Stup iz Zgošće
<s>Stup iz Zgošće  je jedini uspravni stećak sa srednjevjekovnog arheološkog lokaliteta Crkvina u Donjoj Zgošći kod Kaknja, Bosna i Hercegovina.</s><s>Stećci potiču iz druge polovine XIV. i početka XV stoljeća.</s>

<s>Arheologija 
Spomenik pripada grupi od pet stećaka sa nalazišta u Zgošći koji se među 13 stećaka izdvajaju svojom veličinom, oblikom i ukrašavanjem:
 veliki sljemenjak, 
 stup, pozicioniran u središnjem dijelu nekropole i to je jedini uspravni stećak na ovom lokalitetu.</s><s>Svojim pročeljem (zapadna strana) bio je okrenut prema istočnoj čeonoj strani velikog sljemenjaka. 
 dva "blizanca" oblika sanduka, najbliža crkvi, u kojima su prilikom kasnijih arheoloških istraživanja Irme Čremošnik i Lidije Fekeže-Martinović pronađeni ostaci brokatne tkanine, dvije staklene posude, prstenje i srebrna dugmad.    
 udaljeni sljemenjak.</s>

<s>Nacionalni spomenik 
Danas se stup, zajedno sa Zgošćanskim stećkom nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine|Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Bosna i Hercegovina, kao dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.</s>

<s>Opis 
Stupac je visok 246–247 cm, a ukrašavanjem u čijem vrhu stoji epitaf, nameće se kao primarni spomenik, čijim tumačenjem je moguće tumačiti i ostale spomenike na nekropoli.</s>

<s>Donji dio, postolje i “glavica“ je u obliku četverostrane prizme, a “tijelo“ je osmerostrano.</s><s>Ovakav oblik je originalan, i ne može se pronaći u starijim pronađenim stećcima.</s><s>Đoko Mazalić ga je doveo u vezu sa nišanima, potkrepljujući to činjenicom da je oblik četverostrane prizme i osmerostranog tijela tipičan za “islamsko graditeljstvo“, te da je još tipičniji za to graditeljstvo način na koji se izvodi prelaz iz kvadrata, u osmero, odnosno višeugaonu prizmu.</s><s>To je koso otsjecanje uglova kvadrata, odnosno četverostrane prizme, gdje osmerostrana ili višestrana munara nastaje prelazom iz svoje kvadratne baze u poligon.</s>

<s>Ukrašavanje  
Stupac je u svome donjem dijelu bogato ukrašen na sve četiri strane.</s><s>Sa sjeverne strane u donjem dijelu ukras počinje sa dvostrukom spiralom, nastavlja geometrijskim oblicima, većom rozetom, jednostrukom spiralom te nizom manjih rozeta – šest primjeraka.</s><s>U gornjem dijelu dvije unakrsne paralelne opruge se u gornjem dijelu pretvaraju u luk, u čijem međuprostoru su raspoređene četiri manje i jedna veća rozeta.</s><s>Sjeverna strana na donjem dijelu ima tordiranu traku, dok je u gornjem dijelu vidljiva jedna opruga i luk.</s>

<s>Sa južne strane, gornjeg dijela, isklesana je jedna veća rozeta na kojoj uspravno stoji opruga, dok su sa strana geometrijski motivi.</s><s>Donji dio je ukrašen tordiranom trakom koja se proteže od dna prema vrhu.</s><s>Gornji dio istočne strane ukrašen je rozetom, kružnicom i geometrijskim motivima, sa dvije ribe, stolom (trpezom) i kaležom, dok je donji dio bez dekoracije.</s>

<s>Dno cijelog stuba također je bogato ukrašeno geometrijskim motivima, dok je gornji dio na sve četiri strane uokviren tordiranom trakom.</s>

<s>Epitaf i tumačenja 
Na vrhu stuba nalazi se epitaf pisan bosančicom.</s><s>Tokom vremena brojni autori su tumačili tekst počevši od (Ćire Truhelke i Đorđa Stratimirovića, ali na različite načine, sa različitim tumačenjem sadržaja.</s>

<s>Šefik Bešlagić je na osnovu imena Dragiša stupac povezao s bratom Hrvoja Vukčića Hrvatinića i poveljom iz 1392. godine.</s><s>Te godine je Hrvoje dobio selo u župi Trstivnici ("u ime Kakanj") pa nije nemoguće da je taj posjed ustupio svome bratu Dragiši koji je tu živio i umro.</s>

<s>Đoko Mazalić neobičan i jedinstven oblik stupca povezao je s nišanima.</s><s>On je ustvrdio, kako je "i zgošćanski 'obelisk' nišan turskog vremena", podignut nakon 1463. godine, odnosno na prijelazu iz 15. u 16. st.</s><s>Po njemu, pod stupcem je zakopan "vjerovatno neki filurdžijski poglavar (vojvoda, knez, premićur)" koji je bio hrišćanin.</s>

<s>Marian Wenzel u svojoj analizi stećaka svrstava stupac iz Zgošće u grupu stećaka čija se forma mijenja pod utjecajem islamske sepulkralne umjetnosti.</s><s>U tom smislu ona pretpostavlja da je stup nešto ranije izveden i da su njegovi sadržaji u potpunosti kršćanski, a specifičnu formu povezuje s islamskim mamelučkim stelama.</s><s>Na osnovu oblika slova  spomenik datira u vrijeme kralja Ostoje, tj. u 1401. godinu i da je nadgrobnik Vuka ili Vojislava Vukčića.</s><s>Te godine njih dvojica se javljaju posljednji put u dokumentarnoj diplomatičkoj građi.</s>

<s>Posljednju analizu je dala Ema Mazrak.</s><s>Njen transkript, u dva reda, glasi:</s>

<s>Gornji red epitafa odnosi se na trojicu pokojnika sahranjenih na ovoj nekropoli, pri čemu su prva dvojica braća, a treći Dragiša.</s><s>Mazrak je kao prva, u drugom redu pročitala imena: Batalo, Stanko i Tvrtko,</s>

<s>Njen zaključuk je da je ove spomenike posthumno podigao Tvrtko II banu Stjepanu I. Kotromaniću i njegovom bratu banu Prijezdi II, svom pradjedu i njegovu bratu, kao istaknutim ličnostima dinastije Kotromanića, ali u skladu s ukusom i stilom koji je bio prisutan s početka 15. stoljeća.</s><s>Svjedok je bio Batalo, vlastelin i tepčija sa kraljevskog dvora.</s><s>Ličnost Stanka nije moguće odrediti.</s>

<s>Reference</s>

<s>Srednja Bosna
Nacionalni spomenici u Sarajevu
Nekropole stećaka
Kakanj
Stećci sa natpisom</s>

