Guillaume Adam
<s>Guillaume Adam (fl.</s><s>1314 – 1341) je bio katolički misionar, nadbiskup i književnik.</s><s>U nekim tekstovima se spominje kao Guillelmus Adae.</s><s>Smatra se kao jedan od najznačajnijih tvoraca istočne politike pape Ivana XXII..</s>

<s>Rođen u katalonskom kraju ili na jugu Francuske , studije je pohađao 1302. u Condomu, Guillaume Adam je bio jedan od šest dominikanaca koje je papa Ivan XXII. poslao u Perziju, tadašnji Ilkanat.</s><s>Vjerojatno je bio tamo i prije, za vrijeme pontifikata Klementa V., dakle prije 1314., neki tvrde u 1312.</s><s>U Perziji služio je do 1317. i prema vlastitom izvještaju, kao dio svog misionarskog rada stigao je do Indije i Adenskog zaljeva pa sve do Etiopije.</s><s>Pri povratku u Francusku, napisao je 1317. za kardinala Raymond-Guilhem de Fargues raspravu na latinskom De Modo Saracenos extirpandi, doslovce »Kako iskorijeniti Saracene«, djelo po kojem je poznat i u kojem se brine kako ponovo osvojiti Svetu Zemlju nakon pada Acre (1291).</s><s>Zagovarao je novi križarski rat i u tom je kontekstu također pohvalio djelovanje Republike Genove na istočnom Sredozemlju.</s><s>Pritome se zalaže da se prvo obnovi vlast rimske crkve nad Bizantom, a zatim da se napadnu Turci u Anatoliji prije nego što bi se izveo napad na države Mameluka u Egiptu i Siriji.</s><s>Predlaže da se podrži perzijski Ilkanat protiv mongolske Zlatne Horde.</s><s>Na nekoliko mjesta u tekstu opisuje oblike ropstva na istočnom Mediteranu i tvrdi da je u njegovo vrijeme u Perziji bilo više od 200.000 grčkih robova.</s><s>Stoga upućuje oštre napade na neke kršćanske trgovce, koji su na primjer opskrbljivali egipatske Mamluke robovima iz crnomorskog područja.</s>

<s>Adam je premješten u Smirnu 1318. godine i tu je služio kao biskup.</s><s>Nedvojbeno je utjecao na papu kada je stvorena Soltanijska biskupija (april 1318).</s><s>1322. unaprijeđen je u nadbiskupa Soltanije u Perziji.</s>

<s>Papa Ivan XXII. ga je 24. oktobra 1324. izabrao za 
nadbiskupa Antivarija u dukljanskoj crkvi.</s><s>Directorum ad Passagium Faciendum per Philippum regem Franciae in terram sanctam anno 1332 je naslov dokumenta na latinskom koji nosi datum 1332. godine i čiji je autor možda Guillaume Adam.</s><s>Knjiga čuva obilne informacije o tadašnjem stanju na Balkanu (Zetskom primorju, Srbiji i Albaniji) i Bliskom istoku a uzto bitna je zato što na primjer svjedoči o postojanju pisanog albanskog jezika u to vrijeme.</s><s>Neki istraživači pretpostavljaju da je traktat napisao Raimundus Stephani, a drugi su opovrgli pretpostavku da bi autor teksta mogao biti Burchardus de Monte Sion.</s><s>U Baru realna služba biskupa Adama je bila kratkotrajna, vrlo rado je posjećivao raskošnu papinsku kuriju u Avignonu.</s><s>Jedne prilike njegov odlazak u Provansu, gdje je ponio stare listine sa povlasticama za barsku crkvu, je izazvao nezadovoljstvo kanonika Giovanni Zaulinija koji je protiv njega napisao tužbu papi Benediktu XII.</s><s>Papa je Adamu naredio da se vrati u Bar.</s><s>Nakon neslaganja s Papom, Adam je 1341. odstupio s mjesta nadbiskupa a vjerojatno je umro u decembru iste godine.</s>

<s>Djela
 De modo Sarracenis extirpandi (1317/1319)
 Directorium ad passagium faciendum (1332)
 Arbor caritatis
 Sermones</s>

<s>Reference</s>

<s>Literatura
 Charles Kohler, “Documents relatifs à Guillaume Adam, archevêque de Sultanieh,” in Mélanges pour servir à l’histoire de l’Orient latin, 1906, II, pp.</s><s>476-515.</s><s>Charles Kohler, “Quel est l’auteur du Directorium ad passagium faciendum?” in Revue de l’Orient latin 12, 1911, pp.</s><s>104-111.</s>

<s>Nadbiskupi
Misionari</s>

