Opekotinski šok
<s>Opekotinski šok jedan je od oblika distributivnog šoka koji se razvija kao posledica dejstva termalne energije.</s><s>Neposredni fiziološki poremećaji kod ovog šoka odigravaju se na nivou cirkulatornog sistema, kao posledica povećane kapilarne propustljivosti na mestu opečene regije tela, što rezultuje gubitkom, iz cirkulacije tečnosti bogate proteinima i elektrolitima u opekotinsku ranu.</s><s>Iako je pojava masivnih edema tkiva nakon opekotine dobro proučena, i dalje ostaje dilema da li su inicijalne promene na kapilarnoj mreži izazvane primarno toplotom ili vazoaktivnim supstancama (histamin, serotonin, prostaglandin, kinin i drug) oslobođenim iz opekotinske rane.</s>

<s>Etiopatogeneza</s>

<s>Terapija 
Osnovni ciljevi i principi
Osnovni ciljevi terapije opekotina u toku prvih 24 do 48 časova usmrereni su na spašavanje života i održavanje vitalnih funkcija kod teško opečenih bolesnika zbog čega je potrebno ostvariti nekoliko glavnih ciljeva: 
 održati intravaskularni i minutni volumen srca, 
 održati bubrežnu funkciju, 
 održati plućnu funkciju, 
 lečiti udružene povrede i njihove komplikacije 
 preventivnim merama sprečiti kontaminaciju opekotinske rane 
 dijagnostikovati i započeti odgovarajuće lečenje od ranije prisutnih hroničnih bolesti (npr šećerrne bolesti i kardiovaskularnih bolesti).</s>

<s>U načinu lečenja teških opekotina (na osnovu novih principa u konceptu nadoknade tečnosti, nastalih kroz laboratorijska ispitivanja), preporučuje se poštovanje sledeća tri principa:
 Parenteralno lečenje opekotinskog šoka retko je potrebno kod opekotine od 20% ukupne tjelesne površine,
 Formule za nadoknadu tečnosti su samo orijentacione i moraju biti individualno prilagođene svakom bolesniku,
 Lekar u lečenju mora, izabrati jedan od najjednostavnijih pristup i dobro ga savladati.</s>

<s>Terapija na mestu povrede
Kako opekotinski šok izaziva teške sistemske, hemodinamske i metabolične promene lečenje je vezano za urgentnu korekciju smanjenog intravaskularnog volumena plazme, realizaciju potrebne oksigenacije u plućima i tkivima i uspostavjanje ravnoteze odnosa između elektrolita i vode.</s>

<s>Terapija u bolnici
U toku prvih 24 do 48 časova, terapija opekotinskog šoka, kod teško opečenih bolesnika, u bolničkim uslovima, zasniva se na spašavanju života i održavanju vitalnih funkcija, zbog čega je potrebno ostvariti nekoliko glavnih ciljeva:</s>

<s>Komplikacije 
Najčešće komplikacije u opekotinskom šoku su:
 edem pluća
 akutna tubuiarna nerkoza,
 srčana insuficijencija,
 okluzija (začepljenje) perifernih arterija izazvano masivnim edemom.</s>

<s>Izvori 
 Demling HR.: Burn Edema: Pathophysiology and Treatment Surg.</s><s>Round, 1993.2.</s><s>Moncrief J.: Replaccement Therapy in: Burus Ateamapproach.</s><s>Phyladelphia Saundes Co, 1989. pp.</s><s>169192.3.</s><s>Nicosiaj E. 9 Petro J.: Hospitalisation of burned 1992. pp.</s><s>1533.4.</s><s>Pruitt BJ.: The burn pateint J Inital care.</s><s>Curr, Probi.</s><s>Surg.</s><s>16:4, 1989.5.</s><s>Shoewaker W. 9 Circulatory mechanismus of shock andtheir mediators, Critical Care Med.</s><s>Vol.</s><s>15 N8, 787794, 1987.5.</s><s>Jokić N., Božinović D., Hadžić Ž.: Reanimacijaopekotinskog šoka.</s><s>Jugoslovenski sastanak plastičnih hirurga,Beograd, 1986.7.</s><s>Moe Lean D. L.: Shock, British Medical Bulletin, vol.44, N2, 437452, 1989.</s>

<s>Hirurgija
Šok i šokna stanja</s>

