Revani
<s>Revani (İlyas Şüca Çelebi ; Jedrene, 1457. – Istanbul, 1524.) je bio turski pjesnik.</s>

<s>Životopis 
Rođen je u Jedrenu, sin Abd Allaha.</s><s>Kroz njegova djela možemo zaključiti da je stekao dobro obrazovanje.</s><s>Stigao je u Istanbul za vrijeme Bajazita II. i postao upravnik surrea, to jeste fond novca namijenjen siromašnima što je sultan redovno slao u Meku i Medinu.</s><s>No Revani je optužen za zlouporabu vlasti i korupciju, i potom je pao u nemilost.</s>

<s>Odselio je u Trabzon i stupio u službu princa Selima.</s><s>On mu je oprostio nesmotrenost a nakon što je Selim zasjeo na prijestolje, Revani je zauzeo razne i unosne položaje.</s><s>Postao je nadstojnik sultanske kuhinje (Saray Mutfakları), a kasnije mu je povjerena uprava Aja Sofije.</s><s>Nakon toga i njegovog povratka sa hadža, Revani se počeo brinuti za akvadukt u Bursi .</s>

<s>Tijekom svog života, bio optužen za zlouporabu novčanih sredstava i prijevaru.</s>

<s>Sagradio je kompleks džamija u istanbulskoj četvrti akvadukta Kırkçeşme za kojeg je dobio pohvalu od sultana Selima.</s><s>Na tom mjestu Revani je pokopan 1524.</s><s>Kompleks džamije više ne postoji.</s><s>Vjerojatno se nalazio između u današnjeg Fatiha i Zejtinburna, u blizini Tehničkog univerziteta Jildiz.</s>

<s>Djela</s>

<s>Od Revanija je nam ostao divan, pjesnik ga je posvetio svome meceni sultanu Selimu.</s><s>Najbolja osobina te zbirke je kvalitet gazela, u njima se prepoznaje harmonizan tok mistične i čovječije ljubavi.</s><s>Većina njih su kasnije uglazbene.</s>

<s>Revanijevo remek-djelo je Ishret-name, masnavi od 694 bejta.</s><s>Autor ga je okončao pri kraju života.</s><s>U Ishret-nameu nalazimo povijest vinogradstva, pa Revani zalazi u podrobne detalje uključivši etiketu kojem se vino časti i jela koja se uz njega poslužuju.</s><s>Pritom, poduzima opreznu stilsku mjeru smještajući cijelu priču u mističnom prostoru, tako da bi spriječio napade od strogih vjernika.</s><s>Ipak, bahijska tema i zbivanja u priči su već bila prisutna u njegovom vremenu a to važi i za Revanijeve navike, za kojeg se kaže da je volio zabave, pića i životne užitke, pa potom mnogi odlomci su bili cijenjeni zbog elegancije i duhovitosti.</s><s>Ishret-name je prvi poem sa bahijskom temom, a pritom je nadahnuo žanr saki-name kod drugih pjesnika.</s>

<s>Uz to, u historijografiji imamo malo povijesnih zapisa o glazbi i glazbenim praksama na Otomanskog dvoru, i to većinom iz 16. i 17. stoljeća.</s><s>Ishret-name je jedan od tih i u njemu se prikazuju glazbeni instrumenti između 15. i 16. stoljeća, uključujući çeng, tanbur, ud, kanun, def, kemençe, ney i kopuz.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Bibliografija 
 (tur.) 
 (tur.)</s>

<s>Turski pjesnici</s>

