Vodonoša iz Seville
<s>Vodonoša iz Seville, slavno ulje na platnu koje je Diego Velázquez naslikao oko 1619. godine, kao dvadesetogodišnji slikar pod izravnim utjecajem Jusepea de Ribere.</s><s>Postoje još dvije, gotovo identične, verzije, jedna u galeriji Uffizi u Firenci i druga, naslikana par godina kasnije, u Muzeju Walters u Baltimoru.</s>

<s>Velázquez je tijekom svojih godina slikanja u Sevilli slikao u duhu karavađizma, uglavnom žanr prizore ljudi koji jedu ili piju, izbjegavajući vjersku tematiku.</s><s>Ovi figuralni prikazi iz krčmi, tržnica i kuhinja, poznate kao bodegónes, evoluirale su iz flandrijskih žanr slika s prepunim stolovima iz 17. vijeka koje su Španjolci opsesivno skupljali.</s>

<s>Velázquezova sposobnost prikaza individualnog karaktera i ponosa daje ovoj slici uzvišeni duh obreda.</s><s>Prizor je povezan s jednim od Kristovih Sedam djela milosrđa, Dajte žednima piti, a koja je bila jako popularna među karavađistima tog doba.</s><s>Velázquez koristi usmjereno svjetlo koje čini da oblici, teksture i površine budu gotovo čudesno oblikovani.</s><s>U toploj klimi Seville, gdje je ova slika naslikana, vodonoše su na ulicama prodavale hladnu osvježavajuću vodu iz velikih glinenih vrčeva, kao što je ovaj prikazan u prvom planu slike.</s><s>Vodonoše su često ponosno predstavljale čistoću i prozirnost vode nudeći mušterijama da ju probaju iz staklenih pehara.</s><s>Voda u vrču je često bila aromatizirana dodavanjem svježeg voća ili aromatičnih biljaka.</s>

<s>Poput Sáncheza Cotána, Velázquez je gotovo matematički poredao elemente u ovoj kompoziciji.</s><s>Predmeti i figure dopuštaju umjetniku da pokaže svoju vještinu u prikazivanju plastičnosti volumena i kontrasnih tekstura osvjetljenih dramatičnim prirodnim svjetlom.</s><s>Naime, svjetlo reagira s površinama te se odražava na pocakljenom vrču s lijeve strane, te prolazi i blješti kroz prozirnu čašu i kapi vode na vrču, dok matiran, neglaziran vrč u prvom planu kao da je progutan grubom vunom i gustim baršunom odora.</s>

<s>Sam slikar je vjerovao u izvrsnost ove slike jer ju je darovao svom pokrovitelju, kraljevskom kapelanu iz Seville, ne dvojeći kako će mu ona priskrbiti kraljevsku pozornost.</s><s>Upravo je zahvaljujući ovoj slici Velázquez privukao pozornost španjolskog dvora, čiji je naposljetku postao dvorski slikar.</s>

<s>Herojski prikaz običnog čovjeka koji zarađuje siću prodajući vodu, tumači se kao idološka poveznica s inkvizicijskim progonom ljudi drugih uvjerenja, ali je prije sociološko-društveno poistovjećenje sa svakodnevnom kulturom i poštovanje niže klase iz koje je ponikao sam slikar i koju je napustio zahvaljujući svom umjetničkom uspjehu.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze 
 
Velázquez , katalog izložbe u muzeju Metropolitan (PDF), s podacima o slici The Vodonoša iz Seville</s>

<s>Slike baroka
Slike 1619.</s><s>Authority control 2</s>

