Masakr na Marsovim poljima
<s>Masakr na Marsovim poljima () naziv je za masakr koga su 17. jula 1791. godine izvršili pripadnici Nacionalne garde.</s><s>Jedan je od značajnih događaja Francuske revolucije.</s><s>Do masakra je došlo kada je komandant Nacionalne garde, Markiz de Lafajet, naredio svojim vojnicima da pucaju na masu kordiljera, predvođenu Dantonom i Dimulenom, koja se okupila radi potpisivanja peticije kojom bi se kralj Luj XVI uklonio sa prestola.</s>

<s>Uvod</s>

<s>Iako je prividno prihvatio revoluciju, Luj se spremao na beg.</s><s>Kraljev beg pripremio je grof Aksel de Fersen, Šveđanin i prijatelj Marije Antoanete.</s><s>Luj je sa porodicom napustio Tiljeri 20. juna 1791. godine, preobučen u sobara.</s><s>Ukrcao se u posebno izrađenu kočiju i za dva dana je stigao u Varen, grad na granici sa Nemačkom.</s><s>Zaustavio se na stanici predviđenoj za razmenu konja.</s><s>Prepoznao ga je sin upravnika postaje.</s><s>Uostalom, kralj se uopšte nije skrivao misleći da će njegova pojava izazvati poštovanje.</s><s>Međutim, upravnik postaje zakrčio je most, a seljaci su opkolili kočiju i prisilili je da se vrati.</s><s>Kralj se 25. juna vratio u Pariz.</s><s>Ušao je kroz kordon vojnika u mrtvoj tišini.</s>

<s>Masakr 
Kordiljeri zahtevaju od Ustavotvorne skupštine da proglasi republiku.</s><s>Skupština je smislila priču o otmici kralja.</s><s>Luj je oslobođen optužbi uprkos Robespjerovim protestima.</s><s>Skupština je donela odluku kojom Luj ostaje kralj ustavne monarhije.</s><s>Peticiju je sastavio žirondinac Žak Pjer Briso.</s><s>Na Marsovim poljima okupilo se 17. jula 1791. godine više od 50.000 ljudi.</s><s>Oko 6000 njih je potpisalo peticiju.</s><s>Gradonačelnik Pariza proglasio je vanredno stanje.</s><s>To je Lafajetu dalo opravdanje da izda naređenje Nacionalnoj gardi da puca na masu koju su predvodili Žorž Danton i Kamij Dimulen.</s><s>Gomila je bacala kamenje na Nacionalnu gardu.</s><s>Nakon pucnjeva upozorenja, Garda je otvorila vatru direktno na masu.</s><s>Tačan broj mrtvih i ranjenih nije poznat.</s><s>Procene se kreću od desetak do pedeset mrtvih.</s>

<s>Posledice 
Buržoazija, jedinstvena do 1791. godine, raspala se posle Varena.</s><s>U skupštini su i dalje svi poslanici pripadali buržoaziji.</s><s>Desnica je imala 264 poslanika koji su pripadali fejantincima.</s><s>Oni su bili i protiv demokrata; tražili su ograničenu monarhiju i prevlast buržoazije, kao što je to predviđao ustav iz 1791. godine.</s><s>No, fejantinci se dele u dve grupe: lametisti (pod vođstvom Lameta) i fajetisti (pod vođstvom generala Markiza de Lafajeta).</s><s>Levicu, 136 poslanika, uglavnom je sačinjavao narod iz jakobinskog kluba.</s><s>Predvodili su ih novinar Briso (njegova frakcija su brisotinci) i filozof Kondorset, izdavač Volterovih dela.</s><s>Centar je činila masa od 345 poslanika, nezavisni ili konstitucionalisti, odani revoluciji, ali bez određenog mišljenja i uglednih ljudi.</s>

<s>Izvori 
 Albert Soboul; Francuska revolucija, Naprijed, Zagreb (1966)</s>

<s>1791
Francuska revolucija</s>

