Fethullah Gülen
<s>Fetullah Gülen (rođen 27. aprila 1941. g.) je turski propovjednik, bivši imam, pisac, i islamski uzorni vođa.</s><s>On je osnivač Gülen pokreta (ponekad poznatog i kao Hizmet).</s><s>Trenutno živi u dobrovoljnom egzilu u Saylorsburgu u Pennsylvaniji, Sjedinjene Države.</s>

<s>Gülen uči anadolijsku (hanefijsku) verziju islama, koja proizilazi iz učenja sunitskog muslimanskog učenjaka Saida Nursîja.</s><s>Gülen je izjavio da vjeruje u nauku, međuvjerski dijalog među Ljudima Knjige i višepartijsku demokratiju.</s><s>Započeo je sličan dijalog s Vatikanom i nekim jevrejskim organizacijama.</s>

<s>Gülen je aktivno uključen u socijalne debate koje se tiču budućnosti države Turske i islama u modernom svijetu.</s><s>U medijima na engleskom jeziku on je opisan kao "jedna od najvažnijih muslimanskih ličnosti".</s><s>Kako god, njegov Gülen pokret je opisan kao da "ima karakteristike kulta" a njegova tajnovitost i utjecaj u Turskoj politici se uspoređuje sa "islamskim Opus Dei-om".</s><s>U turskom kontekstu, Gülen se čini religijski konzervativnim.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Gülen je rođen u selu Korucuk, u blizini Erzuruma.</s><s>Njegov otac, Ramiz Gülen, je bio imam.</s><s>Njegova majka je učila Kur'an u svom selu, unatoč zabrani vjeronauke od strane kemalističke vlade.</s><s>Gülen je započeo osnovno obrazovanje u svom rodnom selu, ali ga nije i nastavio nakon što se njegova porodica preselila.</s><s>Sudjelovao je u islamskom obrazovanju u istoj džamiji u Erzurumu u kojoj je i otac radikalnog islamiste Metina Kaplana učio.</s><s>On je svoju prvu propovijed dao kada je imao 14 godina.</s><s>Gülen je bio pod utjecajem ideja Saida Nursîja i Maulana Jalaluddeena Rumija (Dželaludin Rumi).</s>

<s>Kako bi usporedio Gülena sa liderima u pokretu Nur, Hakan Yavuz je kazao: "Gülen je više turski nacionalist u svome razmišljanju.</s><s>Također, on je nešto više orijentiran ka državi, te mu je više stalo do tržišne ekonomije i neoliberalne ekonomske politike."</s>

<s>Njegov profesionalni stav doveo je neke autsajdere da nazovu njegovu teologiju islamskom verzijom kalvinizma.</s><s>Oxford Analytica kaže:</s>

<s>"Gülen je primijenio Nursîjeve ideje u praksi, kada je prebačen u džamiju u Izmiru 1966. g. Izmir je grad u kojem se politički islam nikada nije ukorijenio.</s><s>Međutim, poslovna i profesionalna srednja klasa je počela izvikivati ograničenja državne birokratije pod čijim krilima je i narasla, a podržavati prijateljsku tržišnu politiku, uz očuvanje barem nekih elemenata konzervativnog načina života.</s><s>Takvi biznismeni su uglavnom pro-zapadnjački, jer je to i bio ustvari zapadnjački utjecaj (prvenstveno utjecaj SAD-a), koji je uvjerio vladu da omogući slobodne izbore (elekciju) prvi put u 1950. g. i američku pomoć, što je postalo pokretač bujajućeg ekonomskog rasta."</s>

<s>Gülen se povukao iz formalnih dužnosti propovijedanja 1981. godine.</s><s>Od 1988. do 1991. godine je držao niz propovijedi u poznatim džamijama u većim gradovima.</s><s>U 1994. godini, on je sudjelovao u osnivanju "Fondacije novinara i pisaca" te je dobio titulu "Počasni Predsjednik" od strane fondacije.</s><s>On nije iznio bilo kakav komentar u vezi sa zatvaranjem Socijalističke stranke 1998. g. ili Virtuelne partije 2001. g. Upoznao je neke političare poput Tansua Çillera i Bülenta Ecevita, ali on izbjegava susrete s čelnicima islamskih političkih partija.</s><s>Godine 1999., Gülen je emigrirao u SAD, tvrdeći da je to putovanje zbog liječenja, iako je vjerovatno da je očekivao da bude veoma zapažen (nakon emigracije u SAD) što se činilo favoriziranjem islamske države.</s><s>U junu 1999. g., nakon što je Gülen napustio Tursku, nekim turskim televizijskim stanicama su poslane video-snimke Gülena gdje on govori:
 
"Postojeći sistem je još uvijek moćan.</s><s>Naši prijatelji koji imaju pozicije u zakonodavnim i upravnim tijelima trebaju naučiti njihove detalje i biti na oprezu cijelo vrijeme, tako da ih mogu transformirati i učiniti više plodonosnim u korist islama, u cilju provođenja restauracija širom zemlje.</s><s>Međutim, oni bi trebali pričekati dok uslovi ne postanu povoljniji.</s><s>Drugim riječima, oni ne bi trebali izaći na svjetlo prerano."</s>

<s>Gülen se žalio da su primjedbe istrgnute iz konteksta, a oni koji ga podržavaju su podigli pitanja o autentičnosti snimke, za koju on [Gülen] kaže da je "izmanipulirna".</s><s>Gülenu je suđeno u odsutnosti u 2000. g., a oslobođen je 2008. pod novom vladom Stranke pravde i razvitka (AKP), premijera Recepa Tayyipa Erdoğana.</s>

<s>Gülen je nabavio zelenu kartu 2001. godine.</s>

<s>Teologija 
Gülen ne zagovara novu teologiju nego se vodi klasičnim autoritetima vlasti teologije, uzimajući njihovu liniju argumenata.</s><s>Njegovo razumijevanje islama teži konzervatizmu i konvencionalizmu.</s><s>Iako nikada nije bio član sufijskog tarekata i nije vidio članstvo u tarekatu kao nužno za muslimane, on uči da "sufizam predstavlja unutarnju dimenziju islama" i da "unutarnje i vanjske dimenzije nikada ne smiju biti razdvojene".</s>

<s>Njegova se učenja razlikuju u naglasku od onih drugih glavnih islamskih učenjaka u dva aspekta, oba na temelju njegovih tumačenja određenih stihova iz Kur'ana.</s><s>On uči da muslimanska zajednica ima dužnost servisa (tur. hizmet) za "opće dobro", zajednice i nacije, kao i muslimana i nemuslimana širom svijeta; i da je muslimanska zajednica dužna provesti međuvjerski dijalog sa Sljedbenicima Knjige (Židovi i kršćani), iako se to ne odnosi na druge religije kao što je ateizam.</s><s>Gülen se čini netolerantnim prema ateizmu, komentirajući 2004. g. da je "terorizam preziran kao i ateizam".</s><s>U follow-up intervjuu, on je tvrdio da ne namjerava izjednačiti ateiste i ubice; umjesto toga, on je htio istaknuti činjenicu da je, prema islamu, obojima suđeno da pate vječnu kaznu.</s>

<s>Aktivnosti 
Gülen pokret je transnacionalni građanski društveni islamski pokret inspiriran Gülenovim učenjima.</s><s>Njegova učenja o hizmetu (nesebično služenje za "opće dobro") privukla su veliki broj pristaša u Turskoj, Centralnoj Aziji, a sve više i u drugim dijelovima svijeta.</s>

<s>Edukacija 
U svojim propovijedima, Gülen je navodno izjavio: "Studiranje fizike, matematike i hemije je bogosluženje/obožavanje Allaha." Gülenovi sljedbenici su izgradili više od 1 000 škola širom svijeta.</s><s>U Turskoj, Gülenove škole se smatraju da su među najboljima: skupi moderni objekti i učenje engleskog jezika od prvog razreda.</s><s>Međutim, bivši učitelji koji su izvan Gülenove zajednice, doveli su u pitanje postupanje prema ženama i djevojčicama u Gülenovim školama, navodeći da su ženski učitelji isključeni iz administrativnih odgovornosti, dopuštena im je mala autonomija, i – zajedno s djevojkama šestih razreda i naviše – oni su odvojeni od muških kolega i učenika tokom pauza i odmora za ručak.</s>

<s>Međureligijski i međukulturalni dijalog</s>

<s>Sudionici Gülen pokreta su osnovali veliki broj institucija širom svijeta za koje se tvrdi da promoviraju aktivnosti međuvjerskog i međukulturalnog dijaloga.</s><s>Gülenova su ranija djela (prema riječima Bekima Agaia) "puna anti-misionarskih i anti-zapadnjačkih odlomaka", i "žestokih" kleveta protiv Židova, kršćana i ostalih.</s><s>Tokom 1990-ih, on je počeo zagovarati međureligijsku toleranciju i dijalog.</s><s>Lično se susretao s čelnicima drugih religija, uključujući i papu Ivana Pavla II, grčkog pravoslavnog patrijarha Bartolomeja, te izraelskog sefardskog glavnog rabina Eliyahua Bakshi-Dorona.</s><s>Gülen je rekao da favorizira kooperaciju između sljedbenika različitih religija, kao i vjerskih i sekularnih (svjetovnih) elemenata u društvu.</s>

<s>Pogledi na suvremene probleme</s>

<s>Sekularizam 
Gülen je kritizirao sekularizam u Turskoj kao "redukcionističi materijalizam".</s><s>Međutim, on je u prošlosti rekao da sekularni pristup koji "nije anti-religiozni" i "dopušta slobodu vjere i uvjerenja, je kompatibilan s islamom".</s>

<s>Prema jednom Gülenovom saopćenju, u demokratski-sekularnim državama, 95% od islamskih principa su dopušteni i praktički izvedivi, i nema problema s njima.</s><s>Za preostalih 5% se "ne vrijedi boriti".</s>

<s>Pripajanje Turske EU 
Gülen podupire kandidaturu Turske za ulazak u Evropsku uniju, te je rekao da se ni Turska ni EU nemaju čega bojati, a imaju mnogo za dobiti, iz budućnosti punog članstva Turske u EU.</s>

<s>Uloge žene 
Prema Aras-u i Caha-i, Gülenovi pogledi na žene su "progresivni" ali "moderne profesionalne žene u Turskoj još uvijek smatraju njegove ideje daleko od toga da su prihvatljive".</s><s>Gülen kaže da je dolazak islama spasio ženu, koja "apsolutno nije bila zatvorena u svom domu i ... nikada potlačivana" u ranim godinama religije.</s><s>On smatra da je feminizam zapadnjačkog stila, međutim, "osuđen na neravnoteže poput svih drugih reakcionarskih pokreta" i na kraju da je "pun mržnje prema ljudima".</s>

<s>Međutim, Gülenovi pogledi su osjetljivi na optužbe za mizoginiju (mržnju prema ženama).</s><s>Kao što je navedeno od strane Berne Turam, Gülen je tvrdio: "Čovjek se koristi za zahtjevnije poslove ... a žena mora biti isključena tokom određenih dana u mjesecu.</s><s>Nakon poroda, ona ponekad ne može biti aktivna i dva mjeseca.</s><s>Ona ne može sudjelovati u različitim segmentima društva cijelo vrijeme.</s><s>Ona ne može putovati bez svoga muža, oca, ili brata."</s>

<s>Terorizam 
Gülen osuđuje terorizam.</s><s>On upozorava na pojavu proizvoljnog (arbitrarnog) fenomena nasilja i agresije protiv civilnog stanovništva i rekao je da "tome nema mjesta u islamu".</s><s>Napisao je članak osude u Washington Post-u 12. septembra 2001. godine, dan nakon Napada 11. septembra, te je naveo da "musliman ne može biti terorist, niti može biti terorist pravi musliman".</s><s>Gülen je oplakivao "iskorištavanje (otmicu) islama" od strane terorista.</s>

<s>Flota Gaze 
Gülen je kritizirao flotu Gaze dovedenu od strane Turske za pokušavanje dostavljanja pomoći bez pristanka Izraela.</s><s>On je govorio o gledanju naslovnica vijesti o smrtonosnom sukobu između izraelskih komandosa i multinacionalnih članova grupe potpore, te kako se njihova flota približava izraelskoj pomorskoj blokadi Gaze.</s><s>On je rekao: "Ono što sam ja vidio nije bilo lijepo, bilo je veoma ružno." U međuvremenu je nastavio svoje kritike, rekavši kasnije da je propust organizatora da traže sporazum s Izraelom prije pokušaja da se dostavi pomoć bio "znak protivljenja autoritetu, te neće dovesti do plodnih stvari".</s>

<s>Građanski rat u Siriji 
Gülen je snažno protiv turskog uplitanja u Građanski rat u Siriji.</s>

<s>Utjecaj na tursko društvo i politiku 
Gülen pokret ima milione sljedbenika u Turskoj, kao i njih mnogo više u inostranstvu.</s><s>Osim škola utvrđenih od strane Gülenovih sljedbenika, vjeruje se da mnogi gülenicisti drže pozicije moći u snagama turske policije i pravosuđa.</s><s>Turski i strani analitičari vjeruju da Gülen ima simpatizere i u turskom parlamentu, također, i da njegov pokret kontrolira naširoko čitani islamski konzervativni časopis Zaman (tur. zaman – vrijeme), privatnu banku Asya bank, Samanyolu TV televizijsku stanicu, te mnoge druge medije i poslovne organizacije, uključujući i Tursku konfederaciju poduzetnika i industrijalaca (TUSKON).</s><s>U martu 2011. g., turska vlada je uhapsila istraživačkog novinara Ahmeta Şıka i zaplijenila i zabranila mu knjigu Imamova vojska, vrhunac Şıkove istrage Gülena i pokreta Gülen.</s>

<s>2005. g., muškarac povezan s pokretom Gülen je prišao tadašnjem ambasadoru SAD-a u Turskoj Ericu S. Edelmanu tokom zabave u Istanbulu i predao mu omotnicu koja sadrži dokument navodno detaljnih planova za predstojeći udar protiv vlade od strane turske vojske.</s><s>Međutim, dokumenti su se ubrzo pokazali krivotvorinama.</s><s>Gülenove podružnice tvrde da je pokret "građanski" u prirodi i da nema političke aspiracije.</s>

<s>Podijeljenost s Erdoğanom 
Unatoč tvrdnjama Gülena i njegovih sljedbenika da je organizacija ne-političke prirode, analitičari vjeruju da broj hapšenja vezanih za korupciju, izvršen protiv saveznika turskog premijera Recepa Tayyipa Erdoğana, odražava rastuću političku borbu za prevlast između Gülena i premijera.</s><s>Ova su hapšenja dovela do Korupcijskog skandala u Turskoj 2013. godine, za koji su oni koji podržavaju vladajuću Stranku pravde i razvitka (AKP) (zajedno sa samim Erdoğanom) i oporbene slične stranke, naglasili da je u performiran od strane Gülena, nakon odluke Erdoğanove vlade, rano u decembru 2013. g., da zatvori mnoge privatne islamske škole u Turskoj koje je vodio pokret.</s>

<s>Erdoğanova vlada je rekla da su korupcijska istraga i komentari od strane Gülena dugoročni politički program pokreta Gülen da infiltrira sigurnosne, obavještajne i pravosudne institucije države Turske; optužba je gotovo identična optužbi protiv Gülena od strane glavnog tužitelja Republike Turske u njegovom suđenju 2000. g., prije nego što je Erdoğanova stranka došla na vlast.</s><s>Gülenu se i ranije sudilo u odsutnosti 2000. g., a od ovih optužbi oslobođen je 2008. g. i to pod Erdoğanovom AKP vladom.</s>

<s>U e-mail komentarima poslanim Wall Street Journal-u u januaru 2014. g., Gülen je rekao da je "turski narod ... uzrujan i da je u posljednje dvije godine demokratski napredak sada promijenio smijer", ali je demantirao da je dio zavjere da se zbaci vlada.</s><s>Kasnije, u januaru 2014. g., u intervjuu za BBC World, Gülen je rekao: "Da želim reći nešto narodu, to bi bilo da bi ljudi trebali glasati za one koji poštuju demokratiju, vladavinu zakona, tj. one koji se dobro slažu s ljudima.</s><s>Pričanje ili potjecanje ljudi da glasaju za stranku bila bi uvreda intelekta naroda.</s><s>Svi veoma jasno vide šta se događa."</s>

<s>Publikacije 
Gülenova oficijelna web stranica broji 43 njegove publikacije; one su, međutim, više srodne eseju i zbirkama propovijedi nego knjigama o određenim temama sa specifičnim tezama.</s><s>Za njega se također kaže da je autor mnogih članaka na razne teme: društvene, političke i vjerske probleme, umjetnost, nauku i sport; te snimljenih hiljada audio i video kaseta.</s>

<s>On pridonosi nizu časopisa i magazina u vlasništvu njegovih sljedbenika.</s><s>On piše glavni članak za Fountain, Yeni Ümit, Sızıntı i Yağmur islamske filozofske časopise.</s><s>Nekoliko njegovih knjiga su prevedene na engleski jezik.</s>

<s>Odziv 
Fethullah Gülen se pojavio u Top 100 Public Intellectuals Poll-u 2008. g. i na kraju izašao kao najutjecajniji mislilac.</s>

<s>Fethullah Gülen je prozvan jednim od 100 svjetskih najutjecajnijih ljudi u 2013. g. od strane magazina TIME.</s>

<s>Fethullah Gülen je na listi 500 najutjecajnijih muslimana od strane Royal Islamic Strategic Studies Centre-a u Ammanu, Jordan.</s>

<s>Povezano 
 Gülen pokret</s>

<s>Reference</s>

<s>Generalne reference</s>

<s>Interfaith Radio - Turkey's Champion of Interfaith Dialogue
The Economist - Global Muslim networks- How far they have travelled
The Economist- Fethullah Gulen- A farm boy on the world stage
Reuters - Turkish Islamic preacher - threat or benefactor?</s><s>The New York Times - Turkish Schools Offer Pakistan a Gentler Vision of Islam
The New York Times: Fethullah Gulen profile
Foreign Policy - Fethullah Gulen as a Top Public Intellectual 
Profile on PBS show: Religion and Ethics January 21, 2011
The New Republic Magazine: The Global Imam
Qantara.de: The Fethullah Gülen Movement: Pillar of Society or Threat to Democracy?</s><s>MERIA: Fethullah Gülen and his Liberal "Turkish Islam" movement 
ME Forum: Turkish Islam's Moderate Face 
ME Forum: Fethullah Gülen's Grand Ambition: Turkey's Islamist Danger
The Gülen Movement: a modern expression of Turkish Islam
The Nurcu Movement in Kazakhstan and Kyrgyzstan</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Zvanična web stranica
 Gulen Movement Canada 
 Gulen Movement News
 Fethullah Gulen</s>

<s>Islamski teolozi
Biografije, Turska</s>

