Lov na vještice u Srbiji
<s>U Srbiji se progon veštica događao u 19. veku.</s><s>O tome se može suditi na osnovu sačuvanih dokumenata kojih nije mnogo.</s><s>Ono što se zna jeste da su navodne veštice bile izuzetno ozloglašene u narodu i s njima se neretko veoma okrutno postupalo.</s><s>Prema sačuvanim zapisima publiciste Tihomira R. Đorđevića, u selu Žabarima u Pomoravlju su Paunu, prema Karađorđevoj zapovesti, privezali uz ražanj i pekli je „među dve vatre”.</s><s>U vreme Karađorđevog ustanka, Antonije Pljakić, rudnički vojvoda, ispekao je nasred Karanovca „neku babu” za koju je čuo da je veštica.</s><s>Osim spaljivanja, događalo se da veštica bude ubijena iz pištolja ili noževima, kao što je u to vreme bio slučaj sa maćehom Petra Joksića iz Topole.</s><s>Postoji priča da je u decembru 1846. godine došao turski buljubaša u selo Brdo i da su mu se tamo sujeverni seljaci požalili da im jedna baba „mori” decu.</s><s>Buljubaša je batinao babu, ali i njene drugarice koje je ova u očajanju optužila da su takođe veštice.</s><s>Batinama su bile izlečene od veštičarenja, a za trud buljubaša je dobio novčanu nagradu.</s><s>Bilo je još primera gonjenja veštica.</s><s>Knez Sredoje iz Solutuše obavestio je kneza Miloša da je 1824. jedan čovek ubio neku babu zato što je veštica.</s><s>Knez je dobijao izveštaje da su žene zbog optužbi da su veštice prebijane i zabranio je Srbima da tuku žene.</s><s>Tako je 1822. zaštitio izvesnu baba Hristu iz Božurnje, u Kragujevačkoj nahiji, za koju su seljani govorili da je veštica i nameravali da je ubiju.</s><s>Njegova naredba bila je da se niko ne sme usuditi „da je i najmanje dodirne, a kamoli da je i dalje naziva vešticom, jer ona to nije”.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vještičarstvo</s>

