Спиридон Брусина
<s>Спиридон или Шпиро Брусина (Задар, 11. децембар 1845 –  Загреб, 21. мај 1908) је био зоолог, палеонтолог и први професор Свеучилишта у Загребу, на катедри за зоологију (1877).</s><s>Био је оснивач и  први управник Хрватског народног зоолошког музеја, иницијатор и један од оснивача Хрватскога наравословног друштва (1885), покретач и први уредник „Гласника“ тог друштва (1886), утемељивач научне библиотеке данашњег Природњачког музеја, писац првих библиографија из природних наука код Хрвата.</s><s>Писао је научне радове из области орнитологије, ихтиологије, малакологије и мамалогије морских сисара.</s>

<s>Биографија</s>

<s>Рођен је у Задру 11. децембар 1845, од мајке Јосипе и оца Јурја (), као седмо од петнаесторо деце у породици.</s><s>Његов деда Иван је пореклом из Палманове (Фурланија у Италији), одакле се доселио у Задар почетком 19. века.</s>

<s>Школовање 
Спиридон се као гимназијалац приклањао аутономашима, али се као матурант окренуо идеалима народњака, којима су припадали Штросмајер, Рачки и Мразовић, залажући се за уједињење Далмације са осталим деловима Хрватске.</s><s>Истовремено је био велики поклоних италијанске културе и традиције.</s>

<s>Након завршене гимназије у Задру 1865. је студирао четири семестра природне науке на Бечком универзитету.</s><s>У Задар се вратио у јесен 1867.</s>

<s>Након повратка, једно време је радио као суплент у гимназији.</s>

<s>Путовања</s>

<s>Залагао се да промени жалосно стање у степену научног познавања хрватске фауне, флоре и гее, како Хрвати не би заостали за просвећеним народима Европе и Америке.</s><s>У својим путописима је изразио мишљење да је главни разлог овог заостатка што Хрвати не маре за природне науке, које је сматрао условом напретка, а промени таквог стања је посветио цео живот.</s>

<s>Објавио је резултате својих истраживања у више од 200 научних и стручних дела, као и у облику теренских дневника и путописа.</s><s>Научне радове је објављивао широм света.</s>

<s>На првом већем научном излету (1863) писао је дневник који је први пут објављен у књизи „Прво научно путовање Спиридона Брусине“.</s><s>Ради се о научним путописима цртицама протканим кратким прозним текстовима о североисточној обали Јадранског мора, у којима је описао своје утиске, размишљања, правио критичке осврте, и дао спискове фауне, флоре и фосила, који су објављени у Академском раду 1870, 1872, 1901, 1907. и 1908. године.</s>

<s>На том првом путовању, обишао је и обровачки крај (Зрмању, Велебити и Крку).</s><s>У подручју реке Зрмање, забележио је 30 копнених и 15 слатководних врста пужева.</s><s>На локалитету Обли кук је пронашао, а затим дефинисао обровачку заклопницу () и нову подврсту заклопница (копнених пужева), као и ендемску врсту слатководног пужа , данас најугроженију врсту мекушаца на Зрмањи.</s>

<s>Године 1866. у Бечу је објавио Прилог за фауну далматинских мекушаца ().</s><s>Године 1868. је из Венеције кренуо за Трст, затим за Задар, па даљу уз обалу до Сплита, копном до Сиња, Дубровника, Котора и Цетиња.</s>

<s>Године 1873. је обишао Задар и његову околину, подручје Новиграда, Обровца и Сплита, где је са професором Ф.</s><s>Данилом уредио збирку водоземаца, а професор Јаков Боглиц му је дао на увид рукопис с пописом васкуларног биља и морских бескичмењака Далмације, који је саставио Матија Ботери (Botteri), одличан познавалац далматинске фауне.</s>

<s>Године 1874. из Ријеке је отпутовао у Сењ, Новаљу, Раб, Задар, Нин.</s>

<s>Организовао је малу скупљачку експедицију на Скадарском језеру, за Орнитолошки конгрес у Будимпешти 1891.</s>

<s>Његово истраживачко поморско путовање јахтом „Маргита“ 1894. године трајало је готово месец дана.</s><s>Ово путовање је документовано као извештај на конгресу у граду Леиден.</s>

<s>Године 1901. је из Болоње кренуо према Хрватској, обилазећи подручја Ријеке, Задра, Сплита, Сиња и Дубровника.</s>

<s>Професор</s>

<s>Након што је у Загребу 1874. године основано Свеучилиште Фрање Јосипа I и на њему нова катедра за природне науке, именован је за првог професора зоологије на Мудрословном факултету (1877).</s><s>Школске 1884/85. године обављао је и функцију декана тог факултета.</s><s>Као професор на том факултету је радио до 1888.</s>

<s>Хрватско наравословно (природословно) друштво</s>

<s>Из Ђуру Пилара био је један од оснивача и први председник Хрватског наравословног (касније природословног) друштва, које је утемељено 1885, на 50-огодишњицу Илирског покрета.</s><s>Оснивачка скупштина друштва, на којој је изабран за председника је одржана у Народном музеју у Загребу.</s><s>Главне теме друштва су биле антропологија, геологија, ботаника, палеонтологија, геологија, минералогија, физичка географија, метеорологија, физика и хемија.</s>

<s>Друштво је успело да окупи око 30 научника.</s><s>Био је идејни покретач и први главни уредник „Хрватскога наравословног Гласника“, чији је први број штампан 1886.</s><s>Рано је прихватио дарвинизам.</s><s>Пре него што је основано друштво писао је Чарлсу Дарвину (1869), тражећи дозволу да његовом фотографијом украси диплому друштва.</s><s>Дарвин му је лично одговорио.</s><s>Већ 1970. године одржао је прво јавно предавање о дарвинизму, а о истој теми је писао у часопису „Вијенац забави и поуци“.</s><s>На његове радове негативно је реаговала католичка црква.</s>

<s>Музеј</s>

<s>Изабран је за равнатеља (управника) Природословног музеја.</s>

<s>У музеолошком раду је био веома темељан, упркос бројним проблемима, као што су били недостатак простора, опреме и књига.</s><s>Уз бројне дужностима које је обављао у музеју био је и одличан библиотекар.</s><s>Набавио је готово све монографије које су се налазе у збирци музејске библиотеке.</s><s>Библиотеку је опремио ормарима израдио је попис књига.</s><s>Имао је исцрпну евиденцију о књигама и часописима, који су у Музеј стизали разменом „Гласника“, или као поклон од пријатеља научника, влада и разних установа из целог света.</s><s>Библиотеку је водио од 1868. до пензионисања 1901.</s>

<s>Међу првима је увидео значај научних библиографија у даљим истраживањима, па је покушао да попише ауторе разних издања из области зоологије код Хрвата.</s><s>Попис садржи аналитичке и критичке примедбе, као и информације о истраживачима.</s>

<s>Светски углед је стекао у проучавању фосилних мекушаца Хрватске и југоисточне Европе.</s><s>Унапредио је природне науке, утемељио и развио модерни зоолошки музеј.</s><s>Покренуо је научна истраживања фауне Јадранског мора.</s><s>Организовао је проучавање рецентних птица, риба, шкољки и пужева Хрватске.</s>

<s>Посебно је заслужан за развој и напредак зоолошких и палеомалаколошких збирки, које је уредио према начелима музејске струке.</s><s>Међу зоолошким збиркама посебно је средио орнитолошку и малаколошку збирку, затим збирку фауне Јадранског мора.</s><s>За палеомалаколошку збирку сакупљено је 15 000 примерака већином бракичних и слатководних шкољки и пужева неогенске старости, с различитих локалитета.</s><s>Осим музејски обрађене колекције, аутор је неколико палеонтолошких монографија: 
 „Fossile Binen-Molusken aus Dalmatien, Kroatien und Slavonien nebst einem Anhange“ (1874)
 „Грађа за неогенску малаколошку фауну Далмације, Хрватске и Славоније уз неке врсте из Босне, Херцеговине и Србије“ (1897-1902)
 „Iconographia Molluscorum fosillum in tellure tertiaria Hungariae, Croatiae, Slavoniae, Dalmatiae, Bosniae, Herzegovinae, Serbiae et Bulgariae inventorum“, атлас (1902)</s>

<s>Сакупљајући фауну из пећина на подручју Кордуна и Лике, забележио је прве налазе пећинског пужа и стоноге.</s><s>На личком подручју је 7. јула 1879. пронађена човечја рибица, на основу које је 1880. године дефинисао нову врсту ().</s>

<s>Од великог значаја су његова истраживања малакофауне Прукљанског језера, где је открио 132 нове врсте, од чега су 21 били нови за Јадран.</s><s>Такође је открио нове врсте северноморских многочекињаша на Кварнеру, чиме је потврђена бореална теорија о настанку фауне тог дела Јадранског мора.</s>

<s>Из области рибарства и ихтиологије најпознатији су му радови:
„Пабирци за хрватску ихтиологију и рибарство“
„Велериба и уљешура од Ластова у Далмацији“
„Морски пси Средоземнога и Црљеног мора“
„Псина људождер“
„О рибаштини у Далмацији“
„Риба »млијеко« у Далматинаца“
„Сисари Јадранскога мора“
„У заштиту рибарства“
„Наше јестре“</s>

<s>Учествовао је у изради тројезичног рјечника (мађарски - хрватски - италијански) са народним називима риба, уз стручне називе на латинском.</s><s>Такође је објавио занимљив рад о рибљој млађи у Јадрану која се лови у великим количинама, указујући на штетне последице за рибарство.</s>

<s>Академик</s>

<s>Дописни члан Југословенске академије знаности и уметности је постао 1870, а за редовног члана је изабран 1874.</s>

<s>Био је дописни члан Српског ученог друштва од 30. јануара/11. фебаруара 1885, те дописник Академије природних наука Српске краљевске академије од 23. јануара/4. фебруара 1888.</s>

<s>Био је члан многих академија и стручних друштава.</s>

<s>Остале активности 
Био је члан управе Хрватског глазбеног завода, члан Друштва хрватских књижевника, од његовог оснивања (1900) као и члан масонске ложе „Хрватска вила“.</s>

<s>Смрт и сахрана 
Умро је у Загребу 21. маја 1908. године.</s>

<s>Сахрањен је 23. маја на Мирогојском гробљу у Загребу.</s><s>На његовом спроводу су били присутни представници свих домаћих научних завода и многобројних просветних друштва.</s><s>У улицама којима је спровод пролазио гореле су гасне светиљке у почаст покојнику.</s><s>С покојником се опростио над његовим гробом, у име универзитета и академије универзитетски, професор Г. Јанишек.</s>

<s>Извори</s>

<s>Литература</s>

<s>Zoolozi</s>

