Gospođice iz Avignona
<s>Gospođice iz Avignona (francuski:Les Demoiselles d'Avignon) je revolucionarno ulje na platnu Pabla Picassa, koje je naslikao od juna do jula 1907. godine, a koje se smatra prvom kubističkom, avangardnom, i općenito modernom slikom 20. vijeka.</s><s>S ovim prikazom pet ženskih aktova s mrtvom prirodom Picasso je pokrenuo prostornu revoluciju u slikarstvu.</s>

<s>Historija</s>

<s>Picasso je nazvao ovu sliku po bordelu u Avignonskoj ulici (Carrer d'Avinyo) u Barceloni.</s><s>Na ranijim verzijama slike bili su prisutni i mornar koji sjedi i student medicine s lubanjom.</s><s>Oba lika su predstavljala samog umjetnika.</s><s>Uklonivši ih iz finalne verzije, Picasso je promijenio svoj likovni iskaz s osobnog na snažnu mitsku sliku.</s>

<s>Slika se danas nalazi u Muzeju moderne umjetnosti (MoMA) u New Yorku, zahvaljujući Lillie P. Bliss Besquet.</s>

<s>Odlike</s>

<s>Picasso je ovu sliku naslikao koncipirao u duhu ranijih umjetničkih težnji historije umjetnosti prikazavši tradicionalnu temu ženskog akta.</s><s>Čak što više, položaj figure s lijeve strane podsjeća na standardnu pozu egipatskih faraona: lijeva noga je naprijed, a desna ruka je ispružena uz tijelo sa stisnutom pesnicom.</s><s>Iz egipatske umjetnosti je također je posudio i način prikazivanja lica u profilu, a oka gledano sprijeda.</s><s>Druge dvije figure koje drže ruke iznad glave su utemeljene prema tradicionalnim pozama Venere.</s><s>Na ovoj slici, Picasso je napustio tradicionalni način slikanja s kjaroskurom i zamijenio ga je fovističkim odvažnim potezima boje.</s>

<s>Od svih figura, lica žene koja sjedi i one krajnje desno su najočitije utemeljena na afričkim obrednim maskama.</s><s>Drvene maske iz središnje Afrike imaju iste izdužene geometrijske kvalitete.</s><s>Nosovi posebno podsjećaju na duge i zakrivljene rubove nosova s maski.</s><s>No, poput maski, Picassova lica su neprirodna i suprotstavljaju se klasičnim idealima ljepote.</s><s>Nos je zakrivljen u jednu stranu, dok su usta pomjerena na drugu.</s><s>Kod dvije središnje figure jedno oko je blago pomaknuto iznad drugog, a nos nije odmah iznad usta, te su i uši asimetrične.</s>

<s>Najradikalniji prikaz tijela je na figuri koja sjedi, ili po nekima "koja čuči".</s><s>Ona odvažno gleda izvan okvira slike dok istovremeno pomjera tijelo u suprotnom pravcu tako da su joj lice i leđa vidljiva u istom trenutku.</s><s>Na ovoj figuri Picasso je dokinuo tradiciju prikazivanja s jedne točke gledišta u korist više-perspektivnog pogleda poput Cézanneovih slika.</s><s>Ovaj tzv. simultani pogled je postao presudnim vizualnim efektom kubizma.</s>

<s>Na ovoj slici Picasso je podijelio figure na geometrijske oblike jasnih rubova i oštrih kutova.</s><s>Oni se prostorno preklapaju s oblicima iz pozadine u čemu se gubi jasna granica između planova.</s><s>Ovakvo izobličavanje ljudskih figura je uznemirujuće jer napada anatomski integritet ljudskog tijela.</s>

<s>Svjetlo je, poput oblika, iscjepkano kao da dolazi iz više izvora, tako da se promatračev pogled mora stalno pomjerati po slici.</s>

<s>Upravo zbog ovakvog revolucionarnog pristupa prostoru i njegovoj psihološkoj snazi, Gospođice iz Avignona predstavljaju veliki izražajni izazov tradiciji, klasičnom idealu ljepote i harmoniji koji postoje još od renesanse.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Veze
 Guernica (Picasso)
 Žena koja plače
 Kubizam</s>

<s>Vanjske veze
 Slika u muzeju MoMA
MoMA:Čuvanje modernih remekdjela
Julia Frey, Anatomija remek-djela, analiza slike LES DEMOISELLES D'AVIGNON u NY Timesu autora: Williama Rubina, Helene Seckel i Judith Cousins.</s>

<s>Slike kubizma
Slike 1907.</s><s>Authority control 2</s>

