Vladimir Premrou
<s>Vladimir Premrou (Rijeka, 1892 - Caracas, Venezuela, 1965), jugoslavenski pravnik, industrijalac, zastupnik Gradske skupštine Grada Zagreba i predsjednik 1. HŠK Građanski Zagreb.</s><s>Za života je bio jedan od važnijh mecena i sponzora Građanskog.</s>

<s>Biografija 
Vladimir Premrou je rođen 1892 godine u Rijeci u židovskoj porodici goranskih pilara.</s><s>Studij prava je pohađao i završio u Budimpešti.</s><s>Bio je dobar poznavatelj svjetskih jezika.</s><s>Nakon studija brzo je stekao čelne pozicije u nekoliko industrijskih poduzeća stranog kapitala, koja su se bavila eksploatacijom drva u Bosni i Hercegovini i drugim krajevima Kraljevine Jugoslavije.</s><s>Bio je jedan od najznačajnijih izvoznika drva u Italiju i Španjolsku, te glavi ravnatelj u poduzećima "Bosna Boisa" iz Banja Luke, "Eksploatacija drva" iz Zagreba, "Virbo" iz Virovitice, "Jadranskog šumskog" iz Risna i "Eksploatacija drva Kruševac" iz Kruševca.</s><s>Na posjedima u Slavoniji uzgajao je plemenite pasmine konja, goveda i svinja.</s><s>Kao jedan od najuspješnijih kapitalista međuratnog razdoblja na području Banovine Hrvatske, neko je vrijeme bio zastupnik Gradske skupštine Grada Zagreba, te predsjednik Industrijske i trgovačke komore (danas Hrvatska gospodarska komora) u Zagrebu.</s><s>Vladimir je bio blizak Vlatku Mačeku, te je novčano pomagao HSS.</s><s>Prvi put je biran na poziciju predsjednika Građanskog od 8. 1. do 23. 5. 1927 godine.</s><s>Kao predsjednik Građanskog, po drugi put, služio je od 24. 9. 1935 do 14. 1. 1937.</s><s>Vladimir je tokom drugog predsjedavanja s klubom osvojio prvenstvo Kraljevine Jugoslavije 1937 i 1940 godine.</s><s>Bio je bliski suradnik svojeg naslijednika na poziciji predsjednika Građanskog, dr. Josipa Torbara.</s><s>Tokom Drugog svjetskog rata, u prvoj godini marionetske Nezavisne Države Hrvatske (NDH), na poziv vlasti je sudjelovao kao savjetnik i pregovarač pri sklapanju nekoliko trgovinskih ugovora.</s><s>Kasnije je kao Židov došao u nemilost te je neko vrijeme proveo skrivajući se u sanatoriju dr. Đure Vranešića, poznatog po skrivanju i spašavanju 80 Židova, na Zelengaju.</s><s>Radi razmjene zarobljenika, posredovao je u kontaktima između partizana i Wehrmachta.</s><s>U ljeto 1944 prebjegao je partizanima.</s><s>Poslije rata, 1945 godine, obnašao je neko vrijeme dužnost predsjednika Fiskulturnog odbora Zagreba (FOZ).</s><s>Ubrzo potom se iselio iz novoformirane FNR Jugoslavije te se, nakon kraćeg boravka u Americi, 1950 preselio u u Venezuelu.</s><s>Uložio je novac u industriju, ali je ubrzo ostao bez ičega.</s><s>Osiromašen, zaposlio se kao radnik na farmi pilića.</s><s>Potom je radio u turističkoj agenciji, koja nakon nekoliko godina postala njegovo vlasništvo.</s><s>Vladimir Premrou je preminuo 1965 godine u Caracasu, Venezuela.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Biografije, Rijeka
Jugoslavenski Jevreji
Austrougarski Jevreji
Jugoslavenski poslovni ljudi
Predsjednici GNK Dinamo Zagreb</s>

