Hafizullah Amin
<s>Hafizula Amin (-{حفيظ الله امين}-; Pagman, 1. avgust 1929 — Kabul, 27. decembar 1979) bio je avganistanski političar, sekretar Narodne demokratske partije Avganistana, te predsednik i premijer Avganistana u veoma kratkom periodu tokom 1979. godine.</s><s>Njegova vladavina bila je obeležena kontroverzama poput ubistva njegovog prethodnika Tarakija i napetostima u državi koje su dovele do pobune protiv vlasti i sovjetske intervencije, u kojoj je Amin poginuo.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 1929. godine u Pagmanu, u porodici Gilzaj Puštuna.</s><s>Nakon završetka osnovne i srednje škole, studirao je matematiku na Univerzitetu u Kabulu.</s><s>Nakon toga je od 1957. studirao na Univerzitetu Kolumbija u Njujorku (SAD), gde se upoznao s idejama marksizma.</s><s>Po povratku u Avganistan, radio je kao učitelj u Kabulu.</s><s>Tada se povezao s komunistom Nur Muhamed Tarakijem.</s>

<s>Nakon osnivanja Narodne demokratske partije Avganistana 1965, Amin je 1966. postao član njenog Centralnog komiteta.</s><s>Nakon podele partije na dve frakcije, Amin se opredeilo za radikalniji Halk (frakciju Parčam predvodio je Babrak Karmal).</s><s>Nakon hapšenja nekoliko istaknutijih vođa NDPA 1969, Amin je postao jedan od vođa partije.</s>

<s>Nakon proglašenja Republike Avganistan 1973, Amin je u Halku bio drugi po uticaju nakon Tarakija.</s><s>Napetost u odnosima između NDPA i predsednika Dauda kulminisala je državnim udarom 27. aprila 1978. godine.</s><s>Nakon revolucije, Taraki je bio predsednik i premijer DR Avganistana i sekretar NDPA, Karmal je bio zamenik predsednika, dok je Amin postao ministar spoljnih poslova.</s>

<s>Prva vlada nastojala je uspostaviti ravnotežu vlasti između Halka i Parčama, ali su međusobno nepoverenje i napetost ubrzo uzrokovali obračune unutar partije.</s><s>Halkisti su preovladali; Karmal je prognan iz države tako da mu je dodeljeno mesto ambasadora u Čehoslovačkoj.</s><s>Parčamiti su u septembru 1978. izvršili neuspešan puč protiv Halka, nakon čega je usledio obračun.</s><s>Do počertka 1979. deo stanovništva počeo je da se buni protiv centralne vlasti, zbog sprovođenja socijalističkih reformi.</s><s>Tarakijeva vlada je zbog toga gubila kredibilitet, a sam Taraki se odao alkoholu i bio slabog zdravlja.</s><s>Amin se udaljio od saradnje s Tarakijem, te ga je naposletku zarobio i naredio njegovu smrt (ugušili su ga jastucima).</s>

<s>Vođa Avganistana 
Nakon Tarakijevog uklanjanja u septembru 1979, Amin je postao novi vođa Avganistana, postavši sekretar NDPA i predsednik republike.</s><s>Usporio je socijalističke reforme kako bi stišao pobunu i pokazao narodu da njegova vlada nije anti-islamski raspoložena.</s><s>Tarakijevo ubistvo iskoristio je kao opravdanje da uhapsi i naredi smaknuće 18.000 ljudi koje je smatrao pravim ili potencijalnim protivnicima svoje vlade.</s><s>Ovo je uzrokovalo dodatne nemire širom zemlje, te centralna vlada uskoro nije mogla da kontroliše ruralne predele Avganistana.</s>

<s>Slabljenje Aminove pozicije i razbuktavanje ustanka u građanski rat, zabrinuli su Sovjete da bi se islamski radikalizam mogao proširiti na centralnoazijske sovjetske republike.</s><s>Zbog toga je sovjetsko rukovodstvo rešilo da ukloni s vlasti radikala Amina.</s><s>Sovjetska intervencija započela je 25. decembra 1979. godine.</s><s>Nakon ulaska u Kabul, sovjetski vojnici su napali predsedničku palatu u koju se sklonio Amin i tamo ga ubili.</s><s>Nepoznato je da li je Amin stradao od zalutalog metka ili je ubijen s namerom.</s><s>Nakon Aminove smrti, na čelo države postavljen je umereniji Babrak Karmal, a sovjetska intervencija potrajala je narednih 10 godina.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura</s>

<s></s>

<s>Žrtve atentata
Predsjednici Afganistana</s>

