Osnovni državni zakoni Ruske Imperije
<s>Osnovni državni zakoni Ruske Imperije () bili su svojevrsni akti ustavnog karaktera u Ruskoj Imperiji od 1833. do 1917.</s>

<s>Kodifikacija 
Osnovni državni zakoni su kodifikovani 1832. pod rukovodstvom grofa Mihaila Speranskog, glavnog upravnika Drugog odjeljenja Sopstvene kancelarije Njegovog imperatorskog veličanstva.</s><s>Bili su dio prvog toma Zbornika zakona Ruske Imperije ().</s><s>Njihov prvi član je određivao imperatora sveruskog kao „samodržavnog i neograničenog monarha”.</s><s>Vladar je bio ustavotvorac i zakonodavac.</s>

<s>Osnovni državni zakoni su bili podijeljeni u dva razdjela.</s><s>Prvi je uređivao sveta prava i povlastice vrhovne samodržavne vlasti, a drugi imperatorsku porodicu.</s><s>Po izdanju iz 1857. bilo je ukupno 203 zakonska člana i 15 poglavlja, kao i pet zakonskih priloga.</s>

<s>Prvi ustav 
Osnovni državni zakoni su temeljno promijenjeni 23. aprila 1906. kada je ih imperator Nikolaj II Aleksandrovič prilagodio svojim dotad izdatim proglasima: o osnivanju Državne dume, o poboljšanju državnog poretka i o preuređenju Državnog savjeta.</s><s>Bilo je to njihovo posljednje izdanje.</s>

<s>Osnovni državni zakoni su faktički postali prvi ruski ustav.</s><s>Sastojali su se od ukupno 223 zakonska člana i 17 poglavlja unutar dva razdjela.</s><s>Njihov prvi član je određivao rusku državu kao jedinstvenu i nedjeljivu.</s><s>U četvrtom članu je definisano da „imperatoru sveruskom pripada vrhovna samodržavna vlast“.</s><s>Zakonodavna vlast je podijeljena između tri činioca: imperatora, Državnog savjeta i Državne dume.</s><s>Vladar je bio „vrhovni rukovodilac svih spoljnih odnosa ruske države sa inostranim državama“ i „državni vožd ruske armije i mornarice“.</s>

<s>Vidi još 
 Ruska revolucija 1905.</s><s>Oktobarski manifest</s>

<s>Izvori</s>

<s>1906
Ustavi
Dokumenti
Rusko Carstvo</s>

