Neznanje (budizam)
<s>Neznanje ili ne-vid (sanskrit: अविद्य avidyā, pali: avijjā) u budizmu označava temeljno nerazumevanje stvarnosti.</s><s>Smatra se izvorom svega rđavog, jer sprečava čoveka da raspozna istinsku prirodu stvari.</s>

<s>U zakonu „uslovnog nastanka", Buda svaki kosmički proces izvodi iz neznanja, a sveukupno spasenje iz prestanka neznanja.</s><s>Iako je po obliku negativno, “ne-znanje” nije puko odsustvo znanja.</s><s>Ono je pre jedan podmukao i nestabilan faktor koji neprekidno dejstvuje, tako što se ubacuje u svaki deo našeg unutrašnjeg života.</s><s>Ono iskrivljuje kogniciju, dominira voljom i daje ton čitavom našem iskustvu.</s>

<s>Neznanje se sastoji u pridavanju sopstva i suštine prolaznim pojavama.</s><s>Kada se ono prevaziđe uvidom, nađemo se pred golom činjenicom nepostojanosti i nesopstva.</s><s>Za suštinu pojavnosti se kaže da je ništa, prazno (šunjata).</s>

<s>Prema budističkom učenju, neznanje je uslov nastanka nečistoća uma, a same nečisto­će – u koje spada i neznanje – su uslov neznanja.</s><s>Tako je neznanje u ovom životu uslovljeno neznanjem iz prethodnog.</s><s>Nije moguće utvrditi početak neznanja, jer je samsara, tok preporađanja, bez vidljivog početka.</s>

<s>Neznanje se otklanja postupnim i upornim razvojem mudrosti.</s>

<s>Etimologija</s>

<s>Pored sanskritskog pojma avidja (neuvid, nevid), za neznanje se takođe koristi i reč ađnana (ajnana), suprotnost od đnana, što doslovno znači neznanje.</s>

<s>Budino učenje</s>

<s>Buda je govorio: “Elemenat neznanja je zaista jedan moćan element” (SN 14:13).</s><s>On je učio da neznanje stoji u osnovi svih rđavih dela i sveukupne patnje, i zbog toga je prva karika u lancu uslovnog nastajanja.</s><s>Žudnja i mržnja su takođe ukorenjeni u neznanju, koje je najpostojanije od ova tri korena zla.</s>

<s>Buda je govorio da ljudi čine najteža zlodela iz neznanja:</s>

<s>Inače, neznanje je čoveku prirođeno i zato je tako teško rešiti ga se i — pre svega — uopšte ga uočiti.</s><s>Međutim, dok čovek ne uoči i iskoreni neznanje, svi njegovi napori su uzaludni:</s>

<s>Tumačenja</s>

<s>Neznanje se infiltrira u naša opažanja, misli i gledišta, tako da na kraju potpuno pogrešno razumemo svoje iskustvo, prekrivajući ga sa više slojeva obmane.</s><s>Najvažnije među tim obmanama su tri sledeće: obmana da vidimo trajno u onome što nije trajno, obmana da nas zadovoljava ono što nas ne može zadovoljiti i obmana sopstvu tamo gde ga nema.</s>

<s>Među kognitivnom iskrivljenjima, najukorenjenija i najupornija je iluzija o sopstvu, ideja da postoji jedno istinski utvrđeno “ja”, sa kojim se poistovećujemo.</s><s>Pošto je preuzimamo kao tačku iz koje posmatramo svet, u umu sledstveno nastaju dvojstva “ja” i “ne-ja”, “moje” i ono što nije “moje”.</s><s>Zarobljeni u tim dihotomijama, postajemo žrtvom mentalnih nečistoća, nagona da nešto zgrabimo samo za sebe ili uništimo, a onda i žrtvom patnje koja iz svega toga neizbežno proizlazi.</s><s>Ova zabluda se prevazilazi uviđanjem nesopstva.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vidi još 
 Znanje (budizam)
 Mudrost (budizam)
 Obmana (budizam)</s>

<s>Budistički pojmovi
Epistemologija</s>

