Župa Rama u naslovu ugarskog kralja
<s>Župa Rama u naslovu ugarskog kralja počela se pojavljivati u istorijskim dokumentima od početka XII stoljeća.</s>

<s>Ugarski kraljevi i titule 
Ugarski kraljevi iz dinastije Arpadovića su, na primjer, regnum Croacie et Dalmacie stekli nasljednim pravom, ali da historijsko pravo nije jedina osnova za arpadovsko stjecanje naslova i zemalja pokazuje slučaj Srbije i Bugarske.</s><s>Obe se zemlje nalaze u tituli ugarskih vladara od početka XIII. st. kad je kralj Emerik najprije uspješno ratovao u Srbiji, a zatim i u  Bugarskoj.</s><s>Oba su naslova, dakle, rezultat ratovanja.</s><s>Nakon dvije godine Ugari su se morali povući iz Srbije.</s><s>Naslov je ostao nekoliko stoljeća, iako Arpadovići, a i sam Emerik, nisu imali više  nikakvo trajnije pravo nad  jednom ili drugom zemljom.</s><s>Bila je to samo  uspomena na trenutačan uspjeh ugarskog oružja.</s>

<s>U početku XII. st. na hrvatsko-dalmatinsko prijestolje sjeo je Ladislav Arpadović I. (kralj Ugarske, Dalmacije i Hrvatske).</s><s>Ta izmjena najmanje je utjecala na Bosnu, jer Arpadovići nemaju na nju nikakvo istorijsko pravo.</s><s>Stoga u svojoj tituli tek kasnije dodaju, kralj Rame, jer znaju da je to druga političkoteritorijalna zajednica.</s><s>To što je možda Mihajlo Krešimir II »ovladao« Bosnom, bilo je odavno zaboravljeno, jer nakon toga, nije više između Bosne i hrvatskih zemalja bilo nikakvih dodira.</s><s>Potvrda je vjerski život, koji je sredinom XI. st. bujao na jadranskoj obali, nije ni mogao prodrijeti do Bosne.</s>

<s>U historigrafiji vlada mišljenje da su bosanske zemlje od četrdesetih godina XII. st. ugarske vazalne zemlje.</s><s>Povelja iz 1238, u kojoj se javlja Bela II Hungarie, Dalmacie, Croacie Rameque Rex, nalazi se u prepisu u rukopisu iz XVIII stoljeća – Mensa episcopalis Donationales, splitske episkopije.</s>

<s>Dokumenta splitske crkve</s>

<s>Popis isprava i dokumenata u kojima se javlja naslov rex Rame ili Rama kao zemlja ugarskog vladara vrlo je zanimljiv.</s><s>Od devet isprava do 1172. godine, osam je neposredno, na ovaj ili onaj način vezano uz Split.</s><s>Od tih osam,  šest je - to jest isprave iz 1103, 1138, 1143, dvije iz 1158. i 1163 - isprava izdano u korist splitske crkve što govori da su autori ili tačnije, sastavljači i naručitelji spomenutih dokumenata iz krila te crkve.</s><s>Istoričari se slažu da je isprava iz 1103 falsifikat.</s><s>Jedino Nada Klaić smatra - da su svih šest isprava -  čisiti falsifikati splitske crkve!</s>

<s>Sabor u Ostrogonu 
U jednom dokumentu benediktanskog manastira Admonta pominje se da je kralj Bela II na saboru u Ostrogonu, svom sinu Ladislavu dodijelio bosanski dukat (Bosnesnem ducatum dedit).</s>

<s>Pravo na naslov – Kralj Rame 
Bliska hronološka veza povelje iz 1138.</s><s>Godine i dokumenta iz Manastira Admonta bila je polazna osnova koja se uzimala za ispitivanje okolnosti i prava po kojima je Rama uvedena u titulaturu ugarskih kraljeva.</s><s>Nema jedinstvenog mišljenja na osnovu kog prava su Arpadovići uzeli naslov Rex Rame, pa se i istoriografiji navodi nekoliko predpostavki.</s>

<s>1. Nakon smrti Časlava Klonimirovića Bosna je možda dio kraljevine Hrvatske«, zatim od 1028. bizantskog carstva, pa opet kraljevine Hrvatske (naročito između 1069-1090), onda Srbije (to jest dio zetske ili dukljanske kraljevine) od 1090. do 1102. i najposlije bila je Bosna samostalna od 1102. do 1138.</s><s>Tada se Bosna, sama od svoje volje pridružila Ugarskoj, kao i Hrvatska 1102. godine.</s>

<s>2. Za vreme borbe o prevlast između Raške i Zete, zauzeli su Mađari severnu Bosnu (oko 1135 god.) Od toga su vremena ugarski kraljevi stalno, i onda kada Bosnom nisu vladali, nosili naziv kralja bosanskog i radili su na tome da Bosnu i faktički pokore.</s><s>Bela II dobio je Bosnu kao miraz sa svojom »ženom Jelenom, kćerkom srpskog velikog župana Uroša I«.</s>

<s>3. Bosnom su do 1138. upravljali domaći banovi, a sama Bosna se dobrovoljno podvrgla ugarskoj vlasti.</s>

<s>4. Bosna nije ušla u u titularu ugarskih vladara jer u predhodnom periodu nije imala državno uređenje, već su u njoj živjela slobodna plemena, koja su se dobrovoljno podvrgla ugarskoj vlasti.</s><s>Nakon toga došlo je do spajanja Bosne i Rame.</s>

<s>5. Za vlade Bele II i Jelenino (srpska princeza udata za kralja Belu II) dobili su Mađari Ramu, a možda i ostalu Bosnu.</s><s>U osnivačkoj povelji manastira Čatara u Mađarskoj, na skupu u Ostrogonu, 1137. god., Bela II "po pristanku cijele zemlje" daje bosansko vojvodstvo svom sinu Ladislavu.</s><s>Nema nikakva pomena o tom kako je Bosna došla u mađarski posjed; ali ne izgleda nemoguće, da je dolazak Mađara u Ramu, svakako iz Dalmacije, mogao biti i bez otpora s bosanske strane</s>

<s>6. U titulari ugarskih kraljeva Rex Rama samo se izražavaju pretenzije Ugarske prema Bosni.</s>

<s>7. Ime Bosne na čudan i još neobjašnjiv način u ugarskoj kraljevskoj tituli je zamijenila Rama.</s>

<s>Manojlo Komnen i titule 
Stvarni gospodar Balkanskog poluostrva sredinom XII stoljeća ponovo je postala Vizantija.</s><s>Njen vladar, Manojlo Komnen
u skladu sa stvarnim proširenjem svoje vlasti na ugarske zemlje, povećao je i svoj vladarski naslov unoseći u njega sve stečevine u ratu s Ugrima.</s><s>Balkanske zemlje su u Manojlovu naslovu iz 1166. g. unesene, između ostalog,  ovim redom: dalmatinski, ugarski, bosanski, hrvatski (vladar).</s><s>On uzima i naslov ugarskog vladara.</s><s>Sa stajališta bizantskih careva njegov je postupak ne samo razumljiv, nego i opravdan: samo on je car, basileus, autokrator i augustus u stečenim zemljama i nijedan od „barbarskih“ vladara ne može nositi bilo koji od carskih naslova.</s><s>Sistem održavanja vazalnih odnosa vizantijskog cara i vladara drugih država, dozvoljavao je upotrebu – vizantijskih vladarskih titula.</s>

<s>Nakon Manojlove smrti Bela III ne uzima naslov rex Bosne?</s><s>Čini se zato što u Bosni tada vlada njezin samostalni vladar (ban Kulin kojeg je Manojlo postavio), a Bela III nije u situaciji da sam kao vizantijski car stvara ili se kiti nekim vladarskim naslovima na koje nema nikakva prava.</s>

<s>Literatura 
 Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda
 Pavao Anđelić, Svjetlost, Sarajevo, 1982 – STUDIJE O TERITORIJALNOPOLITIČKOJ ORGANIZACIJI SREDNJOVJEKOVNE BOSNE</s>

<s>Reference</s>

<s>Srednja Bosna</s>

