Ronald Brooks Kitaj
<s>Ronald Brooks Kitaj (, 29. listopada 1932. - , 21. listopada 2007.), bio je britansko – američki slikar.</s>

<s>Život i djelo</s>

<s>Kitajev otac, Mađar Sigmund Benway je napustio Kitajevu majku Jeanne Brooks, Amerikanku židovskog porijekla, dvije godine nakon sinovljeva rođenja.</s><s>Sedam godina kasnije, 1941. ona se udaje za austrijskog židova Waltera Kitaja, koji je emigrirao u SAD, bježeći pred nacističkim progonima.</s><s>Kitaj je studirao na bečkoj Akademiji i na Cooper Union u New Yorku, te potom u Oxfordu i na Royal College of Art u Londonu, gdje upoznaje Davida Hockneya, Petera Philipsa i Allena Jonesa koji će već nekoliko godina kasnije postati vodeća imena britanskog pop arta.</s><s>To je zacijelo glavni razlog zbog kojeg se i Kitaja obično svrstava među umjetnike istog pravca, premda se taj pojam može primijeniti samo za izričajna sredstva Kitajevih slika, ali ne i za njihov sadržaj, jer je Kitaj bio zacijelo jedini pravi intelektualac među pop tj. pučkim umjetnicima.</s>

<s>Kitajev opus, nastao najvećim dijelom u Britaniji gdje je umjetnik boravio više od četiri desetljeća uglavnom je kolažistički, umnogome blizak literaturi (ponekad i doslovno uključenoj u njegove radove stranicama knjiga ili dokumenata), koju je odlično poznavao.</s><s>Jednom prilikom o svojem slikarstvu je rekao : „U nekim knjigama nalaze se slike, a u nekim slikama, nalaze se knjige.“, aludirajući očito na njihovu složenost.</s><s>Bio je odličan crtač, te asketski kolorist.</s><s>Osobito ga je zanimala ikonografija kao znanost, te je bio vjeran čitatelj godišnjaka Warburgova instituta.</s><s>Katalozi njegovih izložbi obično su vrvjeli bilješkama koje su trebala protumačiti elemente prikazane teme i izvore kojima se autor tijekom rada na slici služio.</s><s>Premda zahtjevna, Kitajeva djela su u pravilu otvorena promatraču, često implicitno zahtijevajući njegovu koncentraciju, iskustvo i nadasve prisutnost.</s>

<s>Tijekom šezdesetih uglavnom se bavi problematiziranjem povijesnih događaja u suvremenome kontekstu, i taj je dio njegova opusa javnosti najbolje poznat (npr. kolaž Ubojstvo Rose Luxemburg, 1960.)
Ipak, povremeno tijekom karijere se bavio i klasičnim pop motivima kao što su filmske zvijezde, sportaši i umjetnici ili strip junaci.</s><s>Ipak, i tu je veza navedenih djela s pop artom gotovo u cijelosti formalna, jer Kitaj tim radovima u pravilu daje vrlo osobne, a ponekad i hermetične konotacije.</s><s>Tijekom sedamdesetih Kitaj se tematski sve više okreće osobnim iskustvima, unoseći u svoje radove brojne autobiografske elemente.</s><s>Također, sve se više okreće židovskim temama što predstavlja svojevrsni hommage vlastitim korijenima.</s><s>Te radove također karakterizira sve veći upliv ekspresionizma.</s>

<s>Godine 1989.</s><s>Kitaj objavljuje Prvi diasporistički manifest, u kojem raščlanjuje vlastito otuđenje (kao Amerikanca u Britaniji, te k tome Židova) i način na koji je ono utjecalo na njegov rad.</s><s>Na koncu je zaključio: „Ne morate biti Židov da biste bili dijasporist.“</s>

<s>Početkom devedesetih postao je članom britanske Kraljevske akademije, što nije uspjelo nijednom Amerikancu još od Johna Singera Sergenta.</s><s>Godine 1994. londonska Tate Galery mu je priredila veliku retrospektivu.</s><s>Kritike su uglavnom bile vrlo negativne.</s><s>Malo nakon završetka izložbe Kitajeva druga supruga, Sandra Fischer je umrla od izljeva krvi u mozak.</s><s>Ova tragična epizoda jako je pogodila umjetnika, koji nakon toga seli u Los Angeles.</s><s>Mnogi Kitajevi radovi nastali nakon 1997. prikazuju njegovu pokojnu suprugu, a ponekad i njega, okružene anđelima.</s>

<s>21. listopada 2007.</s><s>Kitaj je nađen u mrtav u svojem stanu u Los Angelesu.</s><s>Obdukcijom je utvrđeno da je razlog smrti bilo samoubojstvo.</s>

<s>Premda u Kitajevu životu tragičnih epizoda nije nedostajalo, ili možda upravo zbog toga, on je zacijelo jedan od najvećih i najzanimljivijih slikara dvadesetog stoljeća.</s>

<s>Literatura
 Michael Archer: Art Since 1960.</s><s>New Edition, London 2002., 
 Walter Grasskamp: Anselm Kiefer, prevela Daria Marjanović, Quorum, 4, Zagreb, 1989., 373-378 
 Jamie James: Pop Art, London, 1998., 
 Edward Lucie-Smith: Movements in Art since 1945.</s><s>New Edition., London, 2001., 
 Nikos Stangos (ur): Concepts of Modern Art, London, 1994.,</s>

<s>Britanski umjetnici
Američki slikari</s>

