Stara crkva svetog Franje Asiškog u Zoviku
<s>Stara crkva svetog Franje Asiškog u Zoviku  je rimokatolička crkva, Vrhbosanske nadbiskupije i nalazi se u Brčko distriktu, Bosna i Hercegovina.</s><s>Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku donijela je komisija u sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović, na sjednici održanoj od 2. do 21. juna 2016. godine.</s><s>Nacionalni spomenik se sastoji od: stare župne crkve, stare župne kuće i pokretnog naslijeđa kojeg čini pet skulptura, glavni oltar, krstionica i ispovjedaonica.</s><s>Objekti nove crkve, novog župnog ureda, objekta sa salom za vjeronauku i ostali pomoćni objekti ne čine nacionalni spomenik i na njih se ne odnose mjere utvrđene ovom odlukom.</s>

<s>Lokacija 
Naseljeno mjesto Gornji Zovik se nalazi u sjeveroistočnom dijelu Bosanske Posavine, na oko 15 kilometara zračne udaljenosti jugozapadno od Brčkog.</s><s>Stara župna crkva i kuća, nova crkva, župni ured, pomoćni objekti i groblje nalaze se na prirodnom uzvišenju (224 metara n.v.) koje dominira Gornjim Zovikom.</s>

<s>Historija 
Polovinom 19. stoljeća, kada je Osmansko carstvo bilo svjesno opadanja svoje moći, odobrene su popravke starih i izgradnja novih crkava i samostana.</s><s>Gradnja crkve u Zoviku (dimenzija 35 x 18 m) započeta je 1856. godine, ali nije dovršena jer je u međuvremenu odlučeno da se, umjesto u Zoviku, novi samostan gradi u Tolisi, što je u nedostatku materijalnih sredstava odgodilo izgradnju crkve u Zoviku.</s>

<s>Vrijeme austrougarskog upravljanja Bosnom i Hercegovinom (period 1878–1918) karakterizira intenzivna izgradnja sakralnih objekata: samo u prve dvije decenije upravljanja je sagrađeno čak stotinu crkava u BiH.</s><s>Za izgradnju katoličkih sakralnih objekata od presudnog su značaja bila dva momenta: uspostavljanje redovne crkvene hijerarhije u BiH 1881. godine i postavljanje prvog vrhbosanskog nadbiskupa  Josipa Stadlera koji je insistirao na odluci da se crkve grade prema Vancaševim projektima, čak i u slučajevima kada je Vlada obećavala pokriće materijalnih troškova, ako bi se gradilo po njenim projektima.</s>

<s>Ove aktivnosti i radovi su bili finansirani iz Zemaljskog budžeta, ali i pomoći koju je katolička crkva u BiH dobijala od raznih vjerskih udruženja iz zemalja austrougarske monarhije i inozemstva (Austrijsko potporno društvo za BiH, Lionsko društvo za širenje vjere, društvo Sv. Djetinjstva iz Pariza itd.).</s><s>Za gradnju katoličkih crkava i samostana Vlada je 1878–1895. godine izdvojila 391.000 kruna, a u periodu 1878–1901. pomognuta je gradnja 143 crkve, dok su za 110 crkava izdvojena sredstva za njihove popravke; donacije vjerskih udruženja za izgradnju i popravak crkava u periodu 1883–1887. godine su iznosila 450.000 franaka.</s>

<s>Stara zovička crkva je sagrađena 1890. godine.</s><s>U dostupnim izvorima nema podataka o graditelju crkve.</s><s>Imajući u vidu godinu izgradnje crkve (1890), te onovremenu autorsku prisutnost arhitekte Vancaša u gradnji župnih crkava na tim prostorima (Brčko: 1884–1885; Bijeljina i Gradačac: 1886; Domaljevac: 1892–1894.), kao i dekorativna rješenja zovičke crkve, naročito njene glavne fasade, glavnog i pomoćnog portala, lijepe proporcije objekta, te kvalitet materijala (gradnja u kamenu), sve to navodi na zaključakm da je autor crkve bio iskusan arhitekta i sasvim moguće i sam Josip Vancaš.</s>

<s>Godine 1988. započela je izgradnja nove crkve po projektu Ivana Štrausa.</s><s>Pokrivena je 1990. godine.</s><s>Ratna djelovanja (1992–1996) su odgodila dovršetak izgradnje pa je 1997. godine sagrađen zvonik.</s><s>Novu crkvu je 29. decembra 2001. svečano posvetio kardinal Vinko Puljić, nadbiskup vrhbosanski.</s>

<s>Umjesto stare župne kuće, sagrađene 1902. godine, izgrađena je u periodu 1982–1986. nova župna kuća, a Vjeronaučna dvorana izgrađena je 1977. godine a proširena je nakon 2010. godine.</s>

<s>Opis 
Projektovana je kao jednobrodnu crkva longitudinalne osnove, i predstavlja eklektičko ostvarenje u neorenesansnom duhu.</s><s>Crkva ima dva ulaza, namijenjena vjernicima: glavni ulaz u crkvu nalazi se na zapadnoj strani, a pomoćni ulaz se nalazi u južnom perimetralnom zidu crkve, te jedan službeni ulaz namjenjen za svećenike i ministrante u južnom zidu sakristije.</s>

<s>Gabaritne mjere crkve iznose: dužina je 23,47 m, a širina oko 10,65 m / 12,37 m (mjereno po: zapadnoj fasadi / istočnoj fasadi).</s><s>Sadrži: ulazni prostor (de facto radi se o prizemnoj etaži crkvenog tornja, kvadratnog tlocrtnog oblika svijetlih mjera oko 2,27 x 2,07 m, naos svijetlih mjera 9,05 x 14,18 x 7,28m, prezbiterij (svetišta), horsku galeriju i sakristij.</s>

<s>Unutrašnjost crkve je u potpunosti oslikana, ali ne postoje podaci o tome kada i ko je oslikao crkvu.</s><s>U crkvenim računima ne postoje podaci o izdacima za oslikavanje crkve.</s><s>Radi se o uglavnom geometrijskoj dekoraciji u kombinaciji sa floralnom, sa prepletima koji formiraju kvadratna i kružna polja.</s><s>Na luku između naosa i apside naslikani su evanđelisti sa svojim tipičnim atributima (Matej sa anđelom, Ivan sa orlom, Luka sa volom i Marko sa lavom).</s>

<s>Sadašnje stanje 
Crkva se zbog višegodišnjeg nekorištenja i zanemarenog održavanja nalazi u dosta zapuštenom stanju, čemu je doprinijela i izgradnja nove, veće i modernije crkve u neposrednoj blizini stare crkve.</s><s>S druge strane zidane konstrukcije crkve su u prilično dobrom stanju – na 
zidanim strukturama nije uočena prisutnost konstruktivnih pukotina.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjski linkovi</s>

<s>Zvanična stranica komisije nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine</s>

<s>Nacionalni spomenici u Brčkom
Z
Vrhbosanska nadbiskupija</s>

