Cvetko Rajović
<s>Cvetko Rajović (Vukovići, 1793. – Beograd, 4. maj 1873) je bio srpski političar i sudija Vrhovnoga suda.</s><s>Bio je ministar unutrašnjih poslova u periodu od 1840. do 1842.</s><s>Veran knezu Milošu Obrenoviću učestvovao je u nekoliko zavera protiv Karađorđevića, zbog čega je bio zatvaran.</s><s>Po povratku kneza Miloša postao je predsednik Vlade (18. april 1859. – 8. novembar 1860) i ministar spoljnih poslova kneževine Srbije.</s>

<s>Školovanje i mladost 
Cvetko Rajević rođen je uoči Cveti 1793. u selu Vukoviću kod Trebinja.</s><s>Još dok je bio dečak njegovu kuću napao je jedan aga sa nekoliko ljudi.</s><s>Njegov otac je uspešno obranio kuću, ubio je agu, ali nakon toga je sa Cvetkom pobegao preko planina u Goluboviće u Paštrovićima u Boki Kotarskoj.</s><s>Cvetko je iz Paštrovića otišao u Rijeku, gde se njegov stariji brat odranije bavio trgovinom.</s><s>Brat ga je poslao 1805. u školu u Otočcu, a 1807. premestio se u školu u Senju, gde je naučio nemački i italijanski.</s><s>Zbog francusko-austrijskoga rata 1810. zajedno sa bratom prešao je u Zemun, gde je naučio grčki.</s><s>Posle toga Cvetko je prešao u Beograd, gde je njegov drugi brat imao trgovinu.</s>

<s>Propast trgovine 
Tokom 1811. primljen je u srpsku vojsku, gde je od jednoga ruskoga oficira dobro izučio vojni zanat.</s><s>Kada je 1813. ugušen Prvi srpski ustanak Rajović je pobegao u Srem, pa onda u Trst i Veneciju, gde je nakratko postao mornar.</s><s>Pošto mu se to nije svidelo otišao je u Beč, pa onda 1815. u Odesu, gde je sa dobrim preporukama primljen kod srpskih trgovaca u Odesi.</s><s>Trgovali su hranom, ali kako je cena hrane naglo pala 1818. izgubio je sav novac.</s><s>Posle toga vratio se u Beograd, gde je sa bratom vodio trgovinu žitom do 1825.</s>

<s>Knežev sekretar 
Stupio je u službu kod Jevrema Obrenovića kao sekretar, a onda je prešao kod kneza Miloša za sekretara.</s><s>Sekretar kneževe kancelarije bio je od 28. oktobra 1828. do 12. maja 1831.</s><s>Knez Miloš ga je 1829. poslao u diplomatsku misiju u Vlašku, generalu Kiseljevu i grofu Dibiću Zabalkanskome, a tokom 1830. poslao ga je sa Avramom Petronijevićem u Petrograd kod ruskoga imperatora Nikolaja I. Imperator je tada poručio knezu da narodu treba da podari ustav.</s><s>U Petrogradu su tada kupili prvu državnu štampariju, na kojoj su se 1834. štampale prve „Novine srpske”.</s><s>Pored toga bio je i član komisije, koja je pisala zakone.</s>

<s>Kratkotrajno hapšenje 
Bio je jedno vreme upravnik Beograda i predsednik Beogradskoga narodnoga suda.</s><s>Kada je 1835. izbila Miletina buna Cvetko je u to vreme bio upravnik beogradske varoši, a na vesti o buni hvalio je pobunjenike i kudio kneza.</s><s>Knez Miloš je naredio da ga uhapse i da ga pogube na putu na putu za Požarevac, ali tu nameru sprečio je Jevrem Obrenović.</s><s>Kada su ga vezanog doveli u Požarevac knez se pravio kao da se ništa nije desilo i još se derao na one, koji su vezali Cvetka.</s><s>Nakon proglašenja Sretenjskoga ustava 15. februara 1835. bio je postavljen za člana Državnoga saveta, ali kad je 11. aprila Ustav bio suspendovan Cvetko nije ušao u reorganizovani Savet.</s>

<s>Ministar unutrašnjih poslova 
Jedno vreme bio je glavni vojni komesar, a 1837. knežev ađutant.</s><s>Nakon donošenja Turskoga ustava 1838. ponovo je postao član Državnoga saveta.</s><s>Bio je organizator sahrane kneza Milana 1839. i svečanosti na kojoj je čitan turski carski berat o priznavanju Mihaila Obrenovića za kneza.</s><s>Bio je ministar unutrašnjih poslova od 16. maja 1840 do 8. septembra 1842.</s><s>Kada je počela Vučićeva buna 1842. nalazio se u Kruševcu, gde ga je domaćin zarobio i dao da ga sprovedu do Tome Vučića na Vračar.</s><s>Odmah nakon smene dinastija bio je osuđen na dugogodišnju robiju u teškom gvožđu, ali pomilovan je nakon nekoliko meseci.</s><s>Osuđen je 15. februara 1843. na 20 godina robije u teškom gvožđu.</s><s>Kada je knez Aleksandar Karađorđević bio pod teškim pritiskom ruske vlade i zahteva da se ponovo bira knez, nastojao je da se pokaže velikodušnim, pa je oko početka maja 1843. pomilovao Cvetka Rajovića.</s>

<s>Učešće u zaverama protiv Karađorđevića 
Cvetko Rajović je organizovao zaveru uz rusku podršku, sa namerom da digne ustanak protiv kneza Aleksandra Karađorđevića i na vlast dovede Obrenoviće.</s><s>Međutim njegova zavera je otkrivena oko Nove Godine 1844. i on je uhapšen.</s><s>Bio je osuđen na smrt, a kazna mu je zamenjena doživotnom robijom u zamenu za rusko odobrenje da se Toma Vučić i Avram Petronijević vrate u Srbiju.</s><s>Bio je zatvoren u gurgusovačkoj kuli do 1846.</s><s>Sudija je kasacionoga suda od 1850, a predsednik Vrhovnoga suda je postao 1857.</s><s>Učestvovao je u Tenkinoj zaveri, čiji cilj je bio da se ubije knez Aleksandar Karađorđević.</s><s>Cvetkov cilj je bio samo da dođe do prevrata.</s><s>U Tenkinu zaveru protiv kneza bili su upleteni Stefan Stefanović Tenka, Cvetko Rajović i još trojica savetnika: Paun Janković, Pavle Stanišić i Radovan Damjanović.</s><s>Oni su primili novac od kneza Miloša sa ciljem da rade na prevratu.</s><s>Svi zaverenici bili su septembra 1857. zatvoreni i osuđeni na smrt.</s><s>Za Cvetka nije dokazano da je upleten u planiranje da se ubije knez, samo je dokazano da je radio na prevratu.</s><s>Knez je najpre nameravao da potvrdi smrtnu presudu, ali zbog Portine intervencije nije smeo to da učini, pa je pomilovao zaverenike na doživotnu robiju u Gurgusovačkoj kuli.</s><s>U tamnici je sa njima surovo postupano.</s><s>Proveli su u tamnici nekoliko meseci do Etem-pašine misije aprila 1858, kada je knez bio prisiljen da ih pusti.</s>

<s>Predsednik vlade</s>

<s>Po povratku kneza Miloša Cvetko Rajović je imenovan za predsednika vlade (kneževoga predstavnika, 18. april 1859. – 8. novembar 1860) i za ministra spoljnih poslova.</s><s>Knez ga je 1860. poslao sa jednom delegacijom u Carigrad da traži da se Turci sele iz Srbije, da Srbi imaju pravo da sami sebi određuju ustav i da Obrenovići imaju naslednu kneževsku vlast.</s><s>Nakon smrti kneza Miloša knez Mihailo Obrenović ga je imenovao za potpredsednika Saveta.</s><s>Penzionisan je odlukom namesništva 1869.</s><s>Bio je oženjen Anom, ćerkom Karađorđeva sekretara Janićija Đurića.</s><s>Cvetkova ćerka Draga udala se za pukovnika Antonija Oreškovića.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
 
 Narodna enciklopedija srpsko-hrvatsko-slovenačka, Beograd 1929, knjiga 3, 798</s>

<s>Spoljašnje veze</s>

<s>Srpski političari
Srpski ministri
Predsednici Vlade Kneževine Srbije</s>

