Mustafa Ibrulj
<s>Mustafa Ibrulj (Čapljina, Bosna i Hercegovina, 1949. - Avellino, Italija, 1995.), bosanskohercegovački slikar</s>

<s>Rođeni Čapljinac, duboko je vezan za rodni grad i svaki slobodan trenutak odlazio je u Čapljinu i u Počitelj.</s><s>Volio je Neretvu, ribolov i inspirisan vodom naslikao je Ciklus „Lirika oblutaka“.</s><s>Igra svjetla, sjene i valera, voda ga je opčinjavala i znao je satima posmatrati i sakupljati kamečiće koje je ovjekovječio na svojim bojenim crtežima i slikama u ulju.</s><s>Nezaobilazni su i narovi kao i kod njegovog prvoga nastvanika slikara Zije Bostandžića.</s>

<s>Mnogi radovi krase domove njegovih prijatelja i kolekcionara širom svijeta, jer rado je darovao svoje radove dragim ljudima.</s><s>Kupačice i ženski likovi su čest motiv na njegovim crtežima.</s><s>Rado je boravio u Umjetničkoj koloniji „Počitelj“, gdje je u kolekciji i njegov crtež „Žene zagledane u daljinu“, kojoj ni mreža niti ljudske granice nisu prepreka da dosegne ljepotu i zadrži je na trenutak u očima.</s><s>Mustafa Ibrulj se bavio crtanjem, grafikom i slikanjem u ulju, a pored urođenog talenta učio je od najboljih učitelja - umjetnika, kako u Srednjoj školi Primjenjenih umjetnosti: Vojnovića, Vasiljevića, Laha i drugih tako i na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu - M. Berbera, N. Pivac, J. Nikšića...</s><s>Milivoja Unkovića-u čijoj je klasi i diplomirao.</s><s>Njegovi diplomski radovi – „Veliki ženski aktovi u ulju“ - ležeći i sjedeći (na žalost tokom rata ukradeni iz ateljea) majstorski su urađeni.</s><s>Debelim nanosima uljane boje i specijalnom slikarskom pastom, Mustafa Ibrulj se iskazao i kao dobar figurativni slikar i poznavalac ljudske anatomije.</s>

<s>Čest motiv Ibruljevih slika su Konji.</s><s>Slikao ih je s velikim žarom.</s><s>Konje u galopu i one koji kroz sumaglicu, umorni i dostojanstveni, se vraćaju sa dalekog puta.</s><s>Iz modre boje neba i crne grive njihovih elegantnih figura da se naslutiti autorova želja za igrom tame u tami i potrazi za zračkom svjetla..</s><s>Poput Roma nomada i on traga za najaljepšim i najnemirnijim konjima i pronalazi ih i na Borikama, ali i na fotografijama u monografijama o životinjama.</s><s>Znao je u Vijećnici pronaći rijetke knjige o konju i proučavati kako figuru tako i psihologiju ove životinje.</s>

<s>Osamdesetih godina Ibrulj je preokupiran istraživanjem ljudskih likova i vrsno je uradio porteret starog Petra Noga, portret djevojčice Jelene, Natašu u igri ema-esasa, stare baka Sofije i naravno svoje majke Hibe i kćerke Vande.</s><s>Pred sami rat nastaju slike, bojeni crteži iz ciklusa Apokalipsa u vrtlogu plavetnila, osjeća se dubina u kojoj se bore likovi i konji, mačke, muhe... ljudi sve što pokušava spasiti se.</s><s>Umjetnik duboko osjeća nadolazeće zlo.</s><s>Hiper senzibilan teško podnosi strahote rata,ali neprestano radi do posljednjeg daha.</s><s>U ratnom Sarajevu nastajala su i velika platna-oblutaka, kao bijeg i potraga za mirom u sebi i oko sebe.</s>

<s>Mustafa Ibrulj, je bio član Udruženja likovnih umjetnika BiH od 1977. godine i izlagao je na brojnim kolektivnim izložbama.</s><s>Redovno je učestvovao na tradicionalnoj novembarskoj- Collegium artistikum, kao i Izložbi Čapljinci – Čapljini.</s><s>Takođe je izlagao i samostalno u Sarajevu, Splitu, Italiji...</s><s>Posebno se profesionalno bavio opremom knjiga i bio je zaposlen u Izdavačkoj djelatnosti Svjetlost u Sarajevu kao likovni urednik.</s><s>Imao je mogućnost da kreira vizuelni izgled kompletnih izdanja ove čuvene kuće i više puta je i nagrađivan za svoj rad na Međunarodnom sajmu knjiga u Beogradu (knjiga-Francuski Pamuk-Ćamila Sijarića, monografija“Marks čovjek preinake svijeta“ i druge, prepoznatljive su njegove opreme - JU ROMAN, sabrana djela Isaka Baševisa Singera, izabrana djela Mirka Kovača, komplet Bosanskohercegovačka književnost u 100 knjiga, biblioteka-Mladi dani, Bambi, zbirke poezije istaknutih savremenih pjesnika (B. Alikadić.</s><s>M. Stojić, Z. Ključanin, V. Milošević i drugih.</s><s>Sarađivao je s Duškom Trifunovićem i likovno oblikovao komplet slikovnica-bojanki na teme Duškovih songova iz serije za djecu RTV BiH.</s>

<s>Za stvaralački rad nagrađen je i godišnjom nagradom-Izdavačke kuće Svjetlost 1984. godine.</s><s>Tokom rata u Bosni i Hercegovini (1992-1995), sve vrijeme je radio u Svjetlosti i bio izbjeglica sa Grbavice, gdje su mu opustošili atelje.</s><s>Susjeda Mirjana Požar je neke radove uspjela sačuvati.</s><s>Dijelio je sudbinu sa voljenim gradom, koji je napustio kraje 1994. godine.</s><s>Utočište je našao u prvo vrijeme u Rovinju, kod prijatelja književnika Mirka Kovača, a potom u Italiji, gdje se i liječio od teške bolesti.</s><s>Umro je u Avelinu 13. 09. 1995. godine , a sahranjen u Bisači.</s><s>Prijatelji-umjetici iz Bisače su s puno empatije za vrsnog umjetnika i čovjeka Ibrulja, postavili poslije njegove smrti 23.septembra veliku izložbu njegovih radova –slika i skulptura nastalih za vrijeme boravka u Italiji.</s>

<s>Bosanskohercegovački slikari
Biografije, Čapljina</s>

