Ilirski novac
<s>Ilirski novac pronađen u arheološkim nalazištima na nekadašnjoj ilirskoj teritoriji je vrijedno svjedočanstvo o ekonomskim odnosima Ilira tokom zadnjih stoljeća p. n. e, nakon čega su izgubili samostalnost.</s><s>U periodu prije prodora Rimljana ilirski prostor imao je intenzivne trgovačke veze sa grčkim kolonijama na dalmatinskim otocima i obalama Jonskog i Jadranskog mora, južnoj Italiji i Siciliji, a pogotovo sa Epirom, Makedonijom i grčkim država-gradovima.</s><s>Novac kojim su se služili Iliri može se podijeliti na nekoliko grupa.</s>

<s>Grčko - ilirski novac 
Grčko - ilirski novac su emitirale kovnice u gradovima Apoloniji i Dyrrhachiumu (Dirahija – Epidaumn – Drač) na području današnje Albanije i  kovnice grčkih kolonija na srednjodalmatinskim otocima.</s>

<s>Tokom 4. st. p. n. e. počela je sa djelovanjem kovnica grčke jonske kolonije Farosa, koja se nalazila na mjestu današnjeg Starigrada na otoku Hvar.</s><s>Druga značajna grčko–ilirska kovnica koja je emitirala velike količine novca različitih tipova na istočnoj jadranskoj obali bila je Issa koja se nalazila u istoimenom gradu na ostrvu Visu.</s><s>Ovdje je kovan i tzv. Jonios-novac, koji se redovno javlja kao prekovani novac.</s><s>Jonis je bio magistrat (službenik), čiji je znak bio obavezan na kovanicama.</s>

<s>Novac ilirskih vladara 
Novac ilirskih vladara i plemena kovan je u sferi grčkih političkih, ekonomskih i kulturnih uticaja.</s><s>Nosio je natpis sa titulom kralja.</s>

<s>Monun 
Kralj Monun, (280-270. p. n. e.), bio je prvi Ilir koji je kovao svoj novac i to u Dyrrhachiumu (Dirahija – Epidaumn – Drač), u Albaniji.</s><s>Poznato je da su grčki autonomni gradovi na svojim kovanicama imali znak autonomnosti, a upravo takav znak ima i na dirahijskom novcu signiran imenom i vladarskom titulom Monunija.</s><s>Po tome se zaključuje da je Monunijev "suverenitet" nad ovim jadranskim gradom bio formalni suverenitet sa jačim političkim, ekonomskim i kulturnim uticajem.</s>

<s>U Albaniji je pronađeno i 40 srebrnih novčića za koje se vjeruje da su bili Monunijevi.</s><s>Na novčićima se nalazi prikaz krave koja doji i gleda tele a iznad njih je donja vilična kost vepra.</s><s>Na drugoj strani se nalazi dvostruko pravougaono polje podijeljeno na četiri dijela sa simetričnim simbolima.</s><s>Sa vanjske strane pravougaonika nalazi se ime (M)ONOYNIOY - Monunius i BACIΛEΩ(Σ) - kralj.</s>

<s>Mitil 
Kralj Mitil, (270-260. p. n. e.), godine 270. p. n. e. ratovao je sa Pirovim sinom Aleksandrom koji je tada vladao Epirom.</s><s>Moguće da je stolovao i u Bilisu (zapadno od današnje Valone).</s><s>I od njega je ostao jedan novac, nađen na Hvaru, koji je kovao u Epidamni.</s><s>To govori da je već tada Ilirija bila i pomorska sila, čiji interesi su se protezali i prema sjeveru, u Jadranskom moru Primjerci ovog ilirskog novca čuvaju se u Arheološkom muzeju u Zagrebu, Hrvatska.</s><s>Bronzani novčić ima na aversu utisnutu Heraklovu glavu a na reversu se nalaze prikazani Heraklovi atributi: tobolac, luk i buzdovan sa riječima BAΣIΛEΩΣ - bazileus (kralj) i MITYΛOY.</s>

<s>Gencije 
Kralj Gencije, kralj (180-168. p. n. e.) poznat je 14 primjeraka kovanog novca, 13 iz kovnice u Skadru, jedan iz kovnice u Lješu (Lissos), pronađeni na lokalitetu Renci i Gostilje na Skadarskom jezeru.</s>

<s>Daorsi 
I u dolini rijeke Neretve koje je naseljavalo ilirsko pleme Daorsi, u njihovom gradu Daorsonu, u jednom manjem objektu pronađena je kovnica novca s prigodnim alatima i matricama i 9 novčića.</s><s>Daorsi su svoj novac kovali nakon propasti Ilirske kraljevine u kratkom periodi 168-167. god. p.n.e. Tu privilegiju im je podario Rim kao nagradu za njihovu pomoć u ratu sa Gencijem.</s><s>Malorojnost nalaza kao i manji areal njegova prostiranja idu u prilog kratkotrajnom vremenu kovanja kao i upotrebi prioritetnog karaktera.</s><s>Razlog je i sve veće priticanje konkurencija rimskog novca.</s>

<s>Opis 
Na aversu je muška glava s kapom kojoj je površina ispunjena sitnim zrnolikim ispupčenjima.</s><s>Ispod kape, uokolo glave, sitni plastični zarezi označavaju kosu.</s><s>Na manjem dijelu ramena vidljiv je dio plašta.</s><s>Vjerovatno je to lik plemenskog prvaka.</s><s>Treba napomenuti da se ovaj portret razlikuje od portreta Gencije-lađa na novčićima kovanim u Skadri Lješu (Lissos)</s>

<s>Na aversu je prikaz lađe i grčki natpis "ΔΑΟΡΣΩΝ".</s><s>Prečnik novčića je 17 mm, a težina 4,17-5,07 gr.</s>

<s>Novac je potvrda da su Daorsi imali razvijeno zanatstvo, kulturu i trgovinu s drugim narodima.</s>

<s>Balejev novac 
Balejev novac pripada nepoznatom Ilirskom vladaru čije postojanje nije potvrđeno pisanim izvorima.</s><s>Predpostavlja se da je bio jedna veoma uticajna ličnost poslije koji jedno vrijeme nije priznavao propast Gencijeva kraljevstva..</s><s>Kovanje novca ukazuje na gospodarsku i političku stabilnost Balejeve vladavine.</s><s>Ostavio je više hiljada primjeraka novca, od srebra i uglavnom od bronze, signiranih svojim imenom.</s><s>Jedan dio, sa nazivom vladarske titule, kovan je u Risnu (Rhizon) gdje mu se nalazilo sjedište.</s><s>Drugi dio, bez oznake titule, kovan je u Hvaru.</s>

<s>Fundus Balejevog novca je dosta velik.</s><s>Samo u Arheološkom muzeju u Splitu nalazi se preko 400 komada.</s>

<s>U junu 2010 na lokalitetu Carine u Risnu, otkriveno je 4.600 metalnih novčića kralja Baleja, smještenih u posudi sličnoj loncu.</s><s>Nekoliko primjeraka je nađeno u Daorsonu (29 novčića sa likom vladara Baleja), Sokolgradu kod Dubrovnika, u Italiji, na Tremitima i Apuliji.</s>

<s>Pitanje tipologije i kronologije Balejevog novca intrigirao je mnoge naučnike tako da o ovoj problematici postoji brojna literatura.</s><s>Uobičajeni nalazi novca ovoga ilirskog vladara su brončani primjerci s njegovim portretom na aversu i prikazom Artemide ili Hekate na reversu.</s><s>Na nekoliko pronađenih primjeraka novčića nalazi se utisnut štit na jednoj strani te leteći konj Pegaz, mitološko biće, i slova "B", "A" i "L", s druge strane.</s><s>Navedena tri slova se ne mogu povezati ni sa jednim gradom, vladarom, plemenom ili narodom osim imena Balajos.</s><s>Drugi primjerci novčića nose puno ime Baleja i njegov lik.</s>

<s>Usprkos Balejevoj aktivnosti vezanoj za novac, nema drugih dokaza koji bi potvrdili njegovu ulogu koju je imao u ilirskim krajevima.</s>

<s>Rimska okupacija 
Nakon Oktavijanovih osvajanja Iliri su u novoj državi postali poreski obveznici.</s><s>Zbog nedostatka novca, Iliri zlato i srebro, kojeg su nesumnjivo imali, nisu pretvarali u novac, nego su ga kao sirovinu direktno izvozili u rimska državna i provincijska središta.</s><s>Plemeniti metali kao sirovina manje vrijede nego novac u koji se prerađuju.</s><s>Bio je to poseban način iscrpljivanja domorodačkog stanovništva, koji je možda i bio glavni uzrok Batonovom ustanku iz 6. god.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 
 Tomislav Šeparović - PREGLED NALAZA GRČKO-ILIRSKOG NOVCA U SJEVERNOJ DALMACIJI
 Paolo Visona: Coins of Ballaios found in Italy</s>

<s>Kovani novac</s>

