Komunistička partija Poljske
<s>Poljska komunistička partija (poljski: Komunistyczna Partia Polski, akronim: PKP) bila je politička partija osnovana 16. decembra 1918. ujedinjenjem Socijaldemokracije Kraljevine Poljske i Litvanije i lijeve frakcije Poljske socijalističke partije.</s>

<s>Od 1919. bila je jedna od sekcija Kominterne, a sve do 1925. službeno se zvala Komunistička radnička partija Poljske.</s><s>PKP je na svom početku 1919. imao oko 7-8 hiljada članova, 1923. broj je pao na 5,5 hiljada, a njviše članova imao je 1934 oko 10 000.</s><s>Dobar dio članstva bili su Židovi, Belorusi i Ukrajinci, a čak 37% seljaci.</s>

<s>Historija</s>

<s>Lideri PKP-a na samom početku, vjerovali su da će nakon oktobarske, ubrzo izbiti i svijetska socijalistička revolucija, pa su se protivili osnivanju Druge Poljske Republike, kao reliktu buržujskog nacionalizma i protivniku Sovjetskog saveza.</s><s>Zbog toga njegovi članovi nisu sudjelovali na izborima za Konstituantu (Sejm) 1919.</s><s>PKP tek od 1922. - PKP ima prve poslanike u Sejmu, čija se aktivnost svodila u zahtjevu za nacionalizaciju ključnih industrijskih sektora i velikih poljoprivrednih imanja.</s>

<s>Između 1918.-19.</s><s>PKP-a se uglavnom koncentrirao na osnivanju radničkih savjeta i sindikata.</s>

<s>Nakon Poljsko-sovjetskog rata (1919.-1921.) u  periodu 1921.-23. došlo je do promjene političkog kursa, koja se svodila da PKP-a, namjerava izvesti revolucionarnu transformaciju zemlje u dvije faze; prvo kao - buržoasko-demokratsku a tek nakon nje socijalističku revoluciju.</s><s>Da bi se izvela prva i PKP se odlučio boriti za konsolidaciju poljske nezavisnosti, na bazi Prava na samoopredjeljenje, Tad je lansirao dvije ključne parole; zemlja seljacima (agrarna reforma) i formiranje radničko-seljačke vlade.</s>

<s>Što se tiče Prava na samoopredjeljenje, PKP je mislio šire od poljskih nacionalista, pa je 1923. osnovao autonomne partije; Komunističku partiju Zapadne Belorusije i Komunističku partiju Zapadne Ukrajine, koje su također imale u svom programu samoopredjeljenje, ali od Poljske.</s>

<s>Od 1924. kad je u Poljskoj počela djelovati Međunarodna Crvena pomoć, pod njenim okriljem su osnovane radikalno ljevičarske organizacije; Nezavisna seljačka partija (Niezależna Partia Chłopska), Poljska socijalistička partija-Ljevice (Polska Partia Socjalistyczna – Lewica) i Savez seljačke ljevice - Samopomoć 
(Zjednoczenie Lewicy Chłopskiej -Samopomoc)</s>

<s>U to vrijeme radikalno ljevičarske tendencije zahvatile su i međunarodni komunistički pokret pa i sam PKP, koji se razdvojio na dvije frakcije; Manjinsku (Julian Leszczyński, Jerzy Heryng, Saul Amsterdam) koja je bila za radikalizam i Većinsku (Maria Koszutska, Adolf Warski) koja je stala na stranu Piłsudskog kad je on izvršio državni udar 1926.</s>

<s>Sukobi između te dvije frakcije nastavili su se do 1929., kad je vodstvo partije preuzela Manjinska frakcija (Generalni sekretar Leszczyński).</s><s>On je mislio da je sazrilo vrijeme za socijalističku revoluciju i stvaranje poljske sovjetske republike po uzoru na Sovjetski Savez i da će na taj način zemlja izaći iz ekonomske krize.</s><s>Smatrao je da će to moći izvesti bez suradnje sa centrističkim partijama okupljenih oko Piłsudskog, koje su da postignu isto, počele naginjati nekim rješenjima nacionalsocijalzma.</s><s>Da to postigne Leszczyński je 1931. osnovao Savez ljevice, i intenzivirao štrajkaške akcije</s>

<s>Kako od toga nije bilo ništa, na inicijativu Josifa Staljina - 1935. napravljen je radikalni zaokret u programu partije.</s><s>PKP je odtad zalagao za koncept Narodnog fronta (priznanje Druge Poljske Republike, njezinog političkog sistema i granica) s tim da mu je otvorena mogućnost suradnje sa centrističkom Poljskom socijalističkom partijom i Poljskom narodnom partijom, sve u 
interesu odbrane poljske nezavisnosti.</s>

<s>Za Španjolskog građanskog rata 1936.-38., brojni članovi PKP-a borili su se na strani republike.</s>

<s>Staljina je 1937. odlučio likvidirati PKP (službeno je to bila odluka Kominterne) dobar dio lidera koji se zatekao u SSSR-u, pozatvaran je i likvidiran u Velikoj čistki pod optužbom da su provokatori i špijuni.</s>

<s>PKP je za vrijeme dok je bio aktivan izdavao svoje novine; Czerwony Sztandar (Crvena zastava) i Nowy Przegląd (Novi pogled).</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Komunistyczna Partia Polski (na portalu Encyklopedia PWN)</s>

<s>Političke stranke u Poljskoj</s>

