Zgošćanski stećak
<s>Zgošćanski stećak  po svojoj veličini, umjetničkoj obradi i ornamentici, predstavlja jedan od najreprezentativnijih primjera pronađenih stećaka.</s>

<s>Pronađen je na nekropoli Crkvina u Donjoj Zgošći kod Kaknja, gotovo podjednako udaljenoj od dviju kraljevskih rezidencija, u Sutjesci i na Bobovcu.</s><s>U Zemaljski muzej u Sarajevu  stećak je prenesen 1913. godine zajedno sa jednim stubcem sa istog lokaliteta, nakon što je Ćiro Truhelka izvršio rekognosciranje.</s><s>Konzervatorski radovi su rađeni u periodu austrougarske uprave, zatim nakon Drugog svjetskog rata.</s><s>Rekonstrukcija oštećenih dijelova, kao i sastavljanje prelomljenog sljemenjaka urađen je cementom.</s><s>Posljednjih 15–20 godina stećak je samo održavan pranjem.</s><s>I dalje je bez zaštite i izložen stalnom propadanju.</s>

<s>Danas se nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Bosna i Hercegovina, kao dio zbirke sa 33 kamenih spomenika iz srednjeg vijeka.</s><s>Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za  nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.</s>

<s>Izrađena je i replika Zgošćanskog stećka i postavljena na Trgu Bosne i Hercegovine ispred zgrade Parlamentarne skupštine BiH i Vijeća ministara BiH.</s>

<s>Opis 
Dimenzije stećka oblika sljemenaka sa pločom su: sarkofag 248 cm x 136 cm x 142cm, ploča 310 cm x 204 cm x 34 cm.</s><s>Težina mu je oko 14 tona.</s>

<s>Bogatstvo ukrasa stećka ogleda se na sve četiri strane sljemenjaka ornamentisane ljudskim i životinjskim figurama, biljnom i geometrijskom ornamentikom i arhitektonskim motivima.</s>

<s>Čeona strana (istočna) 
Posebnu pažnju privlači istočna čeona strana spomenika, vanredno likovno zanimljiva.</s><s>Podijeljena je u tri horizontalne zone, s tim da se između prve, odnosno prizemne i druge zone nalazi traka sa floralnim motivima koji se ritmički smjenjuju.</s><s>Tako se dvije gornje zone vizualno povezuju i svojim sadržajem odvajaju od donje zone.</s><s>Na gornjoj zoni prikazan je na strmoj stijeni grad sa kapijom, do nje dvije visoke kule, a na uglovima po dvije manje kule.</s><s>Pred gradom sjedi osoba na prijestolu, a do nje lijevo i desno stoje dvije osobe.</s><s>Na jednoj od kula sjedi na otvorenom balkonu osoba i gleda napolje.</s><s>U donjoj zoni prikazana su dva konjušara koji uzdama drže dva osedlana konja spremna da ih gospoda uzjašu.</s>

<s>Bočna strana (sjeverna) 
Sjeverna bočna strana je u vidu biljne stilizacije, horizontalnom širom trakom podijeljena na dva dijela.</s><s>U gornjem dijelu prikazano je pet vitezova na konjima, koji jašu jedan za drugim prema istočnoj čeonoj strani.</s><s>Vitezovi su u oklopu, imaju šljem sa čelenkom, u denoj ruci koplje.</s><s>Nisu u pripravnosti za boj, što se vidi po položaju kopalja sa zastavama koja su podignuta prema gore.</s><s>Sve su figure obučene u sličnu vitešku odjeću, tzv. poluoklop.</s><s>Predstavljaju članove izabrane vlastelinske/vladarske porodice.</s>

<s>U polju ispod tri stilizirana drveta dijele ovu plohu na  tri kompozicije.</s><s>Prve dvije se odnose na lov na jelena i lov na divlju svinju.</s><s>Posljednja kompozicija na ovoj plohi je prikaz zvijeri privezane lancem za drvo iznad koje je zmaj.</s><s>Zvjer se tumači kao lav, leopard, tigar i gepard, ali i kao prikaz Sotone (Otkrivenje 20, 1-3).</s>

<s>Čeona strana (zapadna) 
Zapadna čeona strana spomenika je u vidu biljne stilizacije, horizontalnom užom trakom, podijeljena na dva dijela kao i sjeverna bočna strana.</s><s>U gornjem dijelu prikazane su četiri arkade, u kojima su prikazana po četiri koluta u dva niza sa šesterolistom u kolutu.</s><s>U donjem dijelu su prikazane također četiri koluta, u čijoj unutrašnjosti je prikazan šesterolist.</s><s>Prostor oko koluta ukrašen je manjim cvjetovima, 28 primjeraka.</s>

<s>Bočna strana (južna) 
Sa južne bočne strane istovjetna je podjela na dva polja.</s><s>U gornjem polju nalazi se osam rozeta i Drvo života sa devet grana.</s><s>Na dvije grane predstavljene su dvije ptice leđima okrenute jedna drugoj.</s><s>U donjem je pet konjanika sa ustremljenim kopljima.</s><s>Četiri viteza su okrenuta prema čeonoj istočnoj strani, a peti je  okrenut prema zapadnoj čeonoj strani, odnosno prema prva četiri viteza.</s><s>Ovaj prizor tumači se kao turnir jer svaki vitez na sebi ima različitu opremu.</s>

<s>Tumačenja 
Historičar Đorđe Stratimirović u Glasniku Zemaljskog muzeja (XXXVIII iz 1926. godine), tvrdi da je stećak nadgrobni spomenik na grobu Stjepana II Kotromanića koji je umro 1353. godine.</s><s>Stratimirović je smatrao da četiri ljudske figure na pročelju pripadaju banu Stjepanu, njegovoj ženi i kćerci Elizabeti udatoj za mađarskog kralja Ludovika I i banovom sinovcu i nasljedniku Tvrtku.</s><s>Svoju tvrdnju zasnivao je na dvije pločice sa natpisom.</s><s>Danas pločice nisu u muzeju.</s>

<s>Ćiro Truhelka je stećak pripisao banu  Prijezdi I.</s>

<s>Dubravko Lovrenović je mišljenja da nema dokaza za ove tvrdnje, ali se slaže da četiri ljudske figure 
predstavljaju članove jedne od feudalnih porodica srednjovjekovne Bosne.</s>

<s>Nada Miletić, u analizi sljemenjaka i stupa iz Zgošće, navodi da su ovi stećci posebna pojava u likovnosti srednjovjekovlja  koji se vrstom kamena, oblikom i izvedbom uveliko izdvajaju iz cjelokupnog opusa stećaka.</s><s>Motivi sa ovog „najmasivnijeg sarkofaga”, čije se proporcije približavaju konturama drvenih kovčega i pokretnih oltara, podjednako pronalazi u krugu bizantske, romaničke, gotičke i dotadašnje srednjovjekovne bosanske umjetnosti.</s>

<s>Miroslav Palameta smatra da je stećak djelo umjetnika koji je poznavao izvrsno evropske i mediteranske kiparske i slikarske tradicije, i kome je bio blizak i rezbarski i klesarski zanat.</s><s>On predpostavlja da je umjetnik koji je klesao ovaj stećak neki od onih iskusnih klesara, gravera i rezbara koji su ukrašavali drveni namještaj u palačama bosanske gospode.</s>

<s>Ema Mazrak se osvrće na sva dosadašnja istraživanja i tumačenja likovnog repertoara stećka te iznosi tumačenja ikonografske i likovne analize sljemenjaka kao cjeline.</s><s>Detaljna analiza se odnosi na simboliku religijskih motiva knjige Otkrivenja i bazira se na srednjovjekovne rukopise Bosne i iluminacije Hvalovog zbornika, Mletačkog Radosavljevog zbornika, te Nikoljskog evanđelja i Giljferdingovog Apostola.</s><s>Njen zaključak je:
 sljemenjak je posvećan dvojici visokih vlastelina, koji su u krvnom srodstvu, s tim da je jedan od njih bio višeg društvenog ranga. 
 analizom rozeta koje u osnovi imaju šesterolist, sljemanjak bi mogao pripadati nekome iz dinastije Kotromanića ili nekome veoma bliskom njima.</s><s>Tome u prilog idu i slijedeće činjenice: 
 na određenim emisijama novca Stjepana II.</s><s>Kotromanića se u štitu kao grb pojavljuje šesterolisna rozeta, 
 jedan od arheoloških nalaza  iz crkve sv. Nikole u Milima kod Visokog (grobnice Kotromanića) je prsten pečatnjak sa šesterolisnom  rozetom, 
 šesterolist se nalazi na nekim od pečata kralja Tvrtka I. i Tvrtka II.   
 stećak je iz druge polovine XIV i početka XV stoljeća na osnovu tipova oružja, odjeće, šljemova/kaciga te načina izvedbe, 
 likovna prezentacija sljemenjaka potekla je iz krila Crkve bosanske (Krist Sudac, Nebeski Jerusalem)
 stećak je rad jednog umjetnika skulptora</s>

<s>Literatura 
 Ema Mazrak: Stećak  sljemenjak iz Donje Zgošće kod Kaknja – novo ikonografsko tumačenje - Katedra za historiju i teoriju umjetnosti
Akademija likovnih umjetnosti, Sarajevo</s>

<s>Reference</s>

<s>Nekropole stećaka
Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kakanj
Grobna mjesta srednjovjekovne vlastele u BiH</s>

