Antonio Stradivari
<s>Antonio Stradivari (latinski: Stradivarius; Cremona, oko 1644. – Cremona, 18. decembar 1737), bio je najčuveniji graditelj violina iz Cremone.</s>

<s>Biografija 
Stradivari je još uvijek bio učenik Nicolò Amatija kad je 1666. počeo stavljati vlastitu etiketu na violine koje je sam napravio.</s><s>Isprva se držao stila manjih amatijevih modela, solidne konstrukcije, pa čak i premaza gustim žutim lakom.</s><s>Postao je smjeliji nakon 1684. kad je počeo izrađivati veće modele, uz primjenu nešto tamnije koloriranog laka i eksperimentirati sa detaljima forme instrumenata.</s>

<s>Njegovi "dugi" modeli iz 1690. bili su kompletna inovacija u proporcijama gudačkih instrumenata.</s><s>Nakon 1700. nastupio je period kad se vratio starom stilu, koji nije dugo trajao, jer je ponovno počeo praviti veće modele i na brojne druge načine poboljšavao svoje instrumente.</s><s>Tad je napravio i nekoliko vrhunskih violončela i viola.</s><s>Stradivari je svojom metodom gradnje violina stvorio standard za kasnija vremena.</s><s>On je izmislio današnju formu violinskog mosta i definirao proporcije moderne violine, plićeg tijela koje daje snažniji i prodorniji zvuk od ranijih violina.</s><s>Dugo se mislilo da tajna Stradivarijevih akustički savršenih violina leži u laku kojim su premazane, te kemijskoj formuli koju se nikako nije uspjelo otkriti iako se o njoj mnogo raspravljalo.</s>

<s>Suvremena istraživanja ipak su uspjela izolirati nekoliko faktora koji utječu na ljepotu zvuka njegovih violina.</s><s>Među njima su debljina (zbog toga i vibracijske karakteristike) gornjih i stražnjih dašcica, stanje mikroskopskih pora unutar drva violine, i na kraju kemijsku formulu laka.</s><s>Stradivarijev uspjeh vjerojatno je proizašao iz stručne optimizacije svih tih i drugih faktora u njegovom dizajnu.</s>

<s>Zlatno doba njegova stvaralaštva bilo je između 1700. i 1720. kada je napravio svoje najpoznatije violine, danas nazvane po njihovim vlasnicima: Betts (1704), Alard (1715) i Messiah (1716).</s><s>Stradivari je imao jedanaestero djece, među kojima se dvoje sinova, Francesco (1671–1743) i Omobono (1679–1742), nastavilo baviti gradnjom violina.</s><s>Oni su najvjerojatnije pomagali ocu, zajedno sa Carlom Bergonzijem, koji je izgleda uspio naslijediti bottegu i sve zalihe.</s>

<s>Stradivarijeve violine karakterizira punoća tona i brza reakcija instrumenta koju nakon njega nikad nije uspio nadmašiti.</s><s>Pored violina Stradivari je izrađivao harfe, gitare, viole i violončela, ukupno oko 1100 instrumenata od kojih je do danas preživjelo 650.</s><s>Rijetki primjerci koji se prodaju dostižu astronomske cijene, tako je violina Lady Tennant prodana u aprilu 2005. na aukciji u New Yorku za 2.5 miliona USD.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Antonio Stradivari</s>

<s>Italijanski umjetnici
Graditelji muzičkih instrumenata
Graditelji violina
Biografije, Cremona</s>

