Društveni ugovor
<s>Društveni ugovor je politički i filozofski koncept kojim se objašnjava odnos između pojedinaca i vlasti.</s><s>Zagovornici teorije društvenog ugovora tvrde da se pojedinci ujedinjuju u političku zajednicu na osnovu uzajamne saglasnosti i pristajanja da se pridržavaju zajedničkih pravila i da prihvate određene obaveze kako bi zaštitili sebe i jedni druge od nasilja i drugih nepravdi.</s>

<s>Teorija društvenog ugovora je igrala značajnu ulogu u nastanku ideje da se politička vlast mora zasnivati na saglasnosti onih kojima se vlada.</s><s>Polazna tačka većine teorija društvenog ugovora je heurističko ispitivanje uslova života ljudi bez ikakvog političkog poretka, koje se obično naziva „prirodno stanje“.</s><s>U ovom stanju, delovanje pojedinaca je uslovljeno isključivo njihovom ličnom moći i savesti.</s><s>Od ove zajedničke polazne tačke, teoretičari društvenog ugovora nastoje da pokažu, na različite načine, zašto bi se racionalni pojedinac dobrovoljno odrekao svoje prirodne slobode da bi uživao prednosti političkog poretka.</s>

<s>Teorije društvenog ugovora ističu da su ljudi po prirodi jednaki i da nijedan društveni zakon ne može da dovede u pitanje zakone prirode.</s><s>Pošto su jednaki i slobodni, ljudi mogu da odluče na koji način će urediti međusobne odnose i uopšte kako će živeti.</s><s>Oni „potpisuju ugovor“ kojim uspostavljaju društvo koje im odgovara.</s><s>S obzirom na to da ugovor, kao pravni akt, mogu da potpišu samo slobodni i jednaki građani, oni samim tim činom uspostavljaju i odgovarajuće društvo — građansko društvo.</s>

<s>Feminističke teoretičarke smatraju da je funkcija teorije društvenog ugovora da predstavlja dokaz o navodnom ugovornom karakteru modernog patrijarhata, odnosno dobrovoljnosti svih učesnika.</s><s>One smatraju da se dobrovoljnost mnogih učesnika mora dovesti u pitanje, a pre svega dobrovoljnost žena koje teorija društvenog ugovora uopšte ne pominje.</s><s>Njihov argument leži u objašnjenju da ova priča nije suštinski priča o svim članovima društva, već je to patrijarhalna priča o pravima jednog pola, muškog, da vrši vlast nad ženama.</s>

<s>Predstavnici 
Tomas Hobs (1651), Džon Lok (1689) i Žan-Žak Ruso (1762) su najpoznatiji teoretičari društvenog ugovora.</s><s>Svaki od njih je izvukao sasvim različite zaključke o prirodi političke vlasti.</s><s>Hobs se zalagao za apsolutnu monarhiju, Lok je zastupao prirodna prava, a Ruso je govorio o kolektivnom suverenitetu koji je nazivao „opšta volja“.</s>

<s>Tomas Hobs kaže da je čovek po prirodi sebičan i zao i teži da ostvari svoje potrebe nezavisno od drugih ljudi, ali pošto su svi ljudi takvi, oni se svesno i dobrovoljno odlučuju da ograniče svoju slobodu kako bi dobili garanciju za sopstvenu egzistenciju.</s><s>Zato oni sklapaju sporazum, ugovor kojim stvaraju društvo.</s><s>Sva svoja prava prenose na državu i vladara koji vlada u njihovom interesu i kome su dužni da se pokoravaju.</s><s>Takvu državu Hobs naziva Levijatan i kaže da pojedinac praktično nema drugog izlaza nego da se za nju opredeli.</s>

<s>Baruh de Spinoza, za razliku od Hobsa, daje liberalniju, demokratskiju verziju teorije društvenog ugovora.</s><s>On smatra da ljudi ne prenose sva prava, već zadržavaju pravo na slobodu savesti, dostojanstvo i svojinu.</s><s>To su neotuđiva prava čoveka.</s>

<s>Džon Lok, engleski teoretičar, ističe da je pravo na svojinu neotuđivo pravo čoveka.</s><s>Po njemu, društveni ugovor se odnosi samo na onoga ko ga je potpisao, to jest ne prenosi se na potomke.</s><s>On takođe razvija ideju o podeli vlasti na zakonodavnu i izvršnu vlast.</s><s>Lokov koncept društvenog ugovora je upotrebljen u Deklaraciji nezavisnosti SAD.</s>

<s>Žan-Žak Ruso, francuski filozof, smatra da su ljudi po prirodi dobri, ali da ih društvo kvari.</s><s>U skladu sa tim, on je veliki protivnik privatne svojine.</s><s>Zalaže se za uspostavljanje takvog društva u kojem će ljudi moći da sačuvaju svoja prirodna prava na slobodu, jednakost i ravnopravnost, u kojoj se prava ne prenose, već je sam narod nosilac suvereniteta koji je nedeljiv i neotuđiv.</s><s>Rusoove ideje su posle Francuske buržoaske revolucije ugrađene u Jakobinski ustav.</s>

<s>Pojmove društvenog ugovora su nedavno koristili, u sasvim drugačijem smislu, mislioci kao što je Džon Rols.</s>

<s>Sociobiologija 
Iako je teorija društvenog ugovora nastala u cilju razumevanja ljudskog društva, sociobiolozi smatraju da je ovaj pojam pogodan i za razumevanje društvenosti pojedinih vrsta, pa čak i odnosa simbioze.</s>

<s>Vidi još 
 Politički mandat</s>

<s>Reference</s>

<s>Spoljašnje veze 
 Contract Theory entry in the Internet Encyclopedia of Philosophy</s>

<s>Politička filozofija
Filozofski koncepti
Sociologija</s>

