China Zorrilla
<s>China Zorrilla, rođena kao Concepción Matilde Zorrilla de San Martín Muñoz (Montevideo, 14. ožujka 1922. – Montevideo, 17. rujna 2014.), je bila urugvajska kazališna, filmska i televizijska glumica, redateljica, producentkinja i spisateljica.</s>

<s>Nakon duge karijere u urugvajskom kazalištu, Zorrilla je napravila preko 40 nastupa u argentinskim filmovima, kazališnim i televizijskim predstavama.</s><s>U Urugvaju je djelovala tijekom 1950-ih i 1960-ih te se kasnije nastanila u Argentini gdje je živjela više od 35 godina.</s><s>Sa 90 godina odlazi u mirovinu i vraća se u Urugvaju, gdje je i umrla 2014.</s>

<s>Životopis</s>

<s>Rani život 
China je rođena u Montevideu u aristokratskoj urugvajskoj obitelji, kao druga od pet kćeri Gume Muñoz del Campo i kipara Joséa Luisa Zorrilla de San Martína.</s><s>Cijenjeni urugvajski pjesnik, Juan Zorrilla de San Martín, je njezin djed po ocu.</s><s>Njezina starija sestra, Guma Zorrilla (1919.-2001.), bila je poznata kazališna kostimografkinja u Urugvaju.</s>

<s>Odrasla je u Parizu s njezine četiri sestre.</s><s>Nakon povratka u Montevideo, pohađala je školu Sagrado Corazon (Sveti Križ).</s><s>Godine 1946. dobiva stipendiju i odlazi na Kraljevsku akademiju dramskih umjetnosti u Londonu, gdje je studirala pod vodstvom grčke glumice Katine Paxinou.</s>

<s>Urugvaj 
Povratkom u svoj rodni grad, Zorrilla ostvaruje kazališni debi u djelu The Tidings Brought to Mary (1948.).</s><s>Odmah nakon toga, ona se pridružuje ansamblu Nacionalne komedije Urugvaja, koji su izvodili djela deset godina u Kazalištu Solís</s>

<s>Tijekom 1950-ih i 1960-ih, Zorrilla se pojavila u brojnim izvedbama kao što Filomena Marturano, Romeo i Julija, Macbeth, San Ivanjske noći te Tartuffe.</s><s>Pojavila se i u djelima brojnih umjetnika kao što su: Peter Ustinov, Tirso de Molina, Lope de Vega, Henrik Ibsen, August Strindberg, J. B. Priestley, Ferenc Molnár, i drugi.</s>

<s>Nakon desetljeća provedenih u skupini Comedia Nacional, Zorrilla odlazi u Teatro de la Ciudad de Montevideo s glumcem Enriqueom Guarnerom i glumcem-književnikom Antoniom Larretaom.</s><s>Skupina je krenula na turneju po Buenos Airesu, Parizu i Madridu, gdje su osvojili Španjolsku nagradu za kritiku.</s>

<s>Između 1964. i 1966. godine, Zorrilla živi u New Yorku, gdje je radila kao učiteljica francuskog i tajnica na Broadwayu.</s><s>Kao dopisnik urugvajskog lista El País, pokrivala je događaje kao što je Filmski festival u Cannesu te neki drugi međunarodni događaji.</s>

<s>Argentina 
Godine 1971.</s><s>China Zorilla je napravila filmski debi glumeći "Donnu Natividad" u trećoj filmskoj verziji klasika Un Guapo del 900.</s><s>Sljedećeg ljeta je napravila spektakularni zaokret zamjenjujući glumicu Anu Maríu Campoy u izvedbi Butterflies Are Free, koja je izvedena u Mar del Plati.</s><s>Nakon toga je jedan dio života živjela u Buenos Airesu.</s><s>Njezin boravak u Argentini podudara se sa civilnom i vojnom diktaturom u Urugvaju (1973.-1985.), koja ju je i prisilila da ostane u inozemstvu.</s><s>Tijekom tog razdoblja, bilo joj je zabranjeno, od strane vojnog režima, da nastupa u urugvajskim kazalištima.</s><s>Nakon povratka demokracije u [[Urugvaj (1980.), Zorrilla je napravila svoj pobjednički povratak u Teatro Solísu kada je glumila Emily Dickinson.</s>

<s>Zorrilla je također adaptirala, režirala, producirala i drame i mjuzikle: Sluga dvaju gospodara (Goldoni), 12 ljutih muškaraca (Reginald Rose), Buha u uhu (Georges Feydeau) i Izgubljeni u Yonkersu (Neil Simon).</s><s>Nakon debija 1971. godine kao "Majka Natividad" u filmu Un Guapó del 900'', Zorrilla se pojavila u više od 40 argentinskih filmova.</s><s>Godine 1984. osvojila je nagradu za najbolju glumicu na Filmskom festivalu u Havani.</s>

<s>Smrt 
Zorrilla je umrla 17. rujna 2014. godine od upale pluća u bolnici u Montevideu, Urugvaj, u dobi od 92. godine.</s><s>Vlada Argentine i Urugvaja proglasila je dva dana nacionalne žalosti nakon njezine smrti.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Urugvajske teatarske glumice
Urugvajske filmske glumice
Urugvajske televizijske glumice</s>

