David Lloyd George
<s>David Lloyd George, 1. earl Lloyd-George od Dwyfora,  (17. januar 1863  – 26. mart 1945) bio je britanski liberalni političar i državnik, najpoznatiji po tome što je kao premijer vodio Ujedinjeno Kraljevstvo do pobjede u Prvom svjetskom ratu, kao i sudjelovanju u nizu važnih historijskih događaja zbog koji se smatra najuticajnijom ličnošću britanske politike u prvoj polovici 20. vijeka.</s>

<s>Lloyd George se rodio i odrastao u Walesu (te kasnije postao prvi, i zasad jedini Velšanin na mjestu britanskog premijera).</s><s>Političku karijeru je započeo kao lokalni vijećnik Liberalne stranke 1888. godine, a 1890. je izabran u Parlament u izbornoj jedinici Carnavorn Borroughs koju će zastupati do smrti.</s><s>Pažnju javnosti je izazvao zalaganjem za ustavne reforme i kritici Burskog rata, a koje je iznosio u kolumnama za Manchester Guardian.</s><s>Kada su liberali 1906. godine pobijedili na izborima ušao je u vladu Henryja Campbell-Bannermana kao predsjednik Odbora za trgovinu; kada je dvije godine kasnije Anthony Asquith preuzeo mjesto premijera, Lloyd Georgeu je dao mjesto ministra financija.</s>

<s>Lloyd Geroge se na tom mjestu istakao kao izuzetno vješt administrator, ali i uspješnim provođenjem reformi usmjerenih prije svega na poboljšanje životnog standarda najsiromašnijih slojeva, te se upravo njegov mandat smatra začetkom moderne socijalne države.</s><s>U prvim godinama Prvog svjetskog rata se iskazao i organizacijom logistike i ratne industrije, te je, kada je Asquith 1916. godine podnio ostavku, upravo njemu povjereno vodstvo tzv. Ratne koalicijske vlade.</s><s>Iako su neki historičari kritizirali neke od njegovih ratnih poteza, Lloyd George se iskazao kao uspješan ratni vođa, a svoj autoritet je iskoristio i za neke važne društvene reforme kao što je bilo uvođenje ženskog prava glasa 1918. godine.</s>

<s>Lloyd George je nakon završetka rata uživao zenit popularnosti.</s><s>1919. godine je zastupao Britaniju na Pariškoj mirovnoj konferenciji i bio jedna od ključnih ličnosti u sklapanju Versajskog mirovnog sporazuma; tada se zalagao za ublažavanje njegovih odredbi u odnosu na poraženu Njemačku.</s><s>Na unutrašnjem planu mu je glavni problem predstavljao ustanak nacionalista u Irskoj, koga je, nakon neuspješnih pokušaja gušenja silom, odlučio okončati političkim sredstvima, odnosno pregovorima sa IRA-om čiji je rezultat bio Anglo-irski sporazum i podjela Irske 1921. godine.</s><s>Lloyd George je zbog toga, ali i nepravladanih ekonomskih posljedica rata, sa vremenom počeo gubiti uticaj ne samo u javnosti, nego i vlastitoj stranci.</s><s>Kada su mu 1922. godine konzervativci otkazali podršku, bio je prisiljen podnijeti ostavku i prepustiti mjesto premijera konzervativnom nasljedniku Bonar Lawu, postavši tako posljednji liberalni premijer u historiji Ujedinjenog Kraljevstva.</s>

<s>Lloyd George je 1924. uspio postati vođa liberala, ali je dotada dominantna stranka u međuvremenu izgubila svoje glasove u korist laburista.</s><s>Zbog svega toga je Lloyd George bio sa vremenom sve više marginaliziran, te je 1931. godine bio prisiljen odstupiti sa njenog čela.</s><s>U međuratnom periodu se istakao svojim pronjemačkim stavovima, a što je uključivalo iskazivanje podrške nacističkom režimu Adolfa Hitlera.</s><s>Nakon izbijanja Drugog svjestkog rata, odnosno britanskih poraza na njegovom početku, se zalagao sa sklapanje mira sa Njemačkom.</s>

<s>Lloyd George je imao ženu i četvoro djece, ali je također bio poznat po izuzetno živopisnom privatnom životu, odnosno reputaciji zavodnika i brojnim vanbračnim aferama.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>More about David Lloyd George  on the Downing Street website.</s><s>Lloyd George Society website 
 BBC Wales History – Profile of David Lloyd George
 www.burkespeerage.com
 www.notableabodes.com</s>

<s>Britanski političari
Premijeri Ujedinjenog Kraljevstva
Biografije, Manchester</s>

