Seldžuk
<s>Seldžuk (11. vijek), oguski turski vojskovođa i utemeljitelj Seldžučke dinastije.</s>

<s>Život 
Seldžuk je rođen oko 900. u porodici koja je pripadala klanu Kınık Oguza, otac mu je se zvao Dukak ili Tukak a po drugim izvorima Lokman i bio je vrlo istaknuta ličnost pri oguskom yabgu, dok nema pouzdanih podataka o Seldžukovim precima prije oca.</s><s>Prema nekim izvorim je mladi Seldžuk započeo svoju karijeru kao časnik u hazarskoj vojsci.</s>

<s>Dukak je umro kada je Seldžuk imao sedamnaest ili osamnaest godina, vjerovatno 924. godine.</s><s>Uspon mladog Seldžuka na dvoru je izazvao ljubomoru i napetost, bilo glasina da je se spremao puč koji bi ga likvidirao, a istovremeno su nedostatkom prostora i pašnjaka Kipčaci vršili pritisak nad Oguzima te su Karahanidi postepeno jačali i postali velika sila.</s><s>To su bili vjerojatno glavni razlozi zbog kojih je Seldžuk napustio yabgu, odnosno visoko savjetništvo kagana oguske federacije, i odselio iz Jankenta.</s>

<s>Seldžuk je najvjerojatnije stigao oko 961. u Džand uz svojih stô konjanika i s velikom pratnjom ljudi i njihove stoke, što je činilo zajednicu od nekih petstô nomada.</s><s>Tu je odlučio preći u islam, većinsku vjeru u gradu, i usmjerio svoju malu zajednicu da prihvati istu vjeru kako bi ju spasio od pogranične izoliranosti.</s><s>Nešto kasnije je stupio u vezu sa upravom grada Zendeka i Buhare u Horezmu i zatražio učenjake koji će ih podučavati Kuranu, što bilježi prvo prelaženje turkijskih naroda u islam.</s>

<s>Nakon toga, Seldžuk je se udaljio od nemuslimanskih turskih plemena i protjerao službenike koje je oguski Yabgu poslao u Džand da skupe godišnji porez, rekavši im da «Muslimani ne plaćaju danak nevjernicima» i tako pridruživši se velikoj kampanji džihada protiv njih.</s><s>U jednom od tih ekspedicija je vjerovatno stradao njegov sin Mikail.</s><s>No Seldžukovi pohodi su porazili Turkijce te osvojili gradove Beljak i Beruket, i taj nagli uspjeh je privukao gomile oko njega, povećao njegov ugled i predao mu vlast grada Džanda, od tada prijestolnica Seldžučke kneževine.</s>

<s>Sklopio odlične odosne sa susjednim silama Samanida i Karahanida u Transoksijani.</s><s>Međutim, Samanidi su zatražili pomoć od Seldžuka protiv Karahanida, koji su okupirali samanidske zemlje i to je dovelo do nove kampanje kojom su Samanidi ponovo posvojili izgubljene zemlje uz pomoć snaga Seldžuka i njegovog sina Arslana.</s><s>U zamjenu su Samanidi dali Seldžuku grad Nur, blizu Buhare.</s><s>To je razlog zbog čega je jedna grupa Oguza odselila u Nur negdje između 985. i 992. a Samanidi su 1004. konačno porazili Karahanide uz pomoć Seldžuka.</s>

<s>Seldžuk je umro u Džandu oko 1007. u svojoj stotoj (ili stosedmoj) godini.</s><s>Neki autori tvrde da je nestao nešto kasnije, oko 1009. ili 1010.</s><s>Ne zna se koliko je imao sinova, neki izvori kažu tri, četiri ili pet.</s><s>Najvjerojatnije je imao Mikaila, Musu i Yunusa.</s><s>Znamo da je sultan Alp-Arslan otputovao u Džand 1066. godine i posjetio grob svog djeda.</s>

<s>Poslije Seldžukove smrti njegov sin Arslan je preuzeo upravu uz pomoć braće Jusufa i Muse, vraćajući se starim oguskim tradicijama i učvršćujući vlast nad Buharom i Samarkandom.</s><s>U međuvremenu, Mikailovi mladi sinovi Togrul i Čağri zauzeli su svoje mjesto u administraciji kao «begovi».</s><s>Iako je Arslan bio glava porodice, ostali Seldžukovi sinovi i unuci su vladali turkomanskim begovima i drugim silama koje su im bile povezane po principu turkijskih konfederacija.</s>

<s>Ime 
Lično ime Seldžuk se prvi put pojavljuje kao «Selcük» u Knjizi starca Korkuta i u ranijem Sažetku turkijskih jezika (oko 1074.) Mahmuda al-Kašgarija.</s><s>Još uvijek nije jasno što znači ali postoji nekoliko akademskih hipoteza.</s>

<s>U današnjoj Turskoj ime čuvenog vojskovođe (Selçuk) je vrlo popularno muško ime a postoji i prezime Selçuk, mada pritom valja spomenuti anagrafske promjene koje je 1934. uvela rana Republika Turska  (Zakon o prezimenu).</s>

<s>Povezano 
 Seldžučka dinastija
 Seldžučko Carstvo
 Rumski sultanat u Anadoliji
 Osmanlijsko Carstvo</s>

<s>Spoljašne veze</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija 
   s. v. Abdülkerim Özaydın, Selçuk Bey</s>

<s>11. vijek
Seldžučki vladari
Umrli 1000-ih
Historija Turske</s>

