Pobuna mornara u Boki Kotorskoj
<s>Pobuna mornara u Boki Kotorskoj bila je oružana buna mornara (većinom Hrvata) austro-ugarske ratne mornarice početkom 1918. godine.</s>

<s>Boka Kotorska se tada nominalno nalazila u Trojednoj Kraljevini Hrvatskoj, Slavoniji i Dalmaciji, defakto u sastavu Kraljevine Dalmacije, dakle u austrijskom dijelu Austro-Ugarske.</s><s>Bila je iznimno važna pomorska baza zbog svog strateškog položaja, stare pomorske tradicije, kao i razvedenosti i utočišta kojeg je pružala austro-ugarskim brodovima.</s><s>Osim toga, Boka je bila i najjužnija točka Carstva.</s>

<s>Uvod</s>

<s>Već 1917. godine zabilježeni su prosvjedi mornara u ratnim lukama Austro-Ugarske.</s><s>U Puli su se iskazali proturatni prosvjedi, a bilo je i dezerterstva.</s><s>Veliki štrajk 11 000 radnika arsenala koji su tražili primirje, veće plaće i bolju prehranu izbio je 1918. godine.</s><s>Iz Kumbora je u Brindisi prebjegla posada hidroaviona K-307.</s><s>Iz Šibenika je u Italiju prebjegla torpiljarka T-11.</s><s>Mornari František Koucký (Čeh) i Ljubomir Kraus (Hrvat) pokušali su bijeg iz Pule torpiljarkom T-80, ali su izdani te osuđeni na smrt i strijeljani.</s><s>Podržavajući radničke nemire, mornari s ratnih brodova Erzherzog, Prinz Eugen i Aspern, otkazivali su poslušnost zapovjedništvu.</s><s>Zbog neposluha su 35 pripadnika Hidrobaze kažnjeni dugogodišnjim zatvorskim kaznama.</s><s>Zbog besmislenih produljenja ratnih operacija, sve lošijih uvjeta života, teškog položaja Hrvata, Čeha, Slovenaca, nemiri su se širili.</s><s>Četvrta flota austro-ugarske mornarice većinu je vremena do pobune provela na vezu, tako da je i neaktivnost utjecala na mornare.</s><s>U početku 1918. godine u Boki Kotorskoj su se nalazili austro-ugarski ratni brodovi: 
oklopnjača Monarch, 
oklopni krstaši Sankt Georg i Kaiser Karl VI., 
krstarice Helgoland, Kaiser Franz Joseph I, Novara, i Saida, 
razarači Balaton, Orjen, Tatra, Csepel, Warasdiner, Dinara, Scharfschutze i Huszar.</s><s>18 torpiljarkâ,
3 njemačke i nekoliko austro-ugarskih podmornicâ,
pomoćni brodovi-radionice Gee i Cyclop,
tegljač Buffel,
stara oklopnjača Kronprinz Erzherzog Rudolf za obranu ulaza u zaljev, 
brod-vojarna Kaiser Max.</s><s>Flotom je zapovijedao kontraadmiral Aleksander Hansa s oklopnog krstaša Sankt Georg, a bio je izravno potčinjen zapovjedništvu ratne mornarice u Puli.</s><s>U Kumboru je bilo nekoliko izviđačkih aviona, a u mornaričkom arsenalu u Tivtu je radilo oko 300 radnika, a u Đenovićima se nalazila podmornička baza.</s><s>Osim mornara, u Boki je na početku 1918. godine bilo oko 6000 pripadnika kopnene vojske.</s>

<s>Početak pobune</s>

<s>Pobuna je počela u podne 1. veljače 1918. na brodovima Sankt Georg i Gea, kada su mornari preuzeli zapovjedništvo u svoje ruke i izvjesili crvene zastave kao znak pobune i međunacionalne solidarnosti (11 nacionalnosti je služilo u Austro-ugarskoj mornarici).</s><s>Tumačenja pobune mornara kao komunističkog istupa uglavnom su neutemeljena, jer su i svjedoci iz tog vremena posvjedočili da nisu imali uporišta u lenjinističkim učenjima.</s><s>Mornari su preuzeli zapovjedništvo, a carske časnike na čelu sa kontraadmiralom Aleksanderom Hansom internirali u brodskim kabinama.</s><s>Na čelu pobune su bili František Raš (izvan broda), Antun Grabar, Dane Tadić, Leo Lelas, Krsto Knežević, Mijo Vidak, Mate Ostojić, Rudolf Kreibach, Ivan Vnuk i Franc Gallet, svi sa zapovjednog broda Sankt Georg, dok je na čelu pobune broda Gea bio Mate Brničević.</s><s>Sa Gee je Mate Brničević na razarač Csepel, koji je ostao pod kontrolom časnika i pokušao isploviti iz Boke, okrenuo top i ispalio granatu u znak upozorenja da se brod zaustavi.</s><s>Brničević je potom teški mitraljez uperio i na obližnju torpiljarku Tb 92 kako bi i taj brod prisilio mirovati.</s><s>Red su održavale naoružane patrole koje su kružile čamcima oko zaposjednutih brodova i na kopnu.</s><s>Nedostatak kontrole nad komunikacijom i odlučnost AOK-a (Armee Ober Kommando, Vrhovnog vojnog zapovjedništva) da oružanom silom spriječi mornare u ostvarenju plana o isplovljavanju prema Italiji, makar i po cijenu potapanja većine brodova, potkopali su pobunu.</s><s>Jedna struja ustanika je zastupala ideju da zaposjednuti brodovi isplove i pridruže se silama Antante, dok je druga tražila da brodovi ostanu u Boki.</s><s>Zapovjedništvo je 2. veljače uputilo ultimatum pobunjenim mornarima, zapovjedilo evakuaciju civilnog pučanstva, a njemačkim podmornicama naložilo potapanje brodova Gea i Sankt Georg.</s><s>Određeno je da se nepovjerljive postrojbe, koje su uglavnom činili Hrvati, zamijene mađarskim i njemačkim.</s>

<s>Gušenje pobune 
Pobuna je ugušena već sljedećeg dana nakon dolaska grupe bojnih brodova iz Pule.</s><s>Naime, ujutro, 3. veljače, u Boku je uplovio ratni sastav od 3 bojna broda, 4 razarača i 8 torpiljarki, što je omogućilo da carski časnici preuzmu vlast na zaposjednutim brodovima.</s><s>Pred redovnim vojnim sudom bilo je optuženo 386 mornara i dočasnika.</s><s>Od toga je 48% bilo Hrvata i Slovenaca, 20% Talijana, 13% Čeha i Slovaka, 10% Nijemaca, te oko 8% Mađara, a ostalo su bili Poljaci, Rumunji i Ukrajinci.</s><s>Iako je bilo uhićeno oko tisuću dvjesta mornara, pred prijeki sud izvedeno je samo njih devedeset osam.</s><s>U zatvoru je umrlo desetak mornara, u tijeku pobune poginulo ih je dvoje, ostali su osuđeni na dugogodišnje robije, a četvorica na smrt strijeljanjem.</s><s>Glavni zapovjednik flote Maximilian Njegovan smijenjen je, a na njegovo mjesto je postavljen Miklós Horthy, koji je promaknut na položaj kontraadmirala.</s>

<s>Četvorica mornara su vodili pobunu i to troje Hrvata: 
Antun Grabar iz Poreča, mornar,
Jerko Šižgorić iz Žirja kod Šibenika, topnik,
Mate Brničević iz Krila Jesenica kod Omiša, topnik,
kao i Čeh František Raš.</s><s>Svi su osuđeni na smrtnu kaznu i strijeljani su 11. veljače u 7 sati u Škaljarima, kraj Kotora.</s>

<s>Poznati cetinjski književnik i povjesničar Niko Simov Martinović zapisao je izjavu don Nike Lukovića koji je ispovjedio i pripremio mornare osuđene na smrt.</s>

<s>Nasljeđe</s>

<s>Danas se na rodnom otoku Jerka Šižgorića, Žirju, nalazi Šižgorićevo poprsje, postavljeno kraj njegove rodne kuće.</s><s>Jedan dio obale u Šibeniku nosi ime Obala Jerka Šižgorića.</s><s>Na rodnoj kući Antuna Grabara u Poreču postavljena je spomen-ploča, najprije od strane fašista, a 1945. od strane komunističkih vlasti.</s><s>28. studenog 1923., s groblja u Škaljarima, uz najviše vojne počasti, seljani Mati Brničeviću rodnih Jesenica na inicijativu don Frana Ivaniševića organiziraju i prenose posmrtne ostanke Brničevića na mjesno groblje Sustjepan, gdje mu podižu spomenik.</s><s>1929.</s><s>Sokolsko društvo Jesenice-Dugi Rat izdalo je u Splitu monografiju: "Počast narodnim žrtvama: prijenos kostiju Mate Brničevića strijeljana 11. veljače 1918." U ožujku 2011., povodom ponovnog otvaranja hrvatske knjižnice "Ljudevit Gaj" u Tivtu, knjiga je doživjela reprint.</s><s>31. siječnja 2010.</s><s>Hrvatska radiotelevizija je emtirala dokumentarni film redatelja Stjepana Ercegovića "Tko je bio Mate Brničević"
U rodnom Prerovu Františeka Raša po njemu je nazvana ulica i trg s parkom kraj pedagoškog fakulteta, gdje mu je podignuto i poprsje.</s><s>Njemački književnik Friedrich Wolf (1888.-1953.) 1930. napisao je propagandnu dramu Die Matrosen von Cattaro - Kotorski mornari s motivom pobune.</s><s>Ona je kasnije adaptirana u istoimeni igrani film.</s><s>Austrijski književnik i marksist Bruno Frei 1927. napisao je knjigu Die roten Matrosen von Cattaro - Crveni mornari iz Kotora.</s><s>Godine 1975. je na programu tadašnje Jugoslavenske Radio Televizije emitirana dokudrama pod naslovom ''Dolje s oružjem u kome se rekonstuira pobuna.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura
 Ugo Matulić: "Mate Brničević u pobuni mornara u Boki Kotorskoj: Početak sloma Austro-Ugarske Monarhije"
  Mrtva mora (tehnička i industrijska međudjelovanja kontinentalne srednje Europe i Mediterana), voditelj projekta: prof. dr. sc. Kalman Žiha, dipl. ing. brodogradnje, Zagreb-Budimpešta, 2002.</s><s>Strijeljanje mornara u Boki, Miodrag Maksimović, Dnevni lista "Politika", 26. svibnja 2002.</s>

<s>Vidi još</s>

<s>Rumburčki ustanak (svibanj 1918)</s>

<s>1918
Austro-Ugarska u Prvom svjetskom ratu
Istorija Crne Gore</s>

