Peter Tatchell
<s>Peter Gary Tatchell (Melbourne, 25. 1. 1952. – ), australijsko-britanski novinar, aktivist, političar i autor.</s>

<s>Biografija 
Tatchell je rođen 1952. u Melbourneu u Australiji, kao sin tokara i radnice u tvornici keksa.</s><s>Njegovi roditelji razveli su se kada je imao četiri godine i majka mu se preudala ubrzo kasnije.</s><s>Zbog financijskih problema prouzrokovanih zdravstvenim računima, godine 1968. napustio je školu u dobi od 16 godina i počeo raditi kao uređivač izloga u robnim kućama.</s><s>Godine 1971. preselio se u London i studirao sociologiju na Univerzitetu u sjevernom Londonu.</s><s>Britansko državljanstvo dobio je 1989. godine.</s>

<s>Aktivizam 
Tokom svog života Tatchell se bavio različitim vidovima društvenog i političkog aktivizma.</s><s>U rodnoj Australiji angažirao se u borbi za prava Aboridžina i protiv smrtne kazne, a učestvovao je i u antiratnim prosvjedima protiv Vijetnamskog rata.</s><s>U Ujedinjenom Kraljevstvu popularnost je stekao ranih 1970-ih kao jedan od vodećih članova britanskog GLF-a, pokreta za prava LGBT osoba.</s><s>:53,54 Godine 1978. priključio se Laburističkoj stranci i bio je njenim članom pune 22 godine, a od 2004. angažirao se u Zelenoj stranci Engleske i Walesa.</s><s>Tokom 1990-ih pozvao je na reviziju zakona i spuštanje uzrasta seksualne saglasnosti sa 16 na 14 godina.</s><s>:116 Tatchellov politički aktivizam obilježen je fizičkim incidentima – u Bruxellesu 2001. pretukli su ga tjelohranitelji zimbabveanskog predsjednika Roberta Mugabea prilikom pokušaja da provede njegovo građansko hapšenje, a sličan incident ponovio se i 2009. u Moskvi kada je na maršu potpore LGBT osobama fizički napadnut od strane ruskih nacionalista i pravoslavnih aktivista, a potom i uhićen od strane ruske policije.</s><s>Tatchell je član više ateističkih, sekularističkih i humanističkih udruga, poput Britanskog humanističkog društva.</s><s>Od 1983. do 1995. izdao je sedam knjiga, uglavnom o LGBT temama.</s><s>Pisao je kao novinar za Gay Times , The Guardian i brojne druge medije.</s>

<s>Kontroverze i kritike 
Tatchellova aktivistička karijera obilježena je nizom incidenata, kontroverzi i kritika, kako od strane neistomišljenika tako i od LGBT zajednice.</s><s>U junu 1997.</s><s>Tatchell je poslao otvoreno pismo medijima i izrazio podršku objavljivanju knjige o pederastiji u kojoj se dokumentiraju suvremeni primjeri intergeneracijskog snošaja među dječacima i ratnicima u Novoj Gvineji kao tradicionalna praksa odrastanja u normalne muževe i očeve.</s><s>Tatchell je knjigu opisao hrabrom i stao u njenu obranu pod izgovorom slobode govora i borbe protiv cenzure, navodeći da osobno poznaje prijatelje, muškarce i žene odnosno heteroseksualce i homoseksualce, koji su se upustili u dobrovoljni snošaj u dobi od 9 do 13 godina, te da nitko među njima nije zlostavljan i da su svi uživali u činu.</s><s>Njegovo dovođenje u pitanje čitavog koncepta uzrasta seksualne saglasnosti:116 i izjava da "društvo mora prihvatiti istinu da svaki snošaj s djecom nije neželjen, prisilan i štetan", naišli su na osude kod kritičara iz kršćanskog miljea poput A. T. Ellis i P. Hitchensa koji su ga prozvali da mu retorika podilazi pedofilskom aktivizmu,:32 a potonji ga je optužio i za hipokriziju s obzirom da se pozicionirao kao vodeći britanski kritičar pedofilskih incidenata u Katoličkoj Crkvi.</s>

<s>U julu 2005.</s><s>Tatchell je bio jedan od primarnih sudionika u izazivanju međunarodnog skandala vezanog uz status LGBT osoba u Iranu, objavivši na stranicama svoje organizacije OutRage! da su dva mašhadska mladića, Mahmud Asgari i Ajaz Marhoni, "smaknuti zbog homoseksualnosti".</s><s>:123:1 Njegov članak preuzeli su razni masovni mediji i vijest se brzo proširila po svijetu,:124,126 nakon čega su uslijedili višestruki prosvjedi diljem gradova Evrope i Sjeverne Amerike,:1:ix,x,229 a 19. 7. kao datum smaknuća neke su organizacije proglasile "Danom borbe protiv homofobije".:x Međutim, kroz sljedećih tjedan dana niz internacionalnih organizacija (uključujući AI, HRW i IGLHRC) opovrgnule su glasine i upozorile da nije riječ o homoseksualnom slučaju tj. da je Tatchellov članak iskrivljeni prijevod vijesti iz iranske ISNA-e u kojem se navodi da su dvojica pogubljena zbog otmice i silovanja 13-godišnjeg dječaka.</s><s>:125:1:x Peter Tatchell je nakon svega stao iza vlastite verzije događaja, falsificirao dokaze i tvrdio da je "jedino njegov prijevod točan" odnosno "svi ostali pogrešni" (iako ne poznaje perzijski),:124 iznio niz agresivnih opaski na račun Irana nazvavši ga "abnormalnom, rasističkom, perzijski šovinističkom i fašističkom državom",:1,2 te izrazio otvorenu potporu anti-iranskim militantnim skupinama (MEK, ALO i Džundalah) opisavši ih "respektabilnom demokratskom opozicijom".</s><s>:124 Također, rabio je i panarapsku ekstremističku retoriku da je Iran "okupirao Huzestan" i plasirao teorije zavjere da službeni Teheran ima u planu "istrijebiti arapsku i sunitsku manjinu".</s><s>:230 Identične ispade Tatchell je ponovio i 2007. kada je tvrdio da je Makvan Muludzade, osuđenik na smrt zbog serijskog silovanja maloljetnika, još jedna u nizu žrtava "iranskog pogroma homoseksualaca".</s><s>:120,121</s>

<s>Tatchell je opetovano prozivan da fokus njegovog aktivizma pravovremeno podilazi interesima američko-britanske vanjske politike.</s><s>Nakon iranskog skandala brojni analitičari, uključujući LGBT aktivista S. Longa, queer teoretičarku J. K. Puar, sociologinju M. Rastegar, politologe P. Richéa i J. A. Massada,:258 osudili su masovnu obmanu i nazvali je plodom podizanja političkih tenzija između Irana i Sjedinjenih Država.</s><s>Srodne kritike Tatchell je dobio i početkom 2016. zbog nekonzistentnih i kontradiktornih objava na temu Sirijskog građanskog rata koje idu samo u jednom pravcu – opravdanju zapadnjačke intervencije u Siriji.</s><s>Long kao jedan od primarnih problema vidi i Tatchellovo korištenje političkih okolnosti za privlačenje pozornosti i samopromociju.</s><s>:122 Neposredno nakon bombaškog napada u Londonu i par dana uoči iranskog skandala, Tatchell je tako tvrdio da mu "islamski fundamentalisti prijete smrću" i da "postoji ozbiljna opasnost od terorističkog napada na mjesta okupljanja LGBT zajednice", međutim, obje tvrdnje nije ničim potkrijepio i kasnije ih je uklonio sa svojih web-stranica.</s><s>:122 Drugi LGBT kritičari zamjeraju mu agresivne i provokativne javne nastupe:150 kao i personifikaciju LGBT pokreta okupljenog oko organizacije OutRage!,:142 percipirane kao neozbiljne u odnosu na društveno prihvaćenu udrugu Stonewall.</s><s>:150 Predmetom kritika bila je i Tatchellova udruga OutRage! jer se sredinom 1990-ih služila ucjenjivačkim taktikama i tražila od istaknutih ličnosti da deklariraju svoju homoseksualnost, pod prijetnjom javnog otkrivanja.</s><s>:151</s>

<s>U februaru 2016. godine, skupina od preko 100 intelektualaca, pisaca, aktivista za ljudska prava i drugih javnih ličnosti, objavila je otvoreno pismo u kojem se distanciraju od Tatchella i kritiziraju njegovu cenzuru i napadačko ponašanje usmjereno protiv kritičkih LGBT aktivista.</s><s>U pismu se navodi da Tatchell usprkos tome što zagovara slobodu govora zapravo iskazuje nultu toleranciju prema svakom obliku kritike na njegov račun, i da je poticao medijske hajke i sistematska zastrašivanja svojih kritičara, objavljivao privatne poruke s ciljem diskreditiranja, lažirao prijetnje smrću i predstavljao kao žrtva, etiketirao neistomišljenike "islamistima", prijetio tužbama Routledgeu i feminističkom izdavaču Raw Nerve Pressu jer su publicirali kritičke osvrte na njegov aktivizam, nazivao akademske kritičare "uvrnutim stručnjacima", te povremeno surađivao s transfobnim ličnostima i desničarskim medijima.</s><s>Sam Tatchell regirao je na ove kritike i ogradio se od prozivki, nazvavši ih neistinama.</s>

<s>Opus 
 The Battle for Bermondsey, London: Heretic Books, 1983, 
 Democratic Defence, London: Gay Men's Press, 1984, 
 AIDS: A Guide to Survival, London: Gay Men's Press, 1986, 
 Out in Europe, London: Channel 4 Television, 1990, 
 Europe in the Pink, London: Gay Men's Press, 1992, 
 Safer Sexy: the Guide to Gay Sex Safely, London; New York: Freedom Editions, 1994, 
 We Don't Want to March Straight, London; New York: Cassell, 1995,</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Službene stranice Petera Tatchella
  Zaklada Petera Tatchella</s>

<s>Britanski novinari
Britanski aktivisti
Britanski političari
Britanski ateisti
Gej političari
Iranofobija
Biografije, Melbourne</s>

