Putujuće društvo
<s>Putujuće društvo je pripovijetka Stevana Sremca.</s><s>Tematski se bavi mentalitetom srpske palanke (Vlasotince) kraja 19. stoljeća, opisujući - s elementima humoreske - težak položaj glumaca u putujućim družinama Srbije onoga vremena, osuđenih na nesiguran život od danas do sutra, u ime samoodabranih umjetničkih ideala.</s>

<s>Sremac se, očito dobro mu poznatom problematikom života putujućih glumaca u Srbiji svojega vremena, prvi puta pozabavio u liku glumca Svetislava u Ivkovoj slavi (1895.), a osobito u njegovoj središnjoj pripovijetci tog tematskog ciklusa - Putujućem društvu (1901.), u kojoj je prikazano gostovanje Dimićeve kazališne družine u Leskovcu, Vlasotincu i drugim varošima 'nove Srbije' tijekom 1889.</s>

<s>Pripovijest nakon tragikomičnog uvodnog dijela, ulazi u tjeskoban zaplet, iz kojeg pak u vješto izvedenu komičnu kulminaciju i konačno - u rasplet.</s>

<s>Tako je u pripovijetci na dojmljiv i plastičan način prikazana tegobna, ponekad banalna i tragikomična, ali i gorda i uzvišena sudbina kazališnih družina u Srbiji koncem 19. st.</s>

<s>Umjetnički također vrlo uspješno je prikazana i psihologija glumačkog mentaliteta kao kompromisa neobičnih krajnosti, prije svega uzvišenog i niskog, racionalnog i infantilnog, ironičnog i grotesknog.</s>

<s>Literatura 
D(imitrije).</s><s>Vučenov: Stevan Sremac, u: Sremac: Izabrane pripovijetke, Zagreb-Beograd, 1949., str. 207-216</s>

<s>Vanjske poveznice
Goran Maksimović: Stevan Sremac i pozorište, 2010.</s><s>Djela Stevana Sremca
Priče 1901.</s>

