Osmanov san
<s>Osmanov san () je turski mit od kojega počinje Turska književnost zajedno sa djelima Rumija i Yunusa Emrea.</s><s>Riječ je o ljubavi glavnog junaka Osmana prema kćeri tadašnjeg velikana Šeik Edebalija.</s>

<s>Mit Osmanovog sna</s>

<s>Vojvoda Osman je često gostovao u selu İtburnu u zaviji Šeik Edebalija, kojega je iznimno poštovao kao učenjaka i mudraca.</s><s>İtburnu se nalazi pokraj Eskişehira koji je u to vrijeme bio moćan centar.</s><s>U jednom od tih posjeta, slučajno je naišao na jednu mladu djevojku.</s><s>Osman je se zaljubio u nju i priznao svoja osjećanja Edebaliju.</s><s>No, to je bila njegova kćer a starom učenjaku se nije dopadala želja mladića niti je smatrao pod ozbiljnim njegov stav.</s><s>Ponižen i očajan, Osman je se izjadao i ispovidio svome prijatelju, gospodaru Eskišehira, a ovog je pritom radoznalost navela da posjeti zaviju u İtburnu ne bi li sam vidio za kojom ljepoticom pati njegov prijatelj.</s><s>Slijedi jedna isprepletena priča u kojoj bivši prijatelji postaju neprijateji i lome koplja zbog djevojke i vazalskih odnosa.</s><s>Na kraju će u borbi Osman izvući pobjedu.</s><s>No prošle su dvije godine a od vjenčanja ništa.</s><s>Osman je strpljivo nastavio posjećivati zaviju u İtburnu.</s><s>Tu je jedne noći usnio san.</s>

<s>U snu, jedan mjesec je rastao na prsima Šeik Edebalija, potom se nageo prema Osmanu, prešao u njegove grudi i napokon nestao s vida.</s><s>Na Osmanovim prsima je nikla biljka, koja je izrasla u veliko drvo čije su se grane širile preko cijelog neba a korijenje preko cijele zemlje.</s><s>Sijenka drveta je bila po cijeloj zemlji.</s><s>Narodi su se sakupljali na sjeni ispod tog drveta.</s><s>Ispod drveta četiri velike planine su se izdigle (Atlas, Taurus, Haemus i Caucasus)  i silne vode su tekle po njima, a sva su ona pokrivena sijenom velikog drveta.</s><s>Odjednom se digao snažan vjetar koji je okrenuo oštro lišće prema gradovima svijeta a posebice prema Konstantinopolju, koji je izgledao kao jedan dijamant između dva safira i dva smaragda, tako da su dragulji činili jedan blistavi prsten.</s><s>Sanjaču je se učinilo da sebi stavlja taj prsten na prst, kada se iznenada probudi.</s>

<s>Osman je ispripovijedao svoj san Šeik Edebaliju a stari mudrac je protumačio njegove riječi ovako :</s>

<s>» Čestitam ti, sine moj !</s><s>Alah svemoćni je darovao vlašću tebe i tvoja buduća koljena.</s><s>Kćer moja bit će tvoja žena i cijeli svijet će biti pod žaštitom tvoje djece. «
Poslije ovih riječi, Osman Gazi je oženio kćer Šeik Edebalija.</s>

<s>Historijski Osman</s>

<s>Obavijesti o povjesnom Osmanu su nepouzdane i zapravo malo se zna o njemu.</s><s>Živio je u drugoj polovici 13. stoljeća i njegov ratni put teče između 1299. i 1326. godine.</s><s>Osman, po staroturskom Ataman, je bio vojvoda plemena Kaji, sin Erthogrula.</s><s>Njegovo pleme pripada skupini Oguz Turaka koji su islamizirani između 985. i 992.</s><s>Dakle, Osman je bio musliman seldžučke kulture.</s><s>Bio je gospodar Söğüta i Domaniça, što je naslijedio od oca, i formalno vazal Rumskog sultanata u raspadu.</s><s>Glavne bitke je vodio u osvajanju Nikeje, Nikomedije i Bruse, gdje je umro i gdje je pokopan.</s>

<s>Osmanovi napadi i vojni uspjesi (gazija) su bili prvo teritorijalno proširenje male Söğütske kneževine i klica budućeg Osmanskog carstva.</s><s>Turska nacionalna mitologija i identitet se osnivaju na Osmanu, sultanu Mehmedu II., na sultanu Sulejmanu i na Atatürku.</s><s>Osman je dakle jedan stup turske povijesti.</s><s>Kao i u drugim sličnim slučajevima, često bude teško razdvojiti povijesne činjenice od mitologije.</s>

<s>Stoga Osmanov san je mitopoetična pripovijetka o etnogenezi Turaka.</s>

<s>Šeik Edebalijeva kćer</s>

<s>Postoji još neriješena nedoumica oko Edebalijeve kćeri : 
 neki kažu da je se zvala Malhatun ; ili Mal Hatun ; ili Malhun Hatun ;
 neki kažu da je se zvala Rabija Bala Hatun () ;
 neki tvrde da su Malhun Hatun i Rabija Bala Hatun ista osoba.</s><s>Pritom postoji jedna dodatna nedoumica : u slučaju da su Malhun Hatun i Rabija Hatun dvije različite osobe, tko od njih je majka sultana Orhana?</s><s>Dakle, tko je zaista majka Osmanovog nasljednika i nastavak proročanstva u Osmanovom snu ?</s>

<s>Osmanov mač</s>

<s>Po dinastijskom običaju, prilikom krunidbe novi sultan dobija Osmanov mač ().</s><s>S njime je bio naoružan Osman a prvo ustoličenje je obavljeno kada je Šeik Edebali spustio dotični mač na vojvodu Osmana.</s>

<s>Povjesno-filološka istraživanja</s>

<s>Priča se prvi put pojavljuje u Aşıkpaşazadeovoj kronici pri kraju 15. stoljeća.</s><s>Stoga većina prvih historičara carstva je se najprije osvrnula na podrijetlo Osmanske dinastije i na proslavu vladara, tako da nalazimo isti mit Osmanovog sna kod :
 Aşıkpaşazade : Tevârîh-i Âl-i Osman (oko 1455–1484)
 Kemalpašazade : Tevârîh-i Âl-i Osman (oko 1515–1536)
 Neşri : Tevârîh-i Âl-i Osman (oko 1500–1520)
 Oruç Bey : Tevârîh-i Âl-i Osman (negdje 1500–1505)</s>

<s>Na Zapadu većina prijevoda ovog teksta se temelji na istraživanjima Von Hammera (vidi u bibliografiji).</s><s>Tekst je moderniziran i u njemu nedostaju dijelovi.</s>

<s>Znanstvenici se slažu da priča nije bila suvremena Osmanu, već je stvorena u kasnijem razdoblju kako bi se uspostavila temeljna mitologija za Osmansko carstvo i objasnio njegov uspjeh.</s><s>Međutim, poznato je da je Šeik Edebali doista bio povijesna ličnost i da je Osman vjerojatno oženio njegovu kćer.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Turski folklor
Mitologija</s>

