Kralj Edip (film)
<s>Edipo re (sh.</s><s>Kralj Edip) je italijansko-marokanski igrani film snimljen 1967. godine u režiji Pier Paola Pasolinija.</s><s>Predstavlja adaptaciju znamenite istoimene tragedije starogrčkog pisca Sofokla.</s>

<s>Kralj Edip je dobio niz nagrada i predstavljao početak tzv. mitskog ciklusa u Pasolinijevoj filmografiji, odnosno bio prvi od nekoliko filmova inspiriranih antičkom književnosti i mitologijom.</s>

<s>Radnja 
Mladom paru u predratnoj Italiji rođen je sin.</s><s>Dete prvi put otvara oči da vidi svoju voljenu majku, koja ga zatim doji.</s><s>Otac,motivisan ljubomorom, veruje da će mu dete oduzeti ljubav njegove žene.</s><s>Vojnik nosi bebu u pustinju i napušta je.</s><s>U tom trenutku se radnja filma prebacuje u antičku Grčku.</s><s>Dete je spaseno i odvedeno kralju Korinta Polibu i kraljici Meropi i odgajano kao njihov sin.</s><s>Detetu je dato ime Edip.</s>

<s>Edip odrasta verujući da je biološki sin Poliba i Merope.</s><s>Jednog dana dok Edip vara na sportskoj utakmici, ljuti vršnjak ga naziva siročetom, što ga razbesni.</s><s>Edipa to iznutra muči i izaziva mu košmare.</s><s>On traži od roditelja da posete proročicu Pitiju kako bi saznao mišljenje boga Apolona.</s><s>On putuje do Pitije sam.</s><s>Ona mu govori da je njegova sudbina da ubije svog oca i vodi ljubav sa svojom majkom.</s><s>Ona mu se smeje i govori mu da ode i da ne proklinje ljude svojim prisustvom.</s><s>Edip u besu beži.</s><s>Odlučuje da se ne može vratiti u Korint i besciljno luta pustinjom.</s><s>Dok hoda svetim putem Apolona, zaustavljaju ga kola i nekoliko naoružanih vojnika.</s><s>U kolima sedi kralj Laj koji naređuje Edipu da se skloni i tretira ga kao prosjaka.</s><s>Edip baca ogroman kamen koji lomi noge jednom od vojnika.</s><s>On beži u pustinju gde se suočava sa svakim vojnikom i ubija ih pre nego što se vrati do kola gde ubija Laja i ranjenog vojnika.</s><s>Jedan Lajev sluga beži u pustinju i preživi.</s>

<s>Edip nastavlja niz put gde nailazi na lutajuće grupe raseljenih ljudi koji beže od Sfinge.</s><s>Sfinga je terorisala zemlju Tebu.</s><s>To je izazvalo toliko smrti da je kraljica Jokasta obećala da će se udati za čoveka koji može da je ubije.</s><s>Edip rešava zagonetku Sfinge.</s><s>Baca je u ponor dok ga sfinga upozorava na njegov unutrašnji ponor.</s><s>Edip dobija svoju nagradu i ženi se kraljicom Jokastom, koja je zapravo njegova biološka majka.</s><s>Nakon što Edip postane kralj, pojavi se kuga koja ubije veći deo grada.</s><s>Edip šalje svog zeta Kreonta do Pitije da dobije vesti o tome kako da to spreči.</s><s>Kreont se vraća i govori mu da, da bi se kuga završila, ubica kralja Laja mora biti izveden pred lice pravde.</s>

<s>Edip traži slepog proroka Tiresiju da sazna ime ubice.</s><s>Tiresija nerado govori jer zna da će time razbesneti Edipa.</s><s>Edip ga podstiče da nastavi, a Tiresija mu govori da je Edip ubica.</s><s>Edip ga protera iz grada, verujući da je njegov zet Kreont nagovorio Tiresiju da optuži Edipa za ubistvo kako bi mu ukrao presto.</s><s>Jokasta otkriva Edipu da je Laj ubijen na raskrsnici Apolonovog svetog puta.</s><s>Ona mu takođe kaže da je Pitija nije pogrešila.</s><s>Ona je predvidela da će Jokastin sin ubiti svog oca, pa je tražila da on bude ubijen u pustinji.</s>

<s>Edip sa užasom shvata da se proročanstvo Pitije ispunilo i da su Jokasta i Laj bili njegovi biološki roditelji.</s><s>Stari sluga koji je doveo Edipa u pustinju pozvan je i priznaje mu istinu.</s><s>Jokasta izvrši samoubistvo vešanjem, a Edip se oslepi.</s><s>Scena se zatim ponovo menja u modernu Italiju gde Edip i Angelo lutaju od grada do grada svirajući flautu.</s><s>Edip se vraća na livadu gde je prvi put otvorio oči kao dete i nalazi mir.</s>

<s>Uloge 
Franco Citti: Edip
Silvana Mangano: kraljica Jokasta
Alida Valli: kraljica Meropa
Julian Beck: Tiresija
Carmelo Bene: Kreont
Ninetto Davoli: Angelo
Luciano Bartoli:  kralj Laj
Ahmed Belhachmi: Polib
Francesco Leonetti: Lajev sluga
Giandomenico Davoli: pastir
Ivan Scratuglia: sveštenik
Pier Paolo Pasolini: prvosveštenik
Paolo Ferrari: Edip (glas)</s>

<s>Produkcija 
Pasolini je počeo da traži lokacije u Rumuniji za svoj film.</s><s>Želeo je brdovit pejzaž koji bi ličio na Grčku.</s><s>Međutim, došao je u Rumuniju usred agrarne revolucije i bio je primoran da izabere drugu lokaciju.</s><s>Odlučio se za Maroko, zemlju punu planina i pustinja, koje ipak ne liče na Grčku.</s><s>Maroko je doduše zadovoljio potrebe njegovog filma.</s>

<s>Film je sniman u Ouarzazatu, Ait-Ben-Haddou i Zagori, u Maroku.</s><s>Film koristi mnoge statiste iz tih gradova.</s><s>Scene prologa su snimane u Casaletto Lodigiano i Sant'Angelo Lodigiano, u Italiji.</s><s>Epilog je snimljen na Piazza Maggiore u Bolonji.</s><s>Razni enterijeri snimani su u studiju Dino De Laurentiis Cinematografica u Rimu.</s>

<s>Stil 
Ceo drugi deo filma je verno adaptiran po Sofoklovoj drami Kralj Edip.</s><s>Veliki deo dijaloga je preuzet direktno od Sofokla.</s><s>Prva polovina prikazuje događaje koji prethode predstavi.</s><s>Početak i kraj filma u Italiji 1920-ih je Pasolinijev dodatak.</s>

<s>Pasolini počinje i završava film u Italiji 1920-ih u onome što on naziva činom frojdovske sublimacije.</s>

<s>Stil filma je namerno neistoričan i koristi motive različitih kultura.</s><s>Glumci su Italijani i Berberi, film je snimljen u Maroku, a muzika je uglavnom preuzeta iz rumunske narodne muzike, ali i iz dalekih orijentalnih nacija kao što su Indonezija i Japan.</s><s>Edip svira tradicionalnu japansku temu Gagakua na svojoj luli i prati je ruskom narodnom pesmom o otporu.</s><s>Kostimi su takođe snažno stilizovani sa srednjovekovnim viteškim šlemovima i slamnatim šeširima sa širokim obodom i cilindrima sa krilima.</s><s>Mnogi od kostima koriste afričke, astečke i sumerske uticaje.</s><s>Sve ovo služi da stvori svet koji je potpuno stran publici.</s>

<s>Motivi 
Još od Accattonea, Pasolini je planirao i nagovestio snimanje filma o Edipovom kompleksu i njegovoj izvesnoj „autobiografskoj anksioznosti“.</s><s>Pasolini je o filmu rekao: „U Edipu pričam priču o svom Edipovom kompleksu.</s><s>Dete u prologu sam ja, njegov otac je moj otac, pešadijski oficir, a njegova majka, učiteljica, je moja majka.</s><s>Pričam o svom životu, kom mit o Edipu dodeljuje epski karakter" Pasolinijev otac Carlo Alberto Pasolini bio je poručnik u italijanskoj vojsci i imao je istaknute fašističke sklonosti.</s><s>Film se može posmatrati kao oštar ukor Pasolinijevog oca i militarističke, buržoaske Italije u kojoj je rođen.</s>

<s>Drugi motiv je krivica nevinosti, preokret praroditeljskog greha.</s><s>Edip je svestan postojanja problema u svom životu, ali ne zna šta je to.</s><s>Edip postaje simbol zapadnog čoveka.</s><s>On je zaslepljen voljom da ne zna ko je i ignoriše istinu o svom stanju, što ga vodi u katastrofu.</s><s>Da bi delovao kao kontrapunkt savremenom čoveku, okruženje antičke Grčke je rekonstruisano u Maroku.</s><s>To je neistorijsko, anahronističko okruženje van granica modernog buržoaskog sveta.</s>

<s>Muzika 
O svom kratkotrajnom boravku u Rumuniji, Pasolini je rekao: „Odustao sam od ideje da tamo snimim film, ali sam za nadoknadu našao neke narodne pesme koje su mi se mnogo dopale jer su krajnje dvosmislene: nalaze se na pola puta između slovenskih, grčkih i arapskih pesama, nemoguće je opisati ih - mala je šansa da bi neko ko nije imao specijalizovano znanje mogao da ih locira; one su malo van istorije […] Želeo sam muziku koja je neistorijska,anahronistička“.</s>

<s>Marcetta Bandistica Antonia Fusellija otvara i zatvara film.</s><s>To je tema oca.</s><s>Mocartov gudački kvartet br.19 u C-duru K 465 služi kao tema majke.</s><s>Svira se da uvede majku u scenu iz 1920-ih i nekoliko puta je svira na flauti slepi prorok Tiresija.</s><s>Podseća se na Edipovu borbu sa Jokastom i na skriveno saznanje o njegovom rođenju.</s>

<s>Tango u Santa Luciji Otta Stranskog igra se u uvodnoj sceni smeštenoj tokom 1920-ih.</s><s>Na kraju filma, Edip svira i Gagaku i pesmu otpora Pogrebni marš iz 1905. na svojoj flauti.</s>

<s>Nagrade</s>

<s>Filmski festival u Veneciji (1967)</s>

<s>Nominacija za Zlatnog lava</s>

<s>Italijanski nacionalni sindikat filmskih novinara (1968)</s>

<s>Nastro d'Argento 
 Najbolji producent (Alfredo Bini)
 Najbolji produkcijski dizajn (Luigi Scaccianoce)</s>

<s>Nagrada Kinema Junpo (1970)</s>

<s>Najbolji strani film</s>

<s>Izvori</s>

<s>Spoljašnje veze 
 
 
 Oedipus Rex  at Southbanklondon.com</s>

<s>Italijanski filmovi
Dramski filmovi
Historijski filmovi
Authority control 2</s>

