Ostalgija
<s>Ostalgija () je njemački izraz nastao spajanjem riječi Ost ("istok") i Nostalgie ("nostalgija") koji označava nostalgiju za aspektima života u bivšoj Istočnoj Njemačkoj.</s><s>Pojmove "ostalgija" i "ostalgičari" () je skovao stand-up komičar Uwe Steimle 1992. godine.</s><s>Ovaj se fenomen katkad naziva i DDR-nostalgijom ().</s>

<s>Socijalni i kulturni identiteti različito su se kultivirali kod zapadnih i istočnih Nijemaca tijekom 40-ak godina svoje razdvojenosti.</s><s>Nakon pada Berlinskog zida i ujedinjenja Njemačke, istočni Nijemci svoje načine života gube, ali svoja iskustva, sjećanja i vrijednosti zadržavaju kroz ostalgiju za „dobrim starim danima“.</s><s>Proučavanje ostalgije pokazuje da je često pogrešno shvaćena kao pokušaj ponovne uspostave DDR-a, međutim ona je samo način snalaženja u novom zapadnjačkom društvu, čežnja za izgubljenim osjećajem društvenog statusa ili stabilnosti, a kod nekih ljudi predstavlja nedostatak spremnosti za integracijom.</s>

<s>Ekonomija
U vrlo kratkom su roku skoro svi proizvodi iz DDR-a nestali iz trgovina i zamijenjeni zapadnim.</s><s>Istočna Njemačka je odmah po ujedinjenju ekonomski propala - zapadnonjemačka vlada je još otprije imala plan da se izvrši privatizacija istočnonjemačke ekonomije.</s><s>Zapadnonjemačka agencija Treuhandanstalt je preuzela imovinu i obveze oko 8,000 istočnonjemačkih poduzeća kako bi ih prodala njemačkim i drugim ponuđačima.</s><s>Do trenutka kada je Treuhandanstalt raspušten krajem 1994. godine, privatizirao je oko 14,000 poduzeća.</s><s>Politika Treuhandanstalta nije bila posvuda prihvaćena, a agencijin izvršni direktor Detlev Karsten Rohwedder ubijen je u Düsseldorfu 1991. godine.</s><s>Dvije godine po ujedinjenju, industrijska proizvodnja na istoku je pala za 73% u odnosu na 1989. godinu.</s>

<s>Nezaposlenost prije ujedinjenja službeno nije postojala u Istočnoj Njemačkoj, a ujedinjenjem je sigurnost zaposlenja nestala.</s><s>Zapad Njemačke je morao snositi nove troškove socijalne skrbi manje produktivne i niže kvalificirane radne snage istoka.</s><s>Omjer doprinosa prema primanjima socijalne skrbi je padao, a do sredine 1990-ih je nezaposlenost na novim istočnim pokrajinama bila dvostruko veća u odnosu na zapad.</s><s>Već je po prvoj godini porasla na preko 3 milijuna radnika.</s><s>Nezaposlenost se posebno odrazila na žene, od kojih je 70% izgubilo posao potom 1990.</s><s>Produkcija cijele bivše Istočne Njemačke je 1991. pala na manje od 8% one na zapadu.</s><s>Pritom je još nastala zbrka oko originalnih imovinskih prava mnogih istočnonjemačkih objekata - više od 2 milijuna zahtjeva za nekretnine na području bivše Istočne Njemačke (DDR) podneseno je do roka 31. prosinca 1992. godine.</s><s>Kako se pojavljivalo sve više tužitelja uz mnogo dobivenih slučajeva na sudovima, potencijalni ulagači često su bili uplašeni.</s>

<s>Proces ujedinjenja je među bivšim građanima Istočne Njemačke izazvao ogorčenost i osjećaj zakinutosti.</s><s>Nezaposlenost, posebno u istočnim okruzima, ostala je tvrdoglavo visoka uprkos velikoj potrošnji na podsticaje.</s><s>Između 1998. i 2009. nezaposlenost se popela sa 9.2% na 11.1%.</s><s>Velika recesija 2007–2009. godine nije bitno utjecala na nezaposlenost, ali je stanje dodatno pogoršala.</s><s>Nakon 2010. godine istočnonjemačka ekonomija se polako oživljava, ali će biti još dugo do ujednačavanja sa zapadnonjemačkom.</s><s>Masovno iskustvo nezaposlenosti i percepcija ekonomskog uništenja njihove regije izgradili su retrospektivnu sliku DDR-a kao stabilne i brižne sredine.</s>

<s>Komercijalizacija
Ostalgija se u današnjoj Njemačkoj izražava kroz robu i proizvode koji podsjećaju na doba Istočne Njemačke.</s><s>U susret ostalgičarima, mnoge njemačke, posebito regionalne firme daju na raspolaganje artefakte koji imitariju originalne.</s><s>Tu su brendovi istočnonjemačkih prehrambenih proizvoda, stari televizijski programi snimljeni na videotraku ili DVD, automobili Wartburg i Trabant koji su stekli kultni status među tjunerima, i slično.</s>

<s>Kroz bivšu Istočnu Njemačku postoji mnogo prodavnica i muzeja sa izložbama starinskih instrumenata, tehnologija, komode, vozila, igračaka, itd.</s><s>Jedan od oblika nostalgije za DDR-om je više oko aestetike nego ideologije.</s><s>Ampelmännchen, simbol na pješačkim semaforima, jedan je od rijetkih simbola za koje su se neki istočnonjemački gradovi izborili da zadrže, iako je bilo pokušaja standardizacije svih njemačkih semafora.</s><s>Svojevremeno je postao kultnim simbolom i virtualnom maskotom ostalgije, zbog uspješne kampanje da se spasi.</s>

<s>Neki od filmova koji prikazuju živote u Istočnoj Njemačkoj su Sonnenallee (1999), Zbogom, Lenjine (2003) i Kleinruppin Forever (2004).</s>

<s>Argumenti i ankete
Sedmične novine Der Spiegel su u jednoj anketi 2009. godine upitali bivše građane Istočne Njemačke da li je ona imala "više dobrih nego loših strana", na što je 57% sudionika ankete odgovorilo "da".</s><s>Na izjavu novinara da "stanovnici DDR-a nisu imali slobodu putovati kamo god su htjeli", sudionici su odgovorili da "tu slobodu nemaju ni današnji radnici s niskim plaćama".</s>

<s>Prema američkom antropologu Dominiku Boyeru, koncept nostalgije je razjašnjen već nekoliko vijekova.</s><s>Čežnja za starom domovinom stvara ljubav za svime s čime je ona asocirana, kao i negativno mnijenje prema svemu "stranome" što ju je zamijenilo.</s><s>Podjela Njemačke na istočni i zapadni dio na novijim je generacijama ostavila "teret prošlosti", gdje su obje strane tvrdile da je ona druga više "germanska" i odgovornija za ratne zločine.</s><s>Ovakav simbiotički odnos je eliminiran ponovnim ujedinjenjem Njemačke.</s><s>Prema Boyeru, nazori zapadne Njemačke dominiraju diskurs i odbijaju ozbiljno uzimati mišljenja istočnih članova.</s><s>Stvorio se utisak da sve što ima veze sa Istočnom Njemačkom "nema mjesta" u modernoj stvarnosti, te da je jedini realističan pristup onaj od zapadne Njemačke.</s><s>Jedan je od primjera odbijanje prijedloga da se stihovi istočnonjemačke himne Iz ruševina podignuta adaptiraju u zapadnonjemačku himnu Deutschlandlied, ili da se napravi nova himna, jer se u potonjoj prva strofa blisko povezuje s nacističkom ideologijom (Njemačka se veliča iznad svega na svijetu; spominju se lokaliteti koji se sada nalaze u susjednim državama), a druga strofa je muško-šovinističkog gledišta (zato je najčešće dozvoljeno pjevati samo treću strofu).</s><s>Taj je prijedlog dao zadnji istočnonjemački premijer Lothar de Maizière, a odbio zapadnonjemački kancelar Helmut Kohl.</s>

<s>Vidi također</s>

<s>jugonostalgija</s>

<s>Izvori</s>

<s>Istočna Njemačka
Postkomunizam</s>

