Reuven Eldar
<s>Reuven Eldar (rođen: Ruben Lederer) (27. 11. 1926, Osijek - 15. 4. 2015, Tel Aviv, Izrael), izraelski liječnik, cionist, profesor i stručnjak za kvalitetu u sustavu zdravstva, brigadni general i šefa saniteta Izraelskih obrambenih snaga (IDF) rodom iz Osijeka.</s>

<s>Biografija 
Dr. Reuven Eldar je rođen 27. 11. 1926 u osječkoj židovskoj porodici Miroslava i Jelke Lederer.</s><s>Reuven se 1930 sa porodicom preselio u Novi Sad gdje mu je otac otvorio advokatsku kancelariju.</s><s>U Novom Sadu je pohađao  osnovnu školu Đorđe Natošević, a potom Drugu mušku gimnaziju.</s><s>Tada je bio član sportskog društva Makabi i Hasomera hacaira.</s><s>Pred izbijanje Aprilskog rata tj. okupacije Kraljevine Jugoslavije, Reuven je sa porodicom bio prisiljen pobjeći iz Novog Sada u Vrbasku banovinu tj. Bosnu i Hercegovinu, a zatim u Zagreb.</s><s>U Zagrebu, u tadašnjoj samoproglašenoj Nezavisnoj Državi Hrvatskoj (NDH), je hodao je gradom kao dječak obilježen ponižavajućom žutom trakom na kojoj je bilo ispisano slovo Ž (Židov).</s><s>Nije mogao ići u redovnu školu, nije smio ulaziti u bazen ni ići na nogometne utakmice, što mu je posebno teško palo.</s><s>Iz Zagreba je ubrzo sa porodicom prebjegao u Kaštel Lukšić, kraj Splita, tada pod talijanskom okupacijom zonom.</s><s>Tu ih je ubrzo uhapsila talijanska vojska i sa osalim židovskim izbeglicama u Kaštelima i Splitu prebacila u Italiju, gdje je bio internirana u selu Cocconato d’Asti u Pijemontu.</s><s>Tu je Reuven kod jednog električarskog majstora počeo šegrtovanje, iako je mogao dobiti stipendiju za nastavak školovanja.</s><s>Kapitulacijom Italije, Reuven je sa porodicom prebjegao u Švicarsku gdje su se morali obavezati da će, kada se Drugi svjetski rat završi, napustiti švicarski teritoriji.</s>

<s>Završetkom rata vratili su se u Novi Sad.</s><s>Tu je Reuven nastavio ratom prekinuto školovanje u Partizanskoj gimnaziji.</s><s>Poslije položene velike mature, 1947, upisao se na Medicinski fakultet Univerziteta u Beogradu.</s><s>Godinu dana kasnije, u prvoj organiziranoj akciji preseljavanja jugoslavenski Židova u Izrael (brodom S.S. Kefalos), emigrirao je u Izrael zajedno sa suprugom Evom, koja je jedina od porodice preživjela koncentracijski logor Auschwitz.</s><s>Dolaskom u Izrael upisao se na novootvoren Medicinski fakultet u Jeruzalemu, te je povremeno radio kao noćni čuvar, lučki radnik i na plantažama naranči.</s><s>Predavanja na fakultetu je slušao na hebrejskom, bilješke zapisivao na srpskohrvatskom, a učio je iz udžbenika na engleskom jeziku.</s><s>Diplomirao je 1955 godine, te je hebreizovao svoje dotadašnje prezime Lederer u Eldar.</s><s>Reuvenova supruga je u Izraelu radila kao laborantkinja, te je rodila dvije kćerke, Dorit i Nou.</s><s>Nakon diplome odslužio je obavezni vojni rok u IDF-u i nakon toga upućen je na oficirski kurs, a potom dodjeljen oklopnim jedinicama s kojima je učestvovao u Sinajskom ratu 1956 godine.</s><s>Preseljenjem u Haifu počeo je specijalizaciju iz neurologije, u tamošnjoj prestižnoj bolnici Rambam, a koju je kasnije nastavio u Londonu.</s><s>Po povratku u Izrael razmješten je na razne odgovornije dužnosti u IDF-u, da bi 1967 godine bio naimenovan za šefa saniteta cijelog IDF-a u činu brigadnog generala.</s>

<s>I van IDF-a ostali su zapaženi Reuvenovi uspjesi u približavanju visoko kvalitetnih zdravstvenih ustanova i bolnica frontu tj. jedinicama koje vode borbe.</s><s>Iz IDF-a je demobiliziran 1973 godine.</s><s>Te godine umrla mu je supruga pod tragičnim  okolnostima.</s><s>Posle demobilizacije Reuven se intenzivno bavio problemima javnog zdravstva i zdravstvene administracije.</s><s>Bio je postavljen za direktora bolnice Rambam, a kasnije za šefa Centra za rehabilitaciu i fizikalnu medicinu Levenstein u Ranani.</s><s>Biran je za profesora Medicinskog fakulteta u Beer Ševi gdje je vršio i dužnost prodekana.</s><s>Svjetska zdravstvena organizacija (SZO) ga je poslala na Daleki istok sa sjedištem u Manili, na Filipinima.</s><s>Godine 1972 SZO ga je uputio u SFR Jugoslaviju gdje je organizirao kurseve za rehabilitaciju invalida.</s><s>Od 1992 redovito je posjećivao Hrvatsku, te pritom bio gostujući profesor na Medicinskim fakultetima u Osijeku i Splitu, te je držao predavanja u Zagrebu i Mostaru.</s><s>Izabran je za počasnog člana Zbora liječnika Hrvatske.</s><s>Njegovi radovi knjige o problemima rehabilitacije i lječenja invalida, objavljene i u Hrvatskoj, poznate su u svijetu među stručnjacima iz te oblasti.</s><s>Na kongresima i drugim stručnim skupovima održavao je srdačne odnose s kolegama iz SFR Jugoslavije usprkos poznatoj jugoslovenskoj politici prema Izraelu.</s><s>Bio je bliski prijatelj sa Gojkom Nikolišem.</s><s>Uz to, bio je aktivan član brojnih međunarodnih udruga, te uredničkih odbora nekoliko znanstvenih časopisa, uključujući i Croatian Medical Journal.</s><s>Po završenom radu u Ranani tj. nakon penzionisanja, Reuven se preselio u Tel Aviv gdje je živio do smrti.</s>

<s>2007 godine, u rezidenciji hrvatskog veleposlanika u Izraelu Ivana Del Vechija, Reuvenu je svečano dodijeljen Red Danice hrvatske s likom Ruđera Boškovića za posebne zasluge u poboljšanju hrvatskog zdravstvenog sustava.</s><s>Riječ je o najvećem priznanju koje hrvatska Vlada dodjeljuje u području znanosti.</s>

<s>Odlikovanja 
  Red Danice hrvatske s likom Ruđera Boškovića</s>

<s>Reference</s>

<s>Biografije, Osijek
Jugoslavenski Jevreji
Jugoslavenski liječnici</s>

