Sankovići
<s>Sankovići (u pisanim izvorima Bogopanci, Draživojevići, Miltenovići i Sankovići) su vlastela čija istorija može se pratiti od 1306. do  1404. godine.</s>

<s>Početkom 14. stoljeća Bogopanci djeluju na području Nevesinja,  najvjerojatnije kao nasljedni župani Purčića.</s><s>Obiteljsko groblje i vjerojatno najstarije sjedište Sankovića nalazilo se u selu Biskupu, na teritoriju Komske župe.</s><s>Nedaleko od Biskupa, u selu Zaborani, na krajnjem sjevernom dijelu Nevesinjskog polja, nalazio se dvor Sankovića.</s>

<s>Prvi poznati član ove obitelji je Dražen ili Dražin Bogopenac iz Nevesinja, koji je zajedno sa braćom i rođacima i dvadesetak svojih ljudi, oko 20. svibnja 1306. godine učestvovao u pljački dubrovačkog trgovca Držića.</s><s>U pisanim izvorima spominju se još i Branislav Bogopenac (1352. godine) i Vidomir (1335. godine).</s><s>Draženov sin Milten, prvi put se spominje 1332. godine u funkciji člana bosanskog državnog vijeća i svjedoka na povelji bana Stjepana II.</s><s>Osim u Nevesinju i Zagorju, imao je posjede na  području Konavalja i južnog Huma.</s><s>Miltena je naslijedio njegov sin Sanko.</s><s>Kao visoki državni funkcioner sa titulom kaznaca (najviše dvorsko zvanje), učestvuje u radu velikaškog zbora, te kao vješt političar uvećava moć i posjede u Dabar, Popovo, Humsko primorje i dio Konavalja.</s><s>1336. godine, zajedno sa ocem Miltenom, odmeće se od bana Stjepana i pristaje uz srpskog kralja Dušana.</s><s>Od 1366. do 1367. godine pridružuje se ustanku bosanske vlastele protiv bana Tvrtka.</s><s>Dubrovački kroničar Resti piše da je kaznac Sanko poginuo u boju protiv župana Nikole Altomanovića 1370. godine, dok drugi tvrde da je umro 1372.</s><s>Godine.</s>

<s>Drugi Miltenov sin Gradoje od 1371. do 1373. godine je zauzeo župansko prijestolje u Nevesinju i Trusini.</s><s>Zadnji put se spominje 1391. godine.</s><s>Miltenova kćerka Radača bila je udata za trebinjskog župana Nenca Čihorića.</s><s>Pred kraj života se zamonašila i uzela ime Polihranija.</s><s>Njen grob sa stećkom i natpisom nalazi se u Veličanima kod Trebinja.</s>

<s>Poslije Sankove smrti župansko prijestolje je pripalo njegovom sinu Bjeljaku, koji je  proširio feudalnu vlast u cijelom Humskom primorju, Konavljima i Vitaljini.</s><s>Prvi put se spominje 1358. godine kada se ženio, a zadnji put 1391. godine kada mu je kao teškom bolesniku dolazio liječnik iz Dubrovnika.</s><s>Bio je član Velikaškog vijeća i bliži savjetnik kralja Tvrtka.</s><s>Drugi Sankov sin bio je knez, a zatim vojvoda Radič.</s><s>Zajedno sa Bjeljakom  1391. godine  pokušava Dubrovčanima prodati Konavlje i Vitaljinu te biva zarobljen, sve do 1398. godine.</s><s>U tom periodu njegova prva supruga Goisava je često boravila u Dubrovniku, gdje je od Vlade  primala financijsku pomoć.</s><s>Iz pisanih izvora može se zaključiti da je Goisava umrla između 19. maja 1398. godine i 3. studenog 1399. godine.</s>

<s>Nakon oslobađanja Radič postaje vrlo aktivan na političkom planu, u borbama oko prijestolja koje su potresale bosansku državu.</s><s>1404. godine je na strani kralja Ostoje koji je upravo bio zbačen sa prijestolja.</s><s>Radičev protivnik Sandalj Hranić Kosača je ponovno zarobio Radiča i zaposjeo čitavu njegovu oblast.</s><s>Radič umire ubrzo poslije zarobljavanja, 1404. godine.</s><s>Sa njegovom smrću prestaju sve vijesti o ovome vrlo utjecajnom i razgranatom vlasteoskom rodu.</s>

<s>Literatura 
 Sima Ćirković, Beograd 1964 -Istorija srednjovjekovne bosanske države
 Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda</s>

<s>Reference</s>

<s>Hum
Srednjovjekovna vlastela u BiH</s>

