Kliška tvrđava
<s>Kliška tvrđava jedan je od najcjelovitijih primjera fortifikacijske arhitekture u Hrvatskoj.</s><s>Nalazi se na strateški važnoj poziciji u istoimenom mjestu Klis u Splitsko-damatinskoj županiji, smještena je na prijevoju između Kozjaka sa zapadne strane i Mosora sa istočne strane.</s><s>Zbog svog strateškog položaja na prijelazu iz Splita u Zagoru i Bosnu, stoljećima su se na tom prostoru vodili bojevi za prevlast nad njime.</s><s>Kliška tvrđava predstavlja jednu od najistaknutijih utvrda u Hrvatskoj, a prvog puta se spominje već u 5. stoljeću, ali svoju slavu ponajviše zaslužuje iz doba turskih ratova, kad se kapetan utvrde Petar Kružić sa svojim uskocima desetljećima odupirao pokušajima turskog osvajanja, sve dok nije 1537. godine pala u turske ruke.</s><s>Dotad je Klis s bližim okružjem ostao jedinim slobodnim dijelom Hrvatskog Kraljevstva na jugu, prava enklava.</s><s>Kliški prijevoj najpogodnija je točka komunikacije između srednjodalmatinskih gradova i zaleđa što će dodatno dobiti na važnosti u doba osmanske prisutnosti na tim prostorima.</s>

<s>Povijest</s>

<s>Doseljenje Hrvata u ove krajeve nesumnjivo je važan događaj u kliškoj prošlosti, jer dva stoljeća kasnije Kliška tvrđava je kao vladarski posjed, jedno od središta hrvatske države.</s><s>Klis je u 9. stoljeću bio sjedište hrvatskih knezova i kraljeva iz dinastije Trpimirovića, odnosno u tom svojstvu je bio hrvatskim glavnim gradom.</s><s>Kasnije je pripadao raznim hrvatskim feudalcima.</s><s>Kada krajem 11. stoljeća odumire hrvatska narodna dinastija Trpimirovića, Klis dolazi pod vlast ugarsko-hrvatskih kraljeva koji ga često daju na upravljanje svojim kneževima i banovima.</s><s>Početkom dvadesetih i tridesetih godina 13. stoljeća uspjelo je hrvatskom velikašu Domaldu zagospodariti Klisom, ali su mu ga oba puta Šubići oduzeli i vratili pod kraljevu vlast.</s>

<s>Zbog svoga istaknutoga položaja dugo vremena je predstavljao teško osvojivu utvrdu.</s><s>Srednjovjekovni Klis bio je sjedište uskoka, hrvatskih boraca protiv turske i mletačke najezde.</s><s>Njegovim osvajanjem 1537. godine, Turci su uspjeli doći i zauzeti Solin te prodirati kroz Kaštela na južnim obroncima Kozjaka, ali nikada nisu uspjeli zauzeti Split.</s><s>Turci ga utvrđuju i grade džamiju s minaretom.</s><s>Za njihove vlasti, bio je sjedištem upravne jedinice Kliškog sandžaka.</s><s>Preostali kliški uskoci, nakon pada tvrđave, preselili su se u Senj (senjski uskoci).</s>

<s>Klis je kratkotrajno oslobođen 1596., a konačno 1648., za trajanja Kandijskog rata, kada ga osvajaju Mlečani.</s><s>Oni utvrđuju grad, a džamiju pretvaraju u crkvu.</s><s>Današnji izgled Klisa potječe iz vremena posljednje mletačke obnove.</s><s>Novije naselje je nastalo nakon povlačenja Turaka.</s><s>U naselju se nalazi stara turska česma.</s><s>Povijesna zbirka s Tvrđave preseljena je u Muzej grada Splita.</s>

<s>Utvrda 
Utvrda je podignuta na stjenovitoj klisuri koja se pruža u smjeru sjeveroistok-jugozapad i izdaleka je gotovo nemoguće razaznati da se radi o građevini, tim više što su zidine koje se kaskadno uzdižu u tri pojasa izgrađene od vapnenačkih blokova na vapnenačkim stijenama.</s><s>Nedostupna je s čak tri strane – jedini prilaz nalazi se na sjeverozapadnoj strani.</s><s>Sjeverna strana izuzetno je strma, dok se s južne strane teren spušta u nešto blažem padu.</s><s>Ta su obilježja definitivno utjecala na popriličan broj neuspjelih pokušaja osvajanja utvrde.</s><s>Ključna pozicija za napade topništva bila je uzvisina Greben sjeverno od same utvrde.</s><s>Utvrda je tlocrtno izdužena i uska, što je dovelo do toga da su nadogradnje uništile dio ranijih slojeva.</s><s>Na mjestu utvrde postojala je još u antici ilirska gradina.</s><s>Veći dio današnjeg izgleda potječe iz razdoblja mletačke i austrijske uprave kada je utvrda bila osuvremenjena.</s><s>Tijekom osmanskog perioda nije bilo nikakvih pregradnji fortifikacija.</s><s>Dijelovi utvrde koji potječu iz razdoblja osmanske uprave (1536-1648) su džamija, danas Crkva svetog Vida, i česma.</s>

<s>Razdoblje osmanske vlasti 
Vlast nad Klisom značila je i nadzor intenzivne trgovine između Splita kao glavne luke srednje Bosne i zaleđa prema Sinju i dalje prema Bosni, što je bilo u interesu kako Mletačkoj Republici tako
i Osmanskom Carstvu.</s><s>Svoj slavni vrhunac utvrda doseže u 16. stoljeću tijekom osmansko-mletačkih sukoba, a kao najsjajnije razdoblje valja istaknuti i obranu kapetana Petra Kružića (1520.-1537.) od brojnih osmanskih navala - njih
čak pedesetak.</s><s>U doba
osmanske vlasti Klis je bio jedna od najjačih utvrda na čitavoj zapadnoj granici Osmanskog Carstva, a činio je obrambenu cjelinu s još tri manje okolne utvrde: Donje ili Lončarić (Gradina u Solinu), Vrankovci (vjerojatno Vrankuk u Ozrni) i Kozjak.</s><s>Što se tiče demografskih promjena, s dolaskom Osmanlija velik dio lokalnog stanovništva iseljava se uglavnom prema Senju i srednjodalmatinskim otocima, a doseljava se muslimansko stanovništvo.</s><s>U prvom imigracijskom valu doseljava se asker-vojska, a tek kasnije i ostali društveni slojevi – obrtnici, trgovci, poljoprivrednici, itd.</s><s>Time je na određeno vrijeme prekinut kontinuitet života prostora, u prvom redu gospodarskog.</s><s>U defterima iz toga vremena mnoga sela smatraju se mezrama – pustopoljinama s tragovima ranije naseljenosti.</s><s>Kliško podgrađe nalazi se sa zapadne strane utvrde.</s><s>U defteru iz 1574. godine kliško podgrađe ima status varoši – trgovišta s većinskim kršćanskim stanovništvom, a
prema defteru iz 1604. steklo je status kasabe – trgovišta s većinskim muslimanskim stanovništvom.</s><s>Osmansko prisustvo utjecalo je i na toponomastiku.</s><s>Do danas su se zadržali nazivi naselja u podnožju utvrde sa zapadne strane – Varoš i Megdan.</s>

<s>Džamija 
Džamija se nalazi unutar trećeg obrambenog zida utvrde između bastiona Bembo i Malipiero izgrađenih u doba mletačke uprave.</s><s>Kvadratnoga je tlocrta i malih dimenzija jer je bila namjenjena isključivo za posadu utvrde.</s><s>Sagrađena je neposredno nakon pada Klisa 1537. godine.</s><s>U čast osvajača Klisa Murat-bega Tardića, džamija je nosila njegovo ime.</s><s>Tradicija je bila da se džamije imenuju ili prema trenutno vladajućem sultanu (na hrvatskom prostoru stoga uglavnom nose ime Sulejmana Veličanstvenog), ili prema osobi koja je financirala i potaknula izgradnju džamije kao što je to slučaj i u Klisu.</s><s>Nedavna istraživanja pokazala su da se na tom mjestu otprije nalazila ranosrednjovjekovna crkvica sv. Marije.</s><s>Džamija je podignuta od neobrađenog kamena, nadsvođena kupolom, a izrazito je zanimljivo rješenje prijelaza s kvadratne tlocrtne osnove na kružnu osnovu kupole dvostrukim tamburom – najprije oktogonalnim s četiri prostrana, pomalo nevješto izvedena trompa, a potom prstenastim tamburom.</s><s>Na trompima susrećemo zanimljiv dekorativni element pod nazivom
mukarna – tipični orijentalni dekorativni element koji se redovito koristi kako bi ispunio sferne površine – kupole, kalote, trompe i sl.</s><s>Ovdje su primijenjene u izrazito reduciranom obliku.</s><s>Zanimljivo je da kasnijom prenamjenom u crkvu mukarne nisu uklonjene.</s><s>Ipak je nužnom promjenom orijentacije crkve zazidan stari ulaz u džamiju, a na jugozapadnoj strani otvoren je novi.</s><s>Također, srušen je i minaret na zapadnoj strani gdje je izgrađen kvartir za mletačke časnike, a od njega su ostali sačuvani samo temelji.</s><s>Zanimljiv je natpis na mjestu nekadašnje minaretske niše, tj. iznad današnjeg ulaza: „Što pobožnost izgradi, pobožnost i sačuva.“ Po načinu artikulacije arhitekture i po izvedbi pojedinih konstruktivnih i dekorativnih elemenata možemo zaključiti da ovaj objekt ni po čemu nije vrhunsko graditeljsko dostignuće.</s><s>Naposljetku, njegove dimenzije uvjetovane funkcijom, ali i lokacija unutar obrambene utvrde to opravdavaju.</s><s>Džamija, odnosno crkva sv. Vida, obnovljena je nedavnim restauratorskim zahvatima.</s>

<s>Česma 
Drugi sačuvani objekt je česma između Grebena i Klisa u podnožju utvrde koja je do danas ostala u upotrebi.</s><s>Lokalno stanovništvo česmu naziva Tri kralja.</s><s>To se ime spominje već u 17. stoljeću na Erautovom prikazu tvrđave pod Fontana dei Tre Regi.</s><s>Cisterna je podignuta od klesanaca s otvorenim trijemom i orijentalnim svodom sa šiljastim lukovima.</s><s>Pripada tipu „mihrab česme“ – česme s nišom.</s><s>Ovo nije jedini primjer turske česme u Hrvatskoj.</s><s>Sačuvan ih je vrlo velik broj i većinom su ostale u upotrebi.</s><s>Opskrba vodom osnovna je potreba islamske zajednice, a važna je i u prakticiranju vjerskoga života.</s><s>Voda ima bitnu ulogu u islamskim vjerskim obredima.</s><s>Molitvi uvijek prethodi abdest – vjersko čišćenje pri kojem se koristi voda.</s><s>Šerijatski propisi Fikh opisuju čak četiri vrste vode i osam vrsta nečistoća.</s><s>Međutim, opskrba vodom imala je i izuzetno važnu praktičnu ulogu tijekom dugotrajnih opsada.</s><s>Gubitak vode (i hrane) uglavnom bi značio i prisilnu predaju.</s><s>Osim česme podno utvrde postojalo još nekoliko cisterni koje su se gradile po potrebi.</s>

<s>Galerija</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura 
 Žmegač, A. Bastioni jadranske Hrvatske, Institut za povijest umjetnosti, Školska knjiga, Zagreb, 2009.</s><s>Firić, V. Tvrđava Klis, Hrvatsko društvo Trpimir, Klis, 1996.</s><s>Spaho, F. Dž.; Aličić A. Opširni popis kliškog sandžaka iz 1550. godine, Orijentalni institut u Sarajevu, Sarajevo, 2007.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Tvrđava Klis
 Zadarski list Kako vrednujemo tvrđave na području Zadarske županije?</s><s>Skracena Zbirka Fikhskih Propisa</s>

<s>Tvrđave u Hrvatskoj</s>

