Euglenoidne alge
<s>Euglenida predstavljaju grupu jednoćelijskih organizama čiji je taksonomski položaj među protistima dugo vremena bio veoma diskutabilan, jer su ubrajane i u alge (euglenoidne alge) i u praživotinje (euglenidni bičari).</s><s>U velikom broju kladističkih sistema klasifikacije eukariota, euglenoidni organizmi su deo carstva Excavata.</s><s>Predstavnici ove grupe imaju monadoidni stupanj organizacije sa uglavnom izduženim, vretenastim oblikom ćelije.</s><s>Karakteristika, koja ovu grupu protista odvaja od ostalih grupa, je prisustvo pelikule izgrađene od proteinskih traka.</s><s>Pretpostavlja se da postoji preko 40 savremenih rodova euglenida, sa 800—1000 vrsta.</s>

<s>Euglenide su rasprostranjena grupa organizama, najčešće u slatkim vodama obogaćenim organskim jedinjenjima, usled potrebe za vitaminima B1 i B12.</s><s>U morima živi znatno manji broj vrsta.</s><s>U vodama koje naseljavaju značajni su činioci u procesu samoprečišćavanja voda koja sadrže organske zagađivače.</s><s>Pojedine vrste su bioindikatori stanja voda.</s>

<s>Građa ćelije 
Euglenoidne alge su jednoćelijski organizmi, bez ćelijskog zida, koji na površini tela najčešće imaju pelikulu.</s><s>Neke vrste imaju i dodatnu zaštitu — teke ili kućice (lorike) žutomrke ili mrke boje.</s><s>Boja lorike potiče od jedinjenja gvožđa i mangana.</s><s>Na lorici se nalazi otvor kroz koji prolaze bičevi.</s>

<s>Na prednjem kraju tela nalazi se udubljenje u obliku boce koje je u vezi sa kontraktilnom vakuolom.</s><s>Prednji, suženi deo, kroz koji izlaze 1—2 biča, naziva se ždrelo, a prošireni — rezervoar.</s><s>Smatra se da je rezervoar nastao stapanjem otvora za izlazak biča sa citostomom.</s><s>U prednjem delu ćelije, oko rezervoara, nalazi se i fotoreceptor — očna mrlja.</s><s>Čine je telašca crvenkaste boje (sadrže pigmente karotin i astaksantin), a uloga ovog receptora je da usmerava kretanje alge kako bi svetlost padala pod određenim uglom u odnosu na osu tela (ili hloroplasta, kod autotrofa).</s>

<s>Opšte uzev, euglenide poseduju 2 biča, čiji je rad usaglašen postojanjem konektiva.</s><s>U osnovi oba biča nalaze se bazalna tela.</s><s>Takođe, vrste sa jednim bičem (došlo je do redukcije jednog biča) imaju dva bazalna tela u svojim ćelijama, što je dokaz da su nekada imale dva biča.</s><s>Pri osnovi dužeg biča, paralelno aksonemi, nalazi se zadebljanje proteinske prirode — parabazalno telo (paraflagelarni štapić), za koje se pretpostavlja da ima veliku ulogu u pokretima bičeva.</s><s>Sa bazalnih tela polaze flagelarni korenovi, koji su u stvari centar organizacije mikrotubula i citoskeleta.</s><s>Kod euglenida, kao i kod njihovih srodnika, postoje 3 asimetrično postavljena flagelarna korena (ventralni, intermedijarni i dorzalni).</s>

<s>Kontraktilna vakuola u pravilnim vremenskim intervalima prazni svoj sadržaj u rezervoar, da bi se on kroz ždrelo izbacio u spoljašnju sredinu.</s><s>Ponovno stvaranje vakuole dešava se spajanjem vezikula koje stižu sa Goldžijevog aparata.</s>

<s>U ćelijama euglenida postoji samo jedno jedro, loptastog ili elipsoidnog oblika.</s><s>Mitohondrije su sa diskoidnim kristama.</s><s>Kod predstavnika koji vode autotrofni način ishrane, prisutni su hloroplasti.</s><s>Za hloroplaste euglenida smatra se da su nastali sekundarnom endosimbiozom od plastida predaka zelenih algi.</s><s>Stoga u njima preovlađuju pigmenti iz grupe hlorofila (a, b), mada su prisutni i karotini i ksantofili, koji ćelijama daju zelenu boju.</s><s>Hloropasti mogu biti zvezdasti, pločasti, sočivasti, trakasti i prstenasti, a fotosintetičke lamele čine tri tilakoida i još jedan na periferiji hloroplasta koji opasuje sve ostale.</s><s>Eksperimentima je utvrđeno da se pod uticajem streptomicina ili visoke temperature hloroplasti razgrađuju, što menja način ishrane jedinke.</s>

<s>Rezervna supstanca, kod predstavnika kod kojih je pronađena, je ugljeni hidrat paramilon.</s><s>Oblik i veličina, kao i raspored struktura koje stvara paramilon od taksonomskog su značaja.</s><s>Paramilon se ili stvara u citoplazmi ili u pirenoidima smeštenim u hloroplastima (kod vrsta koje ih imaju).</s>

<s>Pelikula 
Pelikula euglenida je omotač izgrađen od proteinskih traka koje se nalaze neposredno ispod ćelijske membrane, a uvijaju se spiralno duž ćelije.</s><s>Ovakav način uvijanja daje izbrazdan oblik ćeliji.</s><s>Pelikula može biti mekana, ili čvrsta, kada obezbeđuje stalan oblik ćelije.</s><s>Površina pelikule je retko kad glatka.</s><s>Po sebi ima izraštaje različitog oblika, koji su spiralno raspoređeni od prednjeg do zadnjeg kraja tela.</s><s>Kod nekih vrsta na pelikuli su žarne strukture slične trihocistama dinoflagelata.</s><s>Ispod pelikule su zrnasta telašca koja stvaraju sluz koja se izlučuje kroz pore na pelikuli.</s><s>Kod vrsta koje imaju rebrastu pelikulu, sluz se izlučuje u brazdama.</s><s>Sve ove prilagođenosti ukazuju na način života ovih algi, a koji podrazumeva kretanje kroz vodu ili po površini supstrata.</s>

<s>Kretanje 
Vrste sa mekom pelikulom mogu da menjaju oblik, ali onoliko koliko elastičnost pelikule to dozvoljava.</s><s>NJihovo telo se na jednom kraju sužava, a na drugom proširuje i to izgleda kao da se ćelijski sadržaj preliva sa jednog na drugi kraj.</s><s>Ovaj tip kretanja se naziva metabolija.</s>

<s>Euglenide se mogu i aktivno kretati uz pomoć jednog ili dva biča, koji polaze od bazalnih tela i koji mogu biti jednake ili različite dužine.</s><s>Kod predstavnika sa dva biča, često je vidljiv samo jedan, jer je drugi dosta kraći ili čak potpuno redukovan.</s><s>Bičevi kod vrsta koje žive na dnu, osim za kretanje služe i za opipavanje puta kojim će proći.</s><s>Pri kretanju i orijentaciji pomaže i očna mrlja.</s><s>Bičevi često poseduju jedan niz dugih i tankih dlaka (koje nisu mastigoneme), čija je uloga verovatno u smanjenju hidrodinamičkog pritiska prilikom kretanja.</s>

<s>Razmnožavanje 
Euglenide se razmnožavaju vegetativno, uzdužnom deobom ćelije.</s><s>Neke vrste pri tome ne prestaju da se kreću, dok druge obustavljaju kretanje.</s><s>Manji broj vrsta prelazi u palmeloidno stanje.</s><s>Tada se ćelije zaoble, izgube bičeve i stvaraju mnogo sluzi u kojoj se dele više puta.</s>

<s>Prilikom deobe jedro pokazuje niz primitivnih karakteristika: jedrova membrana i jedarce se ne razgrađuju, ne obrazuje se deobno vreteno, a hromozomi su sve vreme u kondenzovanom stanju.</s>

<s>U nepovoljnim uslovima, jedinke preživljavaju u stadijumu mirujuće spore.</s>

<s>Evolucija i filogenija 
Euglenide su verovatno jedna od najstarijih grupa eukariotskih organizama, ali usled nedostatka krečnjačkih inkluzija ili skeleta, fosilizacija je bila redak slučaj.</s><s>Najstariji fosil koji zasigurno pripada ovoj grupi je Moyeria, stanovnik slatkovodnih priobalnih staništa od sredine ordovika do silura.</s><s>Nedostatak fosila uputio je istraživače na uporednostrukturne i molekularne studije radi razjašnjavanja filogenetskih odnosa unutar grupe.</s>

<s>Ishrana i sistematika 
Većina vrsta euglenoidnih algi se hrani miksotrofno.</s><s>Postoje predstavnici koji se hrane isključivo holozojski, odnosno imaju heterotrofan tip ishrane (euglenidni bičari).</s><s>Neki su i paraziti u telima ili škrgama životinja, a vrste roda Astasia su osmotrofi koji hranu uzimaju osmotskim putem.</s><s>Tradicionalno, euglenide se, na osnovu načina ishrane, dele na sledeće redove:</s>

<s>fototrofe
   red Euglenales
   red Eutreptiales
osmotrofe
   red Rhabdomonadales
fagotrofe
   red (?) Heteronematales
   red (?) Sphenomonadales</s>

<s>Vidi još 
 Excavata
 Protisti
 Zelena euglena
 Astasia
 Phacus
 Colacium</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Ciugulea, I. & Triemer, R. E. (2010) A Color Atlas of Photosynthetic Euglenoids.</s><s>Michigan State University Press, East Lansing, MI, 204 p., .</s><s>Wołowski, K & Hindák, F. (2005).</s><s>Atlas of Euglenophytes.</s><s>Cracow: VEDA Publishing House of the Slovak Academy of Sciences, 136 p., .</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>The Euglenoid Project 
 Euglena / Augentierchen
 Euglenophyta 
 Das Augentierchen Euglena</s>

<s>Protisti
Alge</s>

