Republika Dahomej
<s>Republika Dahomej (francuski: République du Dahomey) bila je isprva samoupravna kolonija u sklopu Francuske zajednice (1958. – 1960.), a onda od 1960. godine nezavisna republika u Zapadnoj Africi, na području današnjeg Benina.</s><s>Republika Dahomej proizašla je iz francuske kolonije Dahomeja, koja je postojala sve do 1958. godine, isprva u sklopu Francuske Zapadne Afrike, a onda u sklopu Francuske unije.</s>

<s>Kada je 1. kolovoza 1960. godine ostvarena puna nezavisnost, Dahomej je zadržao staro pretkolonijalno ime iz doba monarhije.</s><s>Novonastala republika nije bila bez svojih problema te je dugo vremena patila od internih previranja, koji su isprva kulminirali pučem 1963. godine, a kasnije novim udarom 1972. godine, kada je Mathieu Kérékou preuzeo vlast u državi i uveo socijalizam.</s><s>Godine 1975., Republika Dahomej promijenila je svoje ime u Narodna Republika Benin, čime je ova prva formalno ukinuta.</s><s>Nakon rušenja socijalizma, država je zadržala ime Benin, dok je pretkolonijalno ime Dahomej ostalo u historiji.</s>

<s>Historija</s>

<s>Temelji za nastanak nezavisnog Dahomeja položeni su 1958. godine, kada su reforme u Francuskoj, koje su dovele do nastanka Pete Republike, reformirale Francusku uniju u Francusku zajednicu.</s><s>Sve bivše kolonije tako su 1958. godine, nakon referenduma u kojem su se izjasnile za ostanak u zajednici, dobile značajnu autonomiju; Gvineja se jedina na referendumu već tada izjasnila za punu nezavisnost.</s><s>Bivše kolonije sada su postale faktički autonomne republike unutar Francuske zajednice pa je tako i Republika Dahomej nastala 11. prosinca 1958. godine.</s><s>Kada je Pariz daljnjim reformama 1960. godine omogućio članicama zajednice jednostrano proglašenje nezavisnosti u bilo kojem trenutku, Republika Dahomej je 1. kolovoza 1960. godine uradila upravo to i tako postala i formalnopravno nezavisna republika; danas se taj dan slavi kao Dan nezavisnosti u Beninu.</s><s>Prvi ustav nove republike usvojen je 25. studenog 1960. godine.</s>

<s>Britanski historičar Martin Meredith rekao je kako je novonastala afrička republika "bila opterećena svim zamislivim problemima: maleni dio teritorija koji strši s kopna prema obali, prenapučenost, insolventnost i pod teretom plemenskih podjela, ogromnih dugova, nezaposlenosti, čestih štrajkova i beskrajnom borbom za moć između trojice političkih rivala".</s><s>Ta trojica, odnosno "Troglava neman", kako se kolokvijalno nazivaju, bili su Justin Ahomadégbé-Tomêtin, koji je dominirao jugozapadom Dahomeja, Sourou-Migan Apithy, koji je imao centar na sjeveroistoku te Hubert Maga, koji je kontrolirao sjever.</s><s>Njihove su političke borbe trajale još od 1958. godine i zapravo su bile važan dio interne kroze koja je dugo opterećivala Dahomej, ali su unatoč tome nastavljene jednakim intenzitetom i u doba nezavisnosti.</s><s>Inicijalno je kao pobjednik u toj borbi izašao Hubert Maga, koji je ranije, zahvaljujući koaliciji svoje stranke, bio premijer, od 1960. godine i prvi predsjednik Dahomeja; Apithy se uspio izboriti za potpredsjedničko mjesto u Maginom mandatu.</s><s>Politički kompromis koji je postignut 1960. godine nije stabilizirao zemlju, što je kulminiralo vojnim udarom 1963. godine; uspostavljena je privremena vlada na čelu s pukovnikom Christopheom Sogloom, koji je ujedno bio i predvodnik puča.</s><s>Iste godine, susjedni Niger je protjerao sve Dahomejce iz svojih javnih službi, ali iz zemlje, što je stvorilo ne samo kritičnu masu izbjeglica, već i ozbiljne tenzije među susjedima.</s><s>Nakon 89 dana na čelu privremene vlade, Soglo je prepustio predsjedničko mjestu Apithyju, međutim ni to nije dovelo do stabilizacije tako da je vojska 1965. godine ponovo preuzela kontrolu u državi.</s><s>U međuvremenu je, 5. siječnja 1964. godine, donesen novi ustav.</s>

<s>Ovoga je puta Soglo preuzeo stvarnu kontrolu i postao predsjednik.</s><s>Vidjevši sebe kao "dahomejskog de Gaullea", ovaj veteran francuske vojske je zabranio svu političku aktivnost u zemlji i preuzeo potpunu kontrolu, a sve s ciljem stabilizacije političke situacije.</s><s>Međutim, ni Soglo nije donio potrebnu stabilizaciju tako da je i sam svrgnut od strane vojske 19. prosinca 1967. godine; nakon što su Jean-Baptiste Hachème i Maurice Kouandété svaki po jedan dan vodili državu, potonji je vlast predao Alphonseu Alleyju, dok je on sam postao premijer.</s><s>Iako je civilna vlast ponovo uspostavljena 1968. godine, kada predsjednik postaje Émile Derlin Zinsou, vojska je i dalje ostala ključan faktor u dahomejskoj politici, što je značilo da su civilni predsjednici Dahomeja praktički u potpunosti ovisili o podršci koju su imali u vojnim krugovima.</s><s>Situacija u zemlji se, dakako, nije popravljala.</s>

<s>Maurice Kouandété je u novom puču 1969. godine svrgnuo Zinsoua, a nakon otprilike pola godine vojne vladacine, na čelo Dahomeja došlo je tročlano Predsjedničko vijeće.</s><s>Članovi vijeća bili su, interesantno, Maga, Apithy i Ahomadégbé-Tomêtin, a sustav vlasti funkcionirao je prema rotirajućem modelu, prema kojem je svaki član vijeća trebao biti predsjednik dvije godine.</s><s>Prvi predsjednik po tom rotirajućem modelu bio je, ponovo, Hubert Maga.</s><s>Osim izvršne vlasti, Predsjedničko vijeće je de facto obavljalo i zakonodavne funkcije, a iako je inicijalno uživalo određeni ugled, nakon afere Kutuklui iz 1971. godine je izgubilo popularnost.</s><s>Naime, odluka predsjednika Mage da protjera i izruči togoanskog pravnika, Noéa Kutukluija, koji je u Dahomeju radio kao advokat, izazvala je burnu reakciju.</s><s>Naime, tadašnji togoanski predsjednik, Gnassingbé Eyadéma, zahtijevao je Kutukluijevo izručenje zbog sudjelovanja u pokušajima svrgavanja svoga vojnog režima, čemu je Maga u konačnici odlučio udovoljiti.</s><s>Odluka je dovela do prosvjeda u Cotonouu, a ubrzo se uplela i vojska; bivši vojni vođa, Alphonse Alley, pomogao je Kutukluiju i odveo ga na tajnu lokaciju izvan Dahomeja, zbog čega nije trpio nikakve sankcije.</s><s>Vojska je u narednom periodu pokušala svrgnuti Predsjedničko vijeće, ali bez uspjeha.</s>

<s>U svibnju 1972. godine, Justin Ahomadégbé-Tomêtin je preuzeo predsjedničku dužnost prema rotirajućem modelu; bio je to prvi mirni prijenos vlasti u Dahomeju od samostalnosti, međutim Predsjedničko vijeće je i dalje prijeko gledalo na vojsku, koja je ostala kao prijetnja.</s><s>U nekoliko mjeseci, došlo je do suđenja pučistima, ali i problema s formiranjem Narodne savjetodavne skupštine, što je potaklo novi val nezadovoljstva.</s><s>Vrhunac problema uslijedio je tokom afere Kovacs, kada je Pascal Chabi Kao dobio monopol nad prodajom određene opreme državi, što je potaklo glasine o korupciji članova vijeća.</s><s>Iako je Ahomadégbé-Tomêtin, istina, pokušao raskinuti ugovor s Chabi Kaom, njegov mentor, Hubert Maga, stao je u njegovu zaštitu i uspio uvjeriti trećeg člana vijeća, Apithyja, da uloži veto na tu odluku.</s><s>Sve ovo dovelo je do novog puča 26. listopada 1972. godine, kojega je, ovoga puta uspješno, predvodio Mathieu Kérékou.</s><s>Nakon što je preuzeo vlast, Kérékou je krajem studenog objavio svoj program, "Nova politika nacionalne nezavisnosti" (francuski: Politique Nouvelle d’Indépendance Nationale), koji je bio temeljen na marksizmu, iako to službeno još uvijek nije priznati.</s><s>Dotadašnji organi vlasti su ukinuti, a Kérékou je utemeljio Revolucionarni narodni savjet (79 članova), Centralni komitet (27 članova) i Politički biro; ideološki i domoljubni odgoj postao je obvezan.</s><s>Uz sve to, reformirao je i lokalnu samoupravu.</s>

<s>Vrhunac je uslijedio 30. studenog 1974. godine, kada je Kérékou pred dahomejskim uglednicima u Abomeyju objavio kako službeno uvodi marksizam u Dahomej; svi prisutni su bili u šoku.</s><s>Njegova Partija narodne revolucije Benina trebala je biti i postala je jedina politička stranka u novom jednopartijskom sistemu tog istoga dana, kada je i osnovana.</s><s>Na prvu godišnjicu objave ove odluke, 30. studenog 1975. godine, Kérékou je službeno objavio ukidanje Republike Dahomej i formiranje Narodne Republike Benin.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 .</s>

<s>Historija Benina
Bivše države u Africi
Hladni rat
Bivše francuske kolonije</s>

