O spokojstvu duše (Seneka)
<s>O spokojstvu duše () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima.</s><s>Spis je sastavljen u obliku dijaloga i bavi se stanjem uma Senekinog prijatelja Aneja Serena, koji je bio praefectus vigilum pod Neronom, i načinima na koje se Seren može izliječiti od tjeskobe, brige i gađenja prema životu.</s>

<s>Uzori
Oko 400. pne.</s><s>Demokrit je napisao raspravu O veselosti (, Peri euthymiés).</s><s>Izraz "eutimija" ili "vedrina" može se odnositi na "postojanost uma", "dobrobit duše" ili "samopouzdanje".</s><s>Seneka hvali Demokrita u vezi s njegovom raspravom na tu temu i navodi da će upotrijebiti latinsku riječ tranquillitas kao grubi prijevod "eutemije".</s>

<s>Pišući nešto kasnije od Seneke, Plutarh je napisao slično djelo, opisano u prijevodu iz 1589. godine kao "filozofska rasprava o mirnoći uma".</s>

<s>Datiranje
Smatra se da je spis O spokojstvu duše napisan između 49. do 62. godine nove ere.</s><s>Često se datiran u 60. godinu nove ere, podrazumijevajući (možda pogrešnu) pretpostavku da tema dijaloga odražava vlastitu Senekinu pogoršanu političku situaciju na Neronovom dvoru.</s>

<s>Naslov i sadržina
Naslov se na srpskohrvatski prevodi kao "spokojstvo duše" (ili uma).</s><s>Riječ animus u općenitom se smislu razumije kao racionalna duša, a u užem smislu kao um koji razmišlja, osjeća i želi.</s><s>T. M. Green daje definicije animus kao: "duša", "um", "hrabrost", "strast".</s><s>Monteleone je tranquillitas animi preveo kao "mentalna ravnoteža".</s>

<s>Spis O spokojstvu duše dio je Senekine serije dijaloga (dialogi).</s><s>Dijalog ima za cilj animirati Senekinog prijatelja Aneja Serena i izliječiti ga od tjeskobe, brige i gnušanja prema životu.</s>

<s>Seneka završava spis jednim citatom iz Aristotela:</s>

<s>Tematika
Seneka je, kao i drugi stoički filozofi, nastojao pružiti uvid u razvoj praktičnog života, kako bi se ljudi mogli razviti u čestite osobe i postići unutarnju harmoniju.</s>

<s>O spokojstvu duše jedan je od triju dijaloga upućenih njegovom prijatelju Serenu, pri čemu su druga dva O postojanosti mudraca (De contantia sapientis) i O dokolici (De otio).</s><s>Superiorna pozicija koju mudrac zauzima, tj. pozicija odvojenosti od štetnih zemaljskih događaja, tema je koja prožima sva tri dijaloga.</s>

<s>U usporedbi s druga dva djela, namjera spisa O spokojstvu duše je više terapeutska.</s><s>Djelo započinje tako što Seren pita Seneku za savjet, a taj zahtjev za pomoć ima oblik medicinskog savjetovanja.</s><s>Seren objašnjava da se osjeća uznemireno i u stanju nestabilne nepokretnosti, "kao da sam na brodu koji se ne kreće naprijed a more a stalno baca".</s><s>Seneka koristi dijalog da se pozabavi pitanjem koje je mnogo puta iskrsnulou njegovom životu: želja za životom kontemplacije i istovremena potreba za aktivnim političkim angažmanom.</s><s>Seneka tvrdi da se cilj spokojne duše može postići fleksibilnošću i traženjem srednjeg puta između dviju krajnosti.</s>

<s>Ako želimo postići duševni mir, Seneka preporučuje strogi život, koji ne obraća pozornost na pretjeranu i beskorisnu raskoš.</s><s>Savjetuje nam da pažljivo biramo svoje drugove, jer ako odaberemo one koji su podložni porocima, njihovi će se poroci proširiti i na nas (poglavlje 7).</s><s>Strogost je glavni način za postizanje duševnog mira: moramo naučiti obuzdati se, obuzdati svoje želje, ugušiti proždrljivost, ublažiti bijes, gledati siromaštvo dobrim očima i poštovati samokontrolu (poglavlje 8).</s><s>Seneka uspoređuje one koji imaju mnogo i ne znaju uživati u tome s osobom koja posjeduje veliku knjižnicu u kojoj knjige služe samo za to da se izlože, a ne da se čitaju (poglavlje 9).</s>

<s>U 11. poglavlju Seneka predstavlja lik stoičkog mudraca, čiji duševni mir (ataraxia) izvire izravno iz većeg razumijevanja svijeta.</s><s>Potpuna sigurnost i samodostatnost mudraca isključuju nezdrave strasti (apatheia), tj. uznemirenja, koja ne mogu doatknuti osobu koja je, po definiciji, racionalna.</s><s>Samo rasuđivanje, oprez i predviđanje posledjica mogu u nekome stvoriti idealno ozračje mira.</s><s>Filozof, iako čuva svoj duševni mir, ne mrzi čovječanstvo zbog njegove nepravde, podlosti, gluposti i iskvarenosti.</s><s>Vremena u kojima živimo nisu ništa lošija od prethodnih, nije razumno gubiti vrijeme bjesneći o svim tim vrstama zla, razumnije je da im se čovjek smije (poglavlje 15).</s>

<s>Stoga je pravi lijek slijediti prirodu, pronaći pravu ravnotežu između društvenosti i samoće, rada i razonode, prisebnosti i opijenosti i "nadzirati naš kolebljivi um intenzivnom i neprestanom brigom" (poglavlje 17).</s>

<s>Predaja teksta
Prvi sačuvani primjerak djela nalazi se u Codex Ambrosianus C 90 Ambrozijanske biblioteke u Milanu, koji potječe iz 11. stoljeća.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura</s>

<s>Seneka Mlađi
Djela 1. vijeka</s>

