Gertrude Bell
<s>Gertruda Margaret Lutijen Bel ( 14. jul 1868 — 12. jul 1926) bila je engleska pisateljica, putnica, administrator, arheolog i špijun.</s><s>Odigrala je glavnu ulogu u uspostavljanju i upravljanju moderne države Irak.</s>

<s>= Biografija 
Gertruda Bel potiče iz porodice industrijalaca.</s><s>Njen deda Lutijan Bel bio uspešan preduzetnik, šef firme Braća Bel, a, takođe, i ugledni naučnik.</s><s>Njen otac Tomas Hag Bel završio je studije u Francuskoj i Nemačkoj i preuzeo kompaniju svog oca.</s><s>Godine 1867. on je oženio Meri Šeld, koja je ubrzo umrla, posle rođenja drugog deteta Mauris.</s><s>Tada je Gertruda imala tri godine.</s><s>Otac im se ponovo oženio 1876. pisateljicom Florens Olif koja se vezala za Gertrudu i Mauris.</s>

<s>Godine 1884.</s><s>Gertruda se upisala na Kraljičin koledž u Londonu, a kasnije je studirala istoriju na Univerzitetu Oksford i diplomirala među najboljim studentima 1888.</s>

<s>Nakon što je napustila Oksford 1892, Gertruda je posetila ujaka Franka Lascela u Teheranu, u Persiji, gde je on bio britanski ambasador.</s><s>U njegovoj pratnji prisustvovala je mnogim diplomatskim večerama i balovima.</s><s>Svoje putovanje je opisala u knjizi Persijske slike, izdate 1894.</s><s>Narednih godina ona je putovala po raznim zemljama, učila strane jezike i bavila se arheologijom.</s><s>Tečno je naučila arapski, persijski, francuski, i nemački, a pričala je i italijanski, i turski.</s><s>Putujući stekla je mnoge prijatelje i poznanike iz uglednih krugova.</s>

<s>Zanimala se za istraživanja i kartografiju Bliskog istoka i zahvaljujući tome je postala značajna ličnost u politici Britanske imperije.</s><s>Više puta je putovala po velikoj Siriji, Mesopotamiji i Maloj Aziji.</s><s>Sa Tomasom Lorensom pomogla je Hašimitskoj dinastiji da se učvrsti na teritoriji današnjeg Jordana, a tadašnjem Iraku, koristeći svoje sposobnosti, tadašnju situaciju i veze koje je imala sa uticajnim ljudima na Bliskom istoku.</s>

<s>Tokom svog života bila je visoko poštovana od britanskih oficira i bila je mnogo uticajna za ženu tog vremena.</s><s>Bila je nazvana „jednom od retkih ambasadora Njegovog Veličanstva“.</s>

<s>Nikad se nije udavala.</s>

<s>Rat i politička karijera 
Za vreme Prvog svetskog rata, Gertrudin zahtev za odlazak na Bliski istok bio je odložen i ona je počela da volontira u Crvenom krstu u Francuskoj.</s><s>Dobila je poziv iz Britanije da provodi vojnike kroz pustinju.</s><s>Prihvatila je poziv i bila je jedina žena koja je imala političku moć i uticaj u kreiranju Britanske imperije na Bliskom istoku u periodu od Prvog svetskog rata, pa sve do svoje smrti.</s><s>Na ekspedicijama je uvek praktikovala da unajmi lokalne vodiče, a sa mnogima se i sprijateljila.</s><s>To što je bila žena, dalo joj je posebne mogućnosti i nove perspektive, zato što je mogla da provodi vreme u odajama sa suprugama raznih funkcionera, te tako i iz ove pozicije bolje sagleda situaciju.</s>

<s>U novembru 1915. pod vođstvom Gilberta Klajtona, otišla je u Kairo.</s><s>Tamo je ponovo srela Tomasa Lorensa.</s><s>Pod preporukom istoričara i arheologa Dejvida Hogarta i ona i Lorens su pristupili vođama britanske vojske u Kairu.</s><s>Iako najpre nije radila na zvaničnoj poziciji, one je pomagala Hogartu u njegovim zadacima.</s><s>U Kairu je postala jedini ženski oficir u Britanskoj imperiji.</s>

<s>Godine 1916. bila je poslata u Basru kako bi savetovala Persija Koksa, glavnog političkog oficira.</s><s>Sve ove zadatke Gertruda je dobijala zato što je još pre rata proputovala većinu ovih zemalja, te je tako skupila dragoceno iskustvo i osim savetovanja, mogla je vojsci da pomogne i u crtanju mapa i kontaktu sa lokalnim stanovništvom.</s>

<s>Godine 1921. na konferenciji u Kairu na kojoj je prisustvovao Vinston Čerčil, ona je bila jedna od izabranih koja je predstavljala grupu Orijentalista.</s>

<s>Nastanak Iraka 
Kako je krajem januara 1919. godine nestalo Otomansko carstvo završetkom rata, Gertruda Bel je bila zadužena da prouči situaciju u Mesopotamiji.</s><s>Zahvaljujući sposobnostima i vezama koje je tamo imala sa istaknutim ljudima, ona je razvila ideje o državnoj organizaciji koje su tada bile potrebne Iraku.</s><s>Narednih 10 meseci je provela pišući zvanični izveštaj samoorijentacije Mesopotamije (Self Determination in Mesopotamia), koji je bio proglašen za maestralno delo.</s><s>A. T. Vilson je imao drugačije ideje kako bi Irak trebalo da bude vođen i smatrao je da bi to trebalo da bude arapska vlada pod uticajem britanskih predstavnika.</s><s>U događajima koji su usledili, Gertruda je imala ulogu medijatora između arapske vlade i britanskih zvaničnika.</s><s>Imala je težak zadatak da pronađe kompromis među različitim etničkim grupama koje su živele u Iraku: šiita iz južnih krajeva, sunita iz centralnog Iraka, Kurda iz severnih krajeva koji su želeli ostati anonimni.</s><s>Ona ih je ujedinila u jednu vladu koja je trebalo da balansira sa britanskim imperijalističkim interesima.</s>

<s>Novembra 1919.</s><s>Gertruda je bila pozvana da govori na sastanku za promociju Javne biblioteke u Bagdadu, a tamo je izabrana i na funkciju predsednika bibliotekarskog komiteta u periodu 1921-1924.</s><s>Do tada je bagdadaska biblioteka pod imenom Bagdadska mirovna biblioteka bila u privatnom vlasništvu, a 1924. je pod uticajem Ministarstva obrazovanja postala javna, da bi 1961. postala Nacionalna biblioteka Iraka.</s>

<s>Vidi još 
 Arabista
 Irak
 Tomas Edvard Lorens
 Britanska imperija
 Kraljica pustinje</s>

<s>Reference</s>

<s>Britanski arheolozi
Obavještajci
Arabisti</s>

