Makedonska renesansa
<s>Makedonska renesansa je oznaka koja se koristi za opisivanje perioda makedonske dinastije (jermenske dinastije) Bizantskog Carstva (867-1056), naročito u 10. vijeku, koji neki akademici vide kao vrijeme povećanog zanimanja za klasičnu učenost i pretapanje klasičnih motiva u kršćanska umjetnička djela.</s>

<s>Koncept 
Zbog problema u pogledu terminologije, akademici su koristili alternativne nazive za opisivanje tog perioda, uključujući "renesansa", "preporod", srednjobizantska renesansa ili prva bizantska renesansa (paleološka renesansa iz 13. vijeka je druga).</s><s>Makedonska umjetnost odnosi se na umjetnost tog perioda.</s>

<s>Budući da su riječ renesansa (rinascita) stvorili talijanski humanisti u 15. i 16. vijeku kako bi opisali svoje vlastito doba, njeno korištenje izvan tog konteksta je problematično; međutim, period u pitanju svakako jeste izrodio ideje i umjetnička djela koja odražavaju revidiranje klasičnih ideala.</s>

<s>Izraz makedonska renesansa prvi je iskoristio Kurt Weitzmann u svom djelu The Joshua Roll: A Work of the Macedonian Renaissance.</s><s>Ono opisuje arhitekturu Makedonije.</s><s>U isto vrijeme, manuskripti "pariškog psaltira" (cod. gr.</s><s>139, Paris, Bib.</s><s>Nat. de France) od strane akademika su istaknuti kao najbolji primjeri makedonske renesanse.</s>

<s>Era 
Naziv “bizantska” potiče od Bizantijuma, grada osnovanog u osmom vijeku prije nove ere na mjestu koje će postati Konstantinopolj, a sada je Istanbul.</s><s>Njegova pozicija najistočnijeg teritorija Rimskog Carstva pružila mu je podlogu za nastanak makedonske renesanse.</s><s>Latinski bio je carski jezik zakona i vlade, dok je starogrčki bio jezik književnosti, a religija je bila ortodoksija.</s>

<s>Dok je Zapadno Rimsko Carstvo zapalo u srednji vijek, njegova istočna polovina, Istočno Rimsko Carstvo, preživjelo je i snažno se razvilo.</s><s>To je prevashodno bilo zbog njegove strateške pozicije za trgovinu, ali i načina na koji je uspijevalo odbiti neprijatelje.</s><s>Vasilije I Makedonac (867-886), osnivač makedonske dinastije bizantskih vladara, rođen je u Trakiji kao sin porodice navodno jermenskog porijekla.</s><s>Radio je u krugovima utjecajnih ljudi Konstantinopolja i brzo je unaprijeđen od strane cara Mihajla III, na kraju postavši car i vladajući zajedno s njim.</s>

<s>Političkim manevriranjem uspio je sebi osigurati budućnost kao cara, a potom je otpočeo vojne i diplomatske kampanje za učvršćivanje carstva.</s><s>Ospio je vratiti Kretu i Kipar pod kontrolu, a u isto je vrijeme odbio bugarske pokušaja preuzimanja njegovog teritorija.</s><s>Njegova dinastija uspjela je odršati period mira tokom kojeg su ekonomija, filozofija, umjetnost i kultura napredovale.</s>

<s>U tom periodu došlo je do prelaska sa zabrane slikanja religijskih likova na slikanje ikona, odražavajući više klasičnih i naturalističkih utjecaja umjetnosti na kulturu.</s><s>Mozaici poput Djevice i djeteta u Aji Sofiji mogu se vidjeti i danas.</s><s>Novi umjetnički stil možda je nadahnuo talijanske umjetnike kao što su Cimabue i Giotto prije talijanske renesanse.</s>

<s>Tada je također došlo do brzog porasta u broju književnih djela, kao što je De Ceremoniis ("O ceremonijama bizantskog dvora"), koja se fokusirala na vladavinu, diplomatske interakcije sa susjednim nacijama i ostalim običajima tog vremena.</s><s>Obrazovanje je također ponovo postalo prioritet i Univerzitet u Konstantinopolju se mogao pohvaliti učenjacima poput Mihaila Psela, koji je napisao djelo Chronographia, historiju četrnaest bizantskih vladara.</s><s>Za to vrijeme, reformama u zakonu pokušavali su se ograničiti moć i rast velikih zemljoposjednika stvaranjem trgovačkih esnafa, koji su dopuštali državi da kontrolira rast kao što je opisano u Knjizi eparha.</s>

<s>Građevina Magnaura u Konstantinopolju već je postala škola 849. godine, a vodio ju je filozof Lav Matematičar (c. 790 – nakon 869).</s><s>Većina njegovih djela je izgubljena.</s>

<s>Povezano 
 Makedonska umjetnost (bizantska)
 Pariški psaltir</s>

<s>Bilješke</s>

<s>Istočnorimska umjetnost</s>

