Zgrada željezničke stanice u Jezeru
<s>Zgrada željezničke stanice u Jezeru nalazi se u stambenom naselju, na lijevoj obali rijeke Plive, općina Jezero, Bosna i Hercegovina.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 4. do 6. novembra 2015.</s><s>Godine  donijela je  odluku da se stanica proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku Komisija donijelo je u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry,  Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća).</s>

<s>Historija 
Izgrađena je 1913. godine kao jedini objekat u u Jezeru iz austro-ugarskog perioda.</s><s>Bila je veoma značajan objekt u vrijeme industrijskog razvoja Bosne Hercegovine.</s><s>Austrougarska monarhija sagradila je i mnoge šumske i rudničke pruge u privatnom vlasništvu koje su služile za eksploataciju rudnog i šumskog bogatstva, kao i za putnički saobraćaj.</s><s>U početku se nije moglo pristupiti eksploataciji šuma u većim razmjerama zbog nedostatka potrebnih komunikacija.</s><s>Da bi se to postiglo, bile su potrebne velike investicije za izgradnju šumskih komunikacija, odnosno šumskih željezničkih kolosijeka.</s><s>Pred kraj austrougarske uprave, krajem 1916. godine u Bosni i Hercegovini bilo je oko 1220 km šumskih pruga.</s>

<s>Najdužu mrežu šumskih željeznica izgradila je firma Steinbeiss u zapadnoj Bosni.</s><s>Bavarski poduzetnik Otto Steinbeiss započeo je eksploataciju šumskih područja oko rijeke Sane na osnovu ugovora sa Zemaljskom upravom od 1892. godine na rok od 20 godina, a ugovorom od 1899. godine produžena mu je koncesija na narednih 10 godina.</s>

<s>Pruga Srnetica – Jajce puštena je u saobraćaj 10.01.1916. godine u dužini 107 km.</s><s>Željezničke stanice na relaciji Jajce – Srnetica bile su: Jajce – Plivska Jezera – Jezero – Volari – Šipovo – Sokolac – Pliva – Podovi – Čardak – Podgora – Mlinište – Ovčara – Lisina – Tisova Kosa – Kurijeva Kosa – Potoci – Srnetica.</s>

<s>Raspadom Austro-Ugarske i stvaranjem Kraljevine SHS država postaje vlasnik poduzeća Steinbeiss.</s><s>Ovo je preduzeće u avgustu 1919. preimenovano u ŠIPAD.</s>

<s>Poslije II svjetskog rata ove željeznice uključene su u mrežu Jugoslovenskih državnih željeznica (JDŽ) sa javnim prevozom putnika i roba.</s><s>Zgrada je do 1970. godine služila prvobitnoj namjeni.</s><s>Kada je Uprava Jugoslovenskih državnih željeznica (JDŽ)  ukinula prugu Srnetica – Jajce, a do 1978. godine bile su ukinute sve uskotračne pruge.</s>

<s>Opis 
Zgrada željezničke stanice u najvećoj mjeri sačuvana je u izvornom stanju bez obzira što se danas koristi za stanovanje.</s>

<s>Pravougaone je osnove dimenzija 12,99 X 11,47 m.  Sastoji  se od podruma, prizemlja i sprata.</s><s>Visina od kote terena do sljemena iznosi  9,44 m. Spratna visina prizemlja iznosi 3,50 m, a visina prvog sprata iznosi 3,70 m. Dvokrakim drvenim stepeništem ostvarena je vertikalna komunikacija između prizemlja, sprata i podruma.</s><s>Glavni ulaz u objekat nalazio se na sjeverozapadnoj strani ispred koje je prolazila trasa uskotračne pruge.</s><s>Ulaz u objekat željezničke stanice bio je ostvaren preko dvoja jednokrilnih drvenih vrata kojima se prilazilo preko dva kamena stepenika.</s><s>Danas su ti otvori zazidani i na njihovim mjestima se nalaze prozorski otvori.</s>

<s>Četvorovodni krov je drvene konstrukcije, a pokrov je  crijep.</s><s>Na krajevima fasada izrađeni su ukrasi od kamena, a iznad drvenih prozorskih otvora i vrata izrađena je dekoracija u obliku kamenih vijenaca.</s>

<s>Literatura 
 Fevzija Ajdin, Historija željeznica Bosne i Hercegovine, Nacionalna univerzitetska biblioteka Bosne i Hercegovina,  Sarajevo, 2006.</s><s>Dževad Juzbašić, Izgradnja željeznica u BiH u svijetlu austrougarske politike od okupacije do kraja Kallayeve ere.</s><s>Akademija nauka i umjetnosti BiH Sarajevo, 1974.</s>

<s>Reference</s>

<s>Nacionalni spomenici u Jezeru
Željezničke stanice u Bosni i Hercegovini</s>

