Jurij Budanov
<s>Jurij Dimitrijevič Budanov (ruski Юрий Дмитриевич Буданов; 24.11. 1963., Harcizk, Donečka oblast, Ukrajinska SSR - 10.6. 2011., Moskva) bio je pukovnik Ruske vojske, najpoznatiji po tome što je za vrijeme Drugog čečenskog rata počinio ubistvo Else Kungajeve, za koje je uhaopšen i osuđen na 10-godišnju zatvorsku kaznu, postavši prvi ruski oficir osuđen za ratne zločine počinjene tokom tog sukoba.</s>

<s>Budanov je karijeru započeo u tenkovskim jedinicama Sovjetske armije, te je služio u Mađarskoj i Bjelorusiji gdje ga je 1991. zatekao raspad SSSR.</s><s>Tamo se odlučio da se ne prikljući novonastaloj bjeloruskoj vojsci, nego da vojničku karijeru nastavi u Rusiji.</s><s>Sudjelovao je u Prvom čečenskom ratu te je u februaru 1995. lakše ranjen.</s>

<s>Izbijanje Drugog čečenskog rata ga je zateklo na mjestu komandanta 160. gardijske tenkovske pukovnije.</s><s>U vrijeme ubistva je njegova jedinica bila stacionirana u selu Tangi-Ču u središnjem dijelu Čečenije.</s><s>Tamo je Kungajevu oteo iz njenog doma jer ju je optužio da je bila snajperist za čečenske separatiste.</s><s>Zlostavljao ju je, tukao, mučio i na kraju ubio gušenjem.</s><s>Jedna optužba, za silovanje, je izbačena netom prije suđenja.</s><s>Ana Politkovskaja je detaljno izvještavala o ovom slučaju.</s>

<s>Budanov je zbog zločina uhapšen nakon dva dana.</s><s>O hapšenju i optužbama je rusku i svjetsku javnost izvijestio general Anatolij Kvašnjin, tadašnji načelnik ruskog Generalštaba.</s><s>On je brzo dobio veliki publicitet, pri čemu se ruska javnost podijelila na one koji su bili zgroženi zločinom, i one koji su Budanova slavili kao heroja.</s><s>Čečenski militanti su, pak, slučaj Budanova nastojali iskoristiti u propagandne svrhe, te su tako od ruskih vlasti tražili da im se preda Budanov "kako bi mu oni sudili", a zauzvrat će biti pušteni ruski policajci zarobljeni prilikom zasjede u Džani Vedenu.</s><s>Kada je taj zahtjev ubijen, zarobljenici su 4. aprila bili strijeljani.</s>

<s>2003. je Budanov nakon dvogodišnjeg sudskog postupka osuđen na 10 godina zatvora.</s><s>Njegov vojnički čin i priznanja su mu oduzeta.</s><s>Radikalni nacionalisti u Rusiji su ga podržavali i zahtijevali njegovu slobodu.</s><s>S druge strane, zbog ovog ali i drugih okrutnih zlodjela, bio je omražen u Čečeniji, čak i među pro-ruskim snagama.</s>

<s>15.1. 2009.</s><s>Budanov je prijevremeno pušten iz zatvora, što je naišlo na kritike organizacija za ljudska prava.</s><s>Stanislav Markelov, advokat obitelji Kugajev, je najavio žalbu na tu odluku, ali je 19.1. 2009. ubijen na otvorenoj ulici od nepoznatih počinitelja.</s><s>G. Kungajev, otac ubijene Elze, je iz Norveške, u kojoj je našao azil, izjavio da nema nikakve veze s njegovim atentatom, ali da je Budanov "živio poput psa i umro poput psa".</s>

<s>10.6. 2011., i sam Budanov je ubijen sa šest hitaca od nepoznatih počinitelja na ulicama Moskve.</s><s>Vođa čečenskih militanata Doku Umarov je izjavio da je njegova smrt "kazna Alaha" jer je Budanov bio "sadist, zlikovac i ubica".</s><s>Ruske vlasti su 26. 8. 2011. uhapsile Jusupa Temirhanova, čečenskog muškarca koji je tokom istrage priznao ubistvo, a kao motiv naveo osvetu za smrt rodbine u ratu.</s><s>Godine 2013. je zbog ubistva osuđen na 15 godina zatvora.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Eksterni linkovi 
 Atentat u Moskvi: Ubijen Jurij Budanov New York Times, 2011.</s><s>Osramoćeni bivši ruski pukovnik ubijen na ulici Huffington Post, 2011.</s>

<s>Biografije, Rusija
Oružane snage Rusije
Rusi osuđeni za ratne zločine
Žrtve atentata</s>

