Pančićeva omorika
<s>Pančićeva omorika (lat. Picea omorika) je crnogorična vrsta drveća iz porodice Pinaceae.</s><s>U Srbiji i Bosni (Podrinje) je endemska vrsta, ali je raširena i u  Europi i Sjevernoj Americi.</s><s>Otkrio ju je 1875. godine Josif Pančić kod Zaovina i Rastišta na planini Tari.</s><s>Pančić je rođen u naselju Ugrini u Bribiru, u Hrvatskoj a od 1846. godine radio je u Srbiji gdje se bavio izučavanjem flore i faune, mineralogije i geologije.</s>

<s>Opis
Stablo omorike je izvanrednih estetskih osobina.</s><s>Visoko je 30–40 m i oko 50–60 cm u promjeru, sa pravim i vitkim deblom, usko­ piramidne krošnje.</s><s>Kora joj je tanka, crveno­-smeđa, a ljušti se u većim nepravilnim komadima.</s><s>Grane tanke, a vršne su lučno, prema gore usmjerene, dok su srednje vodoravne, a donje opuštene, sa uzdignutim vrhovima.</s>

<s>Kestenjasti pupoljci su sitni, jajoliki i bez smole, dugi oko 3–4 mm.</s><s>Gornja strana iglica je tamnozelena i sjajna, a donja ima dvije plavičastobijele pruge stoma (kao kod jele).</s><s>Cvjeta u aprilu i maju.</s><s>Muški cvjetovi su svijetlo do ljubičasto-smeđi i vise prema dolje.</s><s>Dugi su 5–6 cm, a široki oko 1–2 cm.</s><s>Sjeme sazrijeva u godini cvjetanja, u oktobru i novembru.</s><s>Jajoliko je i tamno, dugo oko 2,5–3 mm, sa krilcima oko 8 mm.</s>

<s>Pančićeva omorika kao živi fosil svjetske flore predstavlja naučnu zagonetku: porijeklo, smanjivanje prirodne sredine samo na srednji tok rijeke Drine, slabost u konkurenciji sa drugim biljnim vrstama i osjetljivost na negativno djelovanje čovjeka u prirodnim staništima.</s><s>Sa druge strane dobro podnosi hladnoću i veliku sušu i dobro uspjeva u zagađenim urbanim uslovima, jer je otporna i na dim, prašinu i izduvne gasove.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Reference</s>

<s>Nacionalni park Drina
Nacionalni park Tara
Drveće</s>

