Tadeusz Mazowiecki
<s>Tadeusz Mazowiecki (Płock, 18. april 1927. - Varšava, 28. oktobar 2013.) bio je od 1989. do 1991. premijer prve nekomunističke vlade u zemljama Istočnog bloka.</s>

<s>Biografija</s>

<s>Nakon studija prava na Univerzitetu u Varšavi, Mazowiecki se počeo baviti novinarstvom pa se već sredinom 1950-ih profilirao kao ozbiljan autor u krugu mlađih liberalnih katoličkih intelektualaca.</s><s>Mazowiecki je 1958. osnovao nezavisni katolički časopis Więź (Veza), koji je uređivao do 1981.</s><s>Od 1961. do 1971. bio je poslanik u Sejmu (poljskom parlamentu).</s>

<s>Sedamdesetih godina povezao se sa Radničkim komitetom za obranu, koji je štitio antikomunističke radničke aktiviste  od vladinih progona.</s>

<s>Kad su štrajkovi u brodogradilištu Lenjin u Gdańsku potaknuli rađanje tamošnjeg Sindikata Solidarnost u augustu 1980., Mazowiecki je postao jedan od glavnih savjetnika štrajkača i pomogao im u mobilizaciji poljskih intelektualaca, da im daju podršku.</s><s>Lider Solidarnosti Lech Wałęsa, postavio je Mazowieckog 1981. za prvog urednika njihovih novina Tygodnik Solidarność (Tjednik solidarnosti).</s><s>Veze Mazowieckog sa Wałęsom produbile su se u periodu 1981. - 1988., kad je vlada generala Jaruzelskog svim sredstvima nastojala ugušiti Solidarnost.</s>

<s>Početkom 1989.</s><s>Mazowiecki je angažiran kao pregovarač u pregovorima između vlade i Solidarnosti, koji su rezultirali legalizacijom Solidarnosti i održavanjem krajem te godine prvih slobodnih izbori nakon 1947.</s><s>Zapanjujuća pobjeda Solidarnost na tim izborima u junu primorala je tadašnjeg predsjednika Narodne Republike Poljske generala Jaruzelskog, da na sugestiju Wałęse za premijera postavi Mazowieckog.</s><s>Tako je Mazowiecki 24. augusta 1989. postao premijer koalicijske vlade, u kojoj su pored članova Solidarnost i Poljske ujedinjene radničke partije bili i članovi nekih manjih partija.</s>

<s>Kao premijer Mazowiecki je poduzeo radikalne reforme usmjerene na transformaciju poljske ekonomije u smjeru slobodnog tržišta.</s><s>Njegova vlada je digla ruke od planske ekonomije, umjesto tog liberalizirala je politiku cijena, smanjila subvencije i provela privatizaciju poduzeća.</s><s>Zlot je postao konvertibilan, ali je rast plaća obuzdan zbog inflacije.</s><s>Na taj je način je Mazowiecki stabilizirao budžet, povećavši izvoz, ali uz cijenu gašenja mnogih poduzeća, veliku nezaposlenost i pad standarda građana.</s><s>To ga je koštalo političke karijere, jer je na predsjedničkim izborima održanim u decembru 1990. za nasljednika Wojciecha Jaruzelskog, izgubio od Lech Wałęsa (završio je kao treći).</s>

<s>Nakon tog je od 1992. do 1995. bio angažiran kao specijalni izvjestitelj Komisije za ljudska prava Ujedinjenih nacija za Jugoslaviju.</s>

<s>Izvori</s>

<s>Vanjske veze</s>

<s>Tadeusz Mazowiecki (na portalu Encyclopaedia Britannica)</s>

<s>poljski političari</s>

