Vatrogasna kasarna
<s>Vatrogasna kasarna nalazi se u opštini Centar u Sarajevu, Bosna i Hercegovina.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 15. do 17. jula 2008. godine, donijela je odluku da se kasarna proglasi za  nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća), i Tina Wik.</s>

<s>Lokacija 
Građevina Vatrogasne kasarne sa pripadajućim unutrašnjim dvorištem se nalazi u centralnom dijelu grada Sarajeva, poznatom po nazivu Skenderija.</s>

<s>Historija 
Izgradnji objekta Vatrogasne kasarne prethodilo je formiranje Stalne vatrogasne čete za grad Sarajevo, koja je formirana 8. marta 1883. godine.</s>

<s>Vatrogasna kasarna predstavlja jedno od najznačajnijih ostvarenja arhitekte Josipa Pospišila u Sarajevu.</s><s>Projektovana je 1912. godine, a realizirana 1913. godine.</s><s>Autor projekta u članku pod nazivom Aus bosnischer Praxis, objavljenom 5. januara 1912. godine u stručnom časopisu Der Bautechniker, XXXII, u Beču, objavljuje više svojih projekata, i među njima, prvi put, perspektivni prikaz buduće zgrade Vatrogasne kasarne..</s>

<s>U istom članku objavljen je i projekt Hadim Ali-pašinog vakufa.</s><s>Ovim projektima Josip Pospišil potcrtava svoje interesiranje za stilsko eksperimentiranje blisko bosanskom slogu i secesiji.</s>

<s>Projekt Josipa Pospišila urađen je po uzoru na jednu vatrogasnu kasarnu u bečkom kotaru, i predviđao je spremište za sprave i materijale, spavaonice i druge prostorije.</s><s>Istočno od objekta stvoren je prostor namijenjen vatrogasnim vježbama.</s>

<s>U periodu između dva svjetska rata, vlasti Kraljevine SHS/Jugoslavije su zanemarile ovu službu i održavanje samog objekta.</s><s>Tokom druge polovine 20. stoljeća, kasarna je proširena, tehnički opremljena, a njena dispečerska služba povezana sa repetitorom na Trebeviću.</s><s>Sve ove okolnosti osiguravale su zavidnu protivpožarnu zaštitu.</s>

<s>Opis 
Kasarna je građena u obliku slova „L“, a na južnoj strani prema unutrašnjem dvorištu nalazi se dodatno krilo približno pravougaonog oblika..</s><s>Krila su različite spratnosti.</s><s>U sklopu objekta se nalazi prostran podrumski prostor i osmatračnica u tri nivoa.</s>

<s>Na fasad se nalazi kamena ploča, dimenzija 130 cm x 90 cm, sa natpisom: Sagrađeno godine 1912.</s><s>Za načelnikovanja eff.</s><s>Čurčića, dra Nikole Mandića i Riste H. Damjanovića.</s><s>Natpisi su na latinici, ćirilici i arapskom pismu, a uokvireni su kamenom širine 20 cm.</s>

<s>Vatrogasna kasarna je u vrlo dobrom konstruktivnom stanju, što je posljedica kvalitetne građevinske djelatnosti i upotrebe armiranog betona.</s><s>Nakon završetka rata (period 1992.-1995.), izvršeni su radovi redovnog održavanja i određeni konzervatorsko-restauratorski radovi, i građevina ima sve tehničke preduslove za rad savremeno opremljene vatrogasne brigade.</s>

<s>Literatura 
 Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva.</s><s>Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973.</s><s>Godine
 Ibrahim Krzović - Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini, Kulturno naslijeđe, Sarajevo, 2004. godine
 Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.</s><s>M. Hrasnica - Arhitekt Josip Pospišil – život i djelo, Acta Architectonica  et Urbanistica, Sarajevo</s>

<s>Reference</s>

<s>Nacionalni spomenici u Sarajevu
Građevine u Sarajevu
S</s>

