Cort Aslakssøn
<s>Cort Aslakssøn (Bergen, 1564 – Kopenhagen, 1624) bio je norveški astronom, teolog i filozof.</s>

<s>Život 
Rođen je u Bergenu (Norveška), sin Aslaka Magnussøna i Christine Jacobsdatter, rano je ostao siroče.</s><s>Isticao je se kao darovit i potom je dobio potporu za školovanje Jensa Pederssøna Schjelderupa, biskupa Bergena.</s><s>Godine 1578. biskup ga je poslao u školu u Malmöu, odakle je se 1584. upisao na Univerzitet u Kopenhagenu.</s><s>Ovdje je zahvaljujući potpori kaptola u Bergenu studirao na svim fakultetima, uključujući medicinu i pravo, te postao znanstvenik na cijelom području suvremene znanosti.</s>

<s>Od 1590. do 1593. radio je kao pomoćnik astronoma Tycha Brahea u Venu, čijim se mora smatrati najvjernijim i najdarovitijim učenikom.</s><s>Godine 1593. je magistrirao a zatim je otputovao u inozemstvo uz pomoć kraljevske spomenute stipendije i kao suputnik dvojice mladih plemića, 15-godišnjeg Otta Steensena Brahea i jednogodišnjeg Jensa Sparrea.</s><s>Tijekom svog putovanja, koje je trebalo trajati otprilike šest godina, bio je njihov «turističko–kulturalni» vodič i boravio na sveučilištima u Wittenbergu i Rostocku, zatim duže u Herbornu, kasnije u Siegenu, Heidelbergu, Baselu, Ženevi, Parizu, Orléansu, Oxfordu, Cambridgeu, Edinburghu i St.</s><s>Andrewsu.</s><s>Ukupno je studirao na 13 sveučilišta.</s>

<s>Godine 1597. objavio je u Siegenu djelo De natura cæli triplicis (posvećeno Tychou Braheu), osebujan pokušaj spajanja biblijskog imaginarnog svijeta sa modernom prirodnom znanošću.</s><s>Filozofski je bio pod utjecajem ramizma, a teološki kalvinizma, napose uz boravak na nekoliko reformiranih učilišta.</s><s>Stoga je neko vrijeme nakon povratka se zaposlio kao profesor na Univerzitetu u Kopenhagenu (1600), kao prvi Norvežanin na takvom položaju nakon reformacije.</s><s>Počeo je, prema tadašnjem običaju, kao professor pedagogicus sa predavanjima o latinskom jeziku i poeziji.</s><s>Godine 1602. preuzeo je mjesto profesora grčkog, te je zamjenivši jednog kolegu tokom jedne godine, predavao i hebrejski i izdao gramatiku na ovom jeziku za pouku početnicima.</s><s>Njegov udžbenik iz potonjeg postao je široko distribuiran u Europi.</s><s>Hodine 1607. naslijedio je katedru teologije od Jørgena Dybvada, a iste je godine i doktorirao.</s><s>Pritom je se našao u teškoj poziciji koja mu je priredila nemale neugodnosti i poniženja.</s><s>Bio je izvrsno sposoban u određenim područjima, posjedovao je i sposobnost učenja i vrlo plodnu kreativnost, no njegov teološki i crkveni položaj nije ostavio najbolji dojam tako da je od polu-kalviniste morao postati strogi luteranac.</s><s>Naime bio je u stalnom sukobu s Hansom Poulsenom Resenom (1561-1638).</s><s>Resen je bio prilično moćan ideolog svog vremena i postavio je sebi životnu zadaću afirmirati luteransku doktrinu u njezinoj čistoći.</s><s>Vrlo žestok doktrinarni sukob je izbio oko 1611–1614.</s><s>Aslaksen je također među ostalim bio pozvan pred povjerenički sud u Koldingu 1614. i nešto kasnije je morao Resenu pismeno objasniti svoj teološki stav.</s>

<s>Godine 1603. oženio je Barbaru Olufsdatter (oko 1586–1628), kćer vijećnika i gradonačelnika Kopenhagena Olufa Mortensena.</s><s>Imali su nekoliko djece ali samo ih je dvoje preživjelo djetinjstvo.</s><s>Položaj profesora teologije je održao do svoje smrti 1624.</s><s>Umro je u Kopenhagenu 1624. godine i pokopan je u katedrali od Kopenhagena.</s>

<s>Opus</s>

<s>Cort Aslakssøn objavio je brojne tekstove na raznim temama.</s><s>Njegovo glavno djelo, De natura cæli triplicis (O trostrukoj prirodi neba), objavljeno je 1597.</s><s>Tri neba u pitanju su nebo zračno, zvjezdano nebo i iznad neba gdje prebivaju Bog i blaženici.</s><s>Djelo promišlja prirodnu filozofiju, teologiju i tadašnju astronomiju zajedno na neovisni način.</s><s>Između ostalog, on se temeljito protivi prevladavajućem teološkom stajalištu da su zvijezde učvršćene na nebeskom svodu.</s><s>Djelo je bilo posvećeno Tychou Braheu, iako se on priklonio Kopernikovom gledištu.</s><s>Ostala značajna djela uključivala su Grammaticæ Hebrææ libri duo (1606), Physica et Ethica Mosaica (1613) i Historiske Beskriffuelse Om den Reformerede Religion (1622).</s>

<s>Godine 1622. je objavio teološki i povijesni opis reformirane vjere.</s><s>Za Aslaksena je reformacija bila novi početak u historiji, nalik na egzodus iz Egipta, a Luther je bio prekretnica reformacije.</s><s>Polazna točka za ovaj rad je bilo jubilarno predavanje 1617. godine na obilježavanju stote obljetnice proboja reformacije.</s><s>Aslakssen je također pisao knjige o jeziku i bio je poznat kao dobar govornik.</s><s>Njegova su djela dobila široku cirkulaciju u protestantsko-reformiranom području Europe, a stavljena su na Spisak zabranjenih knjiga tako od strane rimske kako od španjolske inkvizicije.</s>

<s>Glavna djela
 De natura cæli triplicis (1597)
 Grammaticæ Hebrææ libri duo (1606)
 Physica et Ethica Mosaica (1613)
 Historiske Beskriffuelse Om den Reformerede Religion (1622)</s>

<s>Norveški naučnici
Astronomi
Teolozi
Filozofi
Norveški pisci</s>

