Cycnorhamphus
<s>Cycnorhamphus ("labuđi kljun") je rod pterodaktiloida iz skupine Ctenochasmatoidea koji su tokom kasne jura živjeli na području današnje Francuske i Njemačke.</s><s>Vjerovatno je sinoniman s rodom Gallodactylus.</s>

<s>Opis</s>

<s>Prije se pretpostavljalo da je Cycnorhamphus imao duge čeljusti sa zubima na samom vrhu, slično kao kod vrste Pterodactylus antiquus.</s><s>Međutim, nedavni rad na primjerku nazvanom "Pelikan iz Paintena" pokazao je da je ta životinja posjedovala veoma neobičnu anatomiju čeljusti, sa klinastim zubima na vrhu čeljusti (tupljim i zdepastijim kod starijih jedinki); krivljenjem čeljusti iza tih zuba, čime su se formirali nagnuti lukovi dalje od površine griženja; otvorom uzrokovanim navedenim osobinama; te dvijema neistraženim strukturama od mekog tkiva na gornjoj čeljusti na dijelu gdje se taj otvor nalazi, a koje pokazuju tragove mineralizacije.</s><s>Svrha tih prilagodbi je nepoznata, ali su one izraženije i razvijenije kod odraslih jedinki.</s><s>Nagađalo se da je takva čeljust imala sličnu ulogu onoj kod roda iz roda Anastomus, tj. da su tom pterosauru omogućavale držanje beskičmenjaka poput školjki i njihovo drobljenje ili otvaranje.</s>

<s>Historija i klasifikacija</s>

<s>Friedrich August Quenstedt je 1855. nazvao fosil iz jedne tithonijske ploče škriljca, pronađen blizu Nusplingena u Württembergu (holotip GPIT "Orig. Quenstedt 1855, Taf.</s><s>1"), Pterodactylus suevicus.</s><s>Harry Govier Seeley ga je 1870. priključio novom rodu: Cycnorhamphus.</s><s>Međutim, Felix Plieninger je 1907. odbacio tu podjelu, što također predstavlja mišljenje većine paleontologa.</s><s>Jacques Fabre 1974. godine, kada je zaključio da nova vrsta, koju je on otkrio i imenovao, Gallodactylus canjuersensis, bila isti rod kao i P. suevicus, nije oživio rod Cycnorhamphus, već je prosudio da je potonji naziv bio nedostupan zbog grešaka u dijagnozi koje je napravio Seeley.</s><s>P. suevicus je tako postao Gallodactylus suevicus.</s><s>Međutim, Christopher Bennett je 1996. istakao da takve greške ne čine naziv nevažećim, pa stoga Cycnorhamphus ima prioritet, čineći Gallodactylus canjuersensis vrstom C. canjuersensis.</s><s>Bennett je 2010. i 2012. objavio dodatna istraživanja tih fosila, zaključivši da se razlike među tim dvijema vrstama mogu objasniti starošću, spolom ili induvidualnim varijacijama, te je službeno sinonimizirao C. canjuersensis i C. suevicus.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Pterodaktiloidi</s>

