Paranazalni sinusi
<s>Paranazalni sinusi () su šupljine ispunjene vazduhom smeštene unutar kostiju lica i lobanje.</s><s>One komuniciraju sa nosnom dupljom putem otvora (orificijuma) ili kanala (duktusa) i obložene su veoma tankom sluzokožom.</s>

<s>Razvoj 
Osnovna uloga nosne sluznice kod većine sisara se ogledala u detekciji mirisa (olfaktorna funkcija).</s><s>Evolucijom je ona počela da gubi na značaju (pogotovo kod čoveka) i sluzokoža je postala važan faktor u procesu disanja.</s><s>Na razvoj paranazalnih šupljina, odnosno promenu njihovog oblika i položaja, uticali su promena položaja tela u prostoru (prelazak na uspravni način hoda), promena načina ishrane (naročito prelazak sa sirove na termički obrađenu hranu), uvećanje mozga itd.</s>

<s>Kod čoveka sinusi počinju da se razvijaju odmah nakon rođenja jedinke, a ovaj proces pneumatizacije se završava između 14. i 16. godine života.</s>

<s>Podela 
Sinusi de dele prema kostima u kojima su smešteni na četiri osnovne grupe:
 čeoni sinus (),
 vilični sinus (),
 sitasti sinus () i
 klinasti sinus ().</s>

<s>Biološka uloga 
Uloga paranazalnih šupljina još uvek nije definitivno razjašnjena, ali se pretpostavlja nekoliko mogućih funkcija:
 šupljine unutar kostiju smanjuju težinu lobanje,
 povećanje reznonacije glasa,
 izolacija struktura osetljivih na temperaturu (korenovi zuba i oči) od stalnih temperaturnih promena u nosnoj duplji,
 vlaženje i zagrevanje udahnutog vazduha itd.</s>

<s>Oboljenja 
Kroz otvore i kanale sluzokoža sinusa je povezana sa sluzokožom nosne duplje.</s><s>Zbog toga različiti faktori koji dovode do otoka i upale nosne sluznice (prehlada, alergije) ili ometaju protok vazduha i normalnu sekreciju sluzi, mogu direktno ili indirektno da izazovu upalu sinusa.</s><s>Razlikuju se akutna i hronična forma ovog oboljenja.</s>

<s>Ostali sinusi 
Postoje i šupljine unutar petroznog dela slepoočne kosti (mastoidne ćelije) ali je njihova sluzokoža u kontaktu sa srednjim uhom.</s>

<s>Reference</s>

<s>Kosti glave</s>

