Rudolf Clausius
<s>Rudolf Julius Emanuel Klauzijus (Rudolf Julius Emanuel Clausius) (2. januara 1822. - 24. avgusta 1888.) bio je nemački fizičar i matematičar.</s><s>Smatra se jednim od osnivača nauke o termodinamici .</s><s>Svojim prepravljanjem principa Sadi Karnoa, poznatog kao Karnoov ciklus, pružio je temeljniju osnovu za teoriju toplote.</s><s>Njegov najvažniji rad je „O pokretnoj sili toplote“ (1850) .</s><s>Prvi je objavio drugi zakon termodinamike.</s><s>On je uveo koncept entropije 1865. i viral teoremu o toploti 1870. godine. .</s><s>Proučavajući termodinamičke procese, uveo je koncept entropije, razvio kinetičku teoriju toplote i ustanovio da je specifična toplota idealnog gasa konstantna Klauzijusov zakon.</s>

<s>Biografija 
Klauzije je rođen u Koslinu (danas Koszalin u Poljskoj) u pokrajini Pomerania u Pruskoj.</s><s>Otac mu je bio protestantski pastor i školski inspektor, i išao je u školu svog oca.</s><s>Posle nekoliko godina, otišao je u Gimnaziju u Stetinu (sada Šečecin).</s>

<s>Klauzije je diplomirao na Berlinskom univerzitetu 1844. godine, gde je studirao matematiku i fiziku, sa njim su studirali i Gustav Magnus, Peter Gustav Lejžne Deriklet i Jakob Stainer.</s><s>Takođe je studirao istoriju kod Leopolda fon Rankea.</s><s>Tokom 1847. godine doktorirao je na Univerzitetu u Haleu o optičkim efektima u Zemljinoj atmosferi.</s><s>Potom je postao profesor fizike na Kraljevskoj artiljerijskoj i inženjerskoj školi u Berlinu i Privat dozent na Berlinskom univerzitetu.</s><s>1855. postao je profesor na ETH Cirih, Švajcarskom saveznom tehnološkom institutu u Cirihu, gde je boravio do 1867.</s><s>Preselio se u Vurzburg 1867. godine. a dve godine kasnije, 1869. u Bon.</s>

<s>Tokom Francusko-Prusog rata Klauzije je 1870. organizovao korpus hitne pomoći.</s><s>Ranjen je u bitci, a svoje usluge odlikovan je Gvozdenim krstom.</s>

<s>Njegova supruga Adelaida Rimpham umrla je na porođaju 1875. godine, ostavivši ga da sam odgaja njihovo šestoro dece.</s><s>Nastavio je da predaje, ali je zbog toga imao manje vremena za istraživanje.</s>

<s>Oženio se 1886. sa  Sofijom Sak i sa njom je imao još jedno dete.</s>

<s>Umro je u Bonu u Nemačkoj, 24. avgusta 1888. godine.</s>

<s>Rad 
Clausijusova doktorska teza o refrakciji svetlosti obrazlaže da tokom dana gledamo plavo nebo i različite nijanse crvene pri izlasku i zalasku sunca zbog refleksije i refrakcije svetlosti.</s><s>Kasnije bi lord Railih pokazao da je to u stvari posledica raspršenja svetlosti, ali bez obzira na to, Clausius je koristio daleko više matematički pristup nego što su neki drugi koristili.</s>

<s>Njegov najpoznatiji rad, (Ueber die bewegende Kraft der Wärme) „O pokretnoj snazi toplote“ , objavljen je 1850. godine i bavio se mehaničkom teorijom toplote.</s><s>U ovom radu pokazao je da postoji kontradikcija između Carnotovog principa i koncepta očuvanja energije.</s><s>Klauzije je drukčije izložio
Prvi i drugi zakona termodinamike da bi prevazišao ovu kontradikciju.</s><s>Treći zakon termodinamike razvio je Valther Nernst tokom 1906.–1912..</s>

<s>Klauzijusov najpoznatiji izkaz drugog termodinamičkog zakona objavljen je na nemačkom 1854, i na engleskom 1856.</s>

<s>Tokom 1857. godine, Klausius je doprineo polju kinetičke teorije nakon što je rafinirao veoma jednostavan gas-kinetički model Augusta Kroniga koji uključuje translacione, rotacione i vibracione molekularne pokrete.</s><s>U istom tom radu predstavio je koncept 'Srednjeg slobodnog puta' čestice.</s>

<s>Klauzijus je iz termodinamike izvoditi zaključak da je odnos Klausijus-Klapeiron odnos, koji predstavlja karakteristiku faznog prelaza između dva stanja materije, kao što su čvrsta i tečna, prvobitni zaključak je razvio 1834. godine Emil Klapeiron.</s>

<s>Clausijus je 1870. godine dao viralnu teoremu, koja predstavlja odnos između prosečnog vremena kinetičke energije i prosečnog vremena potencijalne energije zatvorenog nepokretnog fizičkog sistema.</s><s>Zbog toga je povezan sa mehanikom i zatvorenim termodinamičkim sistemom.</s>

<s>Klausijus je takođe uveo srednji slobodni put u fiziku, temeljni koncept statističke mehanike.</s>

<s>Entropija   
Klausijus je 1865. dao prvu matematičku verziju koncepta entropije, i dao i mu ime(.</s><s>Klauzije je odabrao reč jer je značenje (od grčkog εν  „u“ i τροπη „preobražaj“) „transformacija sadržaja“ ili „sadržaj transformacije“ (Verwandlungsinhalt).</s><s>Za entropiju je koristio napuštenu jedinicu Clausius (simbol: Cl) .</s>

<s>1 Klausijus (Cl) = 1 kalorija / stepen Celzijusa (cal / ° C) = 4.1868 džula po kelvinu (J / K)</s>

<s></s>

<s>Orijentacioni rad iz 1865. godine u koji je uveo koncept entropije završava se sledećim kratkim pregledom prvog i drugog zakona termodinamike: 
 Energija univerzuma je konstantna.</s><s>Entropija univerzuma teži maksimumu.</s>

<s>Klauzijus-Rankineov proces</s>

<s>Klauzijus-Rankineov proces je termodinamički kružni proces u kojem se iz toplotne energije dobija mehanička energija, pri čemu se kao radni medijum koristi vodena para.</s>

<s>U tehnici se taj proces ostvaruje u termoenergetskom postrojenju kombinacijom sledeće osnovne opreme: 
 parnom mašinom ili parnom turbinom, gde se deo toplotne energije korišćenjem vodene pare pretvara u mehaničku energiju
 kondenzatorom, u kojem se para kondenzuje odvođenjem toplote, najčešće pomoću rashladne vode
 napojnom pumpom, kojom se kondenzat ponovno vraća u generator pare</s>

<s>Klausijus-Klaperon jednačina 
Klausijus-Klapeiron jednačina jedna je od osnovnih termodinamičkih jednačina koja opisuje izotermalne fazne prelaze tipa 1 (na primer, topljenje ili isparavanje).</s>

<s>Ako je:
  stepen krive promene stanja, 
  latentna entalpija promene stanja, 
  odgovarajući volumeni 2 faze, a 
  termodinamička temperatura na kojoj se promena zbiva, 
jednačina glasi:</s>

<s>Fazni prelazi 
Fazni prelazi su promene stanja određene faze (elementarne, jedinjenja, eutektike, periferne itd.), pri promeni temperature.</s><s>Sledeća fazni prelazi su različiti:
 fazni prelazi tipa 1, u kojima su slobodne entalpijske ravnoteže u obe faze jednake po vrednosti, ali se istovremeno entropija i zapremina dramatično menjaju.</s><s>Prelazi faze 1 uključuju, na primer, topljenje, isparavanje i sublimaciju.
 fazni prelazi tipa 2 čija se entalpija, entropija ili zapremina ne menjaju u ravnoteži.</s><s>U fazne prelaze tipa 2, gde na primer, materije gube svoja feromagnetna svojstva, superprovodljivost, procese razgradnje i formiranja intermetalnih jedinjenja u čvrstoj fazi.</s>

<s>Priznanja 
 Počasno članstvo u instituciji inženjera i brodograditelja u Škotskoj 1859. godine.</s><s>IESIS
 Gvozdeni krst 1870. godine
 Član Kraljevskog društva Londona 1868.</s><s>Medalja Coplei dobio je 1879. godine.</s><s>Član Kraljevske Švedske akademije nauka 1878.</s><s>Huigens-ova medalja 1870. godine
 Strani član Nacionalna akademija u Lincei u Rimu 1880
 Član Nemačke akademije nauka Leopoldina 1880. godine
 Poncelet nagrada 1883.</s><s>Počasni doktorat na Univerzitetu u Vurzburgu 1882. godine.</s><s>Strani član Akademije nauka i nauka Kraljevine Holandije 1886.</s><s>Orden za zasluge za umetnost i nauku 1888
 Lunarni krater Klausius (krater) koji je dobio ime u njegovu čast.</s><s>Spomen obeležje u njegovom rodnom gradu Koszalin 2009. godine</s>

<s>Pogledaj još 
 Prvi princip termodinamike
 Drugi princip termodinamike</s>

<s>Napomene</s>

<s>Publikacije 
  English translations of nine papers.</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Revival of Kinetic Theory by Clausius</s>

<s></s>

<s>Njemački fizičari
Njemački matematičari</s>

