Пиштољ-мала
<s>Пиштољ-мала је била сиромашна, нелегално подигнута градска четврт (махала) у Дорћолском крају у Београду, у периоду између два светска рата.</s>

<s>Историја</s>

<s>Исто као и друге сиромашне градске четврти, као што су Јатаган мала, Савамала, је настала као последица рушења током Првог светског рата, после чега су се надовезали социо-економски и дневно-политички чиниоци.</s><s>Након Првог светског рата, у Београду је готово трећина стамбеног фонда постала неупотребљива.</s><s>Било је порушених зграда, напуштених, опљачканих или девастираних станова, услед некоришћења и неодржавања.</s><s>С друге стране, Београд је након рата постао престоница Краљевине СХС и број становника је нагло нарастао са са 90.000 пре рата, на 120.000 (1921), односно на 130.000 (1931).</s>

<s>Према легенди, назив је добила по томе што су је сиромашни насељавали  „на пиштољ“.</s><s>Не постоје подаци да је на овом подручју било употребе пиштоља ради насељавања.</s>

<s>Прва бесправна насељавања овог терена, тада удаљеног од центра града, у власништву Београдске општине и других власника, су започела  1923. године.</s><s>Дунавски крај није био насељен.</s><s>Општина и други власници земљишта нису били заинтересовани да спрече бесправну градњу.</s><s>Главно београдско сметлишта  у непосредној близини, је сиромашним досељеницима представљало могућност извесне зараде, сакупљањем, одвожењем и депоновањем смећа.</s>

<s>Крајем 20-их година 20. века  Пиштољ-мала је била састављена од три групације кућа.</s><s>Једна се налазила у наставку земљишта између Капетан Мишине и Книћанинове улице, уз западну границу имања Електричне централе и Трамвајског депоа.</s><s>Друга групација се налазила у градском ткиву, између Добрачине и улице Светозара Милетића, а трећа на сметлишту у продужетку улица Позоришне, Херцег Стјепана и Светозара Милетића.</s><s>Између три сегмента Пиштољ-мале налазили су се већи комплекси привредних објеката, односно 16 предузећа.</s><s>У првом сегменту налазеле су се бедне уџерица, махом од дасака, а у најбољем случају од ћерпича.</s><s>Куће су биле мале, димензија 2−3,5 × 2–3,5 m, односно површине од 4–5 до 10-ак m² и укупне висине 1,8–2,8 m. Већином су се састојале од једне вишенаменске просторије.</s><s>Испред неких кућа су постојале и мале баште.</s><s>Други сегмент се састојао из два дела.</s><s>Један је био компактан, састављен од слободностојећих зграда подигнутих, дуж једне линије, уз земљану улицу, а размак између њих је износио од 2,5 до 5 m. У другом делу су формираних блокови од уџерица на релативно малим парцелама, површине око 8 и 9 m² и висине око 2 m. У трећем сегменту су се налазили објекти слабе грађе, од бондрука или дасака, облепљених блатом и покривени ћерамидом или отпадним лимом, површине 7 до 10 m², висина 2,15 и 2,5 m. Налазећи се у близини градског сметлишта, били су  осуђени на осећање смрада са терена, на борбу са мувама, без могућности  проветравања, са затвореним прозорима и вратима.</s><s>У том крају владају маларија и туберкулоза, а често и разне цревне инфекције, нарочито код деце.</s>

<s>Сиромашне породице су често живеле у стану или делу стана изнајмљеном од друге сиромашне породице, која је на тај начин побољшавала месечни буџет.</s><s>С друге стране, било је и имућних грађана, из градске елите, који су сиротињи рентирали бедне станове или „плацеве“ за изградњу чатрља.</s><s>Кирајџије које су изнајмиле део плаца саме су подизале куће, а кирију су плаћале за изнајмљено земљиште.</s><s>Београдска општина је такође издавала нека земљишта.</s><s>Она је општина 1928. изнела податак да је од 340 кућа у Пиштољ-малој било свега 124 власника.</s><s>Међутим, две трећине укупног стамбеног фонда налазило се у власништву између 10 или 20 рентијера.</s>

<s>Упркос поплави 1926. и делимичним рушењима у више наврата, сиротиња се поново враћала или је долазила нова.</s><s>За разлику од других сиротињских насеља, Пиштољмаци су свега једном наступила као заједница, у покушају да се изборе за своја права, односно спрече рушење својих домова.</s><s>Њихов отпор према сталним претањама рушењима је био краткотрајан, спорадичан, неорганизован и као такав неуспешан.</s>

<s>Пиштољ-мала никада није у целости расељена, већ је постепено нестајала.</s><s>Београдска општина је развијала градско језгро, уклањајући део по део Пиштољ-мале, изградњом других стамбених, привредних или комуналних структара.</s><s>Пиштољ-мала је готово сасвим нестала већ пред Други светски рат.</s><s>Неке групе кућа, међутим, су постојале и касније, док неке авлијске зграде и сада постоје у овом делу Београда.</s>

<s>Извори</s>

<s>Литература</s>

<s>Beogradska naselja</s>

