Peti križarski rat
<s>Peti križarski rat (1213–1221) bio je pokušaj stanovnika zapadne Europe da preuzmu Jeruzalem i ostatak Svete zemlje, prvo osvojivši moćnu ajubidsku državu u Egiptu.</s>

<s>Papa Inocent III i njegov nasljednik Honorije III organizirali su križarske vojske predvođene kraljem Andrijom II od Mađarske i vojvodom Leopoldom VI Austrijskim; napad na Jeruzalem na kraju je ostavio taj grad u muslimanskim rukama.</s><s>Kasnije, 1218. godine, njemačka vojska predvođena Oliverom Kelnskim i mješovita vojska sastavljena od nizozemskih, flamanskih i frizijskih vojnika, predvođena Williamom I, grofom Hollanda, pridružile su se križarskom ratu.</s><s>Kako bi napali Damiettu u Egiptu, u Anatoliji su stupili u savez sa seldžučkim Rumskim Sultanatom, koji je napao Ajubide u Siriji u pokušaju da oslobodi križare od borbe na dva fronta.</s>

<s>Nakon zauzimanja luke u Damietti, križari su u julu 1221. krenuli južno prema Kairu, ali su se morali vratiti nakon što ih je nedostatak zaliha primorao na prisilno povlačenje.</s><s>Napad tokom noći od strane sultana Al-Kamila rezultirao je velikim brojem ubijenih križara, te konačnom predajom vojske.</s><s>Al-Kamil je prihvatio osmogodišnje primirje sa Europom.</s>

<s>Pripreme 
Papa Inocent III još je od 1208. planirao križarski rat za ponovno osvajanje Jeruzalema.</s><s>U aprilu 1213. izdao je papinsku bulu Quia maior, pozivajući čitavo kršćanstvo da se pridruži novom križarskom ratu.</s><s>1215. je uslijedila još jedna papinska bula, Ad Liberandam.</s>

<s>Francuska 
Poruku o križarskom ratu u Francuskoj je propovijedao Robert od Courçona; za razliku od ostalih križarskih ratova, pridružio se mali broj francuskih vitezova, budući da su već vodili Katarski križarski rat protiv heretičke katarske sekte u južnoj Francuskoj.</s>

<s>Papa Inocent III je 1215. sazvao Četvrti lateranski sabor, tokom kojeg je, zajedno sa latinskim patrijarhom Jeruzalema, Raoulom od Merencourta, raspravljao o ponovnom sticanju Svete zemlje, među ostalim crkvenim temama.</s><s>Papa Inocent je htio da papinstvo vodi križarski rat, kao što je to trebalo biti u Prvom, kako bi se izbjegle greške načinjene u Četvrtom, kojeg su preuzeli Venecijanci.</s><s>Inocent je planirao da se križari susretnu u Brindisiju 1216. i zabranio je trgovinu sa muslimanima, kako bi osigurao to da će križari imati brodove i oružje.</s><s>Svaki je križar primio oprost, uključujući i one koji su samo pomogli u plaćanju troškova križara, ali sami nisu krenuli.</s>

<s>Mađarska i Njemačka 
Oliver od Kelna je pozivao na križarski rat u Njemačkoj, a car Fridrik II mu se pokušao pridružiti 1215. godine.</s><s>Fridrik je bio posljednji monarh za kojeg je Inocent htio da se pridruži ratu, budući da je bio izazvaopapinstvo (što je nastavio raditi godinama).</s><s>Inocent je umro 1216. i naslijedio ga je papa Honorije III, koji je zabranio Fridriku sudjelovanje, ali organizirao je križarske vojske predvođene kraljem Andrijom II od Mađarske i vojvodom Leopoldom VI Austrijskim.</s><s>Andrija je imao najveću stajaću vojsku u historiji križarskih ratova (20 000 vitezova i 12 000 zamačkih garnizona).</s>

<s>Kampanja</s>

<s>Sveta Zemlja</s>

<s>Prvi koji je ponio križ Petog križarskog rata bio je kralj Andrija II od Mađarske.</s><s>Andrija i njegove trupe zaplovile su 23. augusta 1217. iz Splita.</s><s>Prevezla ih je flota Venecije, koja je bila najveća europska flota u to vrijeme.</s><s>Iskrcali su se 9. oktobra na Kipru, odakle su zaplovili prema Akri i pridružili se Jovanu Brijenu, vladaru Jeruzalemskog Kraljevstva, Hughu I od Kipra i princu Boemundu IV od Antiohije u borbi protiv Ajubida u Siriji.</s><s>Kralj Andrija je ostao vođa kršćanskih snaga u Petom križarskom ratu sve do svog povratka u Mađarsku.</s><s>U oktobru 1217. vođe križarkog rata - Ivanovci, templari i vitezovi Teutonskog viteškog reda sa vođama i dostojanstvenicima križarskog rata - održali su ratno vijeće u Akri, kojim je predsjedavao kralj Andreij II.</s>

<s>U Jeruzalemu, zidovi i utvrde su sruđeni kako bi se kršćani spriječili u obrani grada, ukoliko bi uspjeli doći do njega i zarobiti ga.</s><s>Muslimani su napustili grad, u strahu da će se ponoviti krvoproliće iz Prvog križarskog rata 1099. godine.</s>

<s>Andrijini vojnici, dobrim dijelom na konju, 10. novembra 1217. pobijedili su sultana Al-Adila I kod Bethsaide, na rijeci Jordan.</s><s>Muslimanske snage povukle su se u svoje utvrde i gradove.</s><s>Katapulti i trebušeti križara nisu stigli na vrijeme, tako da su imali bezuspješne napade na utvrde u Libanonu i na planini Tavor.</s><s>Andrija je kasnije iskoristio vrijeme u prikupljanju navodnih relikvija.</s><s>Na početku 1218. godine, Andrija se, bolestan, odlučio vratiti u Mađarsku.</s>

<s>Andrija i njegova vojska krenuli su nazad u Mađarsku u februaru 1218. godine, a Boemund i Hugh su se također vratili kući.</s>

<s>Savez sa Rumskim Sultanatom 
Oliver od Kelna je kasnije 1218. došao sa novom njemačkom vojskom, a grof Hollanda, William I dospio je sa mješovitom vojskom sastavljenom od nizozemskih, flamanskih i frizijskih vojnika.</s><s>Sa Leopoldom i Jovanom raspravljao je o napadu na Damiettu u Egiptu.</s><s>Kako bi to postigli, stupili su u savez sa Kejkavusom I, vođom u Anatoliji, koji je napao Ajubide u Siriji u pokušaju da oslobodi križare od borbe na dva fronta.</s>

<s>Egipat</s>

<s>U julu 1218. križari su pokrenuli opsadu Damiette i, unatoč otporu nespremnog sultana Al-Adila, toranj izvan grada zauzet je 25. augusta.</s><s>Nisu mogli osvojiti samu Damiettu, a tokom idućih mjeseci bolesti su ubile mnoge križare, uključujući Roberta od Courcona.</s><s>Al-Adil je također umro i naslijedio ga je Al-Kamil.</s><s>U međuvremenu, Honorije III je poslao Pelagija Galvanija da vodi križarski rat 1219. godine.</s><s>Al-Kamil je pokušao pokrenuti pregovore o primirju sa križarima.</s><s>Ponudio je razmjenu Damiette za Jeruzalem, ali Pelagije to nije prihvatio.</s><s>Čuvši to, grof William I od Hollanda je napustio križarski rat i zaplovio nazad kući.</s><s>U augustu ili septembru, Franju Asiški je došao u križarski kamp i prešao da propovijeda Al-Kamilu.</s><s>Do novembra, križari su istrošili sultanove snage i konačno su bili u stanju zauzeti luku.</s>

<s>Papinske i sekularne snage odmah su se počele boriti za kontrolu nad gradom, pri čemu ga je Jovan Brijen 1220. zatražio za sebe.</s><s>Pelagije to nije prihvatio, te se Jovan kasnije te godine vratio u Akru.</s><s>Pelagije se nadao da će Fridrik II doći sa novom vojskom, ali se to nikada nije desilo; umjesto toga, nakon godinu dana neaktivnosti i u Siriji i u Egiptu, Jovan Brijen se vratio, a križari su krenuli južno ka Kairu u julu 1221. godine.</s><s>Taj marš posmatrale su snage Al-Kamila, a česte pljačke na bokobima vojske doveli su do povlačenja oko 2000 njemačkih trupa koje su odbile nastaviti i vratile se u Damiettu.</s>

<s>Al-Kamil je do tada uspio sklopiti savez sa ostalim Ajubidima u Siriji, koji su pobijedili Kejkavusa I. Križarski marš na Kairo bio je katastrofalan; rijeka Nil je preplavila ispred njih, zaustavivši njihovo napredovanje.</s><s>Suh kanal koji su križari prethodno prešli bio je poplavljen, blokirajući njihov put za povlačenje.</s><s>Sa opadajućim zalihama počelo je prisilno povlačenje, koje je kulminiralo noćnim napadom Al-Kamil, u kojem je ubijen veliki broj križara i nakon kojeg se vojska pod Pelagijem predala.</s>

<s>Posljedice 
Uslovi te predaje bili su predaja Damiette Al-Kamilu u zamjenu za oslobađanje križara.</s><s>Al-Kamil je prihvatio osmogodišnje primirje sa Europom i vraćanje dijela istinskog krsta.</s><s>Međutim, ta relikvija nikada nije vraćena budući da je Al-Kamil uopće nije imao.</s>

<s>Neuspjeh križarskog rata izazvao je izliv antipapinskih osjećaja od strane oksitanskog pjesnika Guilhelma Figueire.</s><s>Ortodoksnija Gormonda de Monpeslier odgovorila je na Figueirinu D'un sirventes far vlastitom pjesmom, Greu m'es a durar.</s><s>Umjesto okrivljavanja Pelagija ili papinstva, ona krivi "glupost" pokvarenih.</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Dodatna literatura 
 Powell, James M. Anatomy of a Crusade, 1213–1221.</s><s>University of Pennsylvania Press, 1986.</s><s>Tolan, J. St.</s><s>Francis and the Sultan: The Curious History of a Christian-Muslim Encounter.</s><s>Oxford University Press, 2009.</s>

<s>Vanjske poveznice 
 http://crusades.boisestate.edu/5th/</s>

<s>Križarski ratovi</s>

