Itivuttaka
<s>Itivuttaka (u prevodu "Tako bi rečeno") je zbirka 112 kratkih Budinih govora.</s><s>Ovaj spis je dugo figurirao kao najomiljenija zbirka u čitavom pali kanonu, pre svega zato što pokriva veliki deo Budinog učenja  lako razumljivoj formi.</s>

<s>Ime je dobila po uvodnoj rečenici svakog od ovih govora: tako (iti) bi rečeno (vuttam).</s><s>Autorstvo ove zbrke se u celini pripisuje Khuđutari, koja je služila u palati kralja Udene u Kosambiju, kao sluškinja jedne od njegovih žena po imenu Samavi.</s><s>Pošto kraljica nije mogla da izađe iz palate kako bi čula Budine govore, Khuđutara je otišla umesto nje, zapamtila ono što je Buda rekao i potom se vratila u palatu da poduči kraljicu i 500 njezinih pratilja.</s><s>Zbog ovakvog podviga Buda je naveo Khuđutaru kao najučeniju od svojih nezaređenih sledbenica.</s>

<s>Itivuttaka je prvobitno usmeno prenošena, a prvi put je zapisana tek nekoliko vekova posle Budine smrti.</s>

<s>Reference</s>

<s>Budistički tekstovi</s>

