Leusaba
<s>Leusaba je naziv naselja iz rimskog perioda, na užem području današnjeg Mrkonjić Gradaa, Bosna i Hercegovona.</s><s>Nalazilo se uz putnu komunikaciju Salona – Servicij.</s><s>U dolini Crne rijeke su se sastajale dvije itinerarske ceste, ona Antoninova itinerara i ona Tabule, od kojih je prva vodila od Glamočkog polja (Halapić, Salviae), a druga preko Šipova i Mrkonjić Grada.</s><s>Tu je u dolini Crne rijeke bio njihov spoj, pa otuda i prometni značaj Leusabe.</s>

<s>Arheologija 
Prva istraživanja obavljena su sredinom XIX stoljeća.</s><s>Arheolozi su zabilježili da se radi  o velikim rimskim ostacima kod Mrkonjić Grada.</s><s>Artur Evans je iznio podatke o velikom blagu sa novcima rimskih careva iz III. stoljeća.</s><s>U Sarajevo je donio 18 novčića koji se danas nalaze u numizmatičkoj zbirci Zemaljskog muzeja.</s><s>Nije dao podatke o mjestu nalaza.</s><s>U međuvremenu, nalazišta su bila devastirana, nalazi nezbrinuti i neobjavljeni, ili ugrađeni u puteve, pruge i stanbene objekte  i vremenom zaboravljeni.</s>

<s>Krajem XIX stoljeća istraživanja su obnovili Karl Pač i Ćiro Truhelka.</s><s>Za novčiće je naveo da su sa lokaliteta Bjelajci.</s><s>U Donjem polju umjesto razvalina koje su se „nekada nadaleko prostirale“, Ćiro Truhelka je vidio samo dva dobro očuvana mauzoleja (grobnice na svod sa sarkofazima) i natpis djevojčice, koji je očuvan do danas.</s><s>Natpis je nađen ugrađen u ćošak jedne kuće.</s><s>Rezultat njihovih istraživanja je postojanje tri rimska naselja: u Majdanu, Mrkonjić Gradu i Bjelajcima.</s><s>Sva tri naselja su se razvila zbog prerade željeza.</s><s>Koje od njih je Leusaba nije utvrđeno.</s>

<s>Na Gradini u Majdanu su otkriveni tragovi starog rudarstva i metalurgije iz ilirskog perioda, a u samom naselju ostaci kasnoantičke bazilike sa dijelovima rimskog naselja u kojem su bile dvije talionice željeza.</s><s>Iz Majdana potječu i dva kamena ulomka sa natpisom.</s>

<s>I u samom Mrkonjić Gradu pronađeni su rimski građevinski materijal i željezna troska, ali nikad nisu registrovani i valorizovani.</s>

<s>U arealu Gornjeg polja u Bjelajcu, uz dvije još uvijek vidljive gradine, u ilirskom dobu bilo je epihorsko naselje koje je bilo središte domaće župe  (civitas Maeziorum).</s><s>U rimsko doba na istom mjestu se  razvio gradić municipalnog tipa.</s><s>Jedini pisani dokument je nadgrobni spomenik u obliku kocke koji su objavili Karl Pač i Ćiro Truhelka.</s><s>Natpis je rimskog građanina Elije Tertule i ukazuje da su se građani tog naselja nazivali Aeli (gentilno ime po rimskoj dinastiji koja je ime dodijelila), ali se o statusu naselja ništa ne navodi.</s><s>Bilo je to naselje uzputnog tipa, sa raskrsnicom, sa obe strane Crne rijeke, koje je ležalo na raskrsnici javne ceste koja je dolazila od Majdana i ceste koja je dolazila od Polja iz Mrkonjić Grada i nastavljala na sjever prema Serviciju na Savi.</s>

<s>Područje Mrkonjića istraživao je i Ivo Bojanovski.</s><s>Njegov zaključak je da se u Bjelajcima (Donje polje) nalazila značajna etapna stanica i raskrsnica na putu Salona - Servicij i da je to Leusaba.</s><s>Danas više nije moguće provjeravati ovaj zaključak jer je naselje u Donjem polju, dakle po drugi put, i arheološki umrlo.</s>

<s>Literatura</s>

<s>Reference</s>

<s>Rimska arheološka nalazišta u BiH
Mrkonjić Grad
Rimski gradovi u BiH</s>

