It was the next day, brothers and I had truly done my best morning and afternoon to play it their way and sit like a horrorshow cooperative malchick in the chair of torture while they flashed nasty bits of ultra-violence on the screen though not on the soundtrack, the only sound being music.
Era el següent dia, germans... i vaig fer el què vaig poder.... matí i tarda, per fer el què ells volien. I vaig seure com un malxic cooperatiu i horroshow... a la cadira de tortura... mentre em mostraven trossos d'ultra-violència a la pantalla... encara que no en la banda sonora, germans. L'únic so era música.