Túpac Amaru II
<s>Tupak Amaru II (;) je bio vođa ustanka Kečua Indijanaca protiv Španaca koji je izbio u 1780. godine i bio je prvi veliki ustanak sa independističkim težnjama u Vicekraljevstvu Peruu.</s><s>Pravo ime Tupak Amarua je bilo Hose Gabrijel Kondorkanki Nogera () i veruje se da je bio potomak poslednjeg Inke, Tupaka Amarua I. Rođen je u Tinti, u Peruu, 19. marta 1742, a pogubljen je u Kusku, 18. maja 1781.</s>

<s>Iako je ustanak bio ugušen u krvi, Tupak je kasnije postao mitska figura u borbi Peruanaca za nezavisnost kao i u pokretu za prava Kečua domorodaca u Peruu.</s>

<s>Biografija 
Praunuk poslednjeg Inke, Tupak Amarua I, Hose Gabrijel Kondorkanki je bio rođen u Tinti, u provinciji Kusko, i obrazovao se u jezuitskom duhu u školi San Fransisko de Borha.</s><s>Godine 1760. oženio se sa Mikaelom Bastidas Pujukava ().</s>

<s>Kondorkanki je potom postao poglavica Tungasuke i Pampamarke i vladao je tim zemljama u ime španskog guvernera.</s><s>Videvši teške uslove u kojima su živeli domoroci, tražio je od španskih vlasti da poboljšaju uslove rada u fabrikama tekstila, rudnicima i poljima, ali bez uspeha.</s><s>Na kraju je uzeo ime svog pradede, počeo da se oblači u domorodačkom Kečua stilu, podigao je ustanak i uhvatio i pogubio španskog korehidora Tinte, Antonija de Arijagu (), 1780. godine.</s>

<s>Ustanak 
Preterani nameti, mita (obavezan rad u rudnicima, nametnut domorodačkom stanovništvu) i zloupotrebe korehidora bili su glavni uzroci za izbijanje ustanka kečua domorodaca 4. novembra 1780. godine u Tinti.</s><s>Još jedan bitan razlog je bila raspodela zemlje koju je izvršio novi vicekralj, Avgustin Hauregi i Aldekoa ().</s><s>Nove preraspodela je direktno išla nauštrb poseda Kondorkankija, koji je istu video kao eksproprijaciju velikog dela svoje zemlje.</s>

<s>Na čelu sa Kondorkankijem, ovaj narodni ustanak je bio najveći ustanak u istoriji vicekraljevstva.</s><s>Na samom početku, ustanak je priznao autoritet španske krune i ograničio se na zahteve za promenama u administrativnoj organizaciji vicekraljevstva koje bi zauzstavile zloupotrebe korehidora.</s><s>Kad je izbio 4. novembra, ustanak je išao direktno protiv korehidora Tinte, Antonija Arijage, koji je bio istog dana uhvaćen i pogubljen.</s><s>Kasnije se ustanak proširio na veliki deo južnih planina vicekraljevstva.</s>

<s>Iako je u principu Tupakova namera bila da se bori protiv zloupotrebe vlasti od strane Španaca, nije mogao da izbegne da se ovaj sukob pretvori u rasnu borbu (domoroci protiv Evropljana i kreola).</s><s>Nakon mnogih borbi i velike pobede nad 1.200 Španaca u bici kod Sangrare, Tupak Amaru je odlučio da ipak ne zada odlučujući udarac na vicekraljevskom trgu u Kusku severno od Sangrare.</s><s>Umesto toga, rasporedio je svoje trupe u Tungasuki (danas provincija Kanas, na jugu Sangare).</s><s>Neki izvori navode da je Tupak Amaru posegnuo za ovom taktikom s ciljem da omogući dijalog sa španskim vlastima.</s><s>Međutim, time je dozvolio Špancima da se organizuju u Kusku i da sačekaju pojačanje koje im je poslao vicekralj iz Lime, Arekipe i Vamange, tako da su Španci zadali definitivan udarac ustanicima 8. januara 1781.</s>

<s>Pogubljenje</s>

<s>Dana 18. maja 1781. godine, na trgu Armas u Kusku, Tupak Amaru je prema presudi bio prisiljen da prisustvuje pogubljenju cele svoje porodice.</s><s>Onda su mu vezali ruke i noge za repove četiri konja kako bi ga raščerečili, međutim, bez uspeha, tako da se na kraju odlučilo da se pogubi odsecanjem glave, a da se telo potom raskomada.</s><s>Njegova glava je bila nabijena na koplje i izložena u Kusku i Tinti, njegove ruke su bile poslate u Tungasuku i Karabaju, a njegove noge u Levitaku i Santa Rosu (današnja provincija Čumbivilkas).</s><s>Jedini preživeli član njegove porodice je bio njegov maloletni sin od 12 godina koji je bio odveden u Španiju i tamo proveo ostatak života utamničen.</s>

<s>Uprkos neuspehu ustanka i pogubljenju Tupaka i cele njegove porodice, Španci nisu uspeli da potpuno uguše ustanak koji se nastavio pod vođstvom Tupakovog polubrata, Dijega Kristobala Tupak Amarua i proširio se na bolivijansku visoravan, region Huhuj i severoistok Argentine.</s>

<s>Uticaji</s>

<s>Peru 
Ime i slava Tupak Amarua su se proširili takvom brzinom da su ga pobunjeni domoroci u dolini Kasanare u regionu Nova Granada proglasili kraljem Amerike.</s><s>Novi poglavica Inka je u januaru 1782. godine uspeo da sklopi dogovor sa španskim vlastima — pobunjenici će da polože oružje, a Španci neće vršiti nikakvu odmazdu, pomilovaće sve pobunjenike i poboljšaće loš položaj domorodačkog stanovništva.</s>

<s>Kasniji kreolski ustanci takođe su usvojili ime Tupaka Amarua kako bi dobili podršku domorodaca, kao što je to bio slučaj sa Tupak Katarijem koji je podigao ustanak u oblasti koja danas čini sastavni deo Bolivije.</s>

<s>Ustanak Tupak Amarua II označio je početak borbe za osamostaljenjem u peruanskoj istoriji nakon perioda od skoro tri veka koji je ova zemlja provela kao španska kolonija.</s><s>Tupak Amaru se smatra simbolom borbe za peruansku nezavisnost i dan danas mnoge domorodačke grupe sa Anda kao i levičarske grupe se nazivaju njegovim imenom.</s>

<s>U Peruu, vojna vlada generala Huana Velaska Alvarada prisvojila je stilizovani grb Tupaka Amarua kao simbol revolucionarne vlade oružanih snaga.</s><s>Takođe je dato Tupakovo ime jednom od najluksuznijih salona u Palati vlade.</s>

<s>S druge strane, Tupakovo ime je prisvojila i teroristička organizacija Revolucionarnog pokreta Tupak Amaru () koja je delovala na teritoriji Perua između 1985. i 1997.</s><s>Ova organizacija je postala poznata u svetu po krizi koju je izazvala otmicom japanske ambasade tokom vladavine bivšeg predsednika Perua, Alberta Fudžimorija.</s>

<s>U svetu 
Tupamaros (), takođe poznati i kao Pokret nacionalnog oslobođenja ili MLN (), bila je još jedna revolucionarna grupa koja je delovala između šezdesetih i sedamdesetih godina 20. veka u Urugvaju, i koja je prihvatila ime Tupaka Amarua iz poštovanja prema njegovom liku i delu.</s>

<s>U SAD, hip-hop pevač, Tupak Šakur takođe je uzeo ovo ime kao umetničko ime, inspirisan životom i delom Tupaka Amarua II.</s>

<s>Vidi još 
 Borba za nezavisnost Latinske Amerike
 Tupak Amaru I
 Tupak Šakur
 Konkistador
 Mita
 Repartimijento de labor</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Sender, R.J. Tupac Amaru
 Fisher, Lillian E. The Last Inca Revolt 1780-1783.</s><s>University of Oklahoma Press.</s><s>1966.</s><s>"BookRags Biography on José Gabriel Túpac Amaru." 1 January 2006.</s><s>Orders for execution of Túpac Amaru II, 1781, by magistrate José Antonio de Areche.</s>

<s>Inke
Historija Latinske Amerike
Historija Perua</s>

