Mihal Grameno
<s>Mihal Grameno (13. januar 1871 – 5. februar 1931) bio je albanski političar, književnik, novinar i sudionik Albanskog narodnog preporoda.</s><s>Bio je jedan od četiri prvobitno imenovana delegata iz Korče u Albanski nacionalni kongres, koji je 28. novembra 1912. proglasio neovisnost Albanije.</s>

<s>Život
Mihal Grameno rođen je u mjestu Korči u trgovačkoj obitelji.</s><s>Pohađao lokalnu srednju školu prije no što se preseilio u Rumunjsku 1885. godine.</s><s>U Bukureštu se uključio u Albansko narodni preporod, gdje se pokret ubrzo srušio iz financijskih razloga.</s><s>Godine 1907. pridružio se novoosnovanom kačačkoj skupini Čerčiza Topulija, ranoj gerilskoj jedinici koja se borila protiv osmanskih trupa i politike sultana Abdula Hamida II u Albaniji.</s>

<s>Tijekom mladoturske revolucije (1908), jedan pd zapovjednika mladoturaka Ahmed Nijazi-beg sastao se 23. jula 1908. u Resenu (danas u Sjevernoj Makedoniji) s gerilskim vođama Topulljem i Gramenom, gdje je izrazio zahvalnost i iznio svoj stav da je ustav koji je predložio Komitet za jedinstvo i napredak povoljan za albanski narod.</s><s>Grameno se zajedno s Topulijem i Nijazijem pojavio na fotografijama koje su tijekom revolucije snimila braća Manakis.</s>

<s>Grameno je 1909. godine u Korči osnovao Pravoslavnu ligu () i služio kao urednik istoimenog časopisa tijekom 1909–1910. godine.</s><s>Godine 1910. organizacija je proglasila uspostavu neovisne Albanske pravoslavne crkve, no Osmansko Carstvo i Carigradska patrijaršija nisu je priznali.</s><s>Gramena su 1910. godine uhitile osmanske vlasti zbog suradnje s časopisom  Jedinstvo nacije ().</s>

<s>Tijekom ustanka 1911. godine Grameno je putovao služeći kao veza između albanskih revolucionara u albanskim naseljima i vođa albanskog nacionalnog pokreta u Istanbulu radi koordinacije oružanih aktivnosti protiv Osmanskog Carstva i rada na odvajanju albanskih zemalja od osmanske države.</s>

<s>Mihal Grameno bio je jedan od četiri prvobitno imenovana delegata iz Korče u Albanski nacionalni kongres, koji je proglasio neovisnost Albanije 28. novembra 1912. godine.</s><s>Iako je Osmansko Carstvo dopustilo Ismailu Kemaliju da ode u Valonu i nastavi sa svojim političkim aktivnostima, osmanski službenici u Korči blokirali su komunikaciju, sprječavajući slanje brzojavnih poruka u grad i izvan njega.</s><s>Grameno i njegovi sunarodnjaci Menduh Zavalani, Stavro Karoli i Estref Vërleni saznali su kasnije o održavanju kongresu za neovisnost i stigli su u Vloru pet dana kasnije, dok su ih tijekom prvog dana Kongresa mijenjali Pandeli Cale, Thanas Floqi i Spiridon Ilo.</s>

<s>Nakon proglašenja neovisnosti, Grameno je radio kao urednik tjednika Koha (), koji je prvotno izlazio u Korči, a kasnije u Jamestownu u New Yorku, gdje je živio od 1915. do 1919. godine.</s><s>Putovao je natrag u Europu da predstavlja Albaniju kroz albansko-američku zajednicu na Pariškoj mirovnoj konferenciji 1919. godine, a sljedeće se godine vratio u Albaniju.</s>

<s>Tijekom 1920-ih godina bavio se novinarskom i književnom djelatnošću sve dok se zbog lošeg zdravlja nije povukao iz javnog života.</s><s>Rezigniran i teško bolestan, umro je 5. febriara 1931. u Korči.</s>

<s>Djela</s>

<s>Među objavljenim djelima Mihala Gramena nalaze se:
Vdekja (Smrt), rodoljubiva poema objavljena 1903. godine;
Mallkimi i gjuhës shqipe, (Prokletstvo na albanskom jeziku), komedija objaljena u Bukureštu 1905. godine;
Vdekja e Piros (Pirova smrt), historijska tragedija objavljena u Sofiji 1906. godine;
Oxhaku (Ognjište), E puthura (Poljubljena) i Varr' i pagëzimit (Grob krštenja), pripovijetke objavljene u Korči 1909. godine;
 Plagët (Rane), pjesnička zbirka objavljena u Manastiru 1912. godine;
 Kryengritja shqiptare (Albanski ustanak), memoari u kojima opisuje svoje iskustvo kao borca protiv osmanske i grčke vojske, objavljeni u Korči 1925. godine.</s>

<s>Reference</s>

<s>Litartura</s>

<s>External links
Works (in Albanian)</s>

<s>Albanski pisci</s>

