Florilegij
<s>Florilegij () označava zbirku odlomaka iz različitih spisa.</s><s>Ta riječ potječe od latinskog flos ("cvijet") i legere ("skupljati") te doslovno označava "skup cvijeća", odnosno zbirku lijepih izvoda iz nekog većeg djela.</s><s>Riječ je prijevod grčke riječi "antologija" (ἀνθολογία), koja ima isto etimološko značenje.</s>

<s>Sredjni vijek
Srednjovjekovni florilegiji predstavljaji su sustavne zbirke izvadaka preuzetih uglavnom iz spisa crkvenih otaca i ranokršćanskih autora, ali i antičkih filozofa poput Aristotela, a ponekad i iz klasičnih spisa.</s><s>Glavni je primjer Manipulus florum Tome Irskog, koji je dovršen početkom 14. stoljeća.</s><s>Svrha je bila uzeti odlomke koji su ilustrirali određene teme ili učenja.</s><s>Nakon srednjovjekovnog razdoblja, pojam je proširen kako bi se primijenio na svaku zbirku ili kompilaciju književnog ili znanstvenog karaktera.</s>

<s>Cvijeće
Izraz florilegium također se primjenjivao doslovno na raspravu o cvijeću ili na srednjovjekovne knjige koje su obrađivale ukrasno cvijeće, za razliku od herbara, koji su se bavili ljekovitim ili utilitarnim biljkama.</s><s>Pojava botaničke ilustracije kao umjetničkog žanra datira iz 15. stoljeća, kada su tiskani herbari (knjige koje opisuju kulinarsku i ljekovitu upotrebu biljaka) s ilustracijama cvijeća.</s><s>Kako su tehnike tiska napredovale, a nove biljke dolazile u Europu iz osmanske Turske u 16. stoljeću, bogati pojedinci i botanički vrtovi naručilivali su od umjetnika da zabilježe ljepotu ove egzotike u florilegijima.</s><s>Takvi su frolilegiji procvjetali u 17. stoljeću, kada su stvarani da prikažu rijetke i egzotične biljke iz udaljenih krajeva svijeta.</s><s>Moderni florilegiji nastoje zabilježiti zbirke biljaka, često sada ugroženih, unutar određenog vrta ili mjesta.</s><s>Florilegiji pripadaju među najraskošnije i najskuplje knjigama zbog velikog rada koji je potreban za njihovu produkciju.</s>

<s>Reference</s>

<s>Latinske fraze
Srednjovjekovna književnost
Botanika</s>

