostali maleni beskičmenjaci.</s><s>Čeljust se malo krivila prema gore, a na vrhu je bila obla.</s><s>Zubi su bili ograničeni na prednju polovinu čeljusti.</s>

<s>Najmanja vrsta, Ctenochasma elegans, imala je raspon krila od samo 25 cm.</s><s>Ctenochasma se ističe po svojim ustima, u kojima se nalazilo do 260 dugih, tankih, češljastih zuba.</s><s>Odrasle jedinke roda Ctenochasma imale su koštanu krestu duž lubanje, koja se ne može naći kod mladunaca.</s>

<s>Usporedbe beonjačnih prstenova kod Ctenochasma elegans, Ctenochasma taqueti i današnjih ptica i gmazova ukazuju na to da su ti taksoni bili noćne životinje i da su se možda ponašali slično današnjim noćnim morskim pticama.</s><s>To je možda također pokazatelj podjele niša sa pterosaurima iz istog vremena koji su bili aktivni tokom dana, kao što su Pterodactylus i Scaphognathus.</s>

<s>Vrste</s>

<s>Naziv Ctenochasma roemeri je 1852. stvorio njemački paleontolog Christian Erich Hermann von Meyer za jednu donju čeljust punu gusto zbijenih zuba.</s><s>Drugoj vrsti, C. gracile, naziv je 1862. dao Oppel na osnovu zdrobljene lubanje.</s><s>Međutim, godinu ranije Wagner je opisao jedan potpuniji primjerak koji vjerojatno pripada istoj vrsti i nazvao ga je Pterodactylus elegans.</s><s>Budući da je naziv elegans nastao prije gracile, ta se vrsta danas naziva Ctenochasma elegans.</s><s>Još jedan primjerak za kojeg se smatralo da je pripadao mladuncu Pterodactylusa, P. brevirostris (drugi imenovani pterosaur, koji je kasnije smješten u svoj vlastiti rod, Ptenodracon), vjerovatno predstavlja mladunca roda Ctenochasma.</s><s>Još jednu vrstu, C. porocristata, Paul de Buisonjé je imenovao 1981. godine.</s><s>Međutim, razlikovao se od ostalih prije svega po prisustvu kreste duž njuške, što se kasnije pokazalo osobinom koja je u vezi s rastom i spolom, a ne vrstom.</s>

<s>Četvrtu vrstu opisao je (ali ne i imenovao) Philippe Taquet 1972. godine.</s><s>Jedan primjerak, koji se sastojao od nepotpune lubanje s čitavom moždanom šupljinom, pronađen je u Francuskoj i smješten u zbirku Muzeja Saint-Dizier.</s><s>Detaljna usporedba sa ostalim primjercima roda Ctenochasma iz 2004. potvrdila je da je u pitanju nova vrsta.</s><s>U čast Taquetovom radu na tom primjerku, Christopher Bennett je tu vrstu 2007. nazvao C. taqueti.</s>

<s>Klasifikacija</s>

<s>Kladogram slijedi Andres, Clark & Xu, 2014.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Povezano 
 Popis pterosaura</s>

<s>Pterodaktiloidi</s>

