Konstantinos Kavafis
<s>Konstantinos Kavafis (Aleksandrija, 1863 – 1933) bio je grčki pjesnik iz Aleksandrije.</s>

<s>Život 
S izuzetkom svoje mladosti, Kavafisov život je vrlo skromna lista događaja, jer je proveo veći dio svoga vijeka radeći kao službenik u Ministarstvu javnih radova u Aleksandriji.</s><s>Njegov otac, Petros Ioannis Kavafis, imao je dobro uspostavljenu tvrtku za uvoz i izvoz pamuka, Cavafy & Co., zajedno sa svojim bratom Georgijom, koja je radila na relaciji Istanbul – London – Liverpool.</s><s>Porodica je se na kraju nastanila u Aleksandriji, gdje je Konstantinos Petrou Kavafis rođen 29. aprila 1863..</s><s>Kavafi su bili ugledna obitelj iz carigradske helenske zajednice.</s><s>Petros Ioannis i njegova žena Harikleja, kći Georgakisa Fotiadisa, imali su ukupno devetero djece, od kojih je dvoje umrlo u djetinjstvu.</s>

<s>Kavafisov otac je iznenada umro 1870, a dvije godine kasnije (1872) Kavafisova majka je bila primorana preseliti se sa svojom djecom u Englesku – najprije u Liverpool, pa u London – tražeći podršku od muževljeva brata.</s><s>Godine koje je Kavafis proveo u Engleskoj tijekom svoje mladosti bile su ključne u oblikovanju njegovog kozmopolitskog karaktera.</s><s>Podružnice u Liverpoolu i Londonu su postupno propale, a nakon otprilike sedam godina, većina obitelji je se vratila u Aleksandriju (1879).</s><s>Grčki – koji će bit njegov pjesnički jezik – je ponovno savršio u godinana svoje adolescencije, željom da pokaže da je Grk i da se osjeća Grkom.</s>

<s>U godini 1882. izbio je vojni ustanak u Egiptu, britanska mornarica je bombardirala i potom okupirala Aleksandriju, te će Britanci vladati Egiptom sljedećih sedamdeset godina.</s><s>U multikulturalnoj metropoli su stranci počeli napuštati grad, pa i Harikleja sa svojom djecom je odselila u Istanbul, gdje su još imali svoju obiteljsku kuću.</s>

<s>U tri godine koje je proveo u poznoj Osmanskoj Turskoj umrlo je nekoliko članova obitelji, a potkraj 1885. porodica je se vratila u Aleksandriju, gdje je Konstantinos preuzeo razne poslove.</s><s>U tom gradu će provesti ostatak života, posjetivši Grčku samo tri puta (1901, 1903, 1932).</s>

<s>U početku je radio kao novinar, a zatim je postao burzovni posrednik, zanimanje koje je radio do otprilike 1902.</s><s>Godine 1892. našao je stabilan posao kao tumač u odjelu za navodnjavanje egipatskog Ministarstva javnih radova.</s><s>Tu dužnost obnašao je trideset godina.</s><s>Od 1891. do 1904. godine objavio je nekoliko pjesama, koje su mu donijele stanovitu slavu tijekom života.</s><s>Godine 1897. on i njegov brat Ioannis su poduzeli dvomjesečno putovanje u Pariz i London.</s><s>U ljeto 1901. je zajedno sa bratom Aleksandrom posjetio Atenu po prvi put, i vodio je dnevnik na engleskom o tom putovanju.</s><s>Ponovo će posjetiti grčku prijestolnicu 1903, kako bi posjetio svog brata Aleksandra, koji je ondje hospitaliziran i na kraju umire kasnije te iste godine.</s><s>Tu je se sprijateljio sa piscem Grigoriosom Xenopoulosom, koji ga je uveo u književno okruženje grčke prijestolnice.</s><s>Od 1908. do kraja života živio je sam u stanu u tadašnjoj ulici Lepsius 10.</s><s>Treće i posljednje Kavafisovo putovanje u Atenu dogodilo se 1932. iz ličnih zdravstvenih razloga.</s><s>Njegov stan na drugom katu će s vremenom postati njegovo uobičajeno mjesto susreta s aleksandrijskim intelektualcima i posjetiteljima iz Grčke.</s><s>Među mnogima, spominju se Marinetti i Forster.</s>

<s>Preminuo je od raka grkljana 29. aprila 1933, na svoj sedamdeseti rođendan.</s><s>Od njegovog nestanka Kavafisova slava raste, pa i danas se smatra jednim od najznačajnijih lirskih pjesnika u suvremenoj grčkoj književnosti.</s>

<s>Djelo</s>

<s>Suvremena književnost ga smatra najuglednijim grčkim pjesnikom 20. stoljeća.</s><s>Kavafis je mnogo pisao, ali je bio i svoj najoštriji kritičar.</s><s>Skladao je oko sedamdeset pjesama godišnje, ali ih je većinu pocijepao a neke je ostavljao u ladicu i na njima radio čak petnaest godina.</s><s>Od njegovog obilnog opusa nam ostaje 154 pjesama, koje su u cijelosti objavljene tek 1935, a prije toga su u 1903. i 1910. privatno tiskane dvije male zbirke, koje su podijeljene prijateljima.</s><s>Također posmrtno je objavljen korpus proze (1963) i odbačenih pjesama (1968).</s>

<s>Gotovo cijelo njegovo djelo je na grčkom jeziku, iako je njegova poezija ostala nepriznata i podcijenjena u Grčkoj sve do objave navedene prve antologije Herakla Apostolidisa, oca Renosa Apostolidisa, u 1935. godini.</s><s>Na početku je skladao pjesme na pročišćenom jeziku, ali se nakon 1903. okreće govornoj riječi, obogaćenoj istanbulskim grčkim dijalektalnim oblicima i riječima crpljenim iz klasične tradicije.</s><s>Njegov jezik je dakle mješavina profinjenog i stiliziranog grčkog jezika zvanog Καθαρεύουσα, naslijeđenog od bizantinskog grčkog, i demotskog govornog jezika (Δημοτική).</s><s>Ta specifična jezičino-stilska mješavina je privuka kritike puriste Kostisa Palame, najvećeg pjesnika svog doba u kontinentalnoj Grčkoj, te njegovih sljedbenika, koji su zagovarali najjednostavniji oblik demotskog grčkog.</s>

<s>Kavafis je se u lirici posvetio oživljavanju grčke kulturne baštine.</s><s>Njegove pjesme su sažeti i vrlo dobri prikazi stvarnosti i pojedinaca koji su igrali važnu ulogu u grčkoj kulturi, te su ga drugi autori često spominjali zbog lirskog obrađivanja poznatih povijesnih tema.</s><s>Kavafis idealno stoji na raskrižju između moderne europske poezije i imaginarne predstave helenskog klasicizma.</s><s>U prvoj fazi njegova produkcija je bila pod utjecajem simbolističke poetike a zatim se razvila u sasvim svojstvenom obliku dekadentne lirike.</s><s>Naime, taj dekadentizam ne oponaša suvremenu europsku poeziju, nego je nadahnut pogansko-kršćanskim helenističkim svijetom koji je u Aleksandriji proslavio svoje posljednje pobjede, i na taj način sublimira nezadržive osobne emocije.</s><s>Služeći se realističnim stilemima i prozaičnim metaforama, njegova lirika teče intimnim tonom, prikrivajući kolokvijalnom lakoćom nepokoriv estetski perfekcionizam.</s><s>Po pitanju tematika, njegove pjesme su dočarati proturječja povijesti, postavljajući kratkospojna filozofska pitanja i stvarajući preciznu anatomiju želje.</s><s>Glavni motivi Kavafisove poezije su homoseksualna ljubav, opjevana čas sa snažno senzualnim, čas sa srdačnim i nostalgičnim naglascima; neuhvatljivost ljepote; historija viđena kao bojno polje između čovjeka i sudbine i evocirana sa stoičkom strogošću.</s>

<s>Kavafis ima nepogrešivo tragičnu i klasičnu percepciju ljudske sudbine, iako je ta percepcija poetski ostvarena sa izrazito modernom suhoćom i jezom: naš nemir kvari uzvišeno i nedokučivo djelo bogova.</s><s>Mi pokušavamo izbjeći sudbinu koju zamišljamo kao neizbježnu, ali stvarna neizbježnost nas iznenadi, kada smo već iscrpljeni u našoj borbi.</s><s>Odgovor na očajničku dvosmislenost te univerzalne osude artikuliran je u različitim mogućnostima ili bolje rečeno u modulacijama temeljne rezignirane lucidnosti.</s>

<s>Objavljene zbirke 
 [Prva objavljena knjiga] (1903)
 [Druga objavljena knjiga] (1910)
 Pjesme (Ποιήματα, 1935)
 [Proze] (1963)
 Anegdotske pjesme (1968)</s>

<s>Poznate lirike</s>

<s>Svijeće (1893, 1899)
 Jedan starac (1894)
 Zidovi (1896)
 Čekajući na Barbare (nap.</s><s>1898; tisk.</s><s>1904)
 Itaka (1911)
 Termopile (1903)
 Bog napušta Antonija (1911)
 Aleksandrijski kraljevi (1912)
 Cezarion (1918)
 Myres: Aleksandrija 340. n.e. (1929)</s>

<s>Ostavština i spomen 
1989. redatelj Konstantinos Giannaris je izrežirao crno-bijeli dokumentarac Trojanci, posvećen Kavafisovom životu i djelu.</s><s>Kavafisov stan u Aleksandriji je pretvoren u muzej i 1992. otvoren publici.</s><s>Muzej posjeduje nekoliko Kavafisovih skica i originalnih rukopisa, kao i nekoliko slika i portreta.</s><s>U 1996. je Iannis Smaragdis režirao biografski film Kavafis, za kojeg je glazbu napisao Vangelis.</s><s>U Ateni ima sjedište Cavafy Archive koji čuva brojne dokumente o pjesniku i zajedno sa Zakladom Onassis je organizirao festival Arhiva želja u New Yorku.</s>

<s>Povezano 
 Novogrčka književnost</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija</s>

<s>Vanjske poveznice</s>

<s>Grčki pisci
Novogrčka književnost
Biseksualni pisci i spisateljice
LGBT novinari i novinarke
Biografije, Aleksandrija</s>

