Georges Lemaître
<s>Žorž Anri Žozef Edvard Lemetr ili kraće Žorž Lemetr () (17. jul 1894. - 20. jun 1966) bio je belgijski katolički sveštenik, astronom i profesor fizike na Katoličkom Univerzitetu u Levenu.</s><s>Predložio je teoretske osnove Svemira koji se širi, koje je astronomskim posmatranjima potvrdio Edvin Habl.</s><s>Od Lemetra je potekao zakon danas poznat kao Hablov zakon i dao je prvu pretpostavku konstante sada poznate kao Hablova konstanta.</s><s>Svoj rad je objavio 1927. godine, dve godine pre Hablovog članka.</s><s>Lemetr je takođe predložio ono što je kasnije postala teorija Velikog praska o poreklu Svemira, što je on nazvao „hipoteza iskonskog atoma” ili „Kosmičko jaje”.</s>

<s>Mladost 
Žorž je rođen u vrlo religioznoj porodici, što će se kasnije odraziti i na njegov životni put.</s><s>Njegov otac Žosef Lemetr (), iako je završio studije prava, odlučio je da bude duvač stakla, ali se posle požara u lokalnoj fabrici vratio u Brisel i posvetio svom izvornom zanimanju – pravu.</s><s>Majka mu je bila Margaret Lenoj Lemetr ().</s><s>Kako i sam kaže, Lemetr je već sa devet godina odlučio da njegov životni put bude isprepletan i naukom i religijom, tj. da postane i svešteno lice i naučnik.</s><s>U jednom intervjuu za Njujork tajms, prisećajući se tih vremena rekao je da, kako je bio odličan đak, a naročito pošto su mu jako dobro išli teški predmeti kao matematika, i bio je oduševljen znanjem koje je bio u mogućnosti da stekne u osnovnoj školi, bilo je sasvim logično da, sledeći te stvari, teži ka karijeri jednog naučnika.</s><s>Sa druge strane, skoro u isto vreme, a sam Lemetr kaže „čini mi se u istom mesecu”, odlučio je da postane katolički sveštenik.</s><s>„Interesovala me je istina sa stanovišta ljudskog spasenja, a takođe i istina sa stanovišta naučne tačnosti”.</s>

<s>Sa sedamnaest godina, posle školovanja u jezuitskoj školi, počinje da studira na Katoličkom Univerzitetu u Levenu 1914. godine.</s><s>Po izbijanju Prvog svetskog rata, kao dobrovoljac se prijavljuje u belgijsku vojsku i postaje artiljerijski oficir.</s><s>Dok je boravio u vojsci, čita rad Anrija Poenkarea „Elektricitet i optika” (), koji ga je povukao da razmisli o svojoj budućoj profesiji inženjera.</s><s>Po završetku rata, Žorž Lemetr je odlikovan Vojnim krstom za svoje zasluge za vreme rata.</s>

<s>Karijera 
Po povratku iz rata vratio se na Univerzitet u Levenu i to na izučavanje matematike i fizike, ali je takođe počeo je i da se priprema za svešteništvo.</s><s>Godine 1920. radi rad Aproksimacija funkcija više realnih promenljivih (), pod mentorstvom Šarla Pusena ().</s>

<s>Lemetr se 1923. godine zaredio (postao sveštenik rimokatoličke crkve).</s><s>Posle zaređenja dobija nekoliko stipendija koje mu omogućavaju da studira u inostranstvu, tako da 1923. godine postaje svršeni student astronomije na Univerzitetu u Kembridžu, provodeći jednu godinu na Sent Edmund koledžu ().</s><s>Tamo se prvi put upoznao i radio sa astronomom Arturom Edingtonom, koji ga je uputio u modernu kosmologiju, zvezdanu astronomiju i numeričku analizu.</s><s>Godine 1925.</s><s>Lemetr putuje u SAD, gde pohađa Harvard Univerzitet i Tehnički institut u Masačusetsu, na kojem mu se odobrava naučni doktorat.</s><s>Godine 1925. vraća se u Belgiju gde postaje honorarni predavač na Univerzitetu u Levenu.</s><s>Tu započinje sa radom koji će mu doneti međunarodnu pažnju i koji će objaviti 1927. godine u Analima naučnog udruženja iz Brisela pod nazivom Homogeni Svemir konstantne mase i rastućeg radijusa računat za radijalne brzine izvangalaktilkih maglina ().</s><s>U svom radu on je prezentovao nove ideje o širenju Svemira u skladu sa opštom teorijom relativiteta.</s><s>Lemetr do zaključka da se Svemir širi dolazi posmatrajući crveni pomak objekata izvan naše galaksije.</s><s>Tada je crveni pomak interpretiran kao Doplerov efekat, na osnovu čega se zaključuje da se ti objekti udaljavaju od nas.</s>

<s>Iste godine Lemetr se vraća na MIT da predstavi svoju doktorsku tezu Gravitaciono polje u sferi fluida nepromenljive gustine prema teoriji relativnosti ().</s><s>Dobio je zvanje doktora nauka i bio imenovan za redovnog profesora na Univerzitetu u Levenu.</s>

<s>Tek 1930. godine Edington je objavio engleski prevod Lemetrovog rada iz 1927. godine sa vrlo temeljnim komentarima.</s><s>Tada je Edington uvideo da je Lemetr ne samo predvideo udaljavanje galaksija, što je Edvin Habl uradio dve godine posle njega, već je svojim rešenjem premostio jaz između posmatranja i teorije.</s><s>Lemetr je pozvan u London da učestvuje na sastanku Britanskog Udruženja, vezanom za relaciju fizičkog Univerzuma i duhovnosti.</s><s>Upravo tada je Lemetr iznosi ideju o širenju Svemira, koje počinje iz početnog singulariteta, i ideju o „iskonskom, primordijalnom, atomu” (), koju je razvio u radu koji je objavio u Mesečniku Kraljevskog astronomskog udruženja ().</s><s>Sam Lemetr je svoju teoriju opisao kao „kosmičko jaje” koje eksplodira u momentu kreacije, i ona je kasnije nazvana teorija Velikog praska.</s>

<s>Lemetr 1933. godine nadograđuje svoju teoriju širenja Svemira i objavljuje detaljniju verziju u Analima naučnog udruženja iz Brisela i time dostiže svoju najveću naučnu slavu, toliku da su ga i američke novine nazvale slavnim Belgijancem i opisale ga kao vođu nove kosmičke fizike.</s>

<s>Priznanja 
Dana 17. marta 1934, Lemetr je dobio Franki nagradu, najprestižniju naučnu nagradu Belgije, od kralja Leopolda -{III}-.</s><s>Za dobitnika nagrade predložili su ga Albert Ajštajn, Šarl de la Vale-Pusan i Aleksandar de Hemptan.</s><s>Članovi međunarodnog žirija bili su Edington, Pol Lanževen, Teofil de Donder i Marsel Dehalu.</s><s>Još jedno odličje, koje belgijska vlada daje za izuzetne naučnike, mu je dodeljeno 1950. godine, i to kao decenijska nagrada za period između 1933. i 1942. godine.</s>

<s>Godine 1936, Lemetr dobija nagradu Žil Žansen, najvišu nagradu astronomskog društva Francuske.</s>

<s>Izabran je za člana Papske akademije nauka 1936. godine.</s><s>Tu je preuzeo vrlo aktivnu ulogu, a i sam postao njen predsednik 1960. godine i na toj funkciji ostao do svoje smrti 1966. godine.</s>

<s>Lemetr je 1941. godine izabran za člana Belgijske kraljevske akademije nauka i umetnosti.</s><s>Godine 1946. je objavio knjigu Hipoteza „iskonskog” atoma ().</s><s>Takođe, 1953. godine mu je dodeljena i prva Edingtonova medalja – nagrada koju dodeljuje Kraljevsko astronomsko društvo iz Londona.</s>

<s>Takođe, bio je nominovan za biskupa 1960. godine i to od strane Pape Jovana -{XXIII}-.</s>

<s>Nazvano po Lemetru 
 Krater na Mesecu
 Lemetrove koordinate
 Asteroid 1565 Lemetr
 Automatizovana kosmička teretna letilica - Žorž Lemetr -{ATV}-
 Norveška muzička grupa Lemetr</s>

<s>Kraj života 
Pred kraj svog života, Lemetr se posvetio algebri i numeričkoj matematici i pokazivao je sve više interesovanja za tadašnje „mašine za računanje”, da bi ga razvoj računara i programski jezici vremenom potpuno obuzeli.</s><s>Žorž Anri Lemetr umro je 20. juna 1966. godine, nakon što je saznao da je otkriveno mikrotalasno pozadinsko zračenje, kao dokaz njegove teorije nastanka sveta.</s>

<s>Reference</s>

<s>Rođeni 1894.</s><s>Umrli 1966.</s><s>Belgijski astronomi
Belgijski naučnici</s>

