Kločev glagoljaš
<s>Kločev glagoljaš (lat. Glagolita Clozianus [~go'lita klozi·a:'nus]), glagoljički kodeks iz XI. st., dio kanona staroslavenskih tekstova.</s>

<s>Neka jezična i paleografska obilježja upućuju na mogućnost da je prepisan na hrvatskom prostoru.</s><s>Od svih kanonskih tekstova po tim je kriterijima najsličniji Marijinskom evanđelju, nastalomu također sjeverozapadno od bugarsko-makedonskog prostora.</s><s>Od kodeksa za koji se pretpostavlja da je imao oko 500 stranica sačuvano je samo 14 listova na kojima je ispisano 5 homilija.</s><s>Četiri homilije su poznate i iz drugih staroslavensih tekstova (autora Ivana Zlatoustog i Epifanija), a jedna je sačuvana samo u  Kločevu glagoljašu  i naziva se Anonimna homilija, a prepostavlja se da joj je autor Sveti Metod.</s>

<s>Kodeks je u trenutku nastanka imao preko 550 listova (1100 stranica), od kojih se 12 se listova čuva u Tridentu, a 2 u Innsbrucku.</s><s>Na Krku, u riznici Frankapana, koji su ga okovalo srebrom i zlatom i  sve do smrti Ivana Frankapana kodeks se, bogato opremljen, častio kao autograf Svetoga Jeronima.</s><s>Na početku XIX. st. bio je u posjedu austrijskoga grofa Parisa Cloza po kojem je i dobio ime.</s><s>Prvih 12 stranica izdao je prvi Jernej Kopitar 1836., a dva insbručka lista izdao je prvi put F. Miklošič 1860.</s>

<s>Izvori 
 Hrvatska enciklopedija 
 Proleksis enciklopedija</s>

<s>Literatura 
 Josip Bratulić i Stjepan Damjanović, Hrvatska pisana kultura, 1. svezak: 8. - 17. stoljeće, str. 52,</s>

<s>Vanjske poveznice 
 30 bisera Hrvatske glagoljičke kulture
 kločev glagoljaš</s>

<s>Glagoljski zapisi
Hrvatski glagoljični tekstovi</s>

