Mišo Broz
<s>Aleksandar Mišo Broz (Zagreb, 24. maj 1941), hrvatski diplomata i mlađi sin Josipa Broza Tito.</s>

<s>Biografija 
Rođen je 24. maja 1941. godine u Zagrebu.</s><s>Na rođenju je dobio ime Aleksandar, ali je tokom rata dobio ilegalno ime Mišo, koje je kasnije nastavio koristiti.</s>

<s>Neposredno pre njegovog rođenja, otpočeo je Drugi svetski rat u Jugoslaviji, pa je njegov otac Josip Broz Tito, generalni sekretar tada ilegalne Komunističke partije Jugoslavije, nekoliko dana pre njegovog rođenja (16. maja) morao da pređe u Beograd.</s><s>Iako su pravila tadašnjeg ilegalno revolucionarnog života nalagala da majka-ilegalka, svoje tek rođeno dete preda nekoj porodici na staranje, da ne bi i sebe i dete izlagala riziku od hapšenja, njegova majka Herta Has je to odbila i u početku se sama starala o sinu.</s><s>U prvom vremenu, u brizi oko deteta pomagala joj je njena majka Priska i Titov prijatelj Vladimir Velebit.</s>

<s>Kada je Hert Has, zapretila opasnost od hapšenja, ona je novembra 1941. godine sina Aleksandra, koji je tada već imao šest meseci, dala na staranje jednoj porodici.</s><s>On je tada postao jedan od najmlađih ilegalaca i poneo je ilegalno ime Mišo.</s><s>Majka mu je kasnije bila uhapšena, a 1943. godine je razmenjena za zarobljene nemačke oficire i prešla je na oslobođenu teritoriju.</s><s>Sve do kraja rata, Mišo nije poznavao svoje prave roditelje – oca je prvi put video aprila 1945. godine, a majku u maju iste godine.</s>

<s>Posle oslobođenja Jugoslavije, Mišo je živeo u Beogradu, u neposrednoj blizini svoga oca – tadašnjeg maršala i predsednika Vlade FNR Jugoslavije.</s><s>Brigu o Miši, a kasnije i Žarkovoj deci iz prvog braka – Josipu Joški i Zlatici, vodila je rođaka Marija, ćerka Titovog najstarijeg brata Martina Broza.</s><s>Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Beogradu, a onda je prešao u Zagreb, gde je završio Pravni fakultet.</s>

<s>Posle studija se zaposlio i radio u privredi.</s><s>Najpre je radio u fabrici alatnih mašina „Prvomajska“, gde je bio šef Odeljenja za izvoz i direktor spoljne trgovine.</s><s>Kasnije je radio u naftnoj kompaniji „INA“, gde je bio direktor sektora uvoza-izvoza i u Vladi SR Hrvatske, gde je bio u Komitetu za odnose sa inostranstvom.</s><s>Od 1983. do 1993. godine zauzimao je najviše funkcije u naftnoj kompaniji „INA“.</s>

<s>Posle osamosataljenja Republike Hrvatske, 1991. godine, na predlog tadašnjeg predsednik Franje Tuđmana, prešao je u Ministarstvo inostarnih poslova, gde je najpre bio savetnik ministra, a potom opunomoćeni ministar u amabasadi Hrvatske u Rusiji i Egiptu.</s><s>Poslednja dužnost mu je bila na mestu ambasadora u Indoneziji, od 2004. do 2009. godine.</s>

<s>Oženjen je Mirom Broz,  Kosinc i ima dvoje dece - ćerku Aleksandru Sašu ( 1969) i sina Andreja ( 1973), kao i dve unuke – Saru i Luku.</s><s>Živi u Zagrebu.</s>

<s>Literatura 
 Vladimir Dedijer Novi prilozi za biografiju Josipa Broza Tita (prvi i drugi tom).</s><s>„Mladost“, Zagreb i Liburnija, Rijeka 1981. godina.</s>

<s>Spoljašnje veze 
 „Slobodna dalmacija“, mart 2009: „Mišo Broz prestaje biti veleposlanik u Indoneziji“</s>

<s>Hrvatski diplomati
Ambasadori Hrvatske
Aleksandar Mišo
Biografije, Zagreb</s>

