Stanko Vraz
<s>Stanko Vraz (Cerovec, 30. lipnja 1810. - Zagreb, 20. svibnja 1851.), hrvatski i slovenski književnik, kritičar i prevoditelj.</s>

<s>Životopis
Stanko Vraz rodio se u slovenskom mjestu Cerovcu 1810. godine kao Jakob Frass.</s><s>Godine 1836. mijenja ime u Stanko Vraz.</s><s>Gimnaziju je završio u Mariboru, studij prava i filozofije pohađao je u Grazu, ali je većinu vremena provodio proučavajući književnost i starne jezike.</s><s>Govorio je pet jezika.</s><s>Prevodio je latinske klasike i slavenske pjesnike.</s><s>Od 1839. godine živio je i radio u Zagrebu kao jedan od vodećih preporoditelja.</s>

<s>Književno stvaralaštvo</s>

<s>Ranu slovensku poeziju pisao je na zavičajnom dijalektu, zbog čega ju početkom 1830-ih nije uspio objaviti u časopisu Kranjska čbelica.</s><s>Po svojoj raznovrsnoj djelatnosti (pjesnik, književni kritičar, putopisac, prevoditelj te pisac članaka o jeziku i narodnim običajima) Vraz je jedan od najistaknutijih iliraca i prvi hrvatski profesionalni književnik.</s><s>Nakon prvoga posjeta Hrvatskoj 1833. oduševio se ilirskim pokretom.</s><s>Iste je godine u Grazu upoznao Lj.</s><s>Gaja; surađivao je u Danici od prvoga broja, potpisujući se isprva kao »Ilir iz Štajera«.</s>

<s>Godine 1842. s Vukotinovićem i Rakovcem izdaje kritički časopis "Kolo",  a 1846. – 48. bio je tajnik Matice ilirske.</s><s>Kao zagovornik romantičarskih ideja o značaju narodne poezije priredio je i objavio zbirku slovenskih narodnih pjesama Narodne pjesni ilirske: koje se pjevaju po Štajerskoj, Kranjskoj, Koruškoj i zapadnoj strani Ugarske (1839).</s><s>U hrvatskoj književnosti javio se prijevodom slovenske balade Stana i Marko (Danica, 1835.), a od 1837. pisao je isključivo na hrvatskom jeziku.</s>

<s>U kritici se bori za europski kriterij i protiv diletantizma, a za književno je stvaranje tražio da se oslanja na tekovine narodne i slavenske književnosti.</s><s>Najvredniji dio njegova rada jest ljubavna lirika.</s><s>Kao pjesnik Đulabija i niza soneta Sanak i istina, on unosi u hrvatsku liriku svjež, lak i nepatvoren izraz, nasuprot deklamacijama i retorici, što je prevladavalo u pjesmama većine iliraca.</s><s>U satirama i epigramima ismijava nedostatke društvenog i književnog života, posebno utilitarizam i diletantizam patetičnih tamburaša i budničara.</s><s>Njegova lirika inspirirana je romantičnom erotikom u stilu i u modi njegova doba, posvećenom imaginariom ljubavnim idealima.</s>

<s>Godine 1840. objavio je prvu od ukupno tri za života objavljene zbirke pjesama, ljubavni kanconijer Đulabije, ljubezne ponude za Ljubicu (I–II, III. i IV. objavljeni su posmrtno), posvećen Gajevoj nećakinji Lj.</s><s>Cantily.</s>

<s>God. 1841. objavio je zbirku balada i romansi Glasi iz dubrave žeravinske, posvećenu ilirskoj »posestrimi« Dragojli Štauduar, u kojoj je nastojao ujediniti tradicije europske narodne i umjetničke balade (J. W. Goethe, A. Mickiewicz, J. L. Uhland).</s>

<s>Posljednja zbirka poezije, Gusle i tambura (1845), sastoji se od četiriju ciklusa, elegično intoniranih Prvo lišće te Cvijeće i voće, zbirke prepjeva i parafraza europskih romantičara Iza mora te Povjestica, kao i satiričnoga dodatka Istina i šala, potpisanoga pseudonimom Jakob Rešetar s Cerovca.</s>

<s>Napisao je i zbirku od 47 soneta Sanak i istina, posvećenu Hildegardi Karvančićevoj, djelomice tiskanu u Danici (1845) i almanahu Iskra (1846).</s><s>Spjevan po uzoru na Petrarcu i Mickiewicza, taj kanconijer uz Vrazove izvorne stihove sadrži i 13 prepjevanih soneta.</s>

<s>Ciklus od 7 gazela, kojim je Vraz taj izvorno orijentalni lirski oblik uveo u hrvatsku književnost, ubraja se među najvažnija ostvarenja hrvatske romantičarske lirike.</s><s>Pisao je satire i epigrame, sabrane u ciklusima Neotesanci I i II, Komari i hobadi te Cigani, u kojima se kritički osvrtao na onodobne političke i književne prilike pa i suvremenike.</s>

<s>Iznimno se vrijednim smatra i Vrazov bogat i raznovrstan prevoditeljski opus.</s><s>Prevodio je s latinskoga, grčkoga, češkoga, ruskoga, poljskoga, slovenskoga, engleskoga, njemačkoga, francuskoga, španjolskoga i talijanskoga, ponajviše romantičarsku poeziju.</s>

<s>U onodobnoj periodici objavljivao je putopise, dopise, bibliografske prikaze i književnokritičke članke.</s><s>Zauzimao se za uvođenje strožih estetskih i profesionalnih kriterija u književnu kritiku.</s><s>Uz P. Preradovića i I. Mažuranića smatra se jednim od najvažnijih pjesnika hrvatskog romantizma.</s><s>Hrvatsku je književnost obogatio novim pjesničkim tipovima i oblicima, a pjesničkim, prevoditeljskim i kritičarskim radom približio ju onodobnoj matici europskih književnih strujanja.</s>

<s>Stil</s>

<s>U težnji da nađe što adekvatniji izraz za svoje pjesničke vizije Vraz je pronalazio različite forme: od klasičnih soneta do romance i balade, te gazele; pa je i na taj način obogatio našu književnost onoga vremena.</s><s>Bilo je u tom traženju i lutanja, i slabih stihova, bilo je naročito mnogo borbe s jezikom, što nije nikakvo čudo kad je Vraz Slovenac.</s><s>No usprkos svim tim slabostima Vraz je u svoju poeziju unio mnogo iskrenih, osobnih momenata koji variraju od vedrih stihova do sumornih motiva i atmosfera.</s>

<s>Djela
 Đulabije, Zagreb, 1840.</s><s>Glasi iz dubrave žerovinske, Zagreb, 1841.</s><s>Gusle i tambura: različite pěsni.</s><s>1. od Stanka Vraza, Prag, 1845.</s>

<s>Posmrtno
 Děla Stanka Vraza.</s><s>Djulabije: ljubezne ponude za Ljubicu.</s><s>Dio 1., Zagreb, 1863.</s><s>Děla Stanka Vraza.</s><s>Glasi iz dubrave žerovinske: pověstice od Stanka Vraza.</s><s>Dio 2., Zagreb, 1864.</s><s>Děla Stanka Vraza.</s><s>Razlike pjesme / [izvorne pjesme] od Stanka Vraza.</s><s>Dio 3., Zagreb, 1866.</s><s>Děla Stanka Vraza.</s><s>Razlike pjesme: prevodi Stanka Vraza.</s><s>Dio 4., Zagreb, 1868.</s><s>Děla Stanka Vraza.</s><s>Pěsme pabirci, proza i pisma Stanka Vraza.</s><s>Dio 5. [predgovor Franjo Petračić]., Zagreb, 1877.</s><s>Izabrane pjesme: sa slikom pjesnikovom.</s><s>S uvodom Franje Markovića., Zagreb, 1880.</s><s>Izabrane pjesme / Stanko Vraz. (uredio i predgovor napisao D. Grdenić), Zagreb, 1924.</s><s>Đulabije, Zagreb, 1925. (pretisak izdanja iz 1863.)
 Stanko Vraz - Stihovi i proza, Zagreb, 1951.</s><s>Slovenska djela, Zagreb, 1952.</s><s>Pjesnička djela I-III, Zagreb, 1953.</s><s>Poezija i proza / Stanko Vraz, (izbor i pogovor Ivan Slamnig), Zagreb, 1963.</s><s>Izbor iz djela / Stanko Vraz, (prir. i predgovor napisao Ivan Martinčić), Zagreb, 1994.</s><s>Izabrane pjesme / Stanko Vraz, (prir.</s><s>Vinko Brešić), Zagreb, 1999.</s>

<s>Zanimljivosti</s>

<s>Rodno mjesto Stanka Vraza, Cerovec u slovenskoj općini Ormož, se po njemu sada zove Cerovec Stanka Vraza kako bi se razlikovalo od ostalih mjesta koja se zovu Cerovec.</s><s>Vrazovo pravo ime je bilo Jakob Frass no s vremenom je književni pseudonim Stanko Vraz pretvorio u vlastito građansko ime i prezime.</s><s>Vraz je bio jedini Slovenac koji je prihvatio Gajevu ilirsku ideju i odrekao se, zbog "viših ciljeva", ne samo svoje narodnosti nego i materinskog jezika a što mu je Prešeren oštro zamjerio.</s><s>Pisao je pod pseudonimima Jakob Rešetar s Cerovca, te Nenad Bezimenović</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske poveznice 
Filozofski fakultet Sveučilišta u Zagrebu: Stanko Vraz: Pjesme
 Hrvatska enciklopedija Leksikografskog zavoda Miroslava Krleže (preuzeto 12. studenoga 2013.)</s>

<s>Hrvatski pisci
Hrvatski pjesnici
Hrvatski pjesnici 19. stoljeća
Hrvatski narodni preporod
Hrvatski prevoditelji
Hrvatski putopisci
Hrvatski književni kritičari
Slovenski pjesnici
Slovenci u Hrvatskoj
Slovenski pisci</s>

