Trimorfna protenoja
<s>Trooblična prvomisao (Trimorfna protenoja) je gnostički spis pronađen u 20. vijeku u okviru knjižnice Nag Hamadi.</s>

<s>Ova gnostička rasprava je prošla kako setijansku, tako i kršćansku reviziju.</s><s>Nastala je po svoj prilici kad i Ivanov apokrif (sredina 2. stoljeća), kojemu donekle nalikuje.</s><s>Odlikuje se brojnim paralelama sa Ivanovim evan­đeljem, naročito sa njegovim prologom.</s>

<s>Nastanak</s>

<s>Reinterpretacija kristologije u Trimorfnoj Protenoji temelji se na nekim odlomcima iz Evanđelja po Iva­nu.</s><s>Stoga, završnu redakturu spisa moglo bi se vremenski smjesti­ti u period kada su vođene rasprave oko tumačenja kristologije u Ivanovom evanđe­lju, što znači u prvu četvrtinu ili pr­vu polovicu 2. stoljeća.</s>

<s>Sadržaj</s>

<s>Temelj spisa je niz samopotvrđujućih izjava u prvom licu jed­nine, u kojima Prva misao objašnjava svoj božanski identitet i ulogu u stvaranju i spa­senju svijeta.</s><s>Ovo je uključeno u uvodnu aretalogiju (35,1-32), nakon čega slijede tri slične aretalogije u istome sti­lu, od kojih su druga i treća naslovima odvojene u zasebne pod-traktate: Prvo, prva misao isprva silazi kao svjetlost u tamu, kako bi dala oblik svo­jim palim udovima (35,32-36,27; 40,29-41,1).</s><s>Drugo, Protenoja silazi kako bi dala snage svojim palim udovima, udjeljujući im duh ili dah (42,4-27; 45,2-12; 45,21-46,3).</s><s>Treće, Protenoja je riječ ili logos koja silazi u obličju sila, preuzima ljudski oblik, uvodi prosvjetljujući obred krštenja nazvan pet pečata, i vraća svoje udove u svjetlost (45,5-6; 47,5-22; 49,15-22; 50,9-12,18-20).</s>

<s>Analiza</s>

<s>Traktat pokazuje veliku sličnost sa dužom verzijom Ivanova apokrifa (11,1: 30,11-31,25), i to ne samo u pogledu jezika i strukture koje nalikuju Ivanovoj uvodnoj pripovijesti o silasku logosa, već i u pogledu aretologija u prvome licu jednine o tri silaska Protenoje, koju također nalazimo na kraju Ivanova apokrifa.</s><s>Moguće je da ta dva djela imaju zajedničko porijeklo.</s>

<s>Korijene ideje trostrukog silaska božanske Prve Misli u ovaj svijet, možemo naći u helenističko-židovskim mudrosnim školama, koje su zaslužne za personifikaciju li­ka božanske mudrosti, i razvoj mita o njezinoj ulozi u stvaranju svijeta i kasnijem prosvjetljenju čovječanstva, što nalazimo u 1 Enohu 42, Sirahu 24, Mudrosti 7-8, i kod Filona.</s><s>Čini se da su dva Sofijina neuspješna silaska u 1 Enohu 42, i onaj uspješan u Sirahu 24, spojeni u ovome djelu u sveukupno tri silaska u donji svijet, od kojih dva rezultiraju tek djelomičnim oslobađanjem, dok treći za posljedicu ima konačno buđe­nje i spasenje onih koji su je primili.</s>

<s>Evidentno je da je Trimorfna Protenoja naknadno kristijanizirana.</s><s>Treći dio traktata pripovijeda o tajnom silasku Protenoje kao Riječi, prerušene u likove vladara, sila i anđela, i kulminira njezinim otkrivenjem u ljudskome obliku, no, čini se, uz dodatak kasnije, tendenciozne kristološke interpretacije.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vidi još 
 Apokrifi
 Gnosticizam
 Knjižnica Nag Hamadi</s>

<s>Vanjske veze 
 On the Origin of the World
 Dark Mirrors of Heaven: Gnostic Cosmogony</s>

<s>Apokrifi
2. vijek
Koptski jezik
Gnosticizam
Kosmologija</s>

