Nikola Deroko
<s>Nikola Deroko (Beograd, 3/15. april 1874 — Beograd, 27. septembar 1944) je bio divizijski general i vojni pisac.</s>

<s>Biografija 
Rođen je od majke Katarine, rođene Vuković iz Beča i oca Jovana, rodom iz Dubrovnika koji je predavao kao profesor na Liceju u Beogradu.</s><s>Njegova braća su bili Marko (1846−1892), veterinar, Evžen Deroko (1860 − 1944), inženjer i filatelista, Vladislav (1871−1944), Dragutin (1877−1947), kartograf i Matilda.</s>

<s>Kao gimnazijalac je nagrađen na međunarodnoj izložbi đačkih crteža u Parizu (1889).</s><s>Završio je šest razreda u Prvoj beogradskoj gimnaziji (1891) i Nižu školu Vojne akademije (1894) u Beogradu, a zatim Vojnu elektrotehničku školu u Rusiji (1903).</s>

<s>Proizveden je u inženjerskog potporučnika 1894, u čin poručnika 1897, kapetana II klase 1900, kapetana I klase 1903, majora 1912, potpukovnika 1915, pukovnika 1920, brigadnog generala 1927. i divizionog inženjersko-tehničkog generala 1936. godine.</s>

<s>Do 1900. je bio komnadir voda u Telegrafskoj četi 2. inženjerskog bataljona, zatim komandir čete (1903—1907), delovođa Inženjerskog komiteta (1907—1912).</s><s>Radio je na Inženjersko-tehničkom odeljenju Ministarstva vojnog (1908—1914).</s>

<s>Tokom Balkanskih ratova je bio šef Telegrafskog odseka Saobraćajnog odeljenja Vrhovne komande.</s>

<s>Tokom pobune Albanaca 1913. godine, bio je šef Pošte, telegrafa i cenzure Štaba Makedonsko-kosovskih trupa..</s>

<s>Od 1914. do 1917. je bio šef Telegrafskog odseka, pa Telegragrafske inspekcije Saobraćajnog odeljenja Vrhovne komande, a zatim načelnik Poštansko-telegrafskog odeljenja Vrhovne komande.</s><s>Tokom Prvog svetskog rata, pod njegovom kontrolom se nalazila Vojnotelegrafska škola Vrhovne komande, sa upravnikom Dimitrijem C. Đorđevićem na čelu, kao i sve državne telefonsko-telegrafske stanice na teritoriji ratne zone.</s>

<s>Nakon rata je bio šef Nastavnog odseka Inženjerske inspekcije (1924—1927), a zatim vršio dužnost predsednika Inženjersko-tehničkog komiteta do kraja 1931, upravnika Inženjersko-tehničkog zavoda do 1932. i na kraju načelnika Inženjersko-tehničkog odeljenja Ministarstva vojske i mornarice do kraja 1936. godine.</s>

<s>Zbog prestupa kojim je narušavano zajedništvo i ugled vojske Vojnodisciplinski sud ga je 27. januara 1937. lišio čina divizijskog generala.</s>

<s>Dela 
Govorio je ruski, italijanski i nemački jezik.</s><s>Sarađivao je u „Ratniku“ (1905) i „Inženjerskom glasniku“ (1930).</s><s>Autor je sledećih članaka:
 „Vojna kriptografija ili šifrovanje i dešifrovanje depeša“, Ratnik (časopis) (1905)
 „Projekat nove signalizacije“ (1907)</s>

<s>Odlikovanja 
Dobitnik je više domaćih i stranih odlikovanja, među kojima:
 Orden za izvanredne zasluge (1920) - engleski
 Orden Jugoslovenske krune II reda (1933)</s>

<s>Izvori</s>

<s>Literatura</s>

