Drugi lateranski koncil
<s>Drugi lateranski koncil bio je deseti ekumenski koncil Katoličke crkve održan 1139. za pontifikata pape Inocenta II..</s>

<s>Historija</s>

<s>Kad je u februaru 1130. umro papa Honorija II. došlo je do takve pomutnje, da je to nakraju završilo - šizmom i izborom dvojice papa.</s><s>Jedan je bio Pietro Pierleoni poznat kao Antipapa Anaklet II, a drugi Inocent II, kog su podržavali utjecajni sv. Bernard i sv. Norbert.</s><s>Kako je Anaklet II imao puno više simpatizera po Rimu, - Inocent je 1135. pobjegao u Pisu, gdje je uz podršku cara Lotara III, čekao priliku za povratak na tron.</s><s>Problem se riješio samo od sebe, kad je januaru 1138. umro  Anaklet II.</s>

<s>Inocent II je u želji da ukloni i posljednje tragove šizme i njihove lidere u aprilu 1139. u Lateranskoj palači, pred gotovo hiljadu prelata, otvorio koncil govorom u kom je oštro napao Antipapu Anakleta II i njegove najveće simpatizere Gillesa, kardinala - biskupa Tusculuma i Gerarda biskupa od Angoulêma.</s>

<s>Kao opasni simpatizer Anakleta II po Južnoj Italiji ekskomuniciran je sicilijanski kralj Ruggero II.</s><s>Sicilijanski.</s>

<s>Koncil je isto tako osudio pogreške Petrobrusijanaca i Henrijevaca, a njihove lidere Pierra de Bruysa i Arnolda iz Brescie kao opasne heretike.</s><s>Koncil je protiv tih heretika objavio 23 kanona, i ponovno objavio treći kanon Koncila iz Toulousa iz 1119. protiv manihejstva.</s>

<s>Na završetku svog rada koncil je donio niz mjera koje su trebale povećati moral i disciplinu kod klera, kako ubuduće nebi došlo do šizme.</s><s>U tom cilju donešeno je 28 kanona, koji su zapravo samo ponavili dekrete donešene na sinodima u  Reimsu (1131.) i Toulousu (1130.).</s>

<s>Među njima bili su najvažniji oni koji su zabranjivali svim klericima brak i bilo koji oblik konkubinata, i proglasili sve dotadašnje nezakonitim.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Second Lateran Council (1139) 
 Lateran Council</s>

<s>Ekumenski sabori
Crkveni sinodi</s>

