Notar
<s>Notar (od latinskog: notārius) ili Javni bilježnik je javni službenik čija je glavna funkcija autentifikacija (ovjera) ugovora, akata i drugih dokumenata odgovarajućom potvrdom sa notarskim pečatom.</s><s>Notari su u suštini paradržavni službenici, produžena ruka državne administacije i čuvari režima.</s>

<s>Notar kao ličnost od javnoga povjerenja sastavlja i izdaje javne isprave o pravnim poslovima i o izjavama kojima se utvrđuju prava - notarski akti.</s><s>On sastavlja zapisnike o pravnim radnjama koje je obavio ili kojima je prisustvovao - notarski zapisnici,  te potvrde o činjenicama kojima je svjedočio - notarske potvrde; službeno ovjerava privatne isprave - legalizacija.</s><s>Pored tog prima na čuvanje isprave, novac i predmete od vrijednosti radi njihove predaje drugim ličnostima ili nadležnim organima - notarski polog, savjetuje klijente i obavlja po nalogu suda ili drugih organa 
državne uprave, određene radnje i druge poslove predviđene zakonom.</s>

<s>Karakteristike 
Posao koju obavljaju notari spada u domenu preventivne pravne zaštite, zato jer oni svojim djelovanjem pridonose pravnoj sigurnosti i izbjegavanju parničenja.</s><s>Broj notarskih mjesta ograničen je (numerus clausus).</s><s>Teritorij države podijeljen je na notarska područja - u kojima notari moraju imati urede.</s><s>Službeno područje notara u pravilu se poklapa sa jurisdikcijom općinskog suda u kojem on ima 
svoje sjedište.</s>

<s>Notar je nepristrani povjerenik (svih) stranaka i zato za njega vrijede pravila o izuzeću kao i za suce, on po službenoj dužnosti poduzima radnje na zahtjev klijenata, a ne na bazi naloga kao advokat.</s><s>Zato što je nepristrani povjerenik klijenata, - notar je dužan čuvati - notarsku tajnu.</s><s>Zbog specifičnosti svoje funkcije notar ne može obavljati advokatski posao niti obavljati neki drugi posao za plaću.</s>

<s>Notari u državama Kontinentalnog prava</s>

<s>Notare u zemljama kontinentalnog prava može se ugrubo opisati kao pravnike specijalizirane za pravne poslove u vezi sa nekretninama, prodajom, hipotekama i ovrhama, ali im načelno nije dopušteno da se pojave na sudu.</s><s>Dokumenti koje je notari pripreme ili ovjere na odgovarajući način, na sudovima tih zemalja uzimaju se kao pravovaljani, bez daljnjih dokaza o njihovoj autentičnosti; jer notar garantira identitet stranaka.</s>

<s>U Engleskoj i Walesu, i državama kontinentalnog prava u Zapadnoj Evropi, te u latinoameričkim i kanadskomQuebecu, pozicija - notara je mnogo važnija nego u Sjedinjenim Američkim Državama.</s><s>Notari u Engleskoj i Walesu su pravnici koji se uglavnom bave ovjerom potpisa i 
trgovačkih i privatnih dokumenata za korištenje izvan Ujedinjenog Kraljevstva.</s><s>Uz to su ovlašteni za obavljanje prakse u svim pravnim područjima, ali ne provode sudske postupke.</s>

<s>Notari mogu zastupati klijente u nespornim stvarima pred sudovima i drugim javnim tijelima ako su te stvari u direktnoj vezi sa nekom od njihovih isprava.</s><s>Za pravnu valjanost određenih vrsta pravnih poslova nužna je forma - notarskog akta.</s><s>Fundamentalna karakteristika notarskih akata i njihovih dokumenata je u tome - što imaju snagu javnih isprava, ako su prigodom njihova 
sastavljanja i izdavanja ispunjene bitne zakonske formalnosti.</s><s>Notarski akti mogu imati i karakteristike ovršnih isprava, jer se na bazi njih može direktno tražiti sudska ovrha, jednako kao i na osnovi sudske nagodbe.</s><s>Notarski akt je ovršna isprava ako je u njemu utvrđena određena obaveza na radnju oko koje su se stranke dogovorile te ako sadrži izjavu obavezanika o tome da se na bazi
tog akta može provesti ovrha.</s>

<s>Notari u državama Običajnog prava 
U Sjedinjenim Američkim Državama - kvalifikacije za taj posao se malo razlikuju od države do države, ali u globalu - notar mora biti punoljetni državljanin i stanovnik područja u kom želi biti imenovan.</s><s>Nadležnost notara ograničena je na državu, a u nekim 
saveznim državama, samo na County u kom notar ima prebivalište.</s>

<s>U zemljama tog pravnog sistema notari mogu postati i mirovni suci, savjetnici, pojedini oficiri i neki službenici suda.</s>

<s>U kanadskoj provinciji Quebec, koja slijedi tradiciju građanskog kontinentalnog prava, postoje obrazovni zahtjevi za notare slične onima za pravnike.</s>

<s>U zemljama anglosaksonskog prava sudovi ne prihvaćaju kao vjerodostojne dokumente ovjerene od notara, osim u slučaju mjenica koje su protestirane u inozemstvu.</s><s>Isto tako notari ne mogu sastaviti pravne dokumente kao što su oporuke, ugovori, hipoteke i zemljišnoknjižni ulošci, jer je to pravnički posao.</s><s>Međutim brojni propisi zahtijevaju da autentičnost određenih dokumenata bude ovjerena od strane notara, u Sjedinjenim Američkim Državama su to najčešće dokumenti koji se odnose na promet nekretninama.</s><s>U takvim slučajevima notar ne smije ovjeriti dokument ličnosti koja se nije pojavila pred notarom ili koja mu nije poznata, osim ako se prezentiraju dokazi o 
identifikaciji.</s>

<s>Današnje notare imenuju, nakon podnošenja zahtjeva organi državne uprave (ministar), a ono obično stupa na snagu nakon plaćanja učešća i polaganja zakletve, a u u mnogim dijelovima Sjedinjenih Američkih Država uz sve to mora se položiti i popriličan novčani depozit radi osiguranja posla.</s>

<s>Historija</s>

<s>U Rimskom pravu notarius je orginalno bio rob ili slobodnjak zapisničar koji je bilježio sudski proces.</s><s>Međutim, rad suvremenog notara više odgovara onom koji je obavljao rimski tabularius, koji je uzeo i spremao dokaze u Tabularium.</s><s>Za srednjeg vijeka notar je bio službenik crkve koji je čuvao dokaze, ali su njegove dužnosti bile uglavnom sekularne.</s>

<s>Notari su 1948. osnovali svoje međunarodno udruženje - International Union of Notaries u kojem se u prvom valu učlanilo samo 19 država koje su u to vrijeme imale notare, 2018. je njihov broj narastao na 88, od toga su njih 22 iz Evropske Unije.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Notary (na portalu Encyclopædia Britannica  
 Bilježnik, javni (na portalu Hrvatska Enciklopedija</s>

<s>Pravo
Zanimanja</s>

