Teófilo Stevenson
<s>Teófilo Stevenson Lawrence (Puerto Padre, 29. ožujka 1952. – Havana, 11. lipnja 2012.) je bio kubanski amaterski boksač i inženjer.</s><s>Iako se nikada nije natjecao kao profesionalac, Stevenson spada među najbolje borce u povijesti boksa te je jedan od samo tri boksača koji je tri puta bio olimpijski prvak, uz Mađara Lászlóa Pappa i sunarodnjaka Félixa Savóna.</s><s>BBC ga je jednom prilikom nazvao najvećkim kubanskim boksačem te, nekoć, najpoznatijim Kubancem nakon Castra.</s><s>Poznato je njegovo rivalstvo sa sovjetskim boksačem Igorom Vjockojom, koji ga je pobijedio u oba međusobna meča.</s>

<s>Djetinjstvo i početak karijere 
Rođen je u mjestu Puerto Padre kao sin Teófiloa Stevensona Pattersona, imigranta sa Svetog Vincenta, i Dolores Lawrence, Kubanke porijekom sa Svetog Kittsa.</s><s>Njegov je otac predavao engleski u Camagüeyju, ali se zbog visine i statsa amaterski bavio i boksom.</s><s>Teófilo je bio bistro dijete, a već je s devet godina počeo sparirati u otvorenoj dvorani koju je često posjećivao njegov otac.</s><s>Nakon nekoliko treninga s nacionalnim prvakom u teškoj kategoriji, Johnom Herrerom, Stevenson je započeo borbe s iskusnijim borcima i Herrera je procijenio da ima talent za sport.</s><s>Kako se njegova majka protivila tomu, bila je bijesna kada joj je suprug prenio vijest, ali je pristala pod uvjetom da Teófilo uvijek bude u pratnji oca.</s>

<s>Stevenson je brzo napredovao i već je tokom 60-ih osvojio svoj prvi juniorski naslov.</s><s>U tom ga je periodu primijetio Andrej Čerovnjenko, bivši boksač iz Moskve kojega je Sovjetski Savez poslao da bi pomogao u razvoju državnog sporta na Kubi, a koji je bio jedan od vodećih ljudi kubanskog sporta.</s><s>Naime, profesionalni sport na Kubi je bio zabranjen rezolucijom 83-A od 1962. godine, a sav je sport bio pod kontrolom državne Nacionalne boksačke komisije.</s><s>U dobi od 17 godina prelazi u seniorsku kategoriju i, nakon početnog poraza, osvaja mjesto u kubanskoj reprezentaciji na Centralnoameričkom prvenstvu 1970. godine.</s><s>Natječući se u teškoj kategoriji, Stevenson je ubrzo postajao sve primjećeniji, a svjetsku pažnju stekao je nakon iznenađujuće pobjede nad istočnonjemačkim boksačem Berndom Andersom usred Berlina.</s><s>Tada je Stevenson postao jedan od glavnih konkurenata za naslov amaterskog prvaka u teškoj kategoriji.</s>

<s>Trostruki olimpijski prvak i svjetski amaterski prvak 
Godine 1972., Stevenson je putovao s kubanskom reprezentacijom na Olimpijske igre u Münchenu.</s><s>Njegov prvi protivnik bio je iskusni Poljak Ludwik Denderys, a kojega je Stevenson oborio na pod samo trideset sekundi nakon početka borbe, koja je ubrzo prekinuta zbog posjekotine na Poljakovom oku.</s><s>U četvrtfinalu ga je dočekao Amerikanac Duane Bobick, favorit u borbi koji je već ranije bio pobijedio Stevensona u međusobnom okršaju.</s><s>Nakon tijesne prve runde i gubitka druge, Stevenson je majstorski odradio treću i čak tri puta obarao Bobicka na pod prije nego je sudac prekinuo borbu.</s><s>Ova je borba praćena diljem Kube te se čak i danas smatra njegovom najupečatljivijom borbom.</s><s>U polufinalu se lako obračunao s Peterom Hussingom, a zlato je osvojio bez borbe, nakon što se Rumunj Ion Alexe nije pojavio zbog ozljede.</s><s>Kubanska reprezentacija je na tim igrama osvojila čak tri zlatne medalje, te po jednu srebrnu i brončanu.</s><s>Uz to, te su igre uspostavile kubansku dominaciju nad amaterskim boksom koja će trajati desetljećima, a Stevenson je stekao reputaciju jednog od najboljih amaterskih teškaša na svijetu.</s>

<s>Na krilima ovog uspjeha, Stevenson je 1974. osvojio zlato na Svjetskom prvenstvu u Havani, a dvije godine kasnije je obranio zlato na Olimpijadi u Montrealu.</s><s>Nacionalni heroj u rodnoj Kubi, Stevenson je u ovom razdoblju bio najbliže potpisivanju profesionalnog ugovora.</s><s>Naime, američki promotori su mu ponudili $5,000,000 za borbu s Muhammadom Alijem, čime bi on postao drugi boksač koji je direktno s Olimpijade krenuo u profesionalnu borbu protiv aktualnog svjetskog prvaka u teškoj kategoriji, nakon Petea Rademachera.</s><s>Međutim, Stevenson je odbio ponudu i nastavio s amaterskim boksom, osvojivši svoje treće zlato na Olimpijadi u Moskva 1980. godine, gdje je pobijedio domaćeg boksača Pjotra Zajeva u finalu.</s><s>Dvije godine kasnije ponovo boksa na svjetskom prvenstvu, međutim gubi od Talijana Francesca Damianija.</s><s>Bio je to njegov prvi poraz u jedanaest godina te jedini put da nije osvojio zlato na svjetskom prvenstvu na kojemu je sudjelovao.</s><s>Stevenson je ujedno i nosio kubansku zastavu na ceremoniji otvaranja Olimpijskih igara 1972., 1976. i 1980. godine.</s>

<s>Kraj karijere i smrt 
Stevenson je imao dobru priliku osvojiti i četvrto olimpijsko zlato u Los Angelesu 1984. godine, međutim Kuba je bojkotirala te igre slijedeći sovjetski primjer pa Stevenson nije nastupao.</s><s>Kao utjehu, iste je godine porazio budućeg olimpijskog prvaka Tyrella Biggsa.</s><s>Dvije godine kasnije, osvojio je zlato na svjetskom prvenstvu u superteškoj kategoriji, a 1988. godine se povukao iz boksa, nedugo nakon Olimpijskih igara u Seoulu, koje je Kuba također bojkotirala.</s>

<s>Stevenson je i nakon umirovljenja zadržao status nacionalnog heroja Kube.</s><s>Preminuo je 2012. godine od srčanog udara u Havani.</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Kubanski bokseri
Kubanski olimpijci
Bokseri na Olimpijskim igrama 1972.</s><s>Bokseri na Olimpijskim igrama 1976.</s><s>Bokseri na Olimpijskim igrama 1980.</s><s>Olimpijski pobjednici u boksu</s>

