MIM-104 Patriot
<s>MIM-104 Patriot je američki protivzračni raketni sistem srednjeg dometa kojeg su razvile kompanije Raytheon, Hughes i RCA.</s>

<s>Razvoj 
Razvoj je započet 1965. godine kada je kompletirana istraživačka studija za ovaj sistem, a 1966. je ustanovljena oznaka SAM-D (Surface to air Missile-Development).</s><s>Do 1970. radilo se na razvoju rakete kada su izvršena prva lansiranja.</s><s>Sredinom sedamdesetih nastupa faza ispitivanja sistema vođenja rakete gdje se uključuju svi elementi raketnog sistema.</s><s>Tada se daje nova oznaka za sistem XM-104 Patriot.</s>

<s>Smatra se da su 1980. završene sve faze razvoja: istraživanje, razvoj i testiranje, iako je opremanje jedinica počelo nešto kasnije i procjenjuje se da je to sve koštalo oko 2 milijarde dolara.</s><s>Sistem Patriot je bio namijenjen za opremanje PVO jedinica američke kopnene vojske.</s>

<s>Opis sistema</s>

<s>AN/MPQ-53 radar 
Ovaj multifunkcionalni radar koristi antenu sa elektronskim skeniranjem i zahvaljujući tome obavlja više funkcija istovremeno: osmatranje zračnog prostora, otkrivanje i praćenje cilja i raketnog projektila, ozračivanje cilja i predaja komandi za vođenje rakete.</s><s>Drugi raketni sistemi za ove funkcije koriste čak 3 do 5 radara.</s>

<s>Antenski sistem sa elektronskim skeniranjem je stacioniran- nema mehaničkih okretaja antene već je za vrijeme rada usmjeren u jednom pravcu.</s><s>Antena je sastavljena od velikog broja elemenata za emitovanje i prijem elektromagnetske energije i zato može da obrazuje više dijagrama usmjerenosti različitih karakteristika.</s><s>Elektronskim skeniranjem upravlja računar prema programiranom režimu rada kojim su vremenski određene pojedine funkcije u sektoru od 60 do 90 stepeni.</s><s>Radar je smješten u kontejner na poluprikolici M860 koju vuče tegljač M818.</s><s>Električnom energijom se napaja iz stanice za napajanje.</s><s>Za vrijeme borbenog rada u njemu nema poslužilaca, već operatori upravljaju sa komandnog mjesta baterije.</s>

<s>Veza između KM baterije i radara ostvarena je specijalnim zaštićenim kablom otpornim na EMINE.</s><s>Zahvaljujući ugrađenoj opremi za testiranje (BITE) u radaru, računar za borbeno komandovanje periodično autmatski prima izvještaje o stanju podsistema radara i upozorava operatore na eventualne nepravilnosti u funkcionisanju.</s><s>Radar je frekventno agilan, radi u G-opsegu (8–10 GHz) sa 160 mogućih radnih frekvencija.</s><s>Opseg G je odabran kao kompromis (što je uobičajeno kod radara sa antenom sa elektronskim skeniranjem) između nižih frekvencija optimalnim za osmatračke radare i viših frekvencija pogodnih za praćenje cilja.</s>

<s>Lansirno oruđe 
Lansirno oruđe M90A sadrži četverostruki lanser-kontejner sa raketnim projektilima i električni generator za sobstveno napajanje električnom energijom.</s><s>Lanser-kontejner se sastoji od 4 cijevi povezane u snop čeličnim trakama, te služe za transport, čuvanje i lansiranje projektila.</s><s>Svaki kontejner sadrži po jedan raketni projektil te je napravljen od aluminija i četvrtastog je oblika.</s><s>Kontejner pruža toplotnu izolovanost i hermetičnost i čuvanje projektila pet godina.</s><s>Na prednjoj strani kontejner je zatvoren poklopcem od specijalne plastike kojeg raketa probija prilikom ispaljivanja.</s><s>Svaka lansirna cijev-kontejner je posebno povezana sa sistemom za ispaljivanje.</s><s>Sistem za upravljanje lansiranjem smješten je u dvije konzole, a omogućava prijem, dekodiranje i prijenos signala od komandnog mjesta baterije do sistema.</s><s>Lansirno oruđe se također sastoji iz servomehanizma za pokretanje lansera i generatora električne energije.</s>

<s>Raketni projektil 
Raketni projektil je izveden po normalnoj aerodinamičkoj šemi, ne klasične noseće površine, a za upravljanje koriste se četiri pokretna stabilizatora na repnom dijelu rakete.</s><s>Ukupna masa je 1000 kg, a sa kontejnerom je 1600 kg.</s><s>Projektil se sastoji od balističke kape, sistema za navođenje, bojeve glave, pogonske grupe i sistema za upravljanje.</s>

<s>Balistička kapa je napravljena od legure slicijum dioksida i kobalta, osigurava aerodinamičke osobine, a štiti elektronske sklopove sistema za vođenje od vanjskih uticaja i zagrijavanja.</s><s>Elektronski uređaji sistema za vođenje izvedeni su u modularnoj tehnici sa digitalnom obradom signala.</s><s>Sastoji se od modula za vođenje na srednjem dijelu putanje raketnog projektila i glave za samovođenje.</s><s>Pogonsku grupu čine motori na čvrsto raketno gorivo, vanjski izolatori i dva vanjska cijevovoda kroz koje prolaze kablovi za prijenos signala.</s><s>Bojeva glava M248 je predfragmentisana, a opremljena je distancionim upaljačem.</s><s>Teška je 70 do 80 kg, a može biti klasična ili nuklearna.</s>

<s>Verzije sistema</s>

<s>MIM-104A
Osnovna verzija uvedena u operativnu upotrebu pod oznakom Standard.</s>

<s>MIM-104B (PAC-1) 
Unaprijeđena verzija danas poznata kao PAC-1 s unaprijeđenim softverskim komponentama.</s><s>Izmjenjen je način traženja radarom, povećana je sposobnost radara da traži balističke projektile.</s>

<s>MIM-104C (PAC-2) 
Nakon 1980tih je ustanovljeno da A i B verzije jesu sposobne otkriti balističke projektile, ali su bile znatno manje sposobne uništiti ih.</s><s>Nakon toga razvija se nova PAC-2 verzija.</s><s>PAC-2 verzija zansiva se na softverskim promjenama sistema baš kao i PAC-1 verzija.</s><s>Uvedena je u upotrebu 1990. godine, nakon testiranja 1987. godine.</s><s>PAC-2 je ptimiziran za obaranje balističkih projektila, za razliku od originalnog MIM-105A Standard projektila koji je bio optimiziran za obaranje zrakoplova na svim visinama.</s><s>Patriot je ostvario zadovoljavajuću učinkovitost od 70 posto protiv balističkih projektila lansiranih iz Iraka prema ciljevima u Saudijskoj Arabiji tokom Zaljevskog rata.</s>

<s>MIM-104D (PAC-2/GEM) 
Ova verzija je uključivala modernizaciju projektila jer se kod ranijih verzija upaljač bojeve glave kasno aktivirao, pa projektil nije mogao ostvariti svoje dejstvo.</s><s>Kod ove verzije upaljač se znatno ranije aktivirao.</s>

<s>MIM-104F (PAC-3) 
MIM-104F predstavlja najveću modernizaciju sistema.</s><s>Projektil PAC-3 je sa znatno manjom bojevom glavom u odnosu na velike prefragmentirane bojeve glave projektila PAC-2 i GEM.</s><s>Uporaba manje bojne glave postala je moguća jer PAC-3 ima znatno veću preciznost koja se ogleda u povećanim mogućnostima izravnog udara u cilj.</s><s>Manja bojeva glava istovremeno znači i manju masu (30 posto manju u odnosu na PAC-2) i promjer projektila.</s><s>PAC-3 je zadržao istu dužinu kao i PAC-2, ali je manji promjer omogućio da se u standardni čeverostruki lanser za PAC-2 može postaviti čak 16 projektila PAC-3.</s>

<s>Korisnici</s>

<s>Izvori</s>

<s>Protuzračna obrana
Oružane snage SAD</s>

