Lazar Drljača
<s>Lazar Drljača,  1882 –  1970, je bosanskohercegovački akademski slikar, rođen u selu Blatna kod Bosanskog Novog.</s><s>Zbog načina svog života, nazivaju ga i posljednjim bosanskim bogumilom.</s>

<s>Biografija</s>

<s>U Sarajevo dolazi 1896. godine gdje završava bravarski zanat.</s><s>Prijemni ispit na Bečkoj akademiji likovne umjetnosti Drljača polaže u oktobru 1906.</s><s>Već 1911. godine učestvuje na međunarodnoj izložbi u Rimu.</s>

<s>U Parizu , provodi osam  godina, a bio je i u Italiji, u logoru interniraca.</s>

<s>Godine 1920. vraća se u Bosansku krajinu.</s><s>Drljača se već tada, sagradivši u zavičaju "slikarsku kolibu", pripremao za višedecenijski osamljenički život na Borcima kod Konjica.</s>

<s>U toku 1931. godine naseljava se na Boračkom jezeru.</s><s>Do drugog svjetskog rata živio je u Šantićevoj vili, a u toku drugog svjetskog rata silom prilika seli se u planinsku kolibu u Kotaradžama.</s>

<s>Poslije rata postao je šumski radnik i kosac.</s><s>Nakon požara koji je 1946. godine izbio u toj kolibi, izgorjele su sve njegove slike, osim jedne.</s><s>Kasnije mu opštinske vlasti iz Konjica ponovo dodijeljuju Šantićevu vilu u kojoj će živjeti do smrti 1970. godine.</s>

<s>Gubitak najvećeg dijela svog slikarskog opusa u požaru, slikar nikada nije prežalio, jer najplodniji slikarski period nestao je u trenu.</s><s>Sam je pravio boje za svoje slike od prirodnih materijala koje je nalazio po planini Prenj.</s><s>Lazar Drljača umro je 13. jula 1970.</s><s>Godine.</s><s>Još davne 1932. godine za sebe je rekao:</s>

<s>Djelo</s>

<s>Od "Portreta Berte", prve zapaženije Drljačine umjetničke kreacije, koja mu se dogodila 1909., pa do "Kopernika" i "Capinera" iz 1969. godine, stvaralački vijek ovog bosanskohercegovačkog slikara trajao je šest decenija.</s><s>Mijenjajući mjesta življenja, mijenjao se i slikar, susretao sa različitim slikarskim poetikama, profilirajući sopstveni stil.</s>

<s>U Beču je pod uticajem tzv. bečkog plenerizma, karakterističnim po "iskoraku" iz ateljea i ulasku u vrevu života.</s><s>"Tri konjanika" iz slikarevog pariskog perioda su "derivat" evropskog ekspresionizma.</s>

<s>Dvadesetih godina Drljača "ide" prema akvarelu, postaje impresionista.</s><s>Prisutna je Italije, ali i Una, Neretva, mostovi, mlinovi i razni pejzaži.</s>

<s>Jedno vrijeme radi  i portrete, i čitav niz "kopernikanskih", sa izvariranim likom tog astronoma s kojim će se Drljača "družiti" decenijama, čak do pred smrt.</s>

<s>I portret majke sa djecom, iz godine 1968., nađen nedavno kod slikarevog "pobratima", bivšeg lugara s Boraka Andrije Anđelića, sveden je na slikanje brižnosti, emocija.</s><s>Otud i asketizam, prigušenost boja, priklonuće ka odgonetanju "panike tijela", intimitetu, mentalnoj drami čovjekovoj.</s>

<s>Osim malobrojnih umjetničkih slika i djela koja su sačuvana, Crkva Uspenja presvete Bogorodice na Palama je unikatna, jer ju je projektovao Lazar Drljača.</s><s>To je jedino njegovo realizovano projektantsko djelo.</s><s>Projekt koji je uradio za potrebe banjalučke eparhije, nije mu prihvaćen.</s>

<s>Vanjski linkovi 
 Lazar Drljaca - slikar mimo ostalih</s>

<s>Reference</s>

<s>Bosanskohercegovački umjetnici
Bosanskohercegovački slikari
Jugoslavenski umjetnici
Jugoslavenski slikari</s>

