Vaps (pokret)
<s>Vaps (estonski: Eesti Vabadussõjalaste Keskliit, kasnije Eesti Vabadussõjalaste Liit), odnosno Savez sudionika Estonskog rata za nezavisnost, bio je, inicijalno, organizacija veterana Estonskog rata za nezavisnost, a kasnije i ekstremno desni politički politički pokret koji je igrao značajnu ulogu u estonskoj politici u Međuratnom periodu.</s><s>Organizacija je osnovana 1929. godine, a iako su inicijalno prihvaćali samo veterane, kasnije su, kao podršku, prihvaćali i druge članove.</s><s>Vođe pokreta bili su Andres Larka, koji je bio formalni čelnik i predsjednički kandidat, te Artur Sirk.</s>

<s>Vaps je započeo kao paravojna organizacija fokusirana na antikomunizam i antiparlamentarizam, zalažući se za autokratsku državu sa snažnim predsjednikom koji bi uživao gotovo diktatorske ovlasti.</s><s>Uz to je pokret bio izrazito nacionalistički nastrojen.</s><s>Ipak, u periodu kada je fašizam postajao popularan među europskim desničarima, Vaps nikada nije usvojio toliko ekstremne stavove; pokret nije imao nikakvu rasnu politiku, a uz to su i otvoreno kritizirali nacistički progon Židova, iako su inicijalno pozdravili Hitlerov dolazak na vlast, samo da bi se kasnije distancirali od njemačkog kancelara.</s><s>Također, Vasp nije pokazivao otvorene tendencije prema nasilju, kao ni prema teritorijalnoj ekspanziji.</s><s>S druge strane, poput talijanskih fašista, nosili su crne odore i crne beretke te su koristili rimski pozdrav na svojim skupovima.</s><s>Međutim, iako Vaps nikada nije postao otovreno fašistički pokret, umjereniji članovi pokreta, poput Johana Pitke, napustili su pokret u jednom trenutku zbog neslaganja sa službenom politikom.</s><s>Također, Vaps je održavao bliske kontakte s finskim fašistima.</s><s>Vaps je izdavao i službeno glasilo, Võitlus (srpskohrvatski: Borba).</s>

<s>Vaps, zanimljivo, nikada nije izašao na parlamentarne izbore, iako su bili značajan faktor na estonskoj političkoj sceni.</s><s>Nakon što su 1933. godine, nakon pritiska na vladu, dobili dozvolu za provođenje referenduma o donošenju snažnog prezidencijalističkog ustava (koji je dobio podršku 72.7% pristupnika), tadašnji premijer Jaan Tõnisson, inače protivnik navedenih ustavnih reformi, iskoristio je izvanredno stanje proglašeno prije tog referenduma i zabranio Vapsu djelovanje; ipak, to nije ugasilo pokret, koji se vratio s još radikalnijim stavovima.</s><s>Nakon uspjeha u velikim gradovima na lokalnim izborima, a unatoč činjenici da u ruralnim dijelovima zemlje nisu imali gotovo nikakvog uspjeha, Vapsov kandidat  Andres Larka bio je prvi favorit predsjedničkih izbora zakazanih za 1934. godinu.</s><s>Svjestan te mogućnosti, državni poglavar Konstantin Päts proglasio je, nakon lokalnih izbora, novo izvanredno stanje u cijeloj zemlji 12. srpnja 1934. godine, čime je ponovo raspustio Vaps, a čelnici pokreta su mahom pohapšeni.</s>

<s>Vaps je službeno zabranjen i raspušten u prosincu 1935. godine.</s><s>Dana 6. svibnja 1936. godine, 150 članova pokreta završilo je na sudu; njih 143 je osuđeno na dugogodišnje zatvorske kazne.</s><s>Iako su svi oni amnestirani, a pokret aboliran 1938. godine, Vaps više nije uživao ni približno snažnu podršku naroda kao i ranije.</s><s>Ironično, iste je godine donesen novi estonski ustav koju je u Estoniji uveo snažan predsjednički sustav.</s>

<s>Postojao je pokušaj da se pokret obnovi 2009. godine, međutim je odbijen, a 2019. godine je službeno potvrđeno kako Vaps nema više aktivnih članova.</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura 
Andres Kasekamp.</s><s>2000.</s><s>The Radical Right in Interwar Estonia.</s><s>London: Palgrave Macmillan,</s>

<s>Vanjske veze 
Webpage about Vaps Movement
"The radical right in interwar Estonia" By Andres Kasekamp</s>

<s>Bivše političke stranke u Estoniji
Historija Estonije
Ekstremna desnica
Nacionalističke partije
Antikomunizam
Populizam
Paravojne formacije
Zabranjene političke stranke
Nastanci 1929.</s><s>Prestanci 1935.</s>

