Milan Piroćanac
<s>Milan Piroćanac (Jagodina, 7. januar 1837 — Beograd, 1. mart 1897) je bio srpski pravnik i političar.</s>

<s>Biografija 
Otac Stevan Nedeljković, poreklom iz pirotskog kraja, učestvovao je u ustancima i kasnije dostigao položaj sreskog načelnika u Knjaževcu.</s><s>Majka Milica, iz jagodinskog okruga, prvo je bila udata za vojvodu Pavla Cukića, Karađorđevog saborca.</s>

<s>Osnovnu školu Piroćanac je završio u Jagodini, a gimnaziju u Kragujevcu i Beogradu.</s><s>Školovanje je nastavio na pravnom odseku Liceja (1854—1856), da bi pred kraj 1856. otišao na dalje studije prava u Pariz, gde je diplomirao 1860. godine.</s><s>Sledeću godinu proveo je u Hajdelbergu, a krajem 1861. se vratio u Beograd.</s><s>Tokom školovanja je promenio prezime.</s>

<s>Na nagovaranje Ilije Garašanina, zaposlio se u ministarstvu spoljnih poslova i dostigao položaj načelnika ministarstva.</s><s>Po ustoličenju namesništva 1868. godine premešten je u Gornji Milanovac i postavljen za predsednika suda Rudničkog okruga, što ga je odvelo u stalni sukob sa liberalima i Jovanom Ristićem.</s><s>Od 1872. bavi se advokatskom praksom u Beogradu i postaje jedan od najboljih srpskih advokata.</s>

<s>Sudija je Kasacionog suda od 1874, što je prekinuto nakratko položajem ministra inostranih dela od 20. novembra 1874. do 20. januara 1875. godine u vladi Aćima Čumića.</s>

<s>Od 21. oktobra 1880. predsednik je vlade Srbije sve do 21. septembra 1883. godine.</s><s>Drži i portfelj ministra pravde do 10. oktobra 1881, kada ga zamenjuje mestom ministra inostranih dela.</s><s>Vlada je podnela ostavku posle neuspeha na izborima septembra 1883. godine.</s>

<s>Piroćančeva vlada započela je širok program modernizacije Srbije, i na političkom i na ekonomskom planu.</s><s>Doneti su slobodoumni zakoni o štampi, politčkom zborovanju, političkim udruženjima i nezavisnim sudovima, koji su omogućili pojavu moderne političke organizacije i pravne države u Srbiji.</s><s>Potpisana je kontroverzna tajna konvencija sa Austrougarskom (1881), koja je Srbiju politički vezala za ovu velesilu, a zbog koje je Piroćanac podnosio ostavku.</s><s>Sklopljen je i trgovinski sporazum sa Austrougarskom, koji je srpskoj poljoprivredi otvorio vrata tržišta velikog suseda.</s><s>Započeta je gradnja prvih železnica (Beograd-Niš i Niš-Pirot) i uzeti prvi zajmovi na evropskom novčanom tržištu.</s><s>Reformisana je vojska i ustanovljena stajaća vojska.</s><s>Piroćanac je pokušao i ustavnu reformu, ali nije uspeo zbog otpora kralja Milana.</s>

<s>Bio je šef Srpske napredne stranke od 1880. do 1886. godine, kada je napustio stranačku politiku.</s><s>Uviđajući štetne posledice tadašnje žestoke stranačke borbe, kasnije je više puta pokušao da okupi miroljubive ljude iz svih stranaka, ali i one van stranaka, međutim bez uspeha.</s>

<s>Bio je prvoklasan advokat.</s><s>Zastupao je kraljicu Nataliju protiv supruga kralja Milana, kao i inostrano železničko društvo protiv srpske vlade.</s>

<s>Napisao je nekoliko knjižica iz istoriografije, kao što su Knez Mihailo i zajednička radnja balkanskih naroda (1895) i Balkanski poluostrv (1889), zatim stratešku studiju Međunarodni položaj Srbije (1892), kao i tri polemičke, uglavnom sa Jovanom Ristićem.</s><s>Vodio je i dnevnik, koji je objavljen pod naslovom Beleške 2004. godine.</s>

<s>Ideje 
Milan Piroćanac je bio jedna od vodećih intelektualnih ličnosti druge polovine XIX veka u Srbiji, glavni politički teoretičar tzv. mladokonzervativne grupe koja je predvodila Naprednu stranku.</s>

<s>Piroćanac je, kao i njegovi najbliži stranački drugovi Čedomilj Mijatović, Stojan Novaković i Milutin Garašanin, zastupao jednu političku koncepciju koja je predstavljala kombinaciju naglašenog liberalizma i umerenog konzervativizma.</s>

<s>Njihov liberalizam se ogledao u težnji da se u tadašnjoj Srbiji prošire i zaštite građanska prava i političke slobode prema zapadnoevropskim uzorima.</s><s>Umereni konzervativizam ispoljavao se u sklonosti nepotpunoj demokratiji, tj. u zalaganju za dvodomni sistem uprave, gde bi gornji dom parlamenta, uglavnom sastavljen od inteligencije, kočio preteranosti donjeg doma, izabranog na demokratski način.</s><s>Piroćanac je verovao da autokratiji, kakva je bila ona kneza Mihaila, više nema mesta jer ’u današnje doba duva opšti vetar u korist narodne predstavničke vladavine’.</s><s>Ali, nije bio za punu demokratiju jer nije verovao u sposobnost jednog priprostog, neobrazovanog i nepismenog naroda da vodi državu.</s><s>Taj posao, po Piroćancu, trebalo je rade kruna i inteligencija.</s>

<s>U svoje vreme, Piroćanac je smatran oštroumnim misliocem, ali i neuspešnim državnikom.</s><s>Njegove rasprave bile su vrlo cenjene, ali u praktičnoj politici nije uspeo sa svojim programom, jer se razišao i sa kraljem Milanom, koji je samo donekle podržavao program Piroćanca i naprednjaka, i sa narodom, koji je krenuo za radikalima.</s>

<s>Vidi još 
 Vlada Milana Piroćanca
 Poreska reforma iz 1884. godine
 Kuća Milana Piroćanca
 Spisak predsednika vlada Srbije
 Spisak ministara pravde Srbije
 Spisak ministara inostranih poslova Srbije</s>

<s>Literatura</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Duško M. Kovačević: Vlada Milana Piroćanca, crkveno pitanje i Rusija, Istraživanja, broj 16, 2005. godine</s>

<s>Srpski ministri
Srpski političari
Predsednici Vlade Kneževine Srbije
Predsednici Vlade Kraljevine Srbije
Biografije, Jagodina</s>

