Akord
<s>Akord u glazbi označava tri ili više tonova različite visine koji zvuče istodobno, ili odvojeno ako pritom ostavljaju dojam suzvučnosti.</s><s>Često se definira jednostavno kao suzvuk triju ili više tonova - što je pomalo preisključivo, jer ne moraju zvučati istovremeno.</s><s>Ipak, najčešće su to skupine tri tona različite visine koje se tvore dodavanjem terca na toniku.</s>

<s>to je jako dosadan pojam koji je jako bitan u muzici</s>

<s>Povijest</s>

<s>Riječ akord dolazi od srednjovjekovne latinske riječi accord.</s><s>U srednjem vijeku u zapadnjačkoj harmoniji koriste se intervali kvarta, kvinta i oktava.</s><s>U 15. i 16. stoljeću trozvuci u molu i duru bivali su sve popularniji i uskoro postaju glavni oblik polifonije.</s><s>Četverotonski septakordi širom su uvedeni u 17. stoljeću.</s><s>Harmonija mnogih suvremenih popularnih zapadnjačkih žanrova i dalje se zasniva uglavnom na korištenju trozvuka i septakorda, iako je to daleko od univerzalne prakse.</s><s>Značajne iznimke uključuju moderni jazz (od oko 1960-ih) u kojima se akordi često sastoje od najmanje pet tonova, a akordi od sedam i povremeno više su uobičajeni.</s><s>Atonalna i post-tonalna suvremena glazba (uključujući i neke primjere filmske glazbe) čiji akordi mogu biti daleko kompleksniji, utemeljena je na tako raznovrsnim harmonijskim principima da se tradicionalni izrazi kao trozvuk tamo rijetko koriste.</s>

<s>Akordi su tako čvrsto utvrđeni u zapadnoj glazbi da istovremeni zvuk dva različita tona, čak i monofonih melodija slušatelji (i glazbenici i neglazbenici) često interpretiraju kao implicirane akorde.</s><s>Taj psihoakustični fenomen rezultat je stalne izloženosti konvencionalnim glazbenim harmonijama, te tako mozak slušatelja popunjava praznine potrebne za građu prikladnih akorda.</s>

<s>Skladatelji mogu iskoristiti ovu tendenciju kako bi iznenadili slušatelje, namjerno izbjegavajući određene definirajuće tonove.</s><s>Na primjer, skladba može većinom biti skladana u pentatonskoj mol ljestvici, u slušatelja implicirajući eolski modus, prije namjernog prelaska na neuobičajeniju melodijsku progresiju ili akord, kao npr. durski VI. koji signalizira dorski modus, ili sniženi II. koji implicira frigijski.</s>

<s>Građa i imenovanje 
Određene karakteristike posjeduje svaki akord:</s>

<s>broj tonova koje sadrži,
 vrste intervala koje sadrži (sekunde, terce ili kvarte),
 preciznu intervalnu građu, npr.: ako je akord kvintakord, je li durski, molski, povećani ili smanjeni akord,
 ljestvični stupanj osnovnog tona,
 je li akord u obratu.</s>

<s>Broj tonova 
Jedan način razvrstavanja akorada jest prema broju tonova koji se koriste u njihovoj građi, gdje ton određuje stupanj na kromatskoj ljestvici (tj. određeni ton, kao npr. C, Des, E, Fis itd.) bez obzira na to u kojoj oktavi se pojavljuje.</s><s>Akordi koji koriste tri tona zovu se trikordi, akordi koji koriste četiri tona tetrakordi, pet tonova pentakordi, a akordi sa šest različitih tonova zovu se heksakordi.</s>

<s>Funkcije akorada 
Svaki stupanj u ljestvici se osim brojevima, može označiti i funkcijom.</s><s>Temeljne funkicije (glavni stupnjevi u ljestvici) su tonika (T), subdominanta (S), i dominanta (D), koji tvore kadencu.</s><s>Tako i akordi mogu biti nositelji funkcija, ovisno o stupnju u ljestvici i vrsti.</s>

<s>Rimski brojevi prvenstveno se koriste u glazbenoj teoriji, za razliku od simbola za pop akorde koji se koriste kao vodič sviračima i imaju sasvim drukčije oznake.</s>

<s>Vrste intervala u akordima</s>

<s>Napomena: Nazivi tonova (C, D, E itd.) bit će pisani velikim slovima, bez brojeva, jer se mogu odnositi na bilo koju oktavu.</s><s>Mnogi akordi mogu se poredati kao niz čije elemente dijele intervali koji su ugrubo iste veličine.</s><s>Npr. trozvuk C-dura sadrži tonove C, E i G. Ovi tonovi mogu biti poredani u nizu C-E-G u kojemu je prvi interval velika terca (C-E), dok je drugi mala terca (E-G).</s><s>Svaki akord koji može biti niz tih intervala je tercijarni akord.</s><s>Akord kao što je C-D-Es sastoji se od niza sekunda (velika i mala) i zove se sekundarni akord.</s><s>Akord C-F-H, koji se sastoji od čiste kvarte C-F i povećane kvarte (tritonusa) F-H nazivamo kvartalnim akordom.</s><s>Većina akorada u zapadnjačkoj glazbi su tercijarni akordi.</s>

<s>Nakon podrobnijeg posmatranja vidi se da takvo nazivlje može biti neodređeno.</s><s>Pojmovi "sekunda", "terca", "kvarta" itd. često se razumiju samo relativno u ljestvici jer nije uvijek jasno na koju ljestvicu se odnose.</s><s>U primjeru pentatonske ljestvice G-A-C-D-F intervali G-C i C-F su terce jer je između njih jedan ton.</s><s>U odnosu s kromatskom ljestvicom, intervali G-C i C-F su kvarte jer je razmak između njih pet polustepena.</s><s>Zbog toga bi se akord G-C-F mogao opisati i kao tercijaran i kao kvartaran, ovisno o tome mjere li se intervali prema pentatonskoj ili kromatskoj ljestvici.</s>

<s>Uporaba snizilica i povisilica pregled još više komplicira.</s><s>Akord HIS-E-AS bilježi se kao niz smanjenih kvarta (HIS-E) i (E-AS).</s><s>No akord je enharmonijski jednak i zvučno nerazdvojiv od akorda C-E-GIS, koji se sastoji od velikih terca (C-E) i (E-GIS); budući da je HIS zvučno jednako C, i AS zvučno potpuno jednako GIS.</s><s>U notnom zapisu je onda prvi akord kvartarni iako zvuči identično drugom, koji je tercijaran.</s><s>U nekim okolnostima korisno je govoriti o tome kako se akord zapisuje, a u drugima kako zvuči.</s><s>Izrazi "tercijarni" i "kvartarni" mogu se koristiti u oba konteksta ali je važno napomenuti na koji se misli.</s>

<s>Vrste akorada</s>

<s>Trozvuci (kvintakordi) i vrste kvintakordâ 
Vrsta trozvuka određuje precizno razmještanje intervala.</s><s>Tercijarni trikordi zvani kvintakordi mogu se opisati kao suzvuk od tri tona.</s><s>Prvi element zove se temeljni ton akorda, drugi je njegova terca, a treći kvinta.</s><s>Opisuje ih se kako slijedi:</s>

<s>Kao primjer uzmimo C-dur ljestvicu koja se sastoji od tonova C, D, E, F, G, A, H i C. To je osnovna i najjednostavnija ljestvica.</s>

<s>Trozvuk C-dura tvori se od osnovnog tona C, trećeg tona u ljestvici E, i petog G.
Koristeći istu ljestvicu može se načiniti mol akord uspomoć tona D kao osnovnog: D-F-A.</s>

<s>Pogled na klavijaturu otkriva četiri polustepena između osnovnog tona i trećeg tona akorda C-dura, ali samo tri polustepena između osnovnog tona D i njegovog trećeg tona (dok su vanjski tonovi još uvijek udaljeni za čistu kvintu).</s><s>Tako je trozvuk na tonu C durski kvintakord, a na tonu D molski kvintakord.</s>

<s>Iz gornje tablice vidimo da se durski kvintakordi sastoje od osnovnog tona, velike terce i čiste kvinte, dok se molski kvintakordi sastoje od osnovnog tona, male terce i čiste kvinte.</s><s>Dakle jedina razlika je u srednjem tonu, ovdje terci.</s><s>Upravo to smo vidjeli na primjeru kvintakorda na tonovima C i D (C-E je razmak od četiri polustepena, a D-F od tri polustepena) - u velikoj terci nalaze se četiri polustepena (ili dva stepena), a u maloj terci tri polustepena (jedan i pol stepen).</s>

<s>Trozvuk se može napraviti iz bilo kojeg tona na C-dur ljestvici, i oni će biti ili durski ili molski, osim akorda kojemu je osnovni ton H (posljednja tipka prije tona C) čiji tonovi tvore smanjeni kvintakord.</s>

<s>Mnogostranost kvintakordâ 
Akord se može izgraditi na svakom stupnju bilo koje ljestvice.</s><s>U klasičnoj durskoj i molskoj ljestvici ima sedam tonova, tako da u tim ljestvicama možemo izgraditi sedam akorada.</s><s>Npr. prvi stupanj C-dur ljestvice je ton C, kvintakord koji je na njemu izgrađen glasi C-E-G, po vrsti je durski i  bit će označen  rimskim  brojem I. Kvintakord na drugom stupnju glasi D-F-A, po vrsti je molski i označava se  sa II. itd.</s>

<s>Tako se u durskoj ljestvici durski kvintakordi nalaze na I., IV. i V. stupnju; molski na II., III. i VI. stupnju, a na VII. stupnju je smanjeni kvintakord.</s>

<s>U prirodnom molu su molski kvintakordi na: I., IV. i V. stupnju; durski na III., VI. i VII., a smanjeni je na II. stupnju.</s>

<s>U harmonijskom molu su molski kvintakordi na I. i IV., durski na V. i VI., smanjeni na II. i VII., te povećani na III. stupnju.</s>

<s>U melodijskom molu, molski kvintakordi su na I. i II., durski na IV. i V., smanjeni na VI. i VII. i povećani na III. stupnju.</s>

<s>Obrati kvintakordâ</s>

<s>Kada se basov (donji, dublji) ton nekog akorda prebaci za oktavu gore, nastaje obrat akorda.</s>

<s>Broj obrata koje akord može imati za jedan je manji od broja tonova koje sadrži.</s><s>Trozvuci npr., budući da se sastoje od tri tona, mogu imati tri položaja od kojih je jedan temeljni (kvintakord) i dva obrata:</s>

<s>Osnovni položaj: Basov ton i temeljni ton su jednaki, a iznad njega su terca i kvinta.</s><s>Oznaka je 5/3.</s><s>Prvi obrat sekstakord: Terca je u basu, a iznad njega su kvinta i osnovni ton.</s><s>Ovo stvara interval sekstu i iznad nje tercu, tako da se bilježi sa '6/3'.</s><s>To se obično skraćuje na '6' jer je seksta karakteristična za tu inverziju, ali se uvijek podrazumijeva '6/3'.</s><s>Drugi obrat kvartsekstakord: Kvinta je u basu, iznad nje su osnovni ton i terca.</s><s>Ovo stvara intervale sekstu i kvartu iznad basa i bilježi se sa '6/4'.</s><s>Drugi obrat je najnestabilniji obrat kvintakorda.</s>

<s>Sekstakordi 
Sekstakordi su akordi kojima vrstu određuje vrsta sekste.</s><s>Od svake vrste kvintakorda se može napraviti sekstakord:</s>

<s>1. Durski sekstakord, oznaka D6</s>

<s>Ovaj sekstakord se sastoji od basovog tona, male terce i čiste kvarte, a razmak između basovog i gornjeg tona je mala seksta.</s><s>Npr. tonovi E-G-C</s>

<s>2. Molski sekstakord, oznaka M6</s>

<s>Gradi se od basovog tona, velike terce i čiste kvarte.</s><s>Razmak između basovog tona i gornjeg tona je velika seksta.</s><s>Primjer: ES-G-C</s>

<s>3. Smanjeni sekstakord, oznaka Sm6</s>

<s>Gradi se od basovog tona, male terce i povećane kvarte.</s><s>Razmak između basovog tona i gornjeg tona je  velika seksta.</s><s>Primjer ES-GES-C</s>

<s>4. Povećani sekstakord, oznaka Pov6</s>

<s>Pod  njim se ne misli na prvi obrat povećanog kvintakorda, jer mu je po zvučnosti identičan (gradi se od velike terce i smanjene kvarte, koja je po enharmonijski ekvivalent velikoj terci.</s><s>Tako da ima istu građu kao i kvintakord).</s><s>Ista je situacija s njim i u drugom obratu (6/4).</s><s>Pod povećanim sekstakordom se misli na alterirani akord, koji se sastoji od velike terce i povećane sekste (primjer: c-e-ais).</s><s>Povećana seksta općenito se smatra disonantnim intervalom koji se rješava tako da se oba tona pomiču van prema oktavi.</s><s>U slučaju da se ovom sekstakordu doda određeni ton, nastaju tzv. alterirani akordi koji imaju oblik nekog od obrata septakorda.</s><s>Ovdje su prikazani pravi alterirani akordi (u C-duru):</s>

<s>Povećani sekstakord (talijanski povećani sekstakord): AS-C-FIS
Povećani terckvartakord (francuski povećani sekstakord): AS-C-D-FIS
Povećani kvintsekstakord (njemački povećani sekstakord): AS-C-ES-FIS</s>

<s>Povećani sekstakord sadrži neke osebujnosti.</s><s>Budući da nisu utemeljeni na trozvucima kao septakordi i drugi sekstakordi, općenito se drži da ne sadrže osnovni ton (pa tako ni obrate), iako je jedan obrat moguć (sa sekstom u obratu kako bi se stvorila smanjena terca).</s>

<s>5. Napuljski sekstakord</s>

<s>Ovaj akord je durski trozvuk koji kao osnovni ton sadrži sniženu supertoniku.</s><s>Akord se naziva sekstakordom jer se gotovo uvijek sreće u svojem prvom obratu, iako bi tehnički ispravnom analizom trebao biti označen rimskim ♭II, općenito ga se bilježi simbolom N6.</s><s>U C-duru, akord sadrži tonove DES-F-AS.</s>

<s>Budući da sadrži snižene tonove, ovaj akord je često sredstvo modulacije.</s><s>Može se pojaviti i u duru i u molu.</s>

<s>Kvartsekstakordi 
Kvartsekstakord je drugi obrat kvintakorda.</s><s>Ovo je nesamostalni akord, pošto mu je basov ton V. stupanj, a kao obrat ima drugu funkciju.</s><s>Zato se u harmoniji upotrebljava kao nesamostalni akord.</s><s>Kao i kod sekstakordâ, tako i kvartsekstakordi mogu biti obrati svih četiriju vrstâ kvintakordâ.</s>

<s>1. Durski kvartsekstakord, oznaka D6/4</s>

<s>Sastoji se od basovog tona, čiste kvarte i velike terce.</s><s>Razmak između basovog i gornjeg tona je  velika seksta.</s><s>Primjer: G-C-E</s>

<s>2. Molski kvartsekstakord, oznaka M6/4</s>

<s>Sastoji se od basovog tona, čiste kvarte i male terce.</s><s>Razmak između basovog i gornjeg tona je mala seksta. (G-C-ES)</s>

<s>3. Smanjeni kvartsekstakord, oznaka Sm6/4</s>

<s>Sastoji se od basovog tona, povećane kvarte i male terce.</s><s>Razmak između basovog i gornjeg tona je velika seksta.</s><s>Ovaj akord se vrlo rijetko upotrebaljava. (GES-C-ES)</s>

<s>4.  Povećani kvartsekstakord oznaka Pov6/4</s>

<s>Sastoji se od basovog tona, smanjene kvarte i velike terce.</s><s>Razmak između basovog i gornjeg tona je mala seksta.</s><s>S ovim akordom je ista situacija kao i s povećanim sekstakordom.</s><s>On je enharmonijski jednak jednom drugom povećanom kvintakordu. (GIS-C-E jednak je AS-C-E)</s>

<s>Septakordi 
Septakordi se mogu smatrati idućim prirodnim korakom u stvaranju tercijarnih akorda nakon trozvuka.</s><s>Septakordi se grade dodavanjem četvrtog tona kvintakordu, za tercu više od kvinte akorda.</s><s>Ovo stvara septimu iznad osnovnog tona akorda.</s><s>Postoje različiti septakordi, što ovisi o vrsti trozvuka koji ga čini i septimi koja je dodana.</s>

<s>Pet uobičajenih vrsta septakorda imaju standardne simbole, npr.: D-7, Dm7, i Dm7 (sve predstavljaju isti akord).</s><s>Zadnja tri akorda se često koriste u jazzu.</s>

<s>Najviše upotrebljavan je dominantni septakord D7 (u C-duru: G-H-D-F), koji se nalazi na V. stupnju dijatonske ljestvice.</s><s>On je vrlo uvjerljivi predstavnik dominantne funkcije.</s>

<s>Obrati septakordâ 
Obrati septakordâ nastaju kao i obrati kvintakorada: basov ton se prebaci za oktavu više.</s><s>Prvi obrat septakorda se zove kvintsekstakord i obilježava se sa 6/5 (H-D-F-G), drugi obrat je terckvartakord (D-F-G-H), obilježava se s 4/3, i posljednji obrat je sekundakord (F-G-H-D), koji se obilježava s 2.</s>

<s>Prošireni akordi 
Prošireni akordi su u osnovi trozvuci čiji su tonovi prošireni, ili trozvuci s dodanim tonovima iza septime.</s><s>Tako su nonakordi, undecimakordi, tredecimakordi prošireni akordi.</s><s>Nakon tredecime, bilo koji dodatan ton ponavlja ton koji se već u akordu nalazi, tako da ne postoje kvintadecimakordi, septadecimakordi itd.</s>

<s>Za dodavanje jednog tona trozvuku koriste se ekvivalentni intervali.</s><s>Budući da oktava sadrži sedam različitih tonova, oni su sljedeći:</s>

<s>Drugi prošireni akordi slijede gore navedenu logiku.</s>

<s>Tako su Maj9, Maj11 i Maj13 akordi prošireni dominantni akordi prikazani u tablici, s velikim septimama umjesto dominantnih.</s><s>Slično, m9, m11 i m13 imaju male septime.</s>

<s>Prošireni akordi koji se sastoje od trozvuka mogu imati varijacije.</s><s>Tako su madd9, m4 i m6 molski trozvuci s proširenim tonovima.</s>

<s>Kromatske alteracije 
Iako se terce i septime akorda uvijek određuju po gore prikazanim simbolima, kvinta kao i prošireni intervali nona, undecima i tredecima, mogu biti izmijenjeni uporabom alteracije koje su prikazane zajedno s dotičnim tonom koji se povišava ili snižava.</s><s>Ovi akordi su zapravo varijante njihovih temeljnih oblika i upotrebljavaju se u jazz i modernoj glazbi.</s>

<s>Alternacija se najčešće koristi zajedno s akordima dominantne funkcije.</s><s>Npr.:</s>

<s>{| class="wikitable" style="margin:auto; text-align: center; width:85%"
! width="20%" | Ime akorda || width="30%" colspan="2" | Sastavni tonovi || width="20%" | Simbol 
|-
!</s><s>Septakord s povećanom kvintom
| dominantni septakord || povećana kvinta || C7+5, C7♯5
|- 
!</s><s>Nonakord sa sniženom nonom
| dominantni septakord || mala nona || C7-9, C7♭9
|- 
!</s><s>Undecimakord s povećanom undecimom
| dominantni septakord || povećana undecima || C7+11, C7♯11
|- 
!</s><s>Tercdecimakord sa sniženom tercdecimom
| dominantni septakord || mala tercdecima || C7-13, C7♭13
|}</s>

<s>"Alterirani" dominantni nonakordi (C7alt) imaju sniženu ili povišenu nonu, te umanjenu ili uvećanu kvintu.</s><s>Neki ovo bilježe kao C7+9, što također pretpostavlja sniženu nonu, umanjenu i uvećanu kvintu.</s><s>Kada se koriste brojevi u eksponentu, različiti brojevi mogu biti popisani (kako je pokazano) horizontalno ili vertikalno.</s>

<s>Suspendirani akordi Suspendirani akord ili "sus akord" se koristi u anglo-američkoj teoriji glazbe.</s><s>U hrvatskoj glazbeno-teoretskoj praksi su objedinjeni zajedno sa zaostajalicama i ne koriste se kao posebni tipovi akorada.</s><s>Kod nas se njihovo znakovlje koristi samo u zabavnoj i jazz glazbi.</s>

<s>Sus akord je akord u kojemu je terca premještena bilo disonantnim susjednim tonovima koji s osnovnim tonom tvore intervale veliku sekundu ili češće čistu kvartu.</s><s>To daje dva zasebna tipa akorda: suspendiranu (zaostajaličnu) sekundu (sus2) i suspendiranu (zaostajaličnu) kvartu (sus4).</s><s>Npr. akordi Csus2 i Csus4 sastoje se prvi od tonova C-D-G, a drugi od C F G. Proširene verzije su također moguće kao što je npr. septakord sa zaostajaličnom kvartom u kojemu je osnovni ton C, a sadrži tonove C-F-G-B, a bilježi se oznakom C7sus4.</s>

<s>U jazz teoriji kasnijeg i modalnog jazza skladbi i improvizacija, suspendirani septakordi često se koriste na netradicionalan način.</s><s>U tim kontekstima oni često ne funkcioniraju kao kvintakordi i ne razrješuju kvartu na tercu.</s><s>Nedostatak tog razrješenja daje akordu svojstvo neodređenosti i statičnosti.</s><s>Terca se često svira kao najviši ton akorda što u jazz teoriji ne pobija vrstu akorda kao suspendiranog.</s>

<s>Polikordi 
Polikordi se sastoje od dva ili više akorda koji se nalaze jedan iznad drugog.</s>

<s>Nepotpuni akordi 
Nepotpuni akordi sastoje se od osnovnog tona, čiste kvinte i ponekad oktave.</s><s>Budući da akord ne sadrži tercu, nema svojstva dur ili mol akorda.</s><s>Upotrebljavani su kroz cijelu povijest glazbe, a vrlo često u razdoblju renesanse.</s><s>U ozbiljnoj glazbi je poznati završetak stavka Kyrie iz Mozartovog Requiema koje završava upravo neputpunim akordom.</s><s>U popularnoj glazi se sviraju na električnoj gitari i vrlo se učestalo koriste u rock glazbi, pogotovo u heavy metalu i punk rocku, zajedno s mnogo distorzije.</s><s>Budući da distorzija zvuka dodaje puno harmonijskog sadržaja boji tona električne gitare, čisti intervali jedini su koji mogu biti jasno artikulirani i percipirani na visokim stupnjevima distorzije - čak i dodavanje terce tada može uzrokovati disonantnost.</s><s>Fredrik Thordendal i Mårten Hagström iz švedske metal skupine Meshuggah dodaju još jednu kvintu zbog čega oni zvuče još agresivnije.</s>

<s>Akordi za gitaru i u pop glazbi 
Za sve akorde u popularnoj glazbi pretpostavlja se da su u osnovnoj poziciji u kojoj je bas ton također i osnovni.</s><s>Za indikaciju bas tona koristi se kosa crta kao npr. C/E''' što označava C-dur akord kojemu je bas ton E. Ako je bas ton dio akorda, rezultat je invertirani akord.</s>

<s>U popularnoj glazbi akordi se bilježe skraćeno, koristeći slova, brojeve i druge simbole koji se obično nalaze iznad teksta glazbe ili crtovlja.</s><s>Iako se oni ponekad koriste i u klasičnoj glazbi, najčešći su u pojednostavljenim notnim zapisima za popularnu glazbu i jazz.</s>

<s>Istovremenost 
Akord je jedina harmonijska funkcija skupine tonova i nije neophodno da svi zvuče istovremeno.</s><s>Npr. razloženi akordi i arpeggia načini su sviranja u nizu, koji također tvore akorde.</s><s>Jedan od najpoznatijih razloženih akorda je Albertijev bas.</s>

<s>Budući da istovremenost u akordima nije potrebna, bilo je akademskih rasprava o točki pri kojoj skupina tonova postaju akordi.</s><s>Jean-Jacques Nattiez objašnjava kako "možemo sresti 'čiste akorde' u glazbenom djelu, kao u dijelovima Slika s izložbe Modesta Musorgskog pod nazivom Šetnja (Promenada).</s>

<s>No, "često moramo od jasnog prezentiranog tekstualnog akorda poći prema apstraktnijem prikazu akorda koji se koriste" kao u Debussyjevoj Première Arabesque.</s><s>Akordi na donjem crtovlju apstrahirani su od tonova koji se pojavljuju u djelu, koji su prikazani u prvom crtovlju.</s><s>"Da bi se zvučna konfiguracija prepoznala kao akord, mora imati određeno trajanje."</s>

<s>Goldman (1965., str.26) elaborira: "osjećaj harmonijskog odnosa, promjene ili efekta ovisi o brzini (ili tempu) kao i o relativnom trajanju pojedinih tonova ili trozvučnih jedinica.</s><s>I apsolutno vrijeme (mjerljiva dužina i brzina) i relativno vrijeme (proporcija i podjela) moraju uvijek biti uzete u obzir u harmonijskom promišljanju ili analizi.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Grout, Donald Jay (1960).</s><s>A History Of Western Music.</s><s>Norton Publishing.</s><s>Dahlhaus, Carl.</s><s>Gjerdingen, Robert O. trans. (1990).</s><s>Studies in the Origin of Harmonic Tonality, p. 67.</s><s>Princeton University Press. .</s><s>Goldman (1965).</s><s>Cited in Nattiez (1990).</s><s>Jones, George T. (1994).</s><s>HarperCollins College Outline Music Theory. .</s><s>Nattiez, Jean-Jacques (1990).</s><s>Music and Discourse: Toward a Semiology of Music (Musicologie générale et sémiologue, 1987).</s><s>Translated by Carolyn Abbate (1990). .</s><s>Norman Monath, Norman (1984).</s><s>How To Play Popular Piano In 10 Easy Lessons.</s><s>Fireside Books. .</s><s>Stanley Sadie and John Tyrrell, eds. (2001).</s><s>The New Grove Dictionary of Music and Musicians. .</s><s>Surmani, Andrew (2004).</s><s>Essentials of Music Theory: A Complete Self-Study Course for All Musicians. .</s><s>Benward, Bruce & Saker, Marilyn (2002).</s><s>Music in Theory and Practice, Volumes I & II'' (7th ed.).</s><s>New York: McGraw Hill. .</s>

<s>Vanjske veze
 
 Brian's Huge Chordlist Collection  - Uistinu ogromna zbirka akorada za 9 žičanih instrumenata.
 gootar.com - Još jedna korisna stranica o akordima.
• How to Interpret Chord Symbols</s>

<s>Teorija muzike
Muzički pojmovi</s>

