Drugi švedski križarski rat
<s>Drugi švedski križarski rat bio je švedski vojni pohod na područje današnje Finske od strane Birger jarla u 13. vijeku.</s><s>Kao posljedica tog križarskog rata, Finska je postala dio Švedske, u čijem je sastavu ostala idućih 550 godina.</s>

<s>Godina križarskog rata 
Prema Erikovom ljetopisu iz ca.</s><s>1320-1340, križarski rat desio se između uzdizanja Birger jarla na poziciju jarla 1248. i smrti kralja Erik XI od Švedske 1250. godine.</s><s>Takozvani "Detmarov ljetopis" iz Lübecka oko 1340. godine potvrđuje pohod sa kratkom bilješkom da je Birger jarl potčinio Finsku pod švedsku vladavinu.</s><s>Prema ostalim izvorima, Birger jarl je bio odsutan u Švedskoj u zimu 1249-50.</s><s>Osvajanje Finske kasnije je datirano na 1150-e prema službenim švedskim legendama, koje daju zaslugu za to nacionalnom svecu, kralju Eriku.</s><s>Tačno vrijeme napada donekle je osporeno.</s><s>Bilo je pokušaja da se napad datira na 1239. ili 1256. godinu.</s><s>Ni jedan od tih datuma nije naširoko prihvaćen.</s>

<s>Pozadina</s>

<s>Iznenadna odlučnost Švedske da preuzme Finsku nije objašnjena, ali iz nekog razloga Finska je bila na visokom mjestu u agenti Birger jarla.</s><s>Finska je postala integrisan dio Švedske s obzirom na to da je postojalo mnogo razmjene između te dvije regije, naročito preko Ålandskog arhipelaga.</s><s>U to je vrijeme bilo lakše putovati morem nego kopnom.</s><s>Čini se da se Birger jarl zaputio u Finsku nakon gušenja ustanka Folkung 1247-1248 i završio Sporazum u Lödöseu sa Norveškom ranije u ljeto 1249. godine.</s>

<s>Prethodni pokušaji Šveđana da stvore uporište u Estoniji 1220. možda su natjerali Švedsku da se zadovolji onim što je još uvijek bilo dostupno.</s><s>Erikov ljetopis također ističe prijetnju od Rusa, spominjući da je "ruski kralj" sada izgubio osvojenu zemlju.</s>

<s>Mete križarskog rata 
Svi detalji od tom križarskom ratu potiču iz Erikovog ljetopisa, koji je većinski propagandne prirode, napisan za vrijeme internih nemira i rata sa Novgorodom.</s><s>Ljetopis je izazvao dugu kontroverzu o tačnoj meti tog pohoda, budući da predstavlja Tavastijce (taffwesta) kao švedske protivnike.</s><s>Na osnovu toga se obično pretpostavlja da je meta tog križarskog rata također bila Tavastija, iako se to ne navodi u ljetopisu izravno.</s><s>Poznato je da su se Tavastijci bunili protiv crkve tokom 1230-ih, što je navelo papu da zatraži križarski rat protiv njih u pismu iz 1237. godine.</s>

<s>Prema ljetopisu, grupa je pripremljena u Švedskoj, a potom prevedena preko mora do zemlje na obali, gdje ju je čekao neprijatelj.</s><s>Budući da je Tavastija bila ostrvo, to protivrječje je kasnije objašnjeno tako da je tavastijska luka, koja se nalazila negdje na obali, bila glavna meta napada.</s>

<s>Ljetopis također spominje zamak po imenu "taffwesta borg", koji je sagrađen nakon rata.</s><s>Bilo je mnogo pokušaja identifikacije zamka, bilo kao zamka Häme ili zamka Hakoinen u centralnoj Tavastiji, ali ni jedan od njih nije neosporivo datiran na tako rani period.</s><s>Čini se da su prvi švedski garnizoni u Finskoj bili u utvrđenju na brdu kasnije zvanom "stari zamak u Lietu", nedaleko od Turkua i Koroinena, utvrđenoj crkvenoj rezidencijiji ranih biskupa, zajedno sa Hærvejenom u centralnoj Tavastiji.</s>

<s>Reakcija crkve i reorganizacija 
Vjerojatno u vezi sa sprječavanjem sudjelovanja drugih grupa u tom konfliktu, papa Inocent IV. je stavio Finsku pod svoju posebnu zaštitu u augustu 1249. godine, ali ne spominjući Švedsku ni na koji način.</s><s>Finski biskup Thomas, vjerojatno dominikanski monah, već je dao ostavku 1245. i umro tri godine kasnije u dominikanskom manastiru u Gotlandu.</s><s>Budući da je njegova pozicija ostala prazna, episkopija je vjerojatno bila pod direktnom upravom papinskog izaslanika Williama od Modena, čije su posljednje zapovijedi date finskim sveštenicima u junu 1248. godine.</s>

<s>Švedski biskup Bero na kraju je izabran za novog biskupa 1248/9. godine, po svoj prilici ubrzo nakon Williamove posjete u Švedsku za važan crkveni sastanak u Skänningeu, koji je završio 1. marta 1248. godine.</s><s>Takozvana "Palmsköldova knjižica" iz 1448. navodi da je Bero davao poreze Finaca švedskom kralju.</s><s>Bero je došao direktno sa švedskog dvora, kao i njegova dva nasljednika.</s><s>Čini se da su švedski biskupi također držali svu sekularnu mož u Finskoj do 1280-ih, kada je stvorena pozicija vojvode Finske.</s>

<s>Situacija je 1249. također izgledala dovoljno jasnom za osnivanje prvog dominikanskog manastira u Finskoj.</s><s>U Finskoj prethodno nije bilo manastira.</s><s>On se nalazio pored biskupovog utvrđenja u Koroinenu do kraja vijeka.</s>

<s>Posljedice 
Kao nepredviđenu nuspojavu, čini se da je pohod koštao Birgera švedske krune.</s><s>Budući da je kralj Erik umro 1250. godine, a Birger još uvijek bio odsutan iz Švedske, buntovni švedski lordovi su odabrali Birgerovog maloljetnog sina Valdemara za novog kralja umjesto samog moćnog jarla.</s>

<s>Od 1249. pa nadalje, izvori generalno posmatraju Finsku kao dio Švedske.</s><s>Episkopija u Finskoj prvi je put navedena među švedskim episkopijama 1253. godine.</s><s>U ruskim ljetopisima, prvi pouzdani spomen Finaca kao dijela švedskih snaga je iz 1256. godine.</s><s>Međutim, vrlo se malo zna o situaciji u Finskoj u narednim decenijama.</s><s>Razlog za to je djelimično činjenica da se Finskom tada vladalo iz Turkua, pa je većina dokumenata tamo i ostala.</s><s>Nakon što su novgorodske snage spalile taj grad 1318. tokom švedsko-novgorodskih ratova, ostalo je vrlo malo zapisa o tome šta se dešavalo u prethodnom vijeku.</s>

<s>Povezano 
 Rani finski ratovi
 Prvi švedski križarski rat
 Treći švedski križarski rat
 Sjeverni križarski ratovi
 Bitka za Lihulu
 Bitka na Nevi</s>

<s>Reference</s>

<s>13. vijek
Križarski ratovi
Švedski ratovi
Historija Finske
Srednjovjekovni ratovi
Ratovi u Evropi</s>

