Karl XI od Švedske
<s>Karl XI (Stockholm, 24. novembar 1655. - Stockholm, 5. april 1697.), bio je 
švedski kralj od 1660. do svoje smrti.</s>

<s>On je za svoje vladavine uspio proširiti kraljevsku vlast na račun višeg plemstva i nižih staleža, i uspostaviti 
apsolutističku monarhiju koja je završila tek nakon smrti njegova sina Karla XII  1718.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Karl je bio jedini sin Karla X Gustava i Hedwige Eleonore od Holstein-Gottorpa, sa samo pet godina  
naslijedio je svog oca na tronu 1660.</s><s>Kako je bio premlad da vlada, oformljeno je regentsvo od strane visokog plemstva, koje je 
steklo kontrolu nad vladom i blokiralo povratak otuđenih krunskih zemalja.</s><s>Čak i kad je Karl postao punoljetan - 1672., regenti su i nadalje kontrolirali vanjsku politiku, oni su i uvukli Švedsku u 
Treći anglo-holandski rat (1672. - 1678.) na nagovor francuskog kralja Louisa XIV, s kojim su 
potpisali sporazum o savezu.</s>

<s>Tako da je Karl preuzeo kontrolu nad vojskom i administracijom tek nakon što su Šveđani poraženi u Bitci kod Fehrbellina 
- 1675. od strane snaga Markgrofovije Brandenburg.</s><s>Taj poraz osokolio je Dance da izvrše invaziju na 
svoju bivšu švedsku pokrajinu Skåne.</s>

<s>Nakon što je Karlo uspio poraziti  Dance - 1678. sklopljen je mirovni ugovor Lunda (1679.), po kojim je 
Kraljevina Danska odustala od svojih teritorijalnih pretenzija na Skåne.</s><s>Pored toga dvije kraljevine dogovorile 
su se da će zajedničkim snagama pokušati spriječiti rastući holandski utjecaj po Baltiku.</s><s>Kruna tog sporazuma bio je Karlov 
brak sa Ulrikom Eleonorom, sestrom danskog kralja Christiana V sklopljen 1680.</s>

<s>Nakon potpisivanja Sporazuma iz Nijmegena (1678. - 1679.), kojim je završen Francusko-holandski rat, Švedskoj je dozvoljeno da zadrži gotovo sve svoje njemačke posjede.</s>

<s>Karl i njegovi novi savjetnici zatim su promjenili kurs švedske vanjske politike, - naglasivši da će Švedska ubuduće voditi svoju politiku u skladu sa svojim interesima, bez obzira na dotad potpisane saveze i ugovore.</s><s>Nakon tog je Riksdag (parlament) 1680 objavio deklaraciju, da podržava povrat otuđenih krunskih zemalja, tako da je Karl do kraja svoje vladavine
povećao švedski udjel na teritoriju Finske sa manje od 1 %, na više od 30 % svih švedskih zemalja.</s><s>Vraćeni teritoriji po baltičkim zemljama davali su više od polovice povećanih prihoda monarhije.</s><s>Taj povećani 
prihod omogućio je Karlu da formira fiksni budžet i plaća 25.000 novih vojnika, i organizira vojsku od 40.000 pripadnika, pored toga formirao je i snažnu administraciju koja je preuzela kontrolu nad crkvama i školama i sagradio respektabilnu ratnu mornaricu koja se mogla natjecati sa danskom.</s><s>Na vrhuncu tog procesa 1693.</s><s>Karl je dobio neograničenu moć i  provodio je svoje reforme bez ikakve opozicije.</s>

<s>Karl i njegovi glavni savjetnici, nastojali su provoditi politiku ravnoteže između tadašnjih evropskih velesila Francuske, 
Svetog Rimskog Carstva, Nizozemske i Engleske, kao najbolju zaštitu za švedske interese.</s><s>Zbog tog je Švedska 1681. sklopila savez sa Nizozemskom Republikom usmjeren protiv Louisa XIV.</s><s>Karl je ušao u taj savez i zbog tog jer je osjetio da je to prijetnja moćnoj englesko - nizozemskoj alijansi uspostavljenoj od strane Williama III 1688., ali je ipak zadržao 
Švedsku po strani kad je izbio Rat Velike alijanse (1689. - 1697).</s>

<s>Iako su Danska i Švedska usko surađivale tokom rata kako bi zaštitile svoje trgovačke brodove, Karl je gotovo izazvao rat sa Danskom
1689, kad je podržao teritorijalne pretenzije kneževa od Holstein-Gottorp po Schleswig-Holsteinu i Jutlandu.</s><s>Nedugo prije svoje 
smrti Karl je dogovorio nastavak svojih dinastičkih veza sa Kućom Holstein-Gottorp i prihvatio se posredovanja, premda sa malo efekta, u sklapanju Sporazuma iz Rijswijka (1697), kojim je završen Rat Velike alijanse.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Charles XI na portalu Encyclopædia Britannica</s>

<s>Švedski vladari
Biografije, Stockholm</s>

