Keloğlan
<s>Keloğlan ili Ćelavi () dječak () je turski i anatolski junak bajke.</s><s>Spominje se često u turskoj i altajskoj mitologiji i narodnim pričama kao mladić bez dlaka na glavi koji se suočava sa raznim neprilikama iz kojih izlazi zahvaljujući svojim smicalicama i sjajnim postupcima.</s>

<s>Osobine
Keloğlan ima važno mjesto među anatolskim turskim bajkama.</s><s>Po tradiciji, Keloğlan je siromašan mladić koji živi s majkom, često mijenja poslove kako bi zaradio za život.</s><s>On je fizički slab i inače prostodušan, ali kada dođe vrijeme zna imati spreman odgovor i pronaći pametna, praktična rješenja za probleme s kojima se suočava.</s><s>S tim osobinama, na kraju svake bajke on ostvara svoj cilj.</s><s>Keloğlan sadrži elemente smijeha i njegov prikaz predstavlja lukavost i sreću.</s>

<s>Arhetipi
U starom obliku je Keloğlan bio vrlo obrazovan, lukav, sretan, i također izgleda kao klaun a u legendama Altaja ukrašuju ga čak i šamanske mrtve glave.</s><s>U tom smislu je ćelavost simbol moći.</s><s>Na primjer, u Epu o Manasu postoji svećenik po imenu «Targil Taz», gdje Taz znači ćelav.</s><s>Riječ Kel ili Kal je također povezana s mongolskom riječi Gal, to jeste vatra, jer vatra ima energiju svetosti i moći.</s><s>Stoga Mongoli imaju i boga po imenu «Gal Khan».</s>

<s>Druga imena po kojim se ukazuje Keloğlan ili vrlo slične priče su Kalca (čitaj: kaldža), Kelce, Kalça,  Kelçe, Helce, Tazşa, Taşşa, Tazça, Kalçapatır, Kelce Bator.</s><s>Isto slične prikaze su Keley u mitologiji Altaja ili gospođa Kaldaz, božica vatre i zaštitnik stoke.</s>

<s>Sa strane naratologije, Keloğlan je blizak arhetipu blistavog i nestašnog mladića (Arlekin, Till Eulenspiegel, Miha Miš, Miš Đoka) dok filmski primjeri tog arhetipa mogu biti Bertolučijev Mali Buda (1993) ili Ričijevo Zlatno dijete.</s>

<s>Turski folklor
Fiktivni likovi</s>

