Fabrika papira u Zenici
<s>Papirna u Zenici, je uobičajeni naziv nekadašnje Fabrike papira iz austrougarskog perioda, u općini Zenica, Bosna i Hercegovina.</s><s>Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.</s><s>Nacionalni spomenik sačinjavaju zgrade fabričkog kompleksa zajedno sa ekonomskim dvorištem i dimnjak.</s>

<s>Lokacija 
Objekat „Papirne" nalazi se u dijelu grada Bilino Polje, u ulici Saliha Cakana Mulalića broj 1.</s>

<s>Historija 
Austrijski proizvođač papira Eduard Musil von Mollenbruck podigao je tvornicu papira u Zenici 1889. godine.</s><s>Bila je od velikog značaja za industrijalizaciju Bosne i Hecegovine, a tadašnjoj kasabi dala je snažan impuls za brz razvoj naselja i njegovu transformaciju u grad Zenicu.</s><s>Značaj svakog od navedenih objekata bio je velik za doseljavanje i zapošljavanje stanovništva, razvoj infrastrukturnih sistema i prostorni razvoj grada Zenice.</s>

<s>Osim nje izgrađena je radnička kolonija koja je prostorno povezala, do tada izolovano, selo Bilino Polje i spojila ga sa gradskim naseljem.</s>

<s>Po tom koncesionom ugovoru, vlasnik dobio je pravo, da samo tvornica papira Zenica isporučuje sve vrste papira za državnu upravu i po unaprijed utvrđenim cijenama svih vrsta papira.</s><s>Do tvornice doveo je i željeznički kolosjek.</s><s>Celuloza je nabavljana iz tvornice celuloze u Drvaru.</s><s>Obzirom da su državna nadleštva tražila i one vrste papira, koje nije proizvodila, tvornica ih je nabavljala širom Monarhije po nižim i prodavala po garantovanim (višim) cijenama.</s><s>Kada je 1910. godine istekao 25.-togodišnji ugovor, pošto nije mogao dobiti opet privilegovan status na tržištu, Eduard Musil je demontirao opremu i preselio je u svoju tvronicu papiru u Austriji, a zgrade i zemljište prodao jednom trgovačkom društvu iz Sarajeva koji su sve prodali rudarskoj upravi BiH, a oni ustupili rudniku uglja Zenica.</s>

<s>U tvornici papira je prosječno radilo 55 radnika.</s><s>Veći dio su bili stranci.</s>

<s>Opis 
Fabrički dimnjak je visinski rasčlanjen na tri dijela: fundament, bazu dimnjaka i tijelo dimnjaka sa kapom.</s><s>Prema austrougarskom nacrtu, nadzemna visina dimnjaka, do zaštitne korpe, iznosi cca 36 m, dok podzemni dio, fundament, ima dubinu od cca 8 m. Zidan je od pune opeke, a dimovodni kanal je kružnog oblika nepromjenjivog dijametra od 140 cm, dok je vanjski plašt dimnjaka osmougaone forme.</s>

<s>Osim dijela objekta u kojem se danas nalazi sportska dvorana, a koji je održavan, svi preostali dijelovi objekta se generalno nalaze u stanju zapuštenosti.</s><s>Nosivost i stabilnost dimnjaka su zasigurno ugrožene i vrlo lako se može desiti da usljed pojave novih potresa ili jačeg dejstva vjetra dođe do njegovog totalnog urušavanja, što predstavlja veliku opasnost po živote ljudi, kao i opasnost po okolne objekte.</s>

<s>Revitalizacija ove nacionalne cjeline i dalje je samo projekat.</s>

<s>Reference</s>

<s>Vanjski linkovi 
 Druga strana Zenice</s>

<s>Nacionalni spomenici u Zenici</s>

