Restitucijski edikt
<s>Restitucijski edikt je odluka rimsko-njemačkog cara Ferdinanda II.  službeno objavljena 6. marca 1629, prema kojem se vlasništvo crkvenih posjeda u Carstvu trebalo vratiti na stanje od prije 1552. godine kada je skolopljen Sporazum u Passau kojim su bili privremeno okončani sukobi između katolika i protestanata u tadašnjoj Njemačkoj.</s><s>Odluka je donesena jedanaest godina nakon izbijanja novog sukoba poznatog kao Tridesetogodišnji rat, a u kome su car i katolici dotada postigli izuzetne uspjehe te iskorijeniti ili protjerati protestante iz velikih dijelova Njemačke.</s>

<s>Razlozi za edikt</s>

<s>Augsburški verski mir iz godine 1555. je dao pravo izbora vjeroispovjesti svjetovnom plemstvu, ali ne i crkvenom.</s><s>Crkveni velikodostojnici koji bi se odlučili preobratiti na protestantizam su svoje posjede morali predati katoličkim feudalcima (što se zvalo pravilo crkvene rezervacije, reservatorum ecclesiasticum 1552).</s><s>Tu odluku, međutim, protestantski knezovi nisu poštovali.</s><s>Prethodni carevi Ferdinand I. i Maksimilijan II. na to nisu reagirali, nastojeći održati mir i političko jedinstvo Carstva.</s><s>Tako su brojni crkveni posjedi prethodnih dceenija prešli u protestanske ruke ili bili sekularizirani, a što je uključilo nadbiskupiju  Bremen (1560) i Magdeburg (1566), sedam biskupija i oko 500 samostana.</s>

<s>Poslije toga je Ferdinand I, kako bi pridobio protestante, Augusburški mir nadopunio dodatnom deklaracijom (Declaratio Ferdinandea), kojom jamči vjersku slobodu svim podanicima u carskim gradovima i crkvenim posjeda.</s><s>Međutim, to pravilo, zbog načela cuius regio - eius religio katolički knezovi nisu htjeli priznati jer nikad nije potvrđeno od strane Reichstaga.</s>

<s>Donošenje edikta</s>

<s>Ferdinand II. je Restitucijski edikt donio u trenutku kada se činilo da je konačna pobjeda nad protestantima u ratu neizbježna, pa bilo kakvi ustupci protestantima više nisu potrebni.</s><s>Praktična primjena edikta je, međutim, značila da će njemački protestanti izgubiti zemlju i financijske resurse akumulirane prethodnih decenija, a što je neke od njih nagnalo, da svemu usprkos nastave borbu.</s><s>To je posebno bio slučaj u Sjevernoj Njemačkoj, čiji su knezovi u pomoć pozvali Gustava Adolfa II, protestantskog kralja susjedne Švedske.</s><s>Njegova se vojska sljedeće godine iskrcala u Njemačku i započela pohod u kojem će carskim i katoličkim snagama nanijeti niz teških poraza i tako preokrenuti ishod sukoba.</s>

<s>Nakon samo nekoliko godina je Ferdinand II shvatio da je Restitucijski edikt bio pogreška, odnosno da je njime samo nepotrebno produžio ono što je trebalo biti dobiveni rat.</s><s>Godine 1635. je sa protestantskim knezovima sklopio Praški mir čije su odredbe van snage stavile Restitucijski edikt, a što je konačno potvrđeno Vestfalskim mirom 1648. godine.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Lee, Stephen J. (1995).</s><s>Tridesetletna vojna.</s><s>Ljubljana: Znanstveno in publicistično središče. cobiss</s>

<s>1629
Tridesetogodišnji rat</s>

