Perkusija (medicina)
<s>Perkusija, udaranje o telo, je metoda fizikalnog pregleda kojom se udarima u određene delove tela proizvode i analiziraju akustički fenomeni koji nastaju tom prilikom.</s><s>Po prirodi svojstva zvuka, koji ima različite kvalitete, zavisno od gustine tkiva delova tela u koje se udara, lekar određuje topografiju unutrašnjih organa, njihovu veličinu, čvrstinu i prisustvo vazduha u tkivima.</s><s>Perkusija je jedan od četiri načina kliničkog (fizikalnog) pregleda, zajedno sa inspekcijom, palpacijom i auskultatacijom za utvrđivanje bolesti.</s>

<s>Istorijat 
Perkusiju kao posebnu metodu fizikalnog pregleda izmislio je austrijski lekar Leopold Auenbruger, koji je studirao na Univerzitetu u Beču i doktorirao 1752.</s><s>Slušajući zvuke iznad buradi vina u podrumu svoga oca, kojim je on utvrđivao nivo vina u buradima, Leopold je došao je na ideju da primeni udaranje prstima (perkusiju) po grudnom košu pacijenata u cilju utvrđivanja bolesti.</s><s>Godine 1761. on ovaj svoj pronalazak prvi put objavljuje u knjizi, ().</s><s>Međutim perkusija, kao metoda, u početku je sa podozrenjem prihvaćena, od njegovoh kolega, i ne ulazi u širu primenu.</s><s>Tek 1808. kada je čuveni Napoleonov lekar Žan Nikol Korvisar Mare, preveo Leopoldovu knjigu na francuski jezik, dodajući svoje primedbe, počinje sve veća primena perkusije u medicinskoj dijagnostici.</s>

<s>Razvoj perkusione tehnike, se od tog doba sve više usavršava, i vrše se brojna istraživanja primene ove metode i njenih mogućnosti u dijagnostici.</s><s>Tokom 1826.</s><s>Piori predlaže, da se za poboljšanje kvaliteta zvuka u toku perkusije, primeni metoda udaranja preko ploča od različitih materijala.</s><s>U 1846.</s><s>Vintrih (), predlože primenu perkusije pomoću gumenog čekića, kojim se vrši udaranje preko prstiju ispitivača ili direktno o telo ispitanika.</s>

<s>Fizičke pojave u perkusiji</s>

<s>Iz fizike nam je poznato da se pri udaru u neke predmete (od različitih materijala) kao što su drvo, plastika, metal itd., da se zavisno od količine vazduha u njima dobijaju zvučni fenomeni različitog intenziteta.</s><s>Telo koje je u stanju mirovanja se pokreće udaranjem ili povlačenjem, što remeti njegovu ravnotežu i proizvodi određene zvuke.</s><s>Telo nastoji da svojom elestičnošću, ili silama gravitacije ponovo uspostavi ravnotežu.</s><s>U toku poremećaja ravnoteže nastaju oscilacije (talasi) koji mogu biti transferzalni (poprečni) ili longitudinalni (uzdužni).</s><s>Transverzalne pokrete, imaju žice na violini, gitari, ili zid grudnog koša.</s><s>Longitudinalni pokreti se javljaju pri kretanju vazduha u zatvorenom prostoru (bubanj) ili u plućima i trbuhu ispunjenim vazduhom.</s>

<s>Tonovi i šumovi</s>

<s>Zvuci se mogu podeliti u tonove i šumove, a sam kvalitet zvuka zavisi od visine oscilacija, učestalosti (broja oscilacijau sekundi)n i trajanosti.</s><s>U prirodi čiste tonove retko srećemo, i oni se jedino mogu proizvesti u laboratorijskim uslovima.</s><s>Oscilacije koje imaju određenu učestalost (frekvenciju) nazivaju se periodične i one izazivaju pojavu tona (zvuka).</s>

<s>Oscilacije bez određene učestalosti (frekvencije), nazivaju se neperiodične i one izazivaju pojavu šuma.</s>

<s>Visina zvuka</s>

<s>Visina zvuka zavisi od broja oscilacija u jednoj sekundi, i raste sa povećanjem oscilacija, a opada sa njihovim smanjenjem.</s><s>Veća gustina organa i tkiva uslovljava viši, a manja niži zvuk.</s><s>Veličina organa i tkiva takođe bitno utiču na visinu zvuka.</s><s>Organ manjeg prečnika izaziva viši a organ većeg niži zvuk.</s>

<s>Jačina zvuka</s>

<s>Jačina (jasnoća) zvuka srazmerna je veličini amplituda oscilacija (talasa).</s><s>Veličina sile kojom se pokreće oscilacija u telu zavisi od snage udara u toku perkusije i fizičkih osobina dela tela po kome se perkutuje.</s><s>Kada se u toku perkusije udari istom jačinom onda jačina i jasnoća zvuka, zavisi isključivo od fizičkih osobina tela koje se perkutuje (elastičnost, gustina itd).</s><s>Jačina zvuka se smanjuje sa povećanom gustinom perkutovane oblasti.</s><s>Ona je najveća na početku nastajanja zvuka (najveće oscilacije) i smanjuje se srazmerno njihovom opadanju.</s>

<s>Trajanje zvuka</s>

<s>Trajanje zvučne manifestacije zavisi od veličine početnih amplituda oscilacija.</s><s>Veća početna amplituda izaziva i duže trajanje zvuka.</s><s>Fizičke osobine predela koji se perkutuje (elastičnost, veličina, itd.) utiče na trajanje zvuka</s>

<s>Osobine perkusionog zvuka 
Perkusioni zvuk ima više osobine šuma nege pravog zvuka.</s><s>Perkusija zvuka ima tri osnovne osobine koje zavise od fizičkih osobina tkiva ili organa koji se perakutuju;</s>

<s>Visina perkusionog zvuka;
 Visok zvuk, nastaje pri perkusiji delova tela ili organa koji ne sadrže vazduh (jetra, srce, mišić, slezina), jer su u njima učestalost oscilacije velika.</s><s>Nizak (dubok) zvuk, nastaje pri perkusiji dela tela koji sadrže vazduh (pluća, želudac, creva), jer je u njima učestalost oscilacija manja.</s>

<s>Jačina perkusionog zvuka
 Glasan zvuk (jak), stvara se pri perkusiji organa koji sadrže vazduh ili gasove (želudac, pluća, creva), zbog velike elastičnosti ovih organa.</s><s>Pri tome udari perkusije moraju biti iste jačine.</s><s>Slab (tih) zvuk, se dobija pri perkusiji tkiva i organa koji ne sadrže vazduh (jetra, slezina, mišići, srce, tečnost).</s>

<s>Trajanje perkusionog zvuka
 Dugotrajan perkusioni zvuk, javlja se pri perkusiji organa, koji sadrže vazduh (želudac, creva, pluća) zbog velike elastičnosti ovih organa.</s><s>Kratkotrajni perkusioni zvuk, nastaje pri perkusiji organa koji ne sadrže vazduh (jetra, slezina, srce, mišići, tečnost).</s><s>Glasniji (jači) perkusioni zvuci duže traju od tihih (slabih).</s>

<s>Vrste perkusije</s>

<s>Direktna perkusija 
Izvodi se direktnim udaranjem vrha jednog prste ili svih prstiju ruke o površinu tela.</s>

<s>Indirektna perkusija 
Ova vrsta perkusije izvodi se na dva načina;
 Prvi način.</s><s>Udaranjem čekićem po metalnoj ploči (plesimetru) koja se stavlja na površinu dela tela koji se perkutuje.</s><s>Drugi način.</s><s>To je oberučna perkusija udaranjem prsta o prst.</s><s>Izvodi se tako što što srednji prst leve ruke ispitivača zamenjuje pločicu (plesimetar) i stavlja se na deo tela, a srednjim prstom desne ruke (prst čekić) udara se po po srednjoj falangi prsta „plesimetra“ i proizvodi zvuk.</s>

<s>Indirektna perkusija može da bude;
 Površna perkusija; izvodi se udarcima slabe jačine po ispitivanom delu telapri čemu se dobijaju zvuci nastali trešperenjem samo površnih slojeva tkiva ilin organa koji se perkutuju.</s><s>Duboka perkusija izvodi se snažnim, jakim udarima, pri čemu se se izaziva treperenje dela tela ili organa koji se perkutuju.</s>

<s>Nazivi perkusijskog zvuka</s>

<s>U toku perkusije određenih delova tela, kod zdravih osoba mogu se čuti sledeće tri vrste (osnovne vrste), perkusionog zvuka;
 Jasan, sonoran, zvonak perkusijski zvuk; dobija se perkusijom zida osobe sa zdravim grudnim košom, a nastaje kao posledica treperenja alveola pluća.</s><s>Ovaj perkusioni zvuk je jasan, jak, dubok i dugog trajanja.</s><s>Tmuo perkusijski zvuk; se dobija pri perkusiji čvrstih organa koji ne zadrže vazduh, (jetra, slezina, srce mišići ).</s><s>Timpaničan perkusijski zvuk; ima poseban kvalitet i dobija se perkusijom organa ili šupljih prostora koji sadrže vazduh, (creva, želudac).</s><s>Kako je on sličan zvuku koji proizvodi bubanj (timpanon) ova perkusijski zvuk je prozvan timpanični perkusijski zvuk.</s><s>Ovaj zvuk pomalo ima i primese metalnog zvuka</s>

<s>Klinički značaj perkusije 
Perakusija se koristi za utvrđivanje konzistencije, veličine pojedinih organa i količine vazduha u tkivima.</s><s>Takođe se primenjuje i za utvrđivanje granica između organa ako oni proizvode različiti zvuk (tzv. topografska perkusija).</s><s>Perkusija simetričnih delova grudnog koša, (tzv. uporedna perkusija) omogućava uočavanje promena u plućima i plućnoj maramici (pleuri).</s>

<s>Sve veće uvođenje savršenijih metoda utvrđivanja bolesti, perkusiju je nažalost potisnula u drugi plan, u mnogim savremeno opremljenim klinkama.</s><s>Međutim ova metoda i danje ima svoje mesto i značaj u službama hitne pomoći na terenu, u kućnim uslovima ili u ambulantama van velikih medicinskih centara.</s><s>Veština perkusije kao i palpacija, zahteva stalno uvežbavanje i dobru stručnost lekara, tako da ima lekara koji ovu veštinu odlično poznaju dok drugi nedovoljno vladaju ovom tehnikom i nerado je primenjuje u svakodnevnoj praksi.</s>

<s>Topografska (granična) perkusija 
Graničnom perkusija služi u fizikalnom pregledu za određivanje;
 Donje granice pluća
 Širine vrhova pluća
 Veličine i oblika jetre.</s><s>Veličine i oblika slezine.</s><s>Širine medijastinuma.</s><s>Veličine srca.</s><s>Granice infiltrativnih promena u plućima.</s><s>Granice izliva (ascitesa) slobodne tečnosti u trbuhu
 Veličine prepunjenosti žučne kese.</s><s>Veličine prepunjenosti mokraćne bešike.</s>

<s>Uporedna perkusija 
Ova vrsta perkusije služi za upoređivanje osobina perkusijskog zvuka na simetričnim delovima tela, čime se se pravi bolja razlika između nenormalnih od normalnih perkusionik zvukova.</s>

<s>Vidi još 
 Utvrđivanje bolesti
 Auskultacija
 Palpacija (medicina)
 Ton
 Zvuk</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura 
 Antić R. Interna propedevtika, Institut za stručno usavršavanje i specijalizaciju zdravstvenih radnika, Beograd, 1976.</s><s>Ristić S. M. Klinička propedevtika, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 1990.</s><s>Popovac.</s><s>D, Bolesti pluća i propedevtika, Privredni pregled, Beograd 1987.</s><s>U.Koehler, V.Gross, C.Reincke, T.Penzel: Schalldiagnostische Verfahren - die Geschichte von Perkussion und Auskultation.</s><s>Pneumologie, Juli 2004, Jahrgang 58, Seiten 525-530.</s><s>DOI: 10.1055/s-2004-818416 (PDF)Posećeno; febrar 2010.</s>

<s>Medicinski pojmovi
Medicina</s>

