Stefan Wyszyński
<s>Stefan Wyszyński (selo Zuzela, 3. august 1901. - Varšava, 28. maj 1981.) bio je Poljski primas i kardinal.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Nakon školovanje u Varšavi, Łomżi i Włocławeku, Wyszyński je zaređen na svoj 23 rođendan, 3. augusta 1924. i dodijeljen katedrali u Włocławeku.</s><s>Nakon što je doktorirao sociologiju i kanonsko pravo na 
Katoličkom univerzitetu u Lublinu, svoje daljnje školovanje nastavio je po Francuskoj, Italiji i Belgiji.</s>

<s>Po povratku u domovinu - 1935. je osnovao univerzitet kršćanskih radnika i njime upravljao sve do Invazije Poljske 1939., kada su jedinice Wehrmachta i Crvene armije okupirale Poljsku.</s><s>Nedugo zatim njegov nadređeni biskup Michał Kozal, naredio mu je da napusti Włocławek, tako je izbjegao sudbinu 1811 poljskih svećenika (uključujući i samog biskupa), koji su stradali po njemačkim koncentracijskim logorima.</s>

<s>Period Njemačke okupacije Poljske proveo je po selima radivši kao kapelan za slijepe i kao kapelan Armije Krajowe.</s>

<s>U Włocławek se vratio u mart 1945. i preuzeo dužnost rektor sjemeništa,  godinu dana kasnije postavljen je za lublinskog biskupa, a 12. novembra 
1948., papa Pio XII ga je poslao u Gniezno da preuzme dužnost nadbiskupa i titulu Poljskog primasa.</s><s>Na njegovu molbu preselio je nadbiskupiju u Varšavu.</s><s>Isti papa ga je 29. novembra 1952. postavio za kardinala, ali nije mogao otići u Rim kako bi obavio formalnu investituru i primio kardinalski crveni šešir sve do 1957.</s><s>U međuvremenu se Wyszyński, iako je sa komunistima potpisao sporazum o kohabitaciji, i nadalje odbijao odobravati u ime crkve brojne represivne mjere koji je novi režim Narodne Republike Poljske provodio.</s>

<s>U vrijeme posljednjeg represivnog grča staljinističkog perioda - 1953., stavljen je u kućni pritvor bez suđenja, jer je vlada utvrdila da je prekršio datao obećanje da će crkva kažnjavati svećenike koji se bave antirežimskim aktivnostima.</s><s>Iz pritvora je pušten - 1956., nedugo nakon što je Władysław Gomułka došao na vlast.</s><s>Sa Gomulkom je sklopio sporazum, kojim je omogućeno održavanje vjeronauka u državnim školama, s tim da se Wyszyński obavezao da će za imenovanje svih poljskih prelata  tražiti suglasnost od vlasti Narodne Republike Poljske odnosno od komunista.</s><s>Kompromis koji je postigao Wyszynski ublažio je krizu koja je prijetila da se odigra po sličnom scenariju kao ona nakon Mađarske revolucije1956, koja je dovela do sovjetske intervencije.</s>

<s>Mukotrpna politika kohabitacije i beskonačnih kompromisa nastavila se i za Gomulkinog nasljednika - Edwarda Giereka, iako se kardinal nije ustručavao davati podršku (istina blogo uvijenu) poljskim opozicionim pokretima kao što su Komitet za obranu radnika, Solidarnost i Seoska solidarnost, koji su od kraja 1970-ih tražili sve više slobode.</s>

<s>Doktrinarno je bio i ostao snažan konzervativac, ali je odigrao važnu ulogu za konklave 1978., kad je izabran Karol Wojtyła za papu.</s>

<s>Wyszyńskog su mnogi smatrali i nazivali primasom milenija, dvadeset godina nakon njegove smrti - 2001., poljska katolička crkva je proslavila kao godinu Stefana Wyszyńskog.</s>

<s>Wyszyńskog se danas smatra jednim od najvećih Poljaka 20. vijeka, njegova se uloga u historiji često naziva interrexom (regentskom), jer je u vrijeme Narodne Republike Poljske bio je lider koji je naciju i crkvu vodio kroz iskustvo rigidnog socijalizma.</s><s>U početku je bio sklon kompromisima sa komunističkim vlastodršcima, kako bi spasio crkvu od potpunog porobljavanja, kasnije je branio prava crkve u totalitarnoj državi.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Wyszyński Stefan (na portalu Encyklopedia PWN) 
 |https://www.britannica.com/biography/Stefan-Wyszynski Stefan Wyszyński, Polish archbishop and primate (na portalu Encyclopaedia Britannica)]</s>

<s>Kardinali
Nadbiskupi Gniezna
Katoličanstvo u Poljskoj
Biografije, Poljska</s>

