Bosna i Hercegovina (Austro-Ugarska)
<s>Bosna i Hercegovina (njemački: Bosnien-Herzegowina), bila je od 1878. okupirana od strane Austro-Ugarske, a nakon aneksije 1908. kondominijum kojim su zajednički upravljali Austrija i Ugarska.</s><s>Bosna i Hercegovina imala je površinu od 51.082 km² i 1,931.802 stanovnika po popisu stanoništva iz 1910.</s>

<s>Istorija 
Odlukama Berlinskog kongresa od 13. jula 1878.</s><s>Austro-Ugarska je dobila pravo da u ime uvođenja reda okupira dotadašnji osmanski Bosanski vilajet, u kom je pored Bosne bila i Hercegovina, Krajina i Novopazarski sandžak.</s><s>Za ovaj posljednji odlučeno je da ostane pod osmanskom upravom, ali je Austro-Ugarskoj dato pravo da i tamo radi sigurnosti i prometa ima svoje garnizone i po potrebi intervenira.</s>

<s>Austro-ugarska vojska počela je nadirati u Bosnu 29. jula 1879. i nakon krvavih bitaka sa fanatičnim muslimanskim braniocima zauzela utvrde u Bihaću i Kladuši, da bi do kraja oktobra došla do novopazarskog Priboja i Prijepolja.</s>

<s>Dogovorom od 21. aprila 1879. sklopljenim u Istanbulu između Osmanskog Carstva i Austro-Ugarske, sultanu je i nadalje (nominalno) priznat suverenitet nad Bosnom.</s><s>Posebno je naglašeno da okupacija neće utjecati na vjerske slobode muslimana, da će se prihodi iz Bosne isključivo koristiti za dobrobit njezinih stanovnika, kao i to da će i nadalje vrijediti osmanski novac.</s>

<s>Nakon okupacije Bosna i Hercegovina je uključena u austro-ugarsku carinsku zonu, a u zemlju je uvedena uprava na čelu sa ministrom financija kao civilnim upraviteljem i guvernerom kao predstavnikom cara i vojske.</s><s>Od 1881. počela je regrutacija na temelju Zakona o odbrani, nastalom po austro-ugarskom modelu opće vojne obaveze, a od 1882. profunkcionirala je građanska uprava.</s><s>I pored napretka i reformi koje je provodila nova vlast, izbijale su česte bune, naročito je bila žestoka ona iz 1883.</s>

<s>Nakon tog se rasplamsao pokret među muslimanima sa centrom u Mostaru, koji su možda bili pod utjecajem Crne Gore i Srbije.</s><s>Oni su podigli čitav niz oštrih optužbi protiv ministra financija Kallaya, i zahtjevali prekid nasilne katolizacije i hrvatske propagande, kao i povratak vakufa za financiranje svojih vjerskih institucija i smanjenje porezne presije.</s><s>Kallay je u više navrata branio svoje postupke pred njihovim delegacijama, pa je 1900. objavio i studiju o tome, ali su se u maju 1901. i aprilu 1902., stare optužbe ponovno rasplamsale.</s><s>Nakon tog je 1908. uslijedila Aneksiona kriza, kulminacija je bio atentat na Nadvojvodu Franju Ferdinanda u Sarajevu 28. juna 1914., koji su izveli srpski nacionalisti, nakon kojeg je uslijedio Prvi svjetski rat.</s>

<s>Stanovništvo 
Bosna i Hercegovina je u vrijeme okupacije imala prosječnu gustoću naseljenosti od 31 stanovnika na 1 km², najgušća naseljenost bila je po riječnim dolinama na sjeveru, najniža po planinama u centru zemlje; gdje su visoke planine bile potpuno nenaseljene.</s><s>Tako da je 1900. samo 69 naselja imalo više od 2000 stanovnika, a samo 4 grada Sarajevo, Mostar, Banja Luka i Dolnja Tuzla više od 5000 stanovnika.</s><s>Stanovništvo je poraslo od 1,158.117 koliko ih je bilo 1879. do 1,568,092 ljudi 1895., od tog su 828.170 bili muškarci, a žene 739.902.</s><s>Uz njih tu su bile i okupacijske snage u jačini od 22.944 ljudi, tako da se ukupan broj stanovnika bio 1,591.069, pored tog u to vrijeme je živjelo i oko 70.878 stranaca.</s>

<s>Kretanje broja stanovništva</s>

<s>Većinsko stanovništvo bilo je slavensko (Srbi, Bošnjaci, Hrvati), pored njih bilo je i 5745 Židova (španjolskih Sefarda) i nešto Roma, Cincara i Albanaca.</s><s>Nakon okupacije 1878 doselilo se dosta Austrijanaca, Nijemaca, Holanđana, Hrvata, Mađara i Dunavskih Švaba.</s><s>Najveći dio obradive zemlje kao i trgovina po gradovima bio je u rukama muslimanskog plemstva (aga i begova).</s>

<s>Po gradovima su većinom živjeli muslimani, a po selima kršćani.</s><s>Siromašniji kršćanski seljaci bezemljaši (raja), živjela je pod osmanskom vlašću u vrlo bijednoj situaciji.</s><s>Muslimani su na svom čelu imali Reisu-l-ulemu u Sarajevu koji je bio podložan Istanbulu, svoje vjerske institucije uzdržavali su vakufima, koji su nakon okupacije stavljeni pod državnu kontrolu, na što su se oni bunili.</s><s>Između 1878. i 1900. iz zemlje je emigriralo oko 17.000 stanovnika, među njima 16.000 muslimana.</s>

<s>Pravoslavci su do okupacije imali dvije eparhije u Mostaru i Zvorniku, i mitropoliju u Sarajevu, podložnu carigradskom patrijarhu.</s><s>Nakon okupacije organizirali su mitropolije u Sarajevu, Dolnjoj Tuzli i Mostaru. katolici, koje su u to vrijeme zvali Latini, živjeli su koncentrirani oko Travnika i Mostara, sa vjerskim centrom u franjevačkom samostanu iz 13. vijeka.</s><s>Do okupacije su organizacijski bili podjeljeni u tri apostolska vikarijata podložna biskupu u Dubrovniku.</s><s>Nakon okupacije od promjenjena je organizacijska struktura, pa od 1881. katolički nadbiskup ima sjedište u Sarajevu a osnovane su biskupije u Banja Luci, Mostaru i Trebinju.</s>

<s>Od 1,4 milijuna stanovnika, koji su se bavili poljoprivredom, 2,13% bili su zemljoposjednici, 15,89% slobodni seljaci, 38,25% kmetovi, 11,26% napoličari uz 3,25% u nekom drugom odnosu.</s><s>U vrijeme okupacije više od 90% stanovnika bilo je nepismeno, a jedine škole bile su vjerske na vrlo niskoj razini.</s><s>Nakon okupacije osnovano je nekoliko državnih škola, dvije gimnazije, jedna viša škola, 10 strukovnih škola i jedna pedagoška.</s><s>Većina stanovnika bez obzira na vjeru bila je odjevena na turski način, i stanovala je u bijednim kućama, bez dimnjaka i stakla na prozorima.</s>

<s>U religijskom pogledu 1879. bilo je;
 496.761 pravoslavaca
 448.613 muslimana
 209.391 katolika
 34390Privreda
Do 1878. u Bosni i Hercegovini nije bilo ni jednog industrijskog pogona, već jedino zanatlija organiziranih po esnafim, koji su proizvodili oružje, [[bakar|bakrene i [[vuna|vunene proizvode.</s><s>Nakon okupacije austro-ugarska vlast je podigla domaću industriju, od malih manufaktura tepiha i tapiserija po Sarajevu, do čeličana i željezara u Zenici i Varešu i rafinerije nafte u Bosanskom Brodu.</s><s>Pored tog podignuto je puno manjih tvornica, koje su proizvodile; sapun, šećer, svijeće, papir, tekstil, kožu, alkohol, amonijak, likere uz nekoliko pivovara i 4 državne tvornice duhana.</s><s>Podignuta je termoelektrana u [[Jajce|Jajcu, snage 6000 KS, koja je pored struje proizvodila i kalcijev karbid.</s>

<s>Trgovina je do 1878. bila vrlo ograničena zbog nedostatka željeznice, dobrih puteva, visokih carina i monopola.</s><s>Nakon okupacije cestovna mreža je poboljšana i obnovljena, izgrađeno je 3900 km državnih i više od 6300 km lokalnih puteva.</s><s>Do 1902. izgrađeno je 1087 km željezničkih pruga, od kojih je većina bila uskotračna, ali je glavna linija duga 555 km bila normalnog kolosjeka.</s><s>Ona je povezivala Bosanski Brod, Sarajevo, Mostar sa Jadranom, sa uskotračnim krakom od Gabele do Dubrovnika.</s><s>Otvarani su poštanski uredi, podignuto 342 km telefonskih linija.</s><s>Od financijskih institucija 1895. osnovana je Bosanska banka, koja se uglavnom bavila hipotekarnim kreditima.</s>

<s>Galerija</s>

<s>Povezano 
 Austro-ugarska okupacija Bosne i Hercegovine 1878
 Bosanska kriza
 Bosanski sabor</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze 
 Bosnien-Herzegowina</s>

<s>‎</s>

<s>Bosna i Hercegovina u Austro-Ugarskoj
Kondominijumi</s>

