Čiovo
<s>Čiovo (talijanski: Bua) je otok u Jadranskom moru u hrvatskoj Splitsko-dalmatinskoj županiji, koji je administrativno podjeljen između Trogira, Splita i Općine Okrug.</s>

<s>Geografske krakteristike 
Otok poput lukobrana zatvara dva velika i važna jadranska zaljeva –Trogirski na zapadu i Kaštelanski na istoku.</s><s>Ta su dva zaljeva međusobno spojena četiri kilometra dugim Trogirskim kanalom.</s>

<s>Čiovo je jedan od otoka Srednjodalmatinskog arhipelaga, razvojen od kopna 4 km dugim Trogirskim kanalom.</s><s>Otok poput lukobrana zatvara dva velika i važna jadranska zaljeva –Trogirski na zapadu i Kaštelanski na istoku.</s>

<s>Otok je dug nekih 15,3 km a širok do 3,5 km.</s><s>Građen je od krečnjačkog vapnenca i obrastao makijom i šumarcima bora i čempresa.</s>

<s>Čiovo ima površinu od 28,12 km², a dužina njegove obale iznosi 46,663 km.</s><s>Najviše brdo Rudine ima 209 m. 
Na sjevernoj obali leži zaljev Saldun, a duž južne uvale; Movarštica, Tatinja, Duga, Sveta Fumija.</s><s>Ispred jugozapadne obale nižu se otočići; sv. Fumija (Fumija), Kraljevac, Zaporinovac, Pijavica, Balkun, Galera i manje hridi.</s>

<s>Na otoku je 2011. živjelo 5008 stanovnika u naseljima Trogir (dio), Slatine, Arbanija, Okrug Gornji, Okrug Donji, Žedno i Mastrinka.</s>

<s>Stanovnici se bave maslinarstvom, ribarstvom i turizmom.</s><s>Na otoku ima kamenoloma i brodogradilište u Trogiru koji okupira sjeverozapadni dio otoka.</s>

<s>Historija</s>

<s>Otok je bio naseljen još od prahistorije, o čemu svjedoče ostatci gradina.</s>

<s>Za Antičkog Rima otok su zvali; Bua, Bua, Bua, Bua, najvjerojatnije po starijem ilirskom imenu, ali i Caput Iovis (Jupiterova glava), iz kog je vjerojatno izvedeno današnje ime Čiovo, od čiverica.</s><s>Iz tog perioda ima vrlo malo nalaza, tek ostatci nekropola i dijelovi sarkofaga.</s>

<s>I za ranog srednjeg vijeka bio je slabo naseljen, jer ima samo ostataka predromaničkih crkvica sv. Petra u uvali Supetar i sv. Maura u uvali Movarštica.</s><s>Tome je vjerojatno kumovala i zabrana, jer je u gradskom statutu Trogira jedino dozvoljeno pustinjacima i gubavcima  da se nasele na Čiovu.</s>

<s>Prva dokumentirana naselja na Čiovu  bila su Žedno i Okrug, izrasla najvjerojatnije tek nakon mletačke dozvole 1461., da se može naseliti na otok.</s><s>Ona je uslijedila nakon provale Osmanlija u 
Dalmaciju i masovnih zbjegova stanovništva.</s><s>Istovremeno su i sami Trogirani, počeli graditi kuće po Čiovu, jer više nisu imali prostora po gradu.</s><s>Pored današnjega naselja Arbanija je za 14. vijeka podignut je dominikanski samostan sv. Križa, koji je riznica brojnih umjetnina, među inima i slike Matea Ponzonia - Pengača.</s>

<s>Noviji franjevački samostan sv. Antuna iz 17. vijeka u Trogiru (Drid), ima sliku Palme Mlađeg i skulpturu sv. Magdalene, rad Ivana Duknovića.</s><s>Na jugoistočnoj strani otoka nalazi se crkva Gospe od Prizidnica s pustinjačkim zgradama sagrađena 1546.</s>

<s>Od manjih crkvica na Čiovu vrijedi spomenuti; sv. Nikole (14. vijek), sv. Andrije (6../7. vijek), sv. Petra (16. vijek).</s><s>Crkva Gospe pokraj mora je ranoromanička sa renesansnim dogradnjama, podignuta u spomen pobjede nad Splićanima.</s>

<s>Čiovske crkve čuvaju vrijedne umjetnine; od romaničko-gotičkih raspela do poliptiha Blaža Jurjeva.</s>

<s>Mostovi 
Nezna se točno kad je podignut prvi most do Čiova, prvi suvremeni pokretni je podignut 1866., na mjestu starijeg drvenog.</s><s>Današnji je izgrađen 1962.</s>

<s>On je postao usko grlo i noćna mora svih Trogirana, jer se za ljetnih mjeseci na njemu stvaraju neopisive gužve, u samoj gradskoj jezgri, jer prije toga treba proći i preko manjeg mosta koji dijeli Trogir od kopna.</s><s>Zbog tog je 2007. odlučeno da se podigne novi most, nešto istočnije, širi i znatno većeg raspona (546,34 m) da se rastereti centar grada.</s><s>On je trebao biti gotov do 2017. ali nije.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>''Otok Čiovo' 
 Karta Otoka Čiovo</s>

<s>Srednjodalmatinski otoci
Čiovo
Otoci u Hrvatskoj</s>

