Margaret I od Danske
<s>Margaret I rođena kao Margaret Valdemarsdatter (Dvorac Søborg, 1353. - Flensburg, 28. oktobar 1412.), bila je najprije danski regent (od 1375.), a od 1380. i norveški.</s><s>Od 1387. vlada kao dansko-noveška kraljica a od 1389. i kao švedska.</s>

<s>Ona je svojom vještom diplomatskom aktivnošću ali i ratovima dovela skandinavske zemlje do Kalmarske unije - 1397.</s>

<s>Margaret je bila jedan od jedan od najistaknutijih skandinavskih vladara, koja je uspjela ne samo da uspostavi mir unutar svojih kraljevstava, već se i uspješno nosila protiv aspiracija njemačkih prinčeva i protiv ekonomske moći Hanzeatske lige.</s>

<s>Kalmarska unija koju je stvorila i ostavila u nasljeđe, uspješno je egzistirala sve do 1523. iako ne bez prekida.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Margaret je bila kćer danskog kralja Valdemara IV.</s><s>Imala je samo šest godina kad je zaručena za norveškog kralja Haakona VI, sina norveško - švedskog kralja 
Magnusa Erikssona.</s><s>Zaruke su trebale zaustaviti dinastičke borbe za skandinavske tron između grofova Mecklenburgških i pojedinih aristokratskih frakcija unutar skandinavskih zemalja.</s>

<s>Vjenčanje Margaret i Haakona održano u Kopenhagenu 1363.</s>

<s>Haakonove ambicije da postane švedski vladar ugasle su vrlo brzo, nakon što su on i njegov otac poraženi od strane Alberta (Mecklenburgškog) koji je nosio švedsku krunu od 1364. do 1389.</s><s>Haakon je međutim uspio zadržati norveški tron, pa je Margaret provela svoju mladost na norveškom dvoru, pod tutorstvom Marte Ulfsdotter, kćeri švedske svetice Birgitte.</s>

<s>Margaret je vrlo rano pokazala svoj vladarski talent i ubrzo zasjenila svoga muža, pa je izgleda ona i vladala umjesto njega.</s><s>U braku sa njim rodila je 1370. jedno dijete  Olafa.</s>

<s>Nakon očeve smrti 1375, Margaret je unatoč zahtjevima Mecklenburžana da se njima dodijeli danski tron, ipak uspjela osigurati tu poziciju svom sinu - Olafu, pa je nakon Haakonove smrti 1380. vladala Danskom i 
Norveškom kao regent u ime svog maloljetnog sina.</s><s>Tako je započela dansko-norveška unija koja je egzistirala do 1814.</s><s>Nakon što si je osigurala autoritet: uspjela je 1385. povratiti ekonomski važne utvrde na skanijskoj zapadnoj obali od Hanzeatske lige.</s><s>Istovremeno je uspjela očuvati netaknutim - južne granice Danske, sklopivši sporazum sa Grofovijom Holstein.</s>

<s>Margaret i Olaf, koji je postao punoljetan 1385., bili su u poziciji da zarate sa Albertom radi švedskog trona na koji su i oni aspirirali, kad je Olaf je neočekivano umro 1387.</s><s>Primjenivši svu svoju diplomatsku vještinu, Margaret je uspjela konsolidirati svoj položaj, pa je ostala dansko-norveška - regentica, a u nedostatku nasljednika, usvojila je svog šest godina starog nećaka 
Erika od Pomeranije.</s><s>Nakon tog je udružila svoje snage sa švedskim plemstvom, koje se pobunilo protiv nepopularnog kralja Alberta u sporu oko velikih feuda dodjeljenih moćnom kancelaru Bo Jonsson (Gripu) mimo njihove 
volje.</s>

<s>Ugovorom iz Dalaborga iz 1388., plemstvo je proglasilo Margaret švedskim suverenom i zakonitim vladarom, i dodijelo joj veći dio Bo Jonssonovih feuda.</s><s>Pobijedivši Alberta 1389., Margaret ga je i zarobila, pa ga pustila tek nakon sklapanja mira šest godina kasnije.</s><s>S druge strane njegovi simpatizeri, udružili su se sa baltičkim piratima, pa nisu predali Stockholm sve do 1398.</s>

<s>Margaret je odtada bila neosporni vladar u tri skandinavske zemlje.</s><s>Njezin nasljednik - Erik od Pomeranije proglašen je nasljednim norveškim monarhom - 1389., a 1396. izabran je i za monarha Danske i Švedske (u njoj se tad nalazila i 
Finska).</s><s>Njegova krunidba održana iduće godine u južnom švedskom gradu Kalmar, u prisutnosti vodećih ličnosti iz svih skandinavskih zemalja bila je događaj dekade.</s><s>Ipak je u Kalmaru švedsko plemstvo pokazalo i svoje protivljenje Margaretinoj težnji za 
apsolutnom moći.</s>

<s>I pored toga što je okrunila - Erika, Margaret je ostala stvarni vladar Skandinavije sve do svoje smrti.</s><s>Njezin cilj bio je daljnje jačanje kraljevske centralne vlasti i Kalmarske unije sa težištem u Danskoj, njezinoj staroj nasljednoj domeni.</s><s>Ona je uspjela ukloniti plemićku opoziciju, ograničiti ovlasti Državnih savjeta, i konsolidirati upravu preko mreže kraljevskih povjerenika.</s>

<s>Kako bi osigurala svoju ekonomsku poziciju - nametnula je velike poreze i zaplijenila crkvena imanja, koja su inače bila oslobođena od davanja poreza.</s><s>Kako je njezina politika uspjela bez nekog većeg fatalnog sukoba u Kalmarskoj uniji, to govori o njezinoj snažnoj političkoj poziciji, kao i o njezinoj diplomatskoj vještini i bezobzirnosti.</s>

<s>Kako je bila spretna i u odnosima sa Svetom stolicom, bila je i u prilici da ojača svoj utjecaj u crkvi naročito kod izbora važnijih biskupa.</s>

<s>Margaret politička sposobnost bila je vidljiva i u vanjskim poslovima.</s><s>Njezin glavni cilj bio je stati na kraj njemačkom širenju na sjever te proširiti i osigurati danske južne granice.</s><s>Taj cilj pokušala je ostvariti diplomatskim putem, kad joj to nije uspjelo zaratila je sa Grofovijom Holstein, pa je upravo tokom tog rata neočekivano umrla 1412.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Margaret I na portalu Encyclopædia Britannica</s>

<s>Danski vladari
Švedski vladari
Norveški vladari</s>

