Giovanni Pisano
<s>Giovanni Pisano (Pisa, oko 1248.. - Siena, nakon 1314. (možda 1320.)), bio je gotički skulptor i arhitekt, sin Nicole Pisana.</s>

<s>Sa ocem i njegovim pomoćnicima radio je na propovjedaonici za Katedralu u Sieni (1265.-68.), sa njim je radio i na fontani u Perugi (dovršena 1278 .), na njoj je upisano i njegovo ime.</s><s>Po nekim izvorima on je radio sa ocem i na propovjedaonici za Krstionicu u Pisi, po toj hipotezi trebalo bi pomaknuti datum njegova rođenja na 1240.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Giovanni Pisano započeo je karijeru u očevoj bottegi i asimilirao očeve ideje, tako da je njegove rane radove teško razlikovati od očevih.</s>

<s>U svakom slučaju od septembra 1285. više nije bio građanin Pise jer je postao stanovnik Siene.</s><s>Otprilike u to vrijeme započeo je rad na skulpturalnoj dekoraciji fasade Sienske katedrale, koja je zbog svoje raskoši postala model za gotovo većinu gotičkih fasade u Centralnoj Italiji.</s><s>Za razliku od francuskih primjera, u kojima figuralni ornament pulsira čitavom fasadom, Pisanova fasada je puno povezanija sa arhitekturom.</s>

<s>Donja etaža je jednostavno je dekorirana stubcima sa diskretnim lisnatim motivom koji prati vertikale stubaca.</s><s>Pored rezbarenih portallih arhitrava, figuralne skulpture počinju u nivou portalnih luneta sa likovima proroka i sibila u prirodnoj veličini i nastavlja se po čitavoj fasadi.</s>

<s>Nedavna istraživanja otkrila su sličnost sienske fasade sa skulptorskom dekoracijom katedrale iz francuskog Auxerra.</s><s>Iako nema dokumenata koji bi to potvrdili, pretpostavlja se da je Giovanni između 1268.-1278., putovao u Francusku.</s>

<s>Kao arhitekt pozvan je 1287. u Massa Marittimu da izgradi katedralu</s>

<s>Pored fasade za Siensku katedralu, Pisanova propovjedaonica za Crkvu Sant'Andrea u Pistoji (dovršena 1301.), je njegov najbolji rad.</s><s>Pet reljefa te propovjedaonice, ima otprilike iste teme kao i propovjedaonica njegova oca u Pisi dovršena 40 godina prije, i slični arhitektonski raspored, ali je stilski kvalitetnija.</s><s>U Navještenju, Rođenju i Navještenju pastirima, pulsira ekstremna uznemirenost koja karakterizira sve reljefe te propovjedaonice.</s>

<s>Pisano nikada nije ponovio grozničave forme kojima je prekrio propovjedaonicu u Pistoji, jer se vratio dostojanstvenijem, klasičnom duhu koji je bio u fokusu ranih djela njegova oca.</s><s>Razlozi za to vjerojatno proizlaze iz Giovannijeva susreta sa Giottovim slikarstvom.</s><s>Pisano je naime isklesao mramornu Bogorodicu sa Djetetom za Kapelu Scrovegni u Padovi otprilike u isto vrijeme (oko 1305.) kad je i Giotto u njoj naslikao svoj ciklus fresaka.</s><s>Od 1302. do 1310.</s><s>Pisano ponovno radi u Pisi, ovaj put za propovjedaonicu Katedrale.</s><s>Na toj propovjedaonici, koja je danas loše rekonstruirana 
nakon rastavljanja, njegov reljef je znatno mirniji od reljefa u Pistoji.</s>

<s>Grobnica Margarete Luksemburške žene cara Heinricha VII u Genovi 1311., bila je njegovo posljednje dokumentirano djelo.</s>

<s>U Sieni je posljednji put dokumentiran 1314]]., pa se pretpostavlja da je ubrzo nakon tog umro.</s>

<s>Kao što je jasno iz njegovog djelovanja u Sieni, Pisano je bio jedini talijanski gotički skulptor, koji nikad nije izgubio iz vida baštinu Antičkog Rima, baze umjetničkih stremljenja Centralne Italija.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Giovanni Pisano 
 Giovanni Pisano</s>

<s>Giovanni Pisano
Giovanni Pisano
Giovanni Pisano
Giovanni Pisano</s>

